Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

[PERSON] (далі-Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення боргу в якому вказує, що 14 лютого 2020 року вона передала Відповідачу грошові кошти в сумі 20000.00 гривень, які вона зобов`язувалась повернути до 01 серпня 2020 року. На підтвердження факту отримання грошових коштів, Відповідач власноруч написала розписку. Проте взяті на себе зобов`язання, Відповідач не виконала, так як до даного часу борг не повернула та станом на дату пред`явлення позову, сума основного боргу становить 20000.00 гривень. В зв`язку з прострочення зобов`язання Відповідач, також, повинен сплатити Позивачу три проценти річних та втрати від інфляції, які з врахуванням того, що грошові кошти було передано Відповідачу 14 лютого 2020 року становлять: - 547.76 гривень - три проценти річних від простроченої суми; - 404.14 гривень - втрат від інфляції за період з серпня 2020 року по липень 2021 року. На підставі вищевикладеного, Позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму основного боргу у розмірі 20000.00 гривень, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 547.76 гривень, втрати від інфляції у розмірі 404.14 гривень, а всього на загальну суму 20951.90 гривень. Позивач в судовому засіданні позов ні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судові засідання 02 листопада 2021 року та 19 листопада 2021 року не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Пунктом 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України визначено, що в разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до Судових викликів № 288/1558/21/4935/21 вих. від 18 жовтня 2021 року та № 288/1558/21/12647/21 вих. від 02 листопада 2021 року, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, Відповідач - [PERSON] була повідомлена про судові засідання, які відбудуться 02 листопада 2021 року о 09.30 годині та 19 листопада 2021 року о 09.30 годині. /а.с.30, 34/ Частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з розписки від 14 лютого 2020 року, [PERSON] отримала в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 20000.00 гривень, які зобов`язувалась повернути до 01 серпня 2020 року. /а.с.8/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з Відповідача коштів за договором позики в розмірі 20951.90 гривень, з яких: - 20000.00 гривень заборгованості за договором позики; - 547.76 гривень три відсотки річних; - 404.14 гривень втрати від інфляції. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт отримання позичальником в борг коштів оформлено розпискою. Зі змісту даної розписки вбачається, що у ній зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника [PERSON] , обов`язок позичальника повернути кошти позикодавцю. Таким чином, Відповідач взяла у борг у Позивача кошти в розмірі 20000.00 гривень, які зобов`язувалася повернути до 01 серпня 2020 року, проте вона свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача кошти за договором позики в розмірі - 20000.00 гривень. В охоронних правовідносинах права та інтереси Позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок про те, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». З огляду на ту обставину, що Відповідач у встановлений договором строк не повернула Позивачу грошові кошти, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 547.76 гривень та інфляційні втрати в розмірі 404.14 гривень. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною першою статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем в ході розгляду справи доведено обставини викладені нею в поданому позові, а саме підтвердження, що Відповідач отримала від неї кошти в борг та не повернула їх, що є підставою для стягнення з неї суми боргу в розмірі - 20000.00 гривень, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 547.76 гривень та інфляційні втрати в розмірі 404.14 гривень, а всього на загальну суму - 20951.90 гривень. Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 908.00 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з Відповідача на її користь.

Outcome: approved