Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] (далі - Заявник) звернулася до суду з позовом про встановлення факту смерті її бабусі - [PERSON], яка померла на тимчасово окупованій території України. Свою заяву мотивує тим, що 09 червня 2017 року у м.Кіровське (Хрестівка) Донецької області, яка на теперішній час є тимчасово окупованою територією України, померла її бабуся [PERSON] однак, заявник не має можливості зареєструвати факт смерті та отримати свідоцтво про смерть своєї бабусі, оскільки документи, що підтверджують такий факт видані нелегітимними органами, які утворені «Донецькою Народною Республікою» та фактично діють на території м.Кіровське (Хрестівка) Донецької області. Заявник в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи заяв чи клопотань не надала. Представник заявника в судове засідання також не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, а також просив задовольнити позовні вимоги повністю. Представник заінтересованої особи - Чернігівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви. В судовому засіданні були досліджені в якості доказів: копія паспорта заявника [PERSON], виданого Кіровським МВ ГУМВС України в Донецькій області 11.07.1996, серії ВА 260738 та копія її ідентифікаційного номеру; копія свідоцтва про народження [PERSON], виданого Совєтським відділом ЗАЦС м.Макіївки Донецької області від 12.11.1976, серія ІІІ НО №332168; копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Макіївки від 10.02.1996, серії І-НО №343957; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію. народження, виданого Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 20.06.2017, серії АМІ №415356; копія свідоцтва про смерть [PERSON], виданого Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 25.08.2016, серія І-ЖС №362142; копія паспорта [PERSON], виданого Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області від 18.11.2000, серія ВС №525991; копія довідки про шлюб, виданою на мові оригіналу «Макеевским городским отделом записи актов гражданского состояния ДНР» від 30.09.2016 №1034/13-114; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON], виданого відділом ЗАГС центрально-міського району м.Макіївки 09.01.1979, серія ІІІ-НО №271287, копія свідоцтва про смерть, виданою на мові оригіналу «Кировским городским отделом записи актов гражданского состояния Госудрственной регистрационной палаты Министерства юстиции ДНР» від 09.06.2017, серії ДНР №068011; копія довідки про причину смерті, виданою на мові оригіналу «Центральной городской больницей администрации г.Кировское ДНР» від 09.06.2017 №99; копія довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або проведення антитерористичної операції, виданою Управлінням соціального захисту населення Чернігівської райдержадміністрації Запорізької області від 14.11.2014. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків. Заявниця є дочкою померлого 02.08.2016 [PERSON], який був сином померлої 09.06.2017 [PERSON], тобто остання доводилась заявниці бабусею, що підтверджується копією паспорта [PERSON], виданого Кіровським МВ ГУМВС України в Донецькій області 11.07.1996, серії ВА 260738; копією свідоцтва про народження [PERSON], виданого Совєтським відділом ЗАЦС м.Макіївки Донецької області від 12.11.1976, серія ІІІ НО №332168; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Макіївки від 10.02.1996, серії І-НО №343957; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію. народження, виданого Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 20.06.2017, серії АМІ №415356; копією свідоцтва про смерть [PERSON], виданого Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 25.08.2016, серія І-ЖС №362142; копією паспорта [PERSON], виданого Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області від 18.11.2000, серія ВС №525991; копією довідки про шлюб, виданою на мові оригіналу «Макеевским городским отделом записи актов гражданского состояния ДНР» від 30.09.2016 №1034/13-114; копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON], виданого відділом ЗАГС центрально-міського району м.Макіївки 09.01.1979, серія ІІІ-НО №271287. Так, 09 червня 2017 року у м.Кіровське (Хрестівка) Донецької області померла [PERSON] [INFO]. причиною смерті були ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданою на мові оригіналу «Кировским городским отделом записи актов гражданского состояния Госудрственной регистрационной палаты Министерства юстиции ДНР» від 09.06.2017, серії ДНР №068011; копією довідки про причину смерті, виданою на мові оригіналу «Центральной городской больницей администрации г.Кировское ДНР» від 09.06.2017 №99. Відповідно до ч.ч.2,3,4 Цивільного кодексу України актом цивільного стану є смерть особи. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно п.ґ ч. 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні однією із підстав для державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Частиною 8 п. 1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1 ст.257 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ч.1 ст. 257-1 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.2 ст. 257-1 Цивільного процесуального кодексу України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Постановою Верховної Ради України Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями від 17 березня 2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, у тому числі й місто Кіровське (Хрестівка) Донецької області. Щодо прийняття до уваги в якості доказів копії свідоцтва про смерть, виданого на мові оригіналу «Кировским городским отделом записи актов гражданского состояния Госудрственной регистрационной палаты Министерства юстиции ДНР» від 09.06.2017, серії ДНР №068011, а також копії довідки про причину смерті, виданою на мові оригіналу «Центральной городской больницей администрации г.Кировское ДНР» від 09.06.2017 №99, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих органами і установами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню повністю. Відповідно до п.8.ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved