Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] (далі - Заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності документу. В обґрунтування заявлених вимог заявник вказала, що [INFO] померла її мати, [PERSON]. Згідно її паспорту, її прізвище, ім'я та по-батькові було записано, як [PERSON]. Заявник також зазначає, що її мати та батько постійно проживали за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька «[PERSON]» (на російській мові) його дружина «[PERSON]» (на російській мові) отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 15.03.1990 року. Також, заявник зазначає, що 12.04.1990 року її мати отримала реєстраційне посвідчення на [PERSON] (на російській мові), яке зареєстровано за реєстровим № 84, та записано в реєстрову книгу за № 529. Після смерті матері відкрилась спадщина на домоволодіння по [ADDRESS]. Однак, у зв'язку з розбіжностями між правовстановлюючими документами: свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 15.03.1990 року, реєстраційним посвідченням, яке зареєстровано за реєстровим № 84 та записано в реєстрову книгу за № 529, та свідоцтвом про смерть, паспортом, який був виданий за життя виникла необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який має юридичне значення. Оскільки, іншим шляхом, крім судового, заявник зазначає, що не може встановити юридичний факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, вона змушена звернутися до суду та просити суд встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.1990 року та реєстраційного посвідчення за реєстровим № 84, яке записано в реєстрову книгу за № 529 на ім'я [PERSON]. Заявник в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримує повністю, просить здійснити розгляд справи без її участі, заяву задовольнити та встановити факт належності правовстановлюючого документу. Заінтересована особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, проти задоволення вказаної заяви не заперечує. Заінтересована особа - [PERSON], у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Так, під час розгляду даної цивільної справи по суті судом було достовірно встановлено, що вищевказане свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 15.03.1990 року та реєстраційне посвідчення, яке зареєстровано за реєстровим № 84 та записано в реєстрову книгу за № 529, видане саме на ім'я [PERSON], що в повному обсязі знайшло своє підтвердження згідно зібраних у справі доказів, а саме: свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 04.01.2014 року (а.с. 7), паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 03.08.2001 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім'я [PERSON] (в російському перекладі «[PERSON]»), [INFO], в якому мається запис про реєстрацію місця проживання за адресою : [ADDRESS], з 02 січня 1973 року (а.с. 8), довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON], виданою ДПА у Ленінському районі м. Дніпропетровська 10.03.1998 року (а.с.9). Таким чином, суд доходить висновку, що особа, зазначена у вказаних свідоцтві про право власності на спадщину за законом від 15.03.1990 року та реєстраційному посвідченні, яке зареєстровано за реєстровим № 84 та записано в реєстрову книгу за № 529 як «[PERSON]» та спадкодавець [PERSON] є однією особою, а різне написання прізвища зумовлене особливістю перекладу прізвища особи з російської мови на українську. За таких обставин, оскільки факт належності правовстановлюючого документупідтверджується наявними у справі письмовими доказами, доказів, що свідчили б про протилежне у суду немає і з врахуванням того, що даний факт має для заявника юридичне значення, оскільки необхідний для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку та встановити його іншим шляхом, аніж судовим неможливо, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити, встановивши факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 15.03.1990 року та реєстраційного посвідчення, яке зареєстровано за реєстровим № 84 та записано в реєстрову книгу за № 529. На підставі викладеного,

Outcome: approved