Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2017 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому - позивачу - брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - [PERSON] , 2012 року народження у такий спосіб: щосуботи і щонеділі з 20 години по 20 годину, щоліта 14 днів під час відпустки, [INFO] щороку з 08 години до 22 години (день народження дитини) та кожен день з 10 до 20 години під час зимових, весняних та осінніх канікул дівчинки. Позивач також вимагав зобов`язати відповідача за два дні до його зустрічі з дочкою надати йому - [PERSON] точну інформацію щодо фактичного місця знаходження дитини; у разі змін щодо місця перебування дитини повідомити позивача на наступний день після таких змін. Ухвалою суду від 17.01.2018 року (після виконання ухвали про усунення недоліків) відкрите загальне позовне провадження по справі за позовом [PERSON] Позивач двічі надавав заяви про уточнення позову. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Небеська М . С. підтримала вимоги щодо спілкування батька з малолітньою дитиною у спосіб, визначений органом опіки та піклування: одного тижня на квартал з 11.00 год. до 12.30 год. у присутності матері дитини - [PERSON] Відповідач [PERSON] позов не визнала і посилалась на небажання дитини спілкуватися з біологічним батьком у будь-який спосіб. Представник Київської рай адміністрації, як органу опіки та піклування, підтримала висновок органу опіки та піклування щодо способу і порядку спілкування малолітньої дитини з біологічним батьком - позивачем по справі. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] з 2010 року по 2013 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] народила дочку [PERSON] . В актовий запис про народження дитини відомості про батька [PERSON] внесені у відповідності до положень ст.126 СК України. Сторони проживали в м. Луганськ. В 2014 році [PERSON] разом з дитиною виїхала проживати до Одеси. [PERSON] разом з дитиною [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб - довідки від 22.02.2017 року №№0000123024,0000123041. З 08.08.2018 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . - актовий запис про шлюб №1451, вчинений Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Дитина [PERSON] , 2012 року народження відвідує дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» №222 Одеської міської ради з 11 травня 2017 року, перебуває на диспансерному обліку в КУ «Дитяча міська поліклініка №6 Департаменту охорони здоров`я Одеської міськради з 2015 року. Позивач у своїй заяві стверджує, що з дня народження дочки він виконував свої обов`язки батька у повному обсязі- утримував і матеріально забезпечував, піклувався про фізичний та духовний розвиток, поважав дитину. В 2013 році вони з відповідачкою припинили спільне проживання, а з серпня 2015 року [PERSON] перешкоджає йому - позивачу- у спілкуванні з дитиною: забороняє зустрічатися з дочкою, приймати участь у її вихованні. [PERSON] не повідомляє фактичне місце проживання дитини, його -позивача- звернення дозволити спілкування з дочкою [PERSON] залишає без уваги, тому він - [PERSON] - звернувся за захистом свого права на спілкування з дитиною до суду. Відповідач, не визнаючи позовні вимоги [PERSON] , стверджувала, що дитина не бажає спілкуватися з біологічним батьком, що дівчинка його не знає, тому як з 2013 року батько тільки один раз в 2015 році зустрівся з дитиною, що батько більше 4 -х років не цікавився долею дитини, не приймав участі у її утриманні та вихованні. Мати дитини вважає, що спочатку батькові належить познайомитися з дочкою, налагодити з нею добрі стосунки, а після чого ставити питання про спілкування з дитиною. Відповідач також пояснила, що з 2015 року вихованням і утриманням дочки переймається її чоловік - [PERSON] і його дівчинка називає батьком. [PERSON] в судовому засіданні також пояснила, що в 2014 році у зв`язку з розпочатими бойовими діями в м. Луганську вона з малолітньою дитиною вимушена була кинути свою домівку і починати життя на новому місці. З 2015 року вони з дочкою постійно проживають в м. Одесі, вона уклала шлюб з [PERSON] і останні три роки вони з дочкою мають належні умови для проживання, [PERSON] піклується про дівчинку, в сім`ї чекають народження ще однієї дитини. Разом з тим, вона - [PERSON] не заперечує проти спілкування біологічного батька з дочкою і пояснила дівчинці хто такий відносно неї [PERSON] За направленням органу опіки та піклування вона зверталась до Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Одеської міської ради з метою отримання рекомендацій психолога з привода спілкування [PERSON] з дочкою [PERSON] . Психолог у висновку зазначив на необхідність уникнення для дитини психоемоційного стресу. Станом на сьогодні дитина не бажає зустрічатися з біологічним батьком, тому вона - відповідач, вважає, що [PERSON] належить розпочати спілкування з дочкою за телефоном (може по скайпу), домовитися з дитиною на зустріч і тільки після цього проводити зустріч наживо. На обґрунтування своїх доводів сторони посилались на свідоцтво про народження дитини, довідку з місця проживання, довідку про відвідування дитиною дитсадку, в якій зазначено, що до садочку дівчинку приводить і забирає мати [PERSON]. або батько [PERSON] , медичні документи щодо стану здоров`я дитини, характеристику з місця роботи позивача, виписки з банківських рахунків [PERSON] ( [PERSON] до шлюбу), які свідчать про відсутність надходжень грошових коштів на її рахунки від [PERSON] , висновок Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.ст.11,15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо. Ст.157 СК передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд встановив, що сторони припинили спільне проживання в 2013 році, малолітня дитина залишилась проживати з матір`ю, спір між сторонами щодо участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітньою дочкою виник в 2017 році: в літку 2017 року [PERSON] встановив, як він стверджує, місце мешкання дитини, а листопаді 2017 року звернувся до суду з цим позовом (а.с.7,9,37,38). Судом також встановлено і визнано сторонами, що більше чотирьох років позивач не цікавився долею дитини, не приймав участі в утриманні і вихованні дитини. Докази того, що відповідач чинила йому - [PERSON] перешкоди у зустрічах та у спілкуванні з дочкою суду не надані. Окрім того, суд встановив, що малолітня [PERSON] , 2012 року народження з 2015 року перебуває на утриманні і вихованні матері [PERSON] і батька [PERSON] . Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування 11.02.2019 року зробила висновок №1714\\01-4 про доцільність визначення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] , 2012 року народження шляхом побачень одного тижня на квартал з 11 години до 12.30 годин у присутності матері дитини [PERSON] . Суд з таким висновком органу опіки і піклування не погоджується з наступних підстав: у висновку не зазначено місце зустрічі дитини і батька, час, вказаний у висновку - це час коли дитина перебуває у садочку або у школі. Окрім того, орган опіки і піклування не прийняв до уваги, що у відповідача у квітні 2019 року має народитися ще одна дитина, на що [PERSON] наголошувала. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. У даному випадку малолітня [PERSON] ,2012 року не виявила бажання зустрічатися з своїм батьком, що зазначено у результатах психологічної роботи фахівцем, у висновку органу опіки і піклування, у поясненнях сторін, що були надані в минулих судових засіданнях. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Суд при ухваленні даного рішення також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в даній справі суд бере до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»). Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що підставою звернення позивача у суд було порушене його право, як батька, на участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою без присутності матері чи інших осіб. Надалі позивач (його представник) в заяві про уточнення позову зазначив, що він погоджується з висновком органу опіки та піклування. Будь-яке обґрунтування вимог в заяві про уточнення позову [PERSON] не навів. Позивач не надав до суду доказів того, що з 2013 року він піклувався про дочку, активно і стабільно проявляв бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Позивач не спростував твердження відповідача, що 7-річна дівчинка не пам`ятає батька. Позивач постійно проживає за адресою [ADDRESS] , де має постійну роботу. Позивач не пояснив, яким чином він організує кожні три місяці свій приїзд до Одеси для тижневих зустрічей з малолітньою дитиною, де ці зустрічі мають проходити, тому як батько не тільки має право на зустрічі і спілкування з дитиною, батько зобов`язаний забезпечити необхідний духовний, фізичний та моральний розвиток дочки. Суд вважає обґрунтованим занепокоєння матері, що батько після перших зустрічей знову зникне з життя дитини і це приведе до чергової психологічної травми дитини. Як зазначено у «результатах психологічної роботи для виявлення психоемоційного стану дитини [PERSON] , [INFO] року « (а.с.141-142) - сім`я ,яка склалась на даний час, в якій [PERSON] проживає, являється сприятливою для життя та розвитку дівчинки. Прив`язаності до [PERSON] у [PERSON] не виявлено. Подарунки та поздоровлення на свята від нього вона не отримувала. Емоційно-особистісна сфера дівчинки має такі особливості: добра, життєрадісна, чутлива, трішки сором`язлива. [PERSON] потребує підтримки, уваги, признання її значимості. Дитині дуже важливо, щоб її не тільки слухали, а також чули, обіймали, та проявляли щиру емоційну підтримку. З урахуванням того, що дівчинка дуже чутлива, уникати психоемоційного стресу. З врахуванням зазначених положень національного та міжнародного законодавства, що регулює правовідносини батьків, між якими виник спір щодо участі у вихованні дитини, суд дійшов висновку про те, що позивач не ужив усіх заходів для того, щоб порозумітися з матір`ю дитини і добровільно вирішити питання про виховання дитини і спілкування з дитиною, щоб дитини згадала батька (або батько познайомився зі своєю дитиною). Суд вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з цим позовом.

Outcome: dismissed