Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить: визнати недійсним договір міни земельної ділянки площею 5,0201 га, кадастровий номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , виданий та зареєстрований за №215 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. 29.03.2017; визнати недійсним договір міни земельної ділянки площею 5,4899 га, кадастровий номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , виданий та зареєстрований за №216 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І. Д. 29.03.2017; визнати недійсним договір міни земельної ділянки площею 4,6101 га, кадастровий номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , виданий та зареєстрований за №217 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. 29.03.2017; визнати за [PERSON] право власності на об`єднану земельну ділянку, площею 15,1201 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області і сформована з трьох земельних ділянок: площею 5,0201 га, кадастровий номер [NUMBER] ; площею 5,4899 га, кадастровий номер [NUMBER] ; площею 4,6101 га, кадастровий номер [NUMBER] , які належать на праві власності [PERSON] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що був зареєстрований і до дня смерті проживав в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилось наступне спадкове майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,6101 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,0201 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,4899 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Позивач [PERSON] , [INFO] , є рідною дочкою померлого [PERSON] . 09 лютого 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] . На момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав один. Заповіт від його імені виконавчий комітет Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області не посвідчував. На час смерті [PERSON] позивач була неповнолітньою, заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька не подавала, а тому позивач вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті, як спадкоємець першої черги. Проте, скориставшись необізнаністю неповнолітньої дочки померлого, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його брат - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, але на випадок своєї смерті він склав заповіт, яким зазначене майно він заповів [PERSON] . В подальшому [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом і в 2014 році уклав договори про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з [PERSON] . З урахуванням викладених обставин [PERSON] в 2016 році звернулася до суду за захистом свого права на спадкове майно після смерті батька, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та договорів про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.05.2016 по справі №390/623/16-ц за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: загальною площею 4,61 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; загальною площею 5,49 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Також, рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2018 року по справі №390/1133/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Кіровоградської РДА, треті особи: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко А.В., приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінський І.Д., про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та договорів про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), частково задоволено позовні вимоги позивача та визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.02.2014, видане на ім`я [PERSON] , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A.B., зареєстроване в реєстрі за №270; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.02.2014, видане на ім`я [PERSON] , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A.B., зареєстроване в реєстрі за №271; договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 04.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д., зареєстрований в реєстрі №257 (запис №5230092); договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 04.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д., зареєстрований в реєстрі №261 (запис №5231169). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2018 по справі №390/1134/16-ц визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.05.2014, видане на ім`я [PERSON] , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A.B., зареєстроване в реєстрі за №578; договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 31.07.2014 укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д., та за позивачем визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: загальною площею 5,0201 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Однак, на цей час позивач позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю у вигляді зазначених трьох земельних ділянок. В реєстрації права власності за рішенням суду їй відмовлено в зв`язку із скасуванням ГУ Держкомзему у Кіровоградській області зазначених кадастрових номерів. Згідно із відповіді в.о. начальника відділу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06.12.2018 на адвокатський запит представника позивача адвоката Кривоноса А.І., шляхом об`єднання раніше сформованих вищевказаних земельних ділянок утворено земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] . Як стало відомо позивачу, незважаючи на те, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.05.2016 по справі №390/623/16-ц за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на дві земельні ділянки площею 4,61 га та 5,49 га, та рішенням суду від 27.03.2018 по справі №390/1134/16-ц визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.05.2014, видане на ім`я [PERSON] , та визнано право власності за [PERSON] , за заявою невідомого до цього часу позивачу громадянина [PERSON] виготовлено технічну документацію та проведено об`єднання земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області площею 4,6101 га, 5,0201 га та 5,4899 га, кадастрові номери [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] . Справжність підпису [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бєлінським І.Д. 25 травня 2017 року, тобто через рік після ухвалення рішення судом. Однак, зазначену об`єднану земельну ділянку утворено з власності позивача. Таким шляхом вона позбавлена своєї власності. Земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] в березні 2017 року обміняні [PERSON] з [PERSON] і на теперішній час знаходяться у власності [PERSON] на підставі договорів міни. Зокрема, договори міни земельних ділянок видані та зареєстровані за №215, №216 та №217 приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д . 29.03.2017. При цьому, судовий розгляд у справі №390/1133/16-ц тривав з 2016 року. Зокрема, провадження у справі відкрито ухвалою від 22 серпня 2016 року. Під час судового розгляду присутні були відповідачі, в тому числі [PERSON] та [PERSON] Більш того, 24.10.2016 [PERSON] заявляв клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з тим, що справа, по якій визнано право власності за позивачем, знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ за касаційною скаргою. Це клопотання судом задоволено, провадження у справі № 390/1 133/16-ц зупинено. Ухвалою суду від 15 березня 2017 року провадження у справі відновлено, оскільки відпали обставини, що викликали зупинення провадження у справі, а саме, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.01.2017 рішення не скасовано, касаційна скарга залишена без задоволення. Незважаючи на таку ухвалу касаційної інстанції, ігноруючи рішення місцевого суду, [PERSON] проводить протиправну оборудку по міні земельних ділянок, які вже йому не належать, з громадянином [PERSON] . При цьому необхідно зазначити, що під час ухвалення Кіровоградським районним судом рішення 06 лютого 2018 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] щодо двох земельних ділянок, тобто, вже на час завершення процесу обміну земельними ділянками, були присутні представники відповідачів: [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] - [PERSON]. Однак, зазначені особи не повідомили суду про зміну суттєвих обставин справи, зокрема, наявність договорів міни та зміну власника спірних земельних ділянок на [PERSON] .. Такі дії з боку [PERSON] та [PERSON] призвели до створення перешкод [PERSON] у користуванні та розпорядженні своєю власністю. На теперішній час конституційні права позивача порушені, вона протиправно позбавлена права власності на спірні земельні ділянки (об`єднану земельну ділянку). Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача-1 [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що з урахуванням приписів ст. 202 ЦК України, правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків. Підставою для визнання недійсним правочину за частиною першою статті 215 ЦК може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину. Позивач прямо визнає той факт, що на час підписання зазначених договорів міни відповідач-2 та відповідач-1 володіли повним обсягом дієздатності, необхідним для укладання зазначеного договору. Верховний Суд України (ухвала по справі № 6-172цс/14 від 05.11.2014) зробив наступний правовий висновок, що згідно із п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 01 січня 2012 року, не допускались купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Зважаючи на викладену позицію ВСУ, а також «Аналізу окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у ПП ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», опублікованого ВССУ 23.01.2017, вважає, що підстав для задоволення позову про визнання недійсними договір міни немає. Щодо визнання права власності на земельну ділянку вважає, що в ПП ВССУ № 5 від 07.02.2014 наголошується наступне, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 К). Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому, в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Будь-яких доказів обізнаності відповідач-1 щодо відсутності прав у відповідача-2 позивачем не надано, позовні вимоги в цій частині ґрунтуються лише на припущеннях. До вибуття майна з володіння власника або особи, які він передав майно у володіння, не з їхньої волі інших шляхом (пункт 3 частини першої ст. 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна. Позивачем не обґрунтовано у позові яким чином суду визнати право власності на земельні ділянки, які відсутні у Державному кадастрі, при цьому скасовано державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами, на які вона посилається (а.с. 125-128). Відповідач-2 [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подавав, про час і місце проживання повідомлявся за місцем проживання, реєстрації та через оголошення на сайті суду (а.с. 41, 45, 50, 61, 62 т.2). Судом встановлено, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.05.2016 по справі №390/623/16-ц за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: загальною площею 4,61 га, державний акт серії [NUMBER] , виданий 31.08.1999, та загальною площею 5,49 га, державний акт серії [NUMBER] , виданий 31.08.1999, що знаходилися на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (а.с. 18-20). Відповідно до рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2018 року по справі №390/1133/16-ц визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.02.2014, видане на ім`я [PERSON] , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A.B., зареєстроване в реєстрі за №270; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.02.2014, видане на ім`я [PERSON] , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A.B., зареєстроване в реєстрі за №271; договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 04.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д., зареєстрований в реєстрі №257 (запис №5230092); договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений 04.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д., зареєстрований в реєстрі №261 (запис №5231169) (а.с. 21-26). Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2018 по справі №390/1134/16-ц визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.05.2014, видане на ім`я [PERSON] , посвідчене приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бондаренко A.B., зареєстроване в реєстрі за №578; договір про право постійного користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 31.07.2014, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінським І.Д.. Визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: загальною площею 5,0201 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована на території Овсяниківської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. (а.с. 27-31). Згідно із свідоцтвом про шлюб від 09.02.2017 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.16-17 т.1). Із відповіді в.о. начальника відділу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06.12.2018 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , на підстав технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, розробленою 26.05.2017 приватним підприємством «АльфаЗемпроект» (а.с. 35). Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка [NUMBER] , площею 15,1201 га, розташована на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, належить [PERSON] (а.с. 36-38). Грошова оцінка вказаної земельної - 522 153,87 грн. (а.с.39). 25.05.2017 [PERSON] у завіреній нотаріусом Бєлінським І.Д. заяві зазначив, що він просить виготовити технічну документацію та провести об`єднання земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, площею 4,6101 га, 5,0201 га та 5,4899 га, кадастрові номери: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , належних йому на підставі Договорів міни посвідчених 29.03.2017 (а.с. 40). Із довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником вказаних ділянок станом на 29.03.2017 був [PERSON] (а.с. 41-43). За договором міни від 29.03.2017 [PERSON] передав у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площею 4,6101 га, в свою чергу [PERSON] передав земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,0100 га (а.с. 157-178). За аналогічними договорами міни укладеними між [PERSON] та [PERSON] 29.03.2017 були обміняні земельні ділянки з кадастровими номерами: [NUMBER] та [NUMBER] на земельні ділянки з кадастровими номерами: [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с. 179-220). З технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] були об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площею 15,1201 га, яка розташована на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с. 2-36 т.2). Задовольняючи позов, суд виходить з наступних міркувань. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З положень ст. 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) витікає, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Це означає, що його вчинення не є підставою набуття тих прав та обов`язків, на що спрямований правочин, зокрема, особа не стає власником майна, переданого їй за правочином, визнаним недійсним. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи дослідженні вище рішення судів, а також положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, власником спірних земельних ділянок була [PERSON] з часу відкриття спадщини після смерті її батька 09.12.2008. Відповідач-2 [PERSON] вчиняв відповідні правочини щодо міни спірних земельних ділянок на інші, небудучи при цьому власником цих ділянок, а відповідно не міг бути і стороною вказаних правочинів. Відповідач-1 придбав за допомогою договорів міни майно не у власника, яким безумовно є [PERSON] , а у відповідача-2, якому на той час було відомо про оспорювання його номінальних прав на спірні ділянки. Тобто правочини, укладені між [PERSON] та [PERSON] містять вади, бо можна передавати право лише, котре маєш, а якщо відчужував власником не був, то й право власності передати не міг. Попри це право власності в [PERSON] виникло внаслідок прямої вказівки закону (презумпція правомірності правочину ст. 204 ЦК України). Проте [PERSON] на момент обміну земельних ділянок вже було відомо про рішення суду від 12.05.2016, яким було визнано право власності на дві спірні земельні ділянки за позивачем, а також про судові провадження у справах № 390/1134/16-ц та № 390/1133/16-ц. Вказані процеси були розпочаті в серпні 2016 році. Позивач доводила своє право власності на спірні земельні ділянки. Третьою особою, що не заявляє самостійних вимог, у вказаних справах був нотаріус Белінський І.Д., який знав на момент вчинення договорів міни, про наявність судових справ, де оспорювалося право власності на спірні земельні ділянки [PERSON] .. Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідач-1 [PERSON] на момент укладення спірних договорів міни знав або повинен був знати, що відчужував не мав повноважень на відчуження відповідного майна, тому суд не визнає його добросовісним набувачем майна у цьому випадку. Отже, суд вважає, що договори обміну земельним ділянками відбулися поза волею власника вказаних земельних ділянок [PERSON] , а тому підлягають визнанню недійсними. Щодо вимоги про визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площею 15,1201 га, яка розташована на території Овсяниківської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, суд виходить з наступних міркувань. Представник відповідача-1 [PERSON] в своєму відзиві зазначав, що належним способом захисту своїх прав для позивача було б витребування майна від добросовісного набувача. Проте у вказаному випадку, як зазначено вище, суд не розцінює [PERSON] як добросовісного набувача спірних земельних ділянок. Крім того, із вказаних трьох земельних ділянок було утворено одну земельну ділянку із іншим кадастровим номером. Тому для ефективного захисту своїх прав власника [PERSON] було обрано інший спосіб захисту, який передбачений цивільним законодавством. Згідно із ст. 152 ЗК одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання прав власника. В ст. 16 ЦК передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення . Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як вбачається із відповіді в.о. начальника відділу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06.12.2018 та технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, земельна ділянка з кадастровим номером номер [NUMBER] , загальною площею 15,1201 га, була утворена із трьох земельних ділянок, які належать на праві власності позивачу [PERSON] .. Зважаючи на це, суд вважає, що найефективнішим способом захисту прав власника земельних ділянок [PERSON] , яка позбавлена в цьому випадку можливості заявити про реституцію, оскільки не була стороною оспорюваних договорів, та віндикацію є визнання за нею права власності на новоутворену земельну ділянку, яка повністю співпадає за межами із земельними ділянками, належними їй. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, із відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 3955 грн. 47 к. судового збору.

Outcome: approved