Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

[PERSON] 04.11.2014 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. В позові вказує, що вона перебувала з відповідчем у шлюбі з 03.06.1994 р., який було розірвано 15.04.2010 р. Від шлюбу вона та відповідач мають трьох дітей: повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], неповнолітніх сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.06.2009 р. з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, до повноліття дітей, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі [PERSON] досяг повноліття та на даний час є студентом і навчається на 3 курсі освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» факультету менеджменту денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» за спеціальністю «менеджмент». Термін навчання з 01.01.2014 р. по 30.06.2016 р. Зареєстрований [PERSON] за іншою адресою, але постійно проживає разом з нею, самостійного заробітку не має, та навчається за її рахунок. Відповідач в порушення вимог чинного діючого законодавства, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Вона не взмозі самостійно утримувати сина. Посилаючись на ст.ст.198-201 СК України, за позовом [PERSON] просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частини від його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.24-25). Третя особа - [PERSON] позов не підтримав, пояснив в судовому засіданні, що до звернення його матері [PERSON] з даним позовом, батько утримував його, надавав кошти на придбання одягу, продуктів харчування та сплачував за його навчання. Він не перебуває повністю на утриманні матері та не мешкає постійно разом з нею. Має у власності квартиру, що розташована по вул..Магістральній в м.Запоріжжя, але мешкає разом зі своє дівчиною за іншою адресою. Періодично відвідує квартиру, в якій мешкає мати. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином сторін по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.2). 28.10.2012 р. йому виповнилось 18 років. З 01.01.2014 р. по 30.06.2016 р. [PERSON] навчається на 3 курсі освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» факультету менеджменту денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» за спеціальністю «менеджмент» (а.с.5). Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Ст.199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані їх утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони мажуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В процесі розгляду справи відповідач заперечував факт проживання повнолітнього сина [PERSON] разом з матір»ю, яка звернулась до суду з даним позовом та потреба сина у такій допомозі, оскільки матеріальна підтримка з його боку надавалась третій особі ним в добровільному порядку. Ч.3 ст.199 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Такими особами є той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З наданої позивачем довідки (а.с.6) судом встановлено, що [PERSON] разом з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], [INFO], фактично мешкає за вказаною адресою разом з матір»ю, про що також надано копію акту (а.с.32). Як пояснив в судовому засіданні [PERSON] він з 2011 р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є власником даної квартири. Квартира по вул..Чарівній не є постійним його місцем проживання. Враховуючи вимоги ст.10, 60 ЦПК України, суд вважає недоведеним право [PERSON] на звернення до суду з даним позовом, оскільки належними та допустимими доказами факт проживання [PERSON] разом з нею не доведений. Крім того, однією з умов для стягнення аліментів на повнолітню дитину є потреба у такій допомозі. З пояснень третьої особи [PERSON] судом встановлено, що до звернення [PERSON] до суду з даним позовом, відповідач добровільно надавав йому матеріальну допомогу та потреби у її стягненні в примусовому порядку не виникало. Таким чином, заявлений [PERSON] не грунтується на вимогах діючого законодавства, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed