Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] 28.09.2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], до Російської Федерації транзитом через Республіку Білорусь з метою відпочинку без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини, [PERSON], [INFO] на період з 14.12.2018 року по 24.02.2019 року. В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві зазначає, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15.11.2016 року розірвано. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. У заяві позивач зазначила, що нещодавно їй надійшло запрошення від хрещеного батька дитини, [PERSON], який мешкає в Російській Федерації, поїхати до нього на різдвяні канікули з метою відпочинку. Вказує, що 28.08.2018 року та 04.09.2018 року нею за зареєстрованим місцем проживання та місцем працевлаштування відповідача йому було направлено звернення з проханням про надання згоди на тимчасовий виїзд сина, [PERSON] до Російської Федерації на період з 14.12.2018 року по 24.02.2019 року. Однак, на вказані звернення відповідач відмовив. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не навів. Вважає, що відмова відповідача надати дозвіл на виїзд дитини за кордон ґрунтується виключно на особистих мотивах, тому це питання в добровільному порядку не можливо врегулювати. Вказує, що дії відповідача суперечать інтересам дитини, його фізичному і моральному здоров'ю та розвитку, що є порушенням чинного законодавства щодо прав та інтересів дитини. У зв'язку з цим позивачка змушена звернутись до суду із даним позовом, в якому просить суд задовольнити заявлені нею вимоги. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що позивач разом з дитиною мають намір, за запрошенням хрещеного батька, поїхати на відпочинок до Російської Федерації на різдвяні канікули з метою відпочинку строком з 14.12.21018 року по 24.02.2019 року. На час різдвяної відпуски за дитиною буде збережено місце в ЗДО «Ромашка». Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити та надати дозвіл на виїзд за межі України її дитині до Російської Федерації транзитом через Республікі Білорусь з метою відпочинку без дозволу та супроводу відповідача. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що з позовними вимогами позивачки не згоден, просить відмовити їй у задоволенні позову, оскільки вони разом не проживають вже 2 роки та вважає, що позивачка їде туди не з ціллю відпочинку, а хоче разом з дитиною переїхати туди на постійне місце проживання та більше не повернеться до України. Зазначив, що позивачка не враховує того, що дитина тяжко переносить переїзди у транспорті, її захитує, а відстань куди вони збираються їхати становить близько 9000 км., також те, що там субарктичний клімат та середня температура у період на який вони їдуть становить -26 градусів по Цельсію. Представник третьої особи у судовому засідання позовні вимоги позивачки підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що сторони не мешкають разом на протязі двох років та твердження відповідача, що дитину захитує у транспорті та мати може не повернутися до України, залишаючись там на постійне місце проживання є голослівними та нічим не підтверджуються. Вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні докази судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] народився [INFO], батьками записані: [PERSON] та [PERSON], актовий запис №182. Відповідно до рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15.11.2016 року (справа №502/2330/16-ц), шлюб, зареєстрований 27.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 9, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом ведення Реєстру територіальної громади міста апарату виконавчого комітету Кілійської міської ради за № 516 від 07.08.2018 року. Згідно акту про встановлення фактів від 27.09.2018 року, зробленого депутатом Кілійської міської ради Сухань А.В., [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] самостійно виховує сина - [PERSON]. Батько, [PERSON] участі у виховані сина не приймає, останній раз відвідував сина у кінці січня 2018 року. Вказане підтверджують сусіди: [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]). Відповідно до свідоцтва «Таинство крещения и миропомазания» від 06.06.2015 року хрещення над [PERSON], [INFO], здійснено 06.06.2015 року, хрещеними батьками записані: [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення прохання [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон дитини [PERSON], відповідачем було отримання 28.08.2018 року за місцем праці ТОВ «Лад» (м. Кілія, вул. Букова, 5) та 31.08.2018 року за місцем проживання ([ADDRESS]). Заявою від 29 серпня 2018 року, підпис на якій посвідчено нотаріусом нотаріального округу Пуровського району Ямало-Ненецького автономного округу Чуличковим В.О., зареєстровано в реєстрі за № 89/40-н/89-2018-2-514, [PERSON] дав згоду на проживання в Російській Федерації за адресою: [ADDRESS] громадян України [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які прибувають з метою відпочинку, терміном з 14 грудня 2018 року по 24 лютого 2019 року. Поїздка [PERSON] та [PERSON] до Російської Федерації у період з 14.12.2018 року по 24.02.2019 року, також підтверджується квитками на літак. Відповідно до договору добровільного комплексного страхування від 22.10.2018 року [PERSON] та [PERSON] застраховані Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» на одноразову поїздку з 12.12.2018 року по 24.02.2019 року. Згідно довідки, виданої Закладом дошкільної освіти ясла-садок «Ромашка» 05.10.2018 року за [PERSON] буде збережено місце в ЗДО «Ромашка» на час відпустки з 14.12.2018 року по 24.02.2019 року. З довідки, виданої лікарем Кілійської амбулаторної загальної практики сімейної медицини [PERSON] 20.10.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO] на «Д» обліку не перебуває. Вихованням, доглядом та лікуванням займається тільки мати [PERSON]. Дитина чиста, доглянута, в психофізичному розвитку відповідає віку. Відповідно до довідки, виданої адміністрацією поселення 23.10.2018 року за №19, багатоквартирний будинок [ADDRESS], 1987 року будови, не аварійний, підключений до електроенергії, є гаряча та холодна вода, підключений до центрального опалення. Відповідно до лікарського свідоцтво про стан здоров'я № 2855, виданого 30.10.2018 року лікарем диспансерно наркологічного відділення [PERSON] за результатами медичного огляду ознак психічних розладів і наркологічних захворювань не виявлено. Відомостей про лікування і нагляду у лікаря психіатра, психіатра-нарколога по місцю реєстрації не має. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.ст. 7, 8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими Договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки, щодо дитини. На підставі ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як законні представники без спеціальних повноважень. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно зі ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 зі змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди батька та надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду їх малолітньої дитини є обґрунтованими та в силу п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved