Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник позивача [PERSON] , звернулась до суду із вказаним позовом, в якому (з урахуванням позову в новій редакції від 15.10.2019) просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з позивачем за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача всі судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони не можуть на теперішній час дійти згоди щодо місця проживання їхньої дитини, оскільки відповідач іноді забирає її до себе без попередження матері і залишає проживати у себе на певний період часу, що негативно впливає на режим дитини (школа, позашкільні секції та кружки). Позивач наполягає, що для дитини краще проживати саме з нею, оскільки вони обидві жіночої статті і добре розуміють одна одну, позивач добре опікується дитиною і для неї створені всі умови необхідні для проживання і нормального розвитку. Відповідач надав відзив в якому виклав свої заперечення проти позову посилаючись на те, що з травня 2017 року сторони дійшли усної згоди щодо проживання їхньої дитини разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , яка виконується відповідачем, а тому спору щодо проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю немає. Крім того, відповідач вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем є нерозмірним та не підлягає задоволенню через відсутність спору і невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини підтримав, також надав висновок щодо розв`язання спору і інші документи. Ухвалою суду від 19.08.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.09.2019 року, ухвалою суду від 24.09.2018 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача витребувано письмовий висновок щодо розв`язання спору, ухвалою суду від 24.10.2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, судові засідання неодноразово відкладались і оголошувались перерви через неявку учасників справи та неможливість розгляду справи на підставі наявних доказів. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили позов задовольнити з підстав викладених в ньому. Позивач пояснила, що після припинення подружніх стосунків з відповідачем, вона забрала дитину і поїхали проживати в м. Дніпро, відповідач не заперечував проти цього, якоїсь конкретної домовленості щодо визначення місця проживання і виховання дитини між ними не було і коли в них почали виникати суперечки, відповідач постійно спекулював на відсутності оформленого договору чи рішення суду з цього приводу, погрожував забрати дитину до себе. Також позивач повідомила, що вона намагалася двічі оформити відповідні папери у нотаріуса щодо визначення місця проживання і виховання дитини, проте остаточно домовитись з відповідачем не вдалося і він не з`явився для їх підписання. Представник відповідача протягом підготовчого провадження та частини розгляду справи по суті позов не визнавав, заперечував проти його задоволення, під час судових дебатів в останньому судовому засіданні 26.11.2019 року відповідач визнав позов в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, в частині стягнення судових витрат просив відмовити. Також відповідач повідомив, що з травня 2017 року дружина вирішила проживати окремо і він не заперечував проти цього, а навпаки допоміг організувати її переїзд з дитиною, через два роки у них з дружиною почали виникати суперечки щодо його зустрічей з донькою, зокрема він намагався отримати від дружини дозвіл на виїзд з дитиною за кордон, проте не зміг з`явитися до нотаріуса для його оформлення. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] повторно виданого 19.10.2018 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.8). Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2018 року по справі № 201/18142/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.9). Згідно довідки № 199 від 13.06.2019 року та характеристики навчального закладу від 13.06.2019 року, [PERSON] , [INFO] , є ученицею 6-А класу КЗО СЗШ № 83 Дніпровської міської ради, має навчальні досягнення достатнього рівня, батьки приділяють належну увагу вихованню доньки (а.с.10-11). З наданих позивачем витягу з ЄДР, податкової декларації та медичних довідок вбачається, що [PERSON] є приватним підприємцем, її дохід за 2018 рік становив 76 643,00 грн., на обліку у лікаря-психіатра і лікаря нарколога не перебуває (а.с.12-17, 41). [PERSON] має у приватній власності квартиру загальною площею 64,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу від 16.01.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 139446 від 11.03. 2003 року (а.с.18-19). Згідно довідки сімейного лікаря від 09.09.2019 року позивач піклується про здоров`я дитини у разі потреби (а.с.40). Органом опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпрі ради 18.10.2019 року складено висновок № 197/05-38, в якому визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] (а.с.92-93). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є цивільним чоловіком та батьками позивачки, повідомили, що приблизно з травня 2017 року малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з її матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де має власну кімнату та забезпечена всім необхідним відповідно до свого віку. Мати приділяє достатньо уваги вихованню і розвитку дитини, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, дитина крім школи відвідує також позашкільні секції з математики, танців і плавання, має достатньо друзів у м. Дніпро і дуже прихильна до матері. З батьком дитина спілкується здебільшого по телефону, на канікулах і деяких вихідних чи святкових. Крім того, [PERSON] і [PERSON] вказали, що чули як в їх присутності сторони розмовляли по телефону щодо умов виховання, розвитку і проживання дитини і в них з цього приводу виникали суперечки, зокрема відповідач погрожував, що взагалі приїде забере дитину проживати до себе в смт. Більмак, бо так їй буде краще. В судовому засіданні було також заслухано думку малолітньої дитини [PERSON] , яка повідомила, що на цей час проживає разом з мамою у м. Дніпро, має власну кімнату і всім забезпечена, навчається у школі в шостому класі, додатково відвідує заняття з математики, танців і плавання, майже всі її друзі проживають у м. Дніпро, у смт. Більмак - лише її брати та сестри, батьки ставляться до неї дуже добре, купують одяг, речі для навчання і розвитку, організовують її дозвілля, з мамою спілкуються постійно бо проживають разом, а з батьком - по телефону і на вихідних чи канікулах. Дитина вказала, що бажає залишитись проживати у м. Дніпро разом з мамою, оскільки їй як дівчинці так зручніше і вона може порадиться з нею, тут у неї більше друзів, круг спілкування і занять. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Статтями 160-161 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12.06.1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з досліджених доказів та з огляду на визнання відповідачем в судових дебатах позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивачем доведено доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . При цьому судом приймається до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі по утриманню дитини, створення позивачем за своїм місцем проживання необхідних умов для повноцінного розвитку і навчання дитини в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, зокрема наявність у дитини окремої кімнати обладнаної меблями, достатньої кількості дитячих речей, враховуючи наявність у позивача достатнього заробітку, що дозволяє забезпечувати дитину, його участь у вихованні і навчанні дитини, піклування про її здоров`я, суд враховуючи інтереси дитини та вислухавши думку самої дитини, яка повідомила про особисту прихильність до матері, бажання проживати разом із нею, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини. Судом відхиляються доводи відповідача про відсутність між сторонами спору щодо проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю, оскільки саме по собі пред`явлення позову та його не визнання представником відповідача протягом підготовчого провадження та частини розгляду справи по суті свідчить про зворотне, крім того свідки [PERSON] і [PERSON] також підтвердили наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання їх дитини. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29, рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03). В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що інші доводи сторін, за вищевказаних обставин не мають суттєвого значення для вирішення спору та не потребують детальної відповіді на кожен з них. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. За змістом ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером та договором на надання правової допомоги, детальним описом робіт, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією до прибуткового касового ордеру на суму 10 000,00 грн. та Актами прийняття-передачі наданої правничої допомоги (а.с.110-116, 131-136). Адвокат приймав участь у декількох судових засіданнях, готував процесуальні документи. Згідно наданих документів, вартість послуг адвоката становить 1 600,00 грн. за одну годину роботи. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розміром позовних вимог, оскільки справа не є надто складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 8 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою. На підставі викладеного та

Outcome: partial