Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON] 13.07.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 (дві тисячі,00) гривень щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Свій позов мотивувала тим, що сторони 25.11.2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 25.11.2007 року зроблено запис №3870. Сторони припинили подружні відносини та спільне проживання. Під час шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та є неповнолітнім. Відповідач - фізично здорова працездатна людина, житлом забезпечений, працює на будівництві в Російській Федерації без офіційного оформлення, має достатній рівень доходу, інших утриманців не має. Після припинення спільного проживання з сім'єю відповідач приймає участь в утриманні дитини на власний розсуд та за власним бажанням, проте позивач має сумнів в тому, що відповідач і в подальшому буде надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Викладене стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. Оскільки відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж з прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб'єкту господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, позивач просить визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити в повному обсязі, зазначила, що відповідач на утримання дитини коштів не надає, дитина ходить в дитячий садочок, відвідує логопеда, на все це потрібні кошти, позивач самотужки не в змозі утримувати дитину, оскільки на її утриманні перебуває мати, яка є інвалідом І групи. Відповідач працює на будівництві в Російській Федерації, за інформацією позивача, відповідач щомісяця привозить заробіток в розмірі 7-15 тис. гривень, не переймається проблемами колишньої дружини відносно утримання дитини, щороку їздить відпочивати на море. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, по причини неявки в судове засідання не повідомив. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на позицію позивача, як не заперечила проти заочного розгляду справи, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 25.11.2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 25.11.2007 року зроблено запис №3870 (а.с.3). Під час шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 06.05.2009 року, в якому в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.4). Позивач разом з сином зареєстрована проживає за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою від 01 липня 2015 року №1045, виданої Квартальним комітетом мікрорайону «Слов'янка» (а.с.5). Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. У цьому зв'язку судом встановлено, що відповідач по справі офіційно не працює, а тому аліменти з нього слід стягувати у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти на рівні 800 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Суд не приймає до уваги позицію позивача, що розмір аліментів має становити не менше 2 000 грн. щомісячно, оскільки нею не доведено перед судом того, що відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти в такому розмірі. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 13.07.2015 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. та на користь позивача - судові витрати в розмірі 250,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial