Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] 10 травня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова Компанія», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та матеріальних збитків. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 липня 2015 року близько 15-00 год. по вул. Набережній Заводській в м. Дніпропетровську, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ 525», державний номерний знак [NUMBER], під кермуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON]. Водій [PERSON] та пасажир автомобіля [PERSON] в результаті ДТП отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року у справі № 205/7533/15-к, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з примиренням обвинуваченого та потерпілих, закривши відносно нього кримінальне провадження. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON]була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова Компанія» (Ютико), на підставі Договору добровільного страхування № АЕ/2765846. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров'я - 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. На виконання вимог ст.ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 26 вересня 2015 року надав письмове повідомлення про настання страхового випадку ПрАТ «Українська транспортна страхова Компанія», а також 18 жовтня 2016 року надано заяву про виплату страхового відшкодування та усі інші документи, що передбачені законом. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2101/16/16 від 26 січня 2016 року розмір матеріального збитку, спричинений власнику автомобіля «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER], дорівнює його ринковій вартості та становить 81 281,75 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 09/11/165 від 21 листопада 2016 року ринкова вартість транспортного засобу «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER], в пошкодженому стані складає 7 698,77 грн. 01 лютого 2017 року ПрАТ «УТСК» надіслало позивачу відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що [PERSON] подав заяву на виплату страхового відшкодування з порушенням строку в один рік, з дати ДТП, що передбачено ст. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що ПрАТ «УТСК» не здійснило страхове відшкодування в розмірі 49 000,00 грн., та порушив строк, визначений законом, прострочивши виконання грошового зобов'язання на 83 дні за період з 17.01.2017 по 10.04.2017 включно. Оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON], з урахуванням вимог ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, він зобов'язаний компенсувати позивачу витрати на проведення автотоварознавчих досліджень в розмірі 1 700,00 грн., франшизу в розмірі 1 000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова Компанія» на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн., пеню за кожний день прострочки страхового відшкодування, 3 % річних, індекс інфляції за період з 17.01.2017 по 10.04.2017 в розмірі 4 973,16 грн., а також стягнути з [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 2 700 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровську від 12 травня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Асістанс», 02156, м. Київ, вул. Братиславська, буд. 16 /фактична адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д/ належним чином завірені копії: договору доручення № 42/СА/12/12 про надання асистанських послуг по врегулюванню страхових випадків від 10.12.2012 року, укладеного між ТОВ «Юніверсал Асістанс» та ПрАТ «УТСК»; додаток №5 до Договору доручення №42/СА/12/12 про надання асистанських послуг по врегулюванню страхових випадків від 10.12.12 року «Інструкція стосовно послуг та порядку їх здійснення Виконавцем щодо організації інформаційного забезпечення та виїзду аварійних комісарів за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільного страхування наземного транспорту, укладених ПрАТ «УТСК»; інформацію про особу, із зазначенням П.І.Б., яка здійснювала приймання та збір документів по страховому випадку від 28.07.15 року, за участю потерпілого [PERSON], та зазначити його обов'язки та повноваження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова Компанія» [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги не визнали, надали на адресу суду заперечення на позовну заяву. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідка, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 липня 2015 року близько 15-00 год. по вул. Набережній Заводській в м. Дніпропетровську, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ 525», державний номерний знак [NUMBER], під кермуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER], під кермуванням водія [PERSON]. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON] Хвічу Гівієвичу. Водій [PERSON] та пасажир автомобіля [PERSON] в результаті ДТП отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2101/16/16 від 26 січня 2016 року розмір матеріального збитку, спричинений власнику автомобіля «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER], дорівнює його ринковій вартості та становить 81 281,75 грн. (а.с. 17-49) Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 09/11/165 від 21 листопада 2016 року ринкова вартість транспортного засобу «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER], в пошкодженому стані складає 7 698,77 грн. (а.с. 51-59) Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року у справі № 205/7533/15-к, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з примиренням обвинуваченого та потерпілих, закривши відносно нього кримінальне провадження (а.с. 16). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON]була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова Компанія» (Ютико), на підставі Договору добровільного страхування № АЕ/2765846. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров'я - 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. 18 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова Компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування та надав висновок експертного дослідження « 2101/16/16, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 15). 01 лютого 2017 року ПрАТ «УТСК» надіслало позивачу відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що [PERSON] подав заяву на виплату страхового відшкодування з порушенням строку в один рік, з дати ДТП, що передбачено ст. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 61). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова Компанія» на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн., пеню за кожний день прострочки страхового відшкодування, 3 % річних, індекс інфляції за період з 17.01.2017 по 10.04.2017 в розмірі 4 973,16 грн., суд виходить з наступного. Згідно з п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічні положення зазначені у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/9494/14. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом. Отже, суд вважає, що Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова Компанія»правомірно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки його дії узгоджуються з наведеними вище нормами чинного законодавства. Посилання позивача про те, що заява на виплату страхового відшкодування була ним подана 18 жовтня 2016 року, оскільки у нього було відсутнє рішення суду, суд відхиляє, оскільки дана обставина не є умовою, з якою пов'язується перебіг однорічного строку для подачі заяви на виплату відшкодування. Таке твердження позивача суперечить нормам ст. 37 вказаного Закону, яка чітко визначає початок річного строку - з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Цей строк є присічним і поновленню не підлягає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який працює аварійним комісаром, суду пояснив, що в вересні 2015 року йому надійшло замовлення, 26 вересня 2015 року зустрівся з [PERSON], провів огляд його транспортного засобу та прийняв повідомлення про страховий випадок. При отриманні повідомлення про страховий випадок повідомив позивачу, що звернутися за виплатою страхового відшкодування він має право лише при наявності рішення суду про встановлення винної особи. Крім того, повідомлення про настання ДТП, на яке вказував позивач, як на завчасну заяву про сплату страхового відшкодування, не може бути належним способом на звернення за виплатою такого відшкодування. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що ПрАТ «УТСК» правомірно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на проведення автотоварознавчих досліджень у розмірі 1 700,00 грн. та франшизи в розмірі 1 000,00 грн., а всього: 2 700,00 грн., суд виходить з наступного. [PERSON] сплачено за складення висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2101/16/16 від 26 січня 2016 рокув розмірі 1 000 грн. (а.с. 50) та за складення висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 09/11/165 від 21 листопада 2016 року в розмірі 700 гривень (а.с. 60). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Умовами п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. За своїм характером вона хоча і є частиною матеріального збитку, однак не може бути включена до суми майнового збитку для стягнення її зі страховика, адже підлягає відшкодуванню виключно страхувальником або особою, відповідальною за збитки, завдані внаслідок ДТП. В даному випадку такою особою є відповідач [PERSON] Умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АЕ/2765846, передбачено розмір франшизи 1 000 грн. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що в добровільному порядку відповідач не сплатив позивачеві франшизу, тому вона як матеріальний збиток підлягає стягненню з [PERSON] в примусовому порядку. Оскільки позивачу спричинена матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП, спричиненої з вини [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків в розмірі 2 700 гривень є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial