Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON] 04 серпня 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування посилаючись, що 13 січня 2012 року помер її батько [PERSON], якому належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Бурти вул. Чкалова, 8 Кременчуцького району Полтавської області. Вона являється спадкоємцем його майна за заповітом. 01 листопада 2013 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори відмовив їй в видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності на 3/4 ч. житлового будинку з господарськими будівлями в с. Бурти вул. Чкалова, 8 Кременчуцького району Полтавської області в порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність. Третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засіданні свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судового повідомлення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 13 січня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 206713 виданим 16 січня 2012 року [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 5. З заявою про прийняття спадщини до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернулася [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 18 листопада 2011 року секретарем Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрованим в реєстрі за № 293. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. 01 листопада 2013 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 12 серпня 2016 року за № 18-2079 [PERSON] на підставі запису погосподарської книги за № 1981-1 належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Бурти вул. Чкалова, 8 Кременчуцького району Полтавської області та згідно технічного паспорта виданого 03 червня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» складається з житлового будинку літ. «А», погрібу з шийкою літ. «Г», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», гаража літ. «Б», сараю літ. «В», літньої кухні літ. «Д», сараю літ. «Ж», убиральні літ. «З», ганку літ. «аг», ганку літ. «аг1», колонки питної літ. «К», воріт № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, інвентаризаційна вартість якого становить 120 300 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Бурти вул. Чкалова, 8 Кременчуцького району Полтавської області належав померлому 13 січня 2012 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved