overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] 19 серпня 2015 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 23 липня 2010 року вона вступила у шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований Першим Приморським відділом актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №364. Від вказаного мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що рішення про розірвання шлюбу вона прийняла у зв'язку з тим, що між ними було повністю відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та сімейні стосунки, приблизно з лютого 2014 року шлюбних стосунків не підтримують та не проживають однією сім'єю. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому при вказаних обставинах вона прийняла рішення про його розірвання. Вказане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання на розгляд справи не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву (а.с.24), відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання на розгляд справи не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживанням відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, про свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду (а.с.23,22). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, тоді суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Із матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], який зареєстрований Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №364 від 23 липня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.16). Від вказаного шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Приймаючи до уваги, що збереження сімї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, оскільки в сімї відсутнє взаєморозуміння, створені умови, в яких не можливе нормальне існування сімї та спільне проживання, шлюбні стосунки не підтримують, кроків до примирення не роблять, тому суд вважає можливим їх шлюб розірвати, при цьому всі витрати по справі залишити за позивачем з урахуванням заявлених вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

[PERSON] 19 серпня 2015 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається, що їй та померлим [INFO] року матері [PERSON] та [INFO] року батьку [PERSON] належить на праві спільної власності квартира [ADDRESS] у рівних долях. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, але їй було в цьому відмовлено, оскільки батько після смерті дружини не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на частину квартири, що належала померлій. Тому просить встановити факт прийняття спадщини на цю квартиру після смерті батька та визнати за нею право власності на 2/3 частину квартири. У судове засідання позивачка не з'явилась, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в особі секретаря міської ради Колесніченко Л.В. у судове засідання не з'явився, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги визнає. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на день відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1297 цього Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях. [PERSON] та [PERSON], які разом проживали у цій квартирі, померли [INFO] року та [INFO] року відповідно. Після смерті [PERSON], чоловік прийняв спадщину своєї дружини, але не оформив своїх спадкових прав. Після смерті [PERSON], його донька [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса з заявою від 1 квітня 2014 року прийняла спадщину у вигляді 2/3 частині цієї квартири, тому вимоги позивачки про встановлення факту прийняття спадщини є зайвими та у їх задоволенню необхідно відмовити. Нотаріус, до якого 10 серпня 2015 року звернулася позивачка про видачу свідоцтва про право на спадщину, в той же день відмовив у видачі такого свідоцтва у зв'язку з тим, що її батько не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності у вигляді 1/3 частини квартири своєї дружини. Відповідно до п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування « у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Тому суд не бачить підстав для незадоволення позовних вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] 19 серпня 2016р. звернувсь з позовом до [PERSON] про стягнення 23000 грн. заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач - [PERSON] попросив його ([PERSON].) на своє ім'я оформити кредит, який відповідач зобов'язувався погашати сам. Однак своїх зобов'язань відповідач не виконав, тому через несвоєчасне погашення ним кредиту були нараховані значні суми пені - аби запобігти більшому нарахуванню штрафних санкцій, позивач вимушений був погасити кредит і пеню, а всього 23000 грн., хоча сам (позивач) гроші отримані в кредит,- одразу з надав [PERSON] Вказану суму боргу відповідач зобов'язався повернути до 25 червня 2016 року про що написав відповідну розписку, однак борг не повернув. Позивач звернувсь до суду з заявою про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, слухати справу без його участі, проти заочного розгляду справи - не заперечує. Відповідач [PERSON], незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. За таких обставин судом ухвалюється заочне рішення, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач - [PERSON] позичив у позивача - [PERSON], шляхом отримання кредиту на ім'я останнього, грошові кошти сумі 23000 грн. на строк до 25 червня 2016 року. Однак своїх зобов'язань відповідач не виконав та борг у визначений строк не повернув. Дані обставини підтверджуються оригіналом письмової розписки, написаною власноручно відповідачем [PERSON] Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 23000 гривень боргу за договором позики від 25 травня 2016 року. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 551,2 грн. (судового збору, сплачених позивачем при подачі позову). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] 19 серпня 2017 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 14 листопада 1992 року вона вступила у шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №22 від 14 листопада 1992 року. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Позивач вказує, що рішення про розірвання шлюбу вона прийняла у зв'язку з тим, що з лютого 2017 року не підтримують шлюбні стосунки. Між ними було повністю відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та сімейні стосунки. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому при вказаних обставинах вона прийняла рішення про його розірвання. Вказане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання на розгляд справи не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву(а.с.31), відповідно до якого просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не зявився, однак надав на адресу суду письмову заяву (а.с.32), відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Взявши до уваги заяви позивача та відповідача, вивчивши документи справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, тоді суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Із матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], який зареєстрований Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №22 від 14 листопада 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11). Від вказаного шлюбу дітей не мають. Приймаючи до уваги, що збереження сімї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, оскільки в сімї відсутнє взаєморозуміння, створені умови, в яких не можливе нормальне існування сімї та спільне проживання, всі спроби по збереженню шлюбу виявились безрезультатними, кроків до примирення не роблять, тому суд вважає можливим їх шлюб розірвати. Судові витрати суд вважає за необхідне залишити за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] 19 січня 2016 року звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що з відповідачем має спільну дитину - [PERSON], [INFO] Відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, офіційно не працює, але їздить на заробітки і місячний заробіток становить 5000 грн. Представник позивача звернувсь до суду з письмовою заявою, про те, що позов підтримує повністю, просить його задовольнити, з вищенаведених підстав, справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, причини неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних, доказів та за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], однак батько - відповідач по справі, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Данні обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] від 15.07.2014р. (повторно) /а.с.3/. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 19.01.2016р. та до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 551,2 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON] 19 травня 2015р. звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі і мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] і дитина проживає разом з нею, а відповідач, залишив сім»ю, проживає окремо та дитину не утримує, тому слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття. Позивач звернулась до суду з письмовою заявою про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, з вищенаведених підстав, справу слухати у її відсутності, проти заочного розгляду справи - не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явивсь хоча був повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних, доказів та за згодою позивача, ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, а батько матеріальної допомоги на його утримання не надає. Данні обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб сторін [NUMBER] від 30.07.2009р., (повторне), даними свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER] від 03.08.2010р. За таких обставин та відповідно до положень ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю та слід стягувати з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] на утримання спільної дитини - [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 19.05.2015р. та до його повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON] 19 травня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 28 грудня 1999 року він вступив у шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №17. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що рішення про розірвання шлюбу він прийняв у зв'язку з тим, що він з дружиною не проживає разом близько чотирьох років та вони не підтримують шлюбні відносини. Між ними було повністю відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та сімейні стосунки. В зв'язку з несумісністю характерів їхня сім'я розпалась. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому при вказаних обставинах він прийняв рішення про його розірвання. Вказане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання на розгляд справи не зявився, однак надав на адресу суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, на позовних вимогах наполягає(а.с.7). Відповідач в судове засідання на розгляд справи не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, з позовними вимогами згодна у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Туріца»(а.с.27). Взявши до уваги заяви позивача та відповідача, вивчивши документи справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, тоді суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Із матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №17 від 28 грудня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Приймаючи до уваги, що збереження сімї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, оскільки в сімї відсутнє взаєморозуміння, створені умови, в яких не можливе нормальне існування сімї та спільне проживання, постійно виникали сварки, протягом чотирьох років разом не проживають, кроків до примирення не роблять, тому суд вважає можливим їх шлюб розірвати, при цьому всі витрати по справі залишити за позивачем, враховуючи його бажання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

[PERSON] 19 травня 2015 року подала до суду заяву про визнання недієздатною її сестру [PERSON], [INFO]. У обґрунтування своєї заяви посилалася на те, що її сестра є інвалідом першої підгрупи «А» з дитинства внаслідок психічного розладу, через що вона не може самостійно приймати рішення, у неї порушені функції мовлення, навики самообслуговування, у результаті чого вона потребує постійного стороннього догляду та допомоги і тому над нею необхідно встановити опіку. [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання своїх вимог. Заслухавши пояснення, представника органу опіки та піклування про підтримання письмового подання, зясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення заяви з таких підстав. Згідно ст. 237 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подана, зокрема, членами її сімї. Із свідоцтв про народження, довідки про склад сімї та свідоцтва про шлюб, відомо, що [PERSON] є сестрою [PERSON] та членом її сімї (а.с. 5-6, 9, 10). Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Із довідки до акта огляду МСЕК відомо, що [PERSON] є інвалідом першої підгрупи «А» з дитинства, потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги (а.с. 7). Із висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що [PERSON] в даний час страждає стійким хронічним розладом психічної діяльності, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки (а.с. 22-23). Згідно ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Орган опіки та піклування Самбірська міська рада Львівської області внесла до суду подання про призначення опікуном [PERSON] її сестру [PERSON] Призначення [PERSON] опікуном не суперечить інтересам [PERSON], так як вони перебувають у родинних відносинах і [PERSON] має можливість виконувати обовязки опікуна, оскільки має повну цивільну дієздатність та згідна на призначення її опікуном [PERSON] Обставин, які б виключали можливість призначення [PERSON] опікуном своєї сестри [PERSON], не встановлено.

Outcome: approved