Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Відповідач - 1), Державної казначейської служби України (далі - Відповідач-2) про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади. Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неправомірної бездіяльності Відповідача-1 при здійсненні ним виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 39254629, що встановлено судовим рішенням від 07.06.2016 р. у справі № 452/1365/16-ц; неналежного зберігання Відподвіачем-1 описаного та арештованого належного Позивачу транспортного засобу, мало місце фактичне його знищення, що в розумінні ст.ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України є підставою для стягнення з Держави Україна в особі Відподвіача-2 суми завданої Позивачушкоди у вигляді різниці вартості автомобіля, визначеної на момент його вилучення та на теперішній час, що дорівнює 5265,53 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день звернення до суду, 13.01.2017 р., 1 дол. США = 27,25 грн., становить 143485,69 грн. У судовому представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Представник Відповідача-1, будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову, в яких, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що відповідальність за неналежне зберігання арештованого майна, переданого на зберігання іншій особі, крім боржника або членів його сім'ї, згідно положень чинного законодавства покладається на зберігача такого майна. Наведений Позивачем розрахунок вартості матеріального відшкодування належним чином не підтверджено, ґрунтується виключно на припущеннях Позивача. Зауважив, що судовим рішенням у справі № 452/1365/16-ц неправомірної поведінки Відподвіача-1 щодо неналежного зберігання майна Позивача не встановлено. Причини неявки Відподвіача-2 суду не відомі. Заслухавши пояснення представника Позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач вказує, що протиправною бездіяльністю Відповідача-1, яка встановлена судовим рішенням, йому заподіяно матеріальної шкоди, що полягає у знищенні належного позивачу арештованого майна. Судом встановлено, що на виконанні у Відподвіача-1 перебувало виконавче провадження ВП № 39254629 з примусового виконання виконавчого листа № 2-634/2011 від 23.05.2013 р., що видав Самбірський міськрайонний судом Львівської області про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 636856,18 дол. США, що з урахуваннямофіційного курсу гривні до долара США становить 5076826,41 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження, 10.09.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. 10.02.2014 р. на адресу відділу надійшов лист УДАІ УМВС України у Волинській області від 03.02.2014 р. про затримання належного Позивачу автомобіля FORD TRANZIT, д.н.з. [NUMBER], та поміщення його підарешт на спеціальний майданчик за адресою: м. Луцьк, пр-т Перемоги, 30. 28.03.2014 р. Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції складено акт опису та арештувказаного транспортного засобу. 15.08.2016 р. державним виконавцем Відповдіача-1 винесено постановупро закінчення виконавчого провадження та його скеровано для вчинення подальших виконавчих дій за належністю в порядку ст.ст. 20, 21 Закону України «Про виконавче провадження» до Відділупримусовоговиконаннярішень УДВС ГТУЮ у Волинськійобласті. Як вбачається з Акту опису та арешту автомобіля FORD TRANZIT, д.н.з. [NUMBER] від 28.03.2014 р. вказаний автомобіль прийняв на відповідальне зберіганняадміністратор ТзОВ «В КЛІНЧЕ» [PERSON] При описіавтомобіля державним виконавцем було виявлено пошкодження лакофарбового покриття по всьому периметру автомобіля (царапини); тріщина лобового скла. В подальшому, при передачі вказаного автомобіля ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області до ДП «СЕТАМ»24.10.2016 р. складено акт приймання-передавання, в якому зафіксовано стан автомобіля: автомобіль розкомплектований, відсутні бокові дзеркала, передні фара, решітка радіатора, бампер демонтований, відсутні накладки на передні арки. Салон розкомплектований: відсутніаербеги, переключатель поворотів, світла, AКБ, магнітола, техпаспорт, ключі. Пошкоджено лобове скло. Відсутні бокові молдинги, кузов подряпаний, є вм'ятини, місцями корозія. Положеннями ч.ч. 5, 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній станом на дату опису, арешту та передачі на відповідальне зберігання автомобіля Позивача, про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна. Згідноч.ч. 1, 2, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на дату розгляду справи, майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов'язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу.Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. Положеннями п. 14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженоїНаказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802, виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення переданого на зберігання майна або встановивши інші незаконні дії з цим майном, виконавець складає про це акт і звертається з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України. Отже, відповідальність за забезпечення схоронності та цілісності арештованого майна чиннезаконодавствопокладає на зберігача такого майна, що в даному випадку виключає відповідальність Відповдіача-1. Щодо посилань Позивача на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2016 р. у справі № 452/1365/16-ц, то вказаним рішенням встановленопорушення законних прав Позивача щодо невжиття державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області заходів в рамках виконавчого провадження ВП № 39254629 з реалізації арештованого автомобіля Позивача у встановлені законом строки. Вказаним рішенням бездіяльність Відповідача-1, що полягає у неналежному зберігання автомобіля Позивача не встановлено, а тому, посилання на нього Позивача є хибними. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав Позивача, спричиненими діями чи бездіяльністю Відповідача-1, Позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності протиправного діяння чи бездіяльності Відповідача-1, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням Відповідача-1 та вини Відповідача-1 в її заподіянні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. В матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, зокрема письмові докази, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що Позивачу дійсно завдано матеріальних збитків саме діями чи бездіяльністю Відповідача-1 по справі, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи в цій частині. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed