Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] зареєстрований 24 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 785. Також просив, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , із ним - її батьком [PERSON] .. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 24.06.2011 перебувають з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, що призвело до втрати взаємоповаги та порозуміння, можливості зберегти сім`ю немає, шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися з вказаним позовом до суду. Донька проживає разом із ним, перебуває на його вихованні, що підтверджується актом про фактичне місце проживання доньки. Вважає, що в інтересах доньки проживати саме з ним. Він має житло, де створені всі умови для проживання, здорового сну, розвитку, виховання та утримання дитини. Від позивача надійшла заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с.48). Від відповідача надійшла заява, в якій вона зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання спільної дитини разом із батьком . Розгляд справи просила проводити без її участі ( а.с.49). Від третьої особи - служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Харківської області 01.06.2020 надійшов висновок щодо визначення місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.46). У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі фіксування засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 24 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 785 ( а.с. 8). Згідно із свідоцтвом про народження від 28.09.2011 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Частина 1 ст.110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). З висновку органу опіки та піклування Золочівської районної державної адміністрації від 01.06.2020 за вих.№ 191 вбачається, що для повноцінного розвитку дитини батьком створені всі необхідні умови (а.с. 46). В характеристиці КЗ «Золочівський ліцей № 2» Золочівської селищної ради вказано, що [PERSON] навчається в 3 - А класі КЗ «Золочівський ліцей № 2» Золочівської селищної ради. Шкільними питаннями дівчинки опікується батько [PERSON] , який відвідує заклад, спілкується із класним керівником та вчителями стосовно навчання доньки (а.с. 17). Згідно із довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.02.2020 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд, враховуючи наявність спору між батьками з приводу місця проживання дитини, якій не виповнилось 14 років, всі передбачені законом обставини, які підтверджені належними доказами і мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, а саме: фактичне місце проживання дитини з батьком, наявність необхідних житлових умов для проживання дитини, ставлення батька до дитини, а також те, що позов визнано відповідачем, приходить до висновку про те, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , слід визначити з батьком [PERSON] . В ч.1 ст.141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому суд вважає, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 840,80 грн. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн, що узгоджується із нормами, передбаченими ст. ст.141,142 ЦПК України. На підставі викладеного ст. ст. 141, 160, 161 СК України, ст. ст. 15, 29 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved