Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування житловим будинком. До початку розгляду справи по суті уточнили позовні вимоги, [PERSON] надав суду уточнений позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування житловим будинком, в якості третіх осіб залучив [PERSON], [PERSON] У позовній заяві зазначав, що він є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], яка належить йому на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.1996 року №2-22/1996р. Іншими співвласниками вказаного будинку є: [PERSON], якій належить 1/4 частина вказаного домоволодіння; [PERSON], якій належить 1/8 частина вказаного домоволодіння; [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями після померлого [PERSON], якому належала 1/8 частина вказаного домоволодіння. Згідно довідки голови квартального комітету у [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] Фактично будинок складається зі трьох окремих частин, з власними виходами на подвір'я. Згідно технічного паспорту від 06.11.2012 вказані частини зазначаються цифрами 1 (№ приміщення) - це помешкання в якому проживає позивач та члени його родини: цифра 2 (№ приміщення) - в цьому помешканні ніхто не проживає: цифра 3 (№ приміщення) вказаному приміщенні проживають [PERSON] та [PERSON]. та власником частині цього помешкання також є [PERSON]. але вона у ньому не проживає. Площа приміщень у житловому будинку без прибудов складає 79,1 кв.м, тобто, праву власності на ? частину будинку відповідає площа у розмірі 39,65 кв.м.. ; праву власності на ? частину будинку відповідає площа у розмірі 19,825 кв.м. Позивач займає приміщення з цифрою №1 (згідно технічного паспорту) площа яких складає 39,5 кв.м., тобто на 0,35 кв.м. менше ніж припадає на його ідеальну частку. Приміщення з цифрою №2, площа якого 13,2 кв.м - не займає ніхто. Приміщення з цифрою №3 займає [PERSON] та [PERSON]. та власником частини цього помешкання є [PERSON]. але вона в ньому не проживає. Площа вказаних приміщень складає 26.8 кв.м.. тобто на 6.975 кв.м. більше ніж припадає на їх ідеальну частку 1/4 (1/8+1/8). Також власницею ? частини вказаного будинку є [PERSON], яка за вказаної адресою не проживає, має на праві власності інше житло. На вказаний час [PERSON] неодноразово зверталася до судових органів з приводу поділу будинку й виділення їй частки у натурі та вселення. У вказаних вимогах їй судові органи відмовляли, крім питання про вселення. На час звернення до суду з позовом внаслідок неправомірних дій державного виконавця була спроба вселити [PERSON] у його частину будинку, де він мешкає разом зі своєю сім'єю, при цьому [PERSON] не є членом його сім'ї. Держвиконавець звернулася до суду із заявою про уточнення рішення. При цьому є не зрозумілим, чому держвиконавець не вселила [PERSON] у приміщення цифрою №2. а [PERSON] не звертається з позовом до інших співвласників, які фактично користуються площею більшою, ніж їх ідеальна частка. [PERSON] та інші співвласники добровільно відмовляються вирішити вказаний спір. Вважає обґрунтованим виділення в його та членів його сім'ї користування житлових приміщень №1-2, 1-3, 1-4, 1-5, а також побудований ним у 2006 році коридор №1-1, оскільки вказані приміщення він займає вже на протязі досить тривалого часу, проводить ремонтні роботи. Також зазначав, що вказаний жилий будинок мав інше планування, але внаслідок ветхості й руйнування у 2001 році було проведене його перепланування з посиленням несучих конструкцій, шляхом возведення перегородки (на цей час це стіна між приміщеннями з цифрою №1 та №2). Вказане перепланування було здійснено на підставі розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації №2167 від 10.10.2001 року. Вказане розпорядження було скасовано рішенням Орджонікідзевського районного суду М.Запоріжжя 03.03.2005 року (тобто через 4 роки). Фактично [PERSON] у 2001 році зробив перепланування на законних підставах, що також встановлено рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2008 року (цим рішенням також зафіксовано висновки судової будівельно-технічної експертизи №429/430/431 від 02.08.2006 року, про не можливість демонтажу вказаної перегородки, оскільки це може привести до руйнування всього будинку). Просив суд встановити порядок користування житловим будинком [ADDRESS], виділивши у користування [PERSON]. житлові приміщення №1-2, 1-3, 1-4, 1-5 площею 39,3 кв.м. та приміщення № 1-1 (коридор) площею 3,9 кв.м. У процесі слухання уточнив позов та просив зазначити літеру будинку, як у техпаспорті, а саме житловим будинком [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві, додатково зазначивши, що у зв'язку із тим, що не встановлено порядку користування, державний виконавець разом із [PERSON] намагаються вселити [PERSON] у ту частину будинку, якою він користується вже багато років, що порушує його права як власника. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на ті обставини, що [PERSON] і так користується цими приміщеннями, а тому його права не є порушеними і він самовільно без її згоди зробив перепланування у будинку, а тому і вона може претендувати на ту частину будинку, яка була перепланована. На теперішній час вона у будинку не мешкає, незважаючи на те, що держвиконавець закінчив виконавче провадження і буде намагатися вселитися у будинок. У судові засідання по цій справі відповідачі [PERSON], [PERSON], не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, про відкладення слухання справи та заперечень на адресу суду не надано, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином у зв'язку із чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідачів у судові засідання. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю(а.с.50). Третя особа [PERSON] у судовому засіданні в своїх та в інтересах дочки [PERSON] підтримала позов [PERSON] і просила його задовольнити. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі, учасникам спільної часткової власності на нього може бути виділено відокремлену його частину, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності. Якщо виділ частки будинку в натурі не можливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. Судом встановлено, що між сторонами, які є співвласниками житлового будинку, виник спір з приводу встановлення порядку користування будинковолодіння. Суд виходить з того, що згідно положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні мови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], яка належить йому на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.1996 року №2-22/1996р.(а.с.9) Так, Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так судом встановлено, що іншими співвласниками вказаного будинковолодіння є: [PERSON], якій на підставі рішення Орджонікідзевського районною суду м. Запоріжжя від 04.12.1996 року №2-22/1996р. належить 1/4 частина вказаного домоволодіння; (а.с.9) [PERSON], якій на підставі свідоцтва про право на спадщину) за заповітом від 14.07.1990 року реєстровий №2-3598 належить 1/8 частина вказаного домоволодіння;( а.с.8) [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями після померлого [PERSON], якому належала 1/8 частина вказаного домоволодіння(а.с.8) Згідно довідки голови квартального комітету №65 від 02.08.2013 у [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.22) Як вбачається із матеріалів справи і встановлено у судовому засіданні, між сторонами склалися вкрай конфліктні відносини з приводу користування вказаним будинковолодінням, про що свідчать чисельні рішення судів і поведінка сторін у судовому засіданні. Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04.12.1996 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] визнано частково недійсним договір дарування, визнано факт прийняття спадщини [PERSON] визнано за [PERSON] право власності на майно. Визнано за [PERSON] право власності за заповітом на ? частину будинку [ADDRESS], право власності на ? частину визнано за [PERSON] (а.с.9). Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2008 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розподіл будинку в натурі та ухвалення порядку користування земельною ділянкою та зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ частки житлового будинку в натурі відмовлено.(а.с.10-12) Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04.11.2008 року рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2008 року в частині відмови у визначенні порядку користування земельною ділянкою скасовано та ухвалено нове рішення: Позов [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою задовольнити частково. Земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] залишити у користуванні співвласників будинку. Решту судового рішення залишено без змін. (а.с.13). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02.10.2012 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05.02.2013 року, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визначення порядку користування житловим будинком, вселення, усунення перешкод у користуванні власністю, задоволено частково. Вселено [PERSON] у будинок [ADDRESS]. В задоволенні решти вимог відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, залишено без задоволення.(а.с.17-19,53-55) Як вбачається із технічного паспорту від 06.11.2012 року (а.с.24) фактично будинок складається зі трьох окремих частин, з власними виходами на подвір'я (а.с.24) і цей факт підтверджується сторонами у судовому засіданні. Згідно технічного паспорту від 06.11.2012 року вказані частини зазначаються цифрами 1 (№ приміщення) - це помешкання в якому проживає [PERSON] та члени його родини [PERSON], [PERSON], цифра 2 (№ приміщення), цифра 3 (№ приміщення) вказаному приміщенні проживають [PERSON] та [PERSON], та власником частини цього помешкання також є [PERSON], але вона у ньому не проживає. Вказане також підтверджується довідкою голови квартального комітету від 22.03.2013 року (а.с.107). Згідно до техпаспорту площа приміщень у житловому будинку без прибудов складає 79,1 кв.м. Тобто, праву власності на ? частину будинку відповідає площа у розмірі 39,65 кв.м.; праву власності на ? частину будинку відповідає площа у розмірі 19,825 кв.м. [PERSON] займає приміщення з цифрою №1 (згідно технічного паспорту) площа яких складає 39,5 кв.м., тобто на 0,35 кв.м. менше ніж припадає на його ідеальну частку (1/2) і складає згідно до висновку експерта від 27.03.2014 року та поясненням експерта у судовому засіданні [PERSON] - 496/100 частини усього будинковолодіння, що відповідає з округленням ідеальній частці в ? частини. Факт того, що [PERSON] та його родина проживає у вказаних приміщеннях тривалий час і користується ними, проводили у вказаній частині ремонтні роботи на власний кошт, не спростовано відповідачами і підтверджується також поясненнями свідків, які допитані у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт тривалого користування саме цими приміщеннями і ремонтні роботи у вказаних приміщеннях проведені [PERSON] за його рахунок. У будинковолодінні також наявне приміщення з цифрою №2, площа якого 13,2 кв.м. та приміщення з цифрою №3 займає [PERSON] та [PERSON]. та власником частини цього помешкання є [PERSON] але вона в ньому не проживає. Площа вказаних приміщень складає 26.8 кв.м. тобто на 6.975 кв.м. більше ніж припадає на їх ідеальну частку 1/4 (1/8+1/8). Також власницею ? частини вказаного будинку є [PERSON]. На вказаний час [PERSON] неодноразово зверталася до судових органів з приводу поділу будинку й виділення їй у натурі та вселення. Рішенням суду [PERSON] від 02.10.2012 року вселена у спірне будинковолодіння. Постановою державного виконавця від 23.12.2013 року про закінчення виконавчого провадження встановлено, що стягувачу забезпечено безперешкодне входження до приміщення, а саме будинок [ADDRESS] та його проживання (перебування) у ньому. (а.с. 131,132). Однак, як встановлено у судовому засіданні і підтверджено [PERSON], при здійсненні вселення [PERSON] на час звернення до суду з позовом державним виконавцем були спроби вселити [PERSON] у частину будинку, якою фактично користується [PERSON] і де він мешкає разом зі своєю сім'єю, при цьому [PERSON] не є членом його сім'ї. Крім того, згідно пояснень [PERSON] у судовому засіданні, вона на час ухваленні рішення так і не вселилася у спірне будинковолодіння і на час ухвалення рішення у ньому не мешкає, претендує на вселення у іншу частину будинковолодіння у тому числі і у ту частину, яку займає позивач, оскільки вважає, що [PERSON] проведено переобладнання будинку без її згоди. При цьому, [PERSON] у даному судовому засіданні не зверталася з позовом до інших співвласників, які фактично користуються площею більшою, ніж їх ідеальна частка. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02.10.2012 року [PERSON] відмовлено у задоволенні її вимог про визначення порядку користування житловим будинком , оскільки вона не надала суду доказів щодо можливості визначення порядку користування запропонованого нею відповідно до часток у праві власності, крім того, кімнати визначені нею не є відособленими. (а.с 18). [PERSON] та інші співвласники добровільно відмовляються вирішити вказаний спір, що стало причиною звернення до суду із позовом [PERSON] і суд вважає, що іншим шляхом він не в змозі захистити своє право власності на ? частину будинковолодіння. З огляду на зазначене, є обґрунтованим виділення в користування [PERSON] та членів його сім'ї житлових приміщень №1-2, 1-3, 1-4, 1-5, а також побудований ним у 2006 році коридор №1-1, оскільки вказані приміщення він займає вже на протязі досить тривалого часу, проводить ремонтні роботи. Встановлення порядку користування житловим будинком запропонований позивачем є прийнятним з урахуванням часток сторін у праві спільної часткової власності і є зручним для сторін стосовно умов розташування кімнат у будинковолодінні і наявності трьох відокремлених виходів з будинку. Окрім того, як встановлено із технічного паспорту жилий будинок мав інше планування, але внаслідок ветхості й руйнування у 2001 році було проведене його перепланування з посиленням несучих конструкцій, шляхом возведення перегородки (на цей час це стіна між приміщеннями з цифрою №1 та №2). Вказане перепланування було здійснено на підставі розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації №2167 від 10.10.2001 року. Вказане розпорядження було скасовано рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя 03.03.2005 року (тобто через 4 роки). Фактично [PERSON] у 2001 році зробив перепланування на законних підставах, що також встановлено рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2008 року (цим рішенням також зафіксовано висновки судової будівельно-технічної експертизи РСЕБ №429/430/431 від 02.08.2006 року, про не можливість демонтажу вказаної перегородки, оскільки це може привести до руйнування всього будинку). Ст. 367 ЦК України встановлено, що майно, що знаходиться у спільної частковій власності може бути розділено між співвласниками за домовленістю між ними. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим (частина третя ст.358 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, яки встановлені рішенням суду по цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ за участю цих осіб. Але рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2008 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про розподіл жилого будинку в натурі, оскільки це неможливо із-за конструктивних особливостей житлового будинку, оскільки демонтаж перегородки може призвести до руйнування будинку, що тягне за собою порушення господарського призначення житлового будинку (а.с.11). Рішення набрало законної сили, нікім в цій частині не скасовано. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 р., якщо виділ частки в натурі неможливий, суд вправі за позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями. З огляду на вказані судові рішення згідно до позицій та пояснень сторін, доводи [PERSON] про незаконне перепланування будинку не знайшли своє підтвердження. Окрім того, як встановлено судовим рішенням, демонтаж перегородки у вказаному будинковолодінні може призвести до руйнування всього будинку і суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування будинковолодінням без зміни розміру ідеальних часток, відповідає частці кожного у власності та не буде порушувати права інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Позивач бажає користуватись належною йому часткою житлового будинку та має на це право. У відповідності до ст.321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. У відповідності до статті 378 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, вони можуть домовитись про порядок володіння та користування цим майном і кожен із них має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Доводи [PERSON] про те, що позивач самоправно без погодження з нею та необхідними державними органами, добудував чи перебудував окремі приміщення будинковолодіння, не повинно братися до уваги, оскільки згідно до ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Сам факт конфліктного характеру відносин між сторонами не може бути також підставою для відмови в позові, і суд вважає, що право власності позивача може бути захищено шляхом виділення йому у користування вказаних приміщень , що у свою чергу захистить його від вселення відповідача [PERSON] у належну йому частину будинковолодіння, зважаючи на її наміри провести повторне вселення, крім того, вказаний порядок фактично склався між співвласниками, він відповідає ідеальній частці сторін у праві спільної часткової власності на будинок. Крім того, суд зважує на ті обставини, що [PERSON] та інші відповідачі із зустрічними позовами не зверталися, своїх вимог не заявляли щодо порядку користування житловим будинком, інший порядок користування не запропонували, тому виходячи із меж позовних вимог та ст. 10 ЦПК України, суд встановлює порядок користування будинком визначений позивачем. Крім того, посилання [PERSON] на те, що право [PERSON] не порушені, спростовуються її ж поясненнями і наявністю її ж заперечень проти позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що встановлення порядку користування житловим приміщенням не позбавляє права власності співвласників будинку і не позбавляє їх права визначити порядок користування іншою частиною будинковолодіння у відповідності до їх часток у праві власності, у тому числі і шляхом звернення до суду із позову, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved