Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить: - позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи статей 150, 160, 165, 166 СК України та Конвенцію про права дитини та зазначає таке. Від шлюбу між позивачем та відповідачем, який розірвано рішенням суду від 27.06.2014, вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Позивач самотужки матеріально утримує та піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, відповідач покинув родину у червні місяці 2013 року, з народження дитини не займався її вихованням. На цей час відповідач не спілкується із родиною, виїхав у невідомому напрямку, не надає кошти на утримання дитини, не цікавиться взагалі про дитину. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, проти винесення заочного рішення позивач не заперечує. До суду повернуто неврученим поштове відправлення, надіслане відповідачу за місцем його реєстрації, з відміткою про те, що адресат за адресою не проживає. Відповідно до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. В силу наведених процесуальних приписів відповідач повідомлений про дату та час судового засідання. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Мирноградської міської ради надала заяву про розгляд справи за її відсутності, до якої долучила висновок органу опіки та піклування від 22.06.2018 №012 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]», довідку КУ ПККСН, акт обстеження умов проживання. Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України у справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому 07.09.2012 шлюбі, який рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.06.2014 був розірваний, рішення набуло законної сили 15.07.2014 (а.с.10, 12). Від вказаного шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], а.с.11). 27.02.2015 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та прізвище «[PERSON]» змінила на «[PERSON]» (а.с.13). Довідкою про доходи підтверджується, що позивач працює на ПП «Аквавіта плюс», за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року отримала 16 808,40 гривень (а.с.17). Відповідно до довідки СКР Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] з 17.01.2014 перебуває в розшуку як особа, яка переховується від органів досудового розслідування (а.с.16). За змістом характеристики, наданої за місцем проживання, позивач проживає за адресою: [ADDRESS], характеризується позитивно, є членом правління ОСББ (а.с.18). З довідки від 18.04.2018 №4332 вбачається, що за вищевказаною адресою позивач зареєстрована разом з чоловіком [PERSON] та дитиною [PERSON] (а.с.19). Дитина [PERSON] на «Д» обліку не перебуває, здоровий (а.с.19). За змістом висновку органу опіки та піклування від 22.06.2018 №012 батько малолітнього - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (довідка Комунальної установи Покровський координаційний комітет самоорганізації населення від 04.06.2018). Відповідно до акту обстеження умов проживання служби у справах дітей Покровської міської ради від 04.05.2018 батько дитини за місцем реєстрації не проживає. За довідкою Красноармійського МВ ГУ МВС України в Донецькій області [PERSON] з 17.01.2014 значиться як особа, що переховується від органів досудового слідства. До органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради з будь-якого питання соціального захисту свого сина [PERSON] не звертався. Таким чином, поважних причин, через які батько не виконує свої обов'язки повною мірою відносно своєї дитини [PERSON], органом опіки та піклування не встановлено. Рішенням комісії визнано, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання і утримання малолітнього [PERSON], а саме, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для розвитку малолітнього, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не приймає участі в утриманні своєї дитини. [PERSON] своїми діями порушує виконання ст.141, ст.150 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.59 Закону України «Про освіту». Враховуючи викладене, орган опіки та піклування дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO], доцільне та відповідатиме інтересам дитини (а.с.59-60). На підставі наведених доказів суд доходить висновку, що аргументи, наведені позивачем, є обґрунтованими, а відповідач підлягає позбавленню батьківських прав відносно свого сина [PERSON], [INFO], з огляду на такі норми права. За змістом ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За приписами ч.1 ст.164 ЦПК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2). Суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зокрема, в п.15 та п.16, за якими позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Дослідженими в судовому засідання письмовими доказами, які є належними та допустимими, підтверджується, що відповідач з дитиною не проживає, її вихованням не займається, необхідного харчування, медичного догляду не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини. Вказане відповідачем не спростовано та зворотного не доведено. В силу ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають як один з батьків, опікун, піклувальник, так і особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладене, застосовуючи наведені норми права, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не спростований факт ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому приписами ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; м інімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки докази того, що відповідач працює, відсутні, є підстави для стягнення з нього аліментів в розмірі, заявленому позивачем, від дня пред'явлення позову - 04.05.2018. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Одночасно суд звертає увагу позивача на приписи ст.179 СК України, за змістом яких аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини; той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини; н еповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За приписами ч.1 ст.186 СК України на органи опіки та піклування покладаються обов'язки за заявою платника аліментів або за власною ініціативною перевіряти цільове витрачання аліментів.

Outcome: approved