Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] 8.12.2017 року звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на моточовен марки «Крим», ТУ5. 16-282-72, вантажопідйомністю 400 кг, заводський номер 9345, 1975 року виготовлення, мотивуючи свої вимоги тим, що вищезазначений човен 30.08.2017 року він придбав у відповідача [PERSON] на підставі розписки, яка має силу письмового договору. Оскільки колишнім власником [PERSON] було втрачено документи, які підтверджують право власності на судно, позивач не має неможливістю здійснити реєстрацію судна в Управлінні Укртрансбезпеки у Чернігівській області. До судового засідання від сторін надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримує, а відповідач позов визнає. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштова кореспонденція, явку свого представника у судове засідання не забезпечили, а тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності третіх осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав та міркувань. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності прямо не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась. Відповідно до п.2 ст.220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2017 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, досягли домовленості, за якою останній, отримав грошові кошти від позивача у розмірі 1500 грн, за проданий моточовен «Крим», типу ТУ5.16-282-72, вантажопідйомністю 400 кг, заводський номер 9345, дата виготовлення 1975, про що свідчить розписка, в якій [PERSON] також зазначив, що оплата проведена з ним повністю, претензій не має (а.с.8). Оскільки між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: предмету та ціни, такий договір в силу ст.220 ЦК України вважається дійсним. З даної розписка також вбачається, що між позивачем та відповідачем відбулося фактичне виконання договору, оскільки відповідач-продавець отримав кошти від позивача та натомість передав позивачу-покупцю майно. Позивач звернувся до Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області із заявою про реєстрацію вищезазначеного човна, але йому було відмовлено в реєстрації в звязку із відсутністю документів, що підтверджує право власності позивача на судно, про що свідчить інформаційна довідка Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області № 2533/40/2-17 від 07.12.2017 (а.с.4). Відповідно до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, в даному випадку є необхідність у захисті прав позивача. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином судом визнається правомірність набуття права власності на рухоме майно - човен за [PERSON], а отже, вимога про визнання права власності на майно є обґрунтованою. На підставі викладеного,

Outcome: approved