Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] 24 грудня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить 1/2 ч. житлового будинку в [ADDRESS], в якому зареєстрований його брат відповідач [PERSON], але в зазначеному будинку не проживає з грудня 2003 року, речей своїх там не утримує, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим перешкоджає йому повноцінно користуватись своєю власністю. Просив визнати [PERSON], 1969 року народження таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розміщеним в газеті «Зоря Полтавщини» від 12 лютого 2016 року № 20-21 (22751-22752) оголошенням про його виклик до суду. Третя особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судового повідомлення. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 ч. житлового будинку в [ADDRESS], що підтверджується договором дарування частини житлового будинку та земельної ділянки від 18 жовтня 2004 року посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Волошиною Н.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1494 і Витягом про державну реєстрацію прав виданим Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 27 травня 2011 року за № 30108434, де зареєстрований відповідач [PERSON]. З грудня 2003 року і по даний час, відповідач не користується житловим приміщенням без поважних причин. Поважності причин, з яких він не користується спірним житлом, в судовому засіданні встановлено не було. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, які необхідно поновити. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, оскільки був відсутнім в ньому без поважних причин понад встановлений законом термін. Термін відсутності відповідача понад строки встановлені законом підтверджується актом від 24 лютого 2016 року складеним комісією в складі депутата Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON], двох жителів с. Садки [PERSON], [PERSON] та погодженим секретарем сільської ради. Даних про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом немає. З огляду на викладене, суд приходить до думки про законність та обґрунтованість позову щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому його задовольняє, виходячи з положень ст. 391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Outcome: approved