Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (далі - відповідач, ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця»), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача з 01.10.2017 року у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, втрачений заробіток у розмірі 12 251,40 грн. щомісячно; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку за період з 01.12.2013 року по 01.10.2017 року в розмірі 93 376,07 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 13.04.1975 року на станції Бахчисарай вона отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки-тепловозу, який належав Державному підприємству «Придніпровська залізниця» у зв`язку із чим позивач визнана інвалідом ІІ групи та їй встановлено 90 % втрати професійної працездатності. Рішенням Бахчисарайського районного суду від 15.09.2010 року та рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 15.11.2010 року на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, позивачу з 01.10.2010 року була присуджена щомісячна компенсація втраченого заробітку в розмірі 3 399,98 грн. та стягнуто з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь позивача 9 074,24 грн. заборгованості з 01.01.2009 року по 01.08.2010 року по виплаті коштів на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, як щомісячно втраченого заробітку. У зв`язку з підвищенням розміру мінімальної зарплати, позивач неодноразово зверталась до суду з позовами про перерахунок втраченого заробітку та рішеннями Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Оскільки відповідач здійснював присуджені судом виплати з урахуванням мінімальної заробітної плати, що була встановлена станом на 01.12.2013 року, а мінімальна заробітна плата на час звернення з даним позовом зросла в 2,7899 рази, позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.11.2017 року підсудність даної справи визначено Печерському районному суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та справу призначено до судового розгляду на 04.12.2017 року. 04.12.2017 року справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у відпустці та призначено на 26.12.2017 року. 26.12.2017 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшли письмові заперечення ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» в яких останнє просило в позові відмовити, оскільки позивач жодного разу не зверталась до суду за період з 2014 по 2017 роки із заявою про збільшення розміру відшкодування шкоди як це передбачено законодавством; крім того, позивачем не надано обґрунтування методики розрахунку такого відшкодування та доказів того, що позивач не отримує таке відшкодування за місцем проживання - на даний час « Крымская железная дорога». У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання 26.12.2017 року, розгляд справи було відкладено до 26.01.2018 року. З 15.12.2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII, згідно яких Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції 2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як визначено у ст. 196 ЦПК України, для виконання завдань підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче судове засідання. За таких обставин, під час проведення судового засідання 26.01.2018 року суд, з урахуванням думки представника позивача та представника відповідача, складності справи та її значення для сторін, визначив необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2018 року за клопотанням представника відповідача, відповідно до ст.. 51 ЦПК України, до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Центральний відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 06.02.2018 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2018 року у зв`язку з наданням можливості представнику відповідача надати відзив на позов, згідно ч. 5 ст. 198 ЦПК України, в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 05.03.2018 року. 02.03.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» в якому останнє просило в позові відмовити, зважаючи на його необґрунтованість. У зв`язку із виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 та п. 3 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, справу було знято з розгляду та призначено на 28.03.2018 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року у зв`язку із виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 та п. 3 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 12.04.2018 року. 21.03.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшла письмова відповідь на відзив в якій представник позивача зазначив, що по-перше, розрахунок позовних вимог проведено на підставі методики нарахування за ст.. 1208 ЦК України, наведеній в рішеннях судів; по-друге, відповідач визнав факт заборгованості у відзиві; по-третє, позивач просить збільшити розмір відшкодування, який може бути збільшено як в за домовленістю сторін в добровільному порядку так і в примусовому порядку. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року у справі № 755/17173/16-ц за заявою відповідача про заміну сторони виконавчого провадження було встановлено, що Державне підприємство «Придніпровська залізниця» передало усі права та обов`язки ПАТ «Українська залізниця», тобто у відповідача є всі необхідні документи, що стосуються відшкодування шкоди позивачу. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2018 року закрито підготовче провадження у справі та цивільну справу призначено до судового розгляду по суті на 02.05.2018 року. 16.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшли письмові пояснення Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в яких останній просив врахувати їх при винесенні рішення та зазначив, що на виконанні останнього перебуває виконавче провадження № 39519710 від 14.08.2013 року про стягнення на користь позивача з ДП «Придніпровська залізниця» суми відшкодування внаслідок заподіяння ушкодження здоров`я. У період з серпня 2013 року по березень 2014 року кошти надходили від ВСП «Кримська дирекція залізничних перевезень» ДП «Придніпровська залізниця», а з квітня 2014 року по грудень 2015 року - від ДП «Придніпровська залізниця». 18.12.2015 року виконавче провадження було зупинено у зв`язку з подачею боржником заяви про заміну сторони виконавчого провадження, яку ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 23.12.2016 року було задоволено та замінено боржника ДП «Придніпровська залізниця» на правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Починаючи з 17.02.2017 року і по теперішній час боржником у виконавчому провадженні в повному обсязі перераховуються встановлені рішенням суд щомісячні платежі на користь позивача. За весь час виконання рішення суду від стягувача не надходили виконавчі документи, які б свідчили про звернення [PERSON] до суду про збільшення розміру щомісячної виплати в рахунок відшкодування шкоди у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року у зв`язку із неявкою представника третьої особи та відсутністю доказів, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 02.07.2018 року. 22.06.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області про розгляд справи за відсутності його представника. 02.07.2018 року справу було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому процесі та призначено на 01.08.2018 року. 01.08.2018 року справу було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому процесі та призначено на 13.09.2018 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2018 року, згідно ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у судовому засіданні було оголошено перерву перед судовими дебатами до 08.10.2018 року. 04.10.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшла письмова промова у судових дебатах представника відповідача в якій останній просив в позові відмовити. 05.10.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області про розгляд справи за відсутності його представника. Крім того, 05.10.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшла письмова промова у судових дебатах представника позивача в якій останній просив позов задовольнити. В судове засідання 08.10.2018 року з`явився представник позивача. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Оскільки, згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, зважаючи на письмове клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності її представника, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та представника третьої особи. В судовому засіданні 08.10.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив позов задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши подані сторонами письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 15.09.2010 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та стягнуто з відповідача на користь позивача на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, як прямі збитки, щомісячно втрачений заробіток з 01.07.2010 року в розмірі 3 399,98 грн. та заборгованість з 01.01.2009 року по 01.08.2010 року по виплаті коштів на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, як прямих збитків, щомісячно втраченого заробітку в розмірі 9 074,24 грн. (а.с.15-17). Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 15.11.2010 року вказане судове рішення частково змінено, а саме зазначено період стягнення з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь [PERSON] відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я щомісячно втрачений заробіток з 01.08.2010 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (а.с. 21-24). В подальшому, рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 26.07.2012 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та стягнуто з відповідача на користь позивача з 01.01.2012 року відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, втрачений заробіток у розмірі 4 107,93 грн. щомісячно та заборгованість по вказаним виплатам за період з 01.10.2010 року по 01.02.2012 року в розмірі 4 431,15 грн. (а.с.25). Рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 29.07.2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та стягнуто з останнього на користь позивача з 01.01.2013 року у відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, втрачений заробіток у розмірі 4 391,24 грн. та заборгованість з виплати грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку за період з 01.04.2012 року по 01.04.2013 року в розмірі 2 003,08 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, під час розгляду вказаних справ встановлено, що 13.04.1975 року на станції Бахчисарай внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - тепловозу, який належав відповідачеві - Державному підприємству «Придніпровська залізниця», [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок чого позивач визнана інвалідом ІІ групи і їй встановлено 90 % втрати професійної працездатності. За таких обставин факт заподіяння шкоди позивачу діями Державного підприємства «Придніпровська залізниця» є встановленим та доказуванню не підлягає. Постановою Старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола Віталія Олексійовича від 28.08.2013 року відкрито виконавче провадження № 39519710 на виконання рішення Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим про стягнення з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 4 391,34 грн. щомісячно. Як слідує з письмових пояснень представника третьої особи (а.с. 137-138) дане виконавче провадження перебуває на даний час на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпро територіального юстиції у Дніпропетровські області. Рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 16.11.2015 року затверджено положення про регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого, регіональна філія «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та в його інтересах здійснює делеговані товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно заключного передавального акту від 01.12.2015 року, Державне підприємство «Придніпровська залізниця» передало усі права та обов`язки Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці), підприємств та установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, 21.10.2015 року проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815). Згідно ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та ч. 2 загальних положень статуту ПАТ «Укрзалізниця», усі права та обов`язки державного підприємства «Південна залізниця» з 01.12.2015 року перейшли до правонаступника ПАТ «Укрзалізниця». Як визначено у ст. 1205 ЦК України, у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодовувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення правонаступників виплата щомісячних платежів покладеться на її правонаступників. За таких обставин за результатами розгляду заяви Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про заміну сторони виконавчого провадження ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року замінено сторону у виконавчому провадженні (ВП № 39519710), відкритому на підставі виконавчого листа, № 103/3517/13-ц, виданого 14.08.2013 року Бахчисарайським районним судом Автономної Республіки Крим, а саме, замінено боржника з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.27). Отже, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» є належним відповідачем у спірних правовідносинах та боржником у виконавчому провадженні (ВП № 39519710), відкритому на підставі виконавчого листа № 103/3517/13-ц, виданого 14.08.2013 року Бахчисарайським районним судом Автономної Республіки Крим з виплати на користь позивача відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, втраченого заробітку. А, відтак, посилання представника відповідача на відсутність у позивача доказів того, що остання не отримує грошових коштів у відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я за місцем проживання, тобто від Державного підприємства «Крымская железная дорога», не заслуговують на увагу. Частиною 1 ст. 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 2 ст. 1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. При цьому, суд, вирішуючи питання про збільшення розміру відшкодування шкоди відповідно до ст. 1208 ЦК України повинен встановити як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-42520св13 від 25.12.2013 року. Як визначено у ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до зазначених вище судових рішень, відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я та заборгованість із таких виплат була визначена саме з урахуванням коефіцієнта підвищення мінімальної заробітної плати, тобто позивачу було обчислено розмір втраченого заробітку, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Так, рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 29.07.2013 року розмір відшкодування встановлений з 01.01.2013 року з урахування збільшення мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік», тобто, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 1 147,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» з 1 грудня 2013 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1 218,00 грн., Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» - у розмірі 1 218,00 грн., Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» - з 01 вересня у розмірі 1 378,00 грн., Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» - з 01 травня в розмірі 1 450,00 грн., з 01 грудня у розмір 1 600,00 грн., Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» - у розмірі 3 200,00 грн. відповідно. Отже, зважаючи на те, що розмір мінімальної заробітної плати, встановлений рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 29.07.2013 року збільшився у 2,7899 раз (3 200,00 грн./1 147,00 грн.), то сума відшкодування з 01.10.2017 року повинна становити 12 251,40 грн. щомісячно. Крім того, оскільки відповідач здійснював виплату втраченого заробітку у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, у період з 01.12.2013 року по 01.10.2017 року з урахуванням розміру мінімальної заробітної 1 147,00 грн., а її розмір збільшився з 01.12.2013 року, то у відповідача утворилась заборгованість за цей період. 11.10.2017 року представник позивача направив на адресу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заяву з проханням повідомити у якому розмірі, починаючи з 01.12.2013 року, фактично було сплачено кошти на користь [PERSON] у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Вказана заява була одержана відповідачем 13.10.2017 року, проте, відповіді на заяву відповідач не надав. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» не надало суду належних, допустимих та достатніх доказів сплати відшкодування втраченого заробітку з урахуванням коефіцієнта підвищення мінімальної заробітної плати. При цьому, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо відсутності заборгованості по щомісячній сплаті втраченого заробітку у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, зважаючи на сумлінну сплату коштів на рахунок ДВС, відкритий у Державній казначейській службі України, оскільки позивач просить стягнути заборгованість таких виплат, яка утворилась внаслідок збільшення розміру відшкодування у зв`язку із зростанням розміру мінімальної заробітної плати. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується та вважає обґрунтованим. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість зі сплати втраченого заробітку ушкодження здоров`я за період з 01.12.2013 року по 01.10.2017 року становить 93 376,07 грн. Аналізуючи викладене, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими а позов таким, що підлягає задоволенню. Що стосується посилань відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 щодо відсутності у позивача документів, що свідчать про реєстрацію перебування на території, підконтрольній владі України, то суд виходить за наступного. Відповідно до ч. 2.ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно ч. 4 ст. 28 ЦПК України, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або місцем заподіяння шкоди. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», встановлено виключно порядок оформлення, видачі відповідних довідок. Отже, позивач має право на вибір підсудності розгляду даної справи про захист своїх порушених прав, а обов`язок надання довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи в даному випадку на позивача не покладається. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору», з урахуванням положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 544,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved