Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] 15.09.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. С.М. Макарова»» про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 24.07.2017 року її було звільнено з роботи на ДП «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. С.М. Макарова»» за власним бажанням. Повний розрахунок з нею по заробітній платі відповідачем було проведено 06.09.2017 року банківським переказом на картку. Розрахунок зарплати, яку повинен відповідач виплатити позивачу за період розрахунку при звільненні за період з 24.07.2017 року по 06.09.2017 року становить 7547,57 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача на користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 7547,57 грн. Позивач у заяві від 15.03.2018 року просила розглядати справу без її участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. С.М. Макарова»» у заяві від 15.03.2018 року просив розглядати справу без його участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. У своїх запереченнях представник відповідача посилався на те, що затримка остаточного розрахунку при звільненні позивача становить 10 днів та середній заробіток за час затримки при звільненні був виплачений позивачу 12.12.2017 року в сумі 1859,71 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме: Кодексом законів про працю України. Судом встановлено, що наказом Державного підприємства «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. С.М. Макарова»» № 645-ОК від 24.07.2017 року [PERSON] звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 6). Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України підприємство, установа або організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу. Тобто, підставою для виплатити працівникові його середнього заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку є два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. В своєму позові [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час остаточного розрахунку при звільненні за період з 24.07.2017 року по 06.09.2017 року в розмірі 7547,57 грн. Однак вказані обставини не відповідають дійсності. Як вбачається з відомості по виплаті заробітної плати за липень 2017 року з [PERSON] 07.08.2017 року проведено остаточний розрахунок при звільненні та виплачено 4627,00 грн. (а.с. 37-39). Загальна сума перерахованих грошових коштів при звільненні становить 17045,53 грн., в тому числі: заробітна плата за квітень 2017 року в сумі 4434,00 грн. (виплачено 02.08.2017 року); заробітна плата за травень 2017 року в сумі 4073,00 грн. (виплачено 02.08.2017 року); заробітна плата за червень 2017 року в сумі 3911,00 грн. (виплачено 02.08.2017 року); заробітна плата за липень 2017 року та остаточний розрахунок в сумі 4627,53 грн. (виплачено 02.08.2017 року) (а.с. 29, 33-39, 58-59). Таким чином, затримка остаточного розрахунку при звільненні за період з 24.07.2017 року по 07.08.2017 року (10 днів) становить 1859,71 грн. та була виплачена позивачу 12.12.2017 року (а.с. 27-30). Відповідно до ст. ст. 79-81 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на ту обставину, що відповідач ДП «Виробниче обєднання «Південний машинобудівний завод ім. С.М. Макарова»» здійснив розрахунок з [PERSON], тобто виплатив належну їй заробітну плату та компенсацію за час її затримки, тому суд вважає, що у задоволенні пред'явленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у сумі 7547,57 грн. слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», її позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку з чим компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed