Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] [PERSON], з урахуванням письмових уточнень від 29.06.2016 та від 06.07.2016 (а.с. 73-75, 116-117), звернувся до суду із позовними вимогами вказаними у вступній частині даного рішення суду. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про необхідність скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №042041 від 13.10.2005, оскільки вказані в ньому дані відносно адреси місцезнаходження земельної ділянки площею 0,0753 га (надалі земельна ділянка) не узгоджуються з даними вказаного обєкта нерухомості, які зазначені у рішенні органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий акт був виданий. Так, замість належної адреси вул. Миру, була зазначена вул. Радянська, 8. За твердженням позивача, вказані неточності мають для нього істотне значення, оскільки за фактичною адресою місцезнаходження земельної ділянки (вул. Миру, 26 «г»), в подальшому, було збудовано їх спільний з відповідачкою житловий будинок. У звязку з вищенаведеним, позивач просить суд усунути вищевказану технічну помилку, шляхом визнання державного акту недійсним. В письмовому уточнені до позову (а.с. 73-75) позивач зазначив, що земельна ділянка була виділена [PERSON] в періоді їх проживання у шлюбі, тому її слід визнати спільною сумісною власністю подружжя, з визнанням за позивачем права власності на ? частки вказаної земельної ділянки. У процесі судового розгляду справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач (3), у письмовому запереченні на позов від 22.06.2016 (а.с. 48-50) просила відмовити позивачу у задоволенні позову з посиланням на те, що її колишній чоловік жодного відношення до земельної ділянки, на якій побудований будинок за адресою: с. Іванівці Мукачівського району, вул. Миру, 26 «г» не має, а тому оспорюваним за предметом позову актом його права не порушені, оскільки будівництво будинку велося на земельній ділянці, яка відійшла їй в порядку спадкування житлового будинку зі всіма надвірними спорудами та прибудовами після смерті батька [PERSON]. У письмовому запереченні на позов, позивач також наголосила на тому, що земельна ділянка була приватизована нею у 2005 році, тому відповідно до вимог ст. 61 Сімейного кодексу України вона не відноситься до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. На підставі письмової заяви (а.с. 63), відповідач (3) просила також застосувати строки позовної давності до вимог позивача. Представник сільської ради, у процесі судового розгляду справи, фактичних заперечень по суті спору не подав, вказавши лише на безпідставність поданого позову. Відповідач (2) та треті особи своїх уповноважених представників на судовий розгляд не направили, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі рішення 22 сесії 4 скликання Івановецької сільської ради народних депутатів від 05 липня 2005 року «Про надання у власність земельної ділянки» [PERSON] надана у власність земельна ділянка площею га. в с. Іванівці, вул. Мира, для обслуговування житлового будинку та 0,08 га. для ведення особистого селянського господарства (надалі - Рішення а.с. 7). 13 жовтня 2005 року відповідач (3) отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №042841 (а.с. 6) площею 0,0753 га. (кадастровий номер 2122783201:00:004:0081) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на вул. Радянській, 8 в с. Іванівці Мукачівського району. Як на підставу для задоволення позову позивач посилається на те, що вказана земельна ділянка є обєктом спільної сумісної власності подружжя, тому він має право ставити вимогу про визнання недійсним державного акту, у звязку з допущеною в ньому технічною помилкою щодо фактичної адреси місцерозташування земельної ділянки та визнання права власності не неї у відповідній частці. Надаючи оцінку таким доводам позивача та його представника позивача, суд, у контексті із запереченнями відповідача (3) та її представника, виходить з наступного. Не заперечуються учасниками судового розгляду справи обставини щодо перебування позивача та відповідача (3) у шлюбі з 23.11.2002 по 18.06.2010 (а.с. 51). Спірна земельна ділянка набута у власність [PERSON] у 2005 році, тобто у періоді перебування сторін по справі у шлюбних відносинах. Частиною другою статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з приписами статті 116 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час прийняття Рішення) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Як свідчать дані Рішення (а.с. 7), спірна земельна ділянка була надана [PERSON] на підставі ст. 118 Земельного кодексу України, якою регламентовано порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Згідно з даними свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 52) відповідач (3) отримала у спадок за померлим батьком, серед іншого і житловий будинок, який розташований в с. Іванівці Мукачівського району на вул. Радянській, 8. Дані рішення виконавчого комітету Івановецької сільської ради Мукачівського району від 21.01.2014 №03 (а.с. 55) свідчать про зміну поштової адреси місцерозташування земельної ділянки з вул. Радянської, 8 на вул. Миру, 29 «г». З урахуванням вищенаведеного слід констатувати, що спірна земельна ділянка не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і не підлягає поділу між ними, оскільки [PERSON] безоплатно отримала її в приватну власність у 2005 році, використавши своє право громадянина на приватизацію. Згідно з нормами діючого на час отримання відповідачем (3) у власність земельної ділянки, а також на час перебування її у шлюбі з позивачем законодавства (ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, ст. 61 Сімейного кодексу України) приватизована земельна ділянка не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу. Вказаний висновок суду у повній мірі узгоджуєтся з правовими позиціями Верховного Суду України, які зазначені у постановах від 06.02.2013 у справі №6-175цс12 та від 22.02.2012 року у справі №6-99цс11. У звязку з наведеним, позивач також не може ставити вимогу про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, оскільки вона не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу. З урахуванням загальних засад цивільного судочинства (ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З інших підстав, ніж ті які були зазначені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 73-75), позов [PERSON]-П.І. заявлений не був. Також обставини щодо відсутності правових підстав для визнання спірної земельної ділянки обєктом спільної сумісної власності позивача та відповідача (3) були встановлені у рішенні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2013, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18.12.2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2014 (56-62). З урахуванням вищенаведеного, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову. У звязку з цим, не підлягає задоволенню клопотання відповідача (3) про застосування до вимог за предметом даного позову строку позовної давності (а.с. 60-62), оскільки за результатами судового розгляду справи не було встановлено порушень прав позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed