Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] 11.05.2021 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що розпорядженням голови Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області (далі - Голованівська РДА) №432-р від 25.06.2009 позивачу та [PERSON] , як прийомним батькам, було передано малолітню дитину, позбавлену батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] та визначено умови проживання дитини в прийомній сім`ї. Розпорядженням Голованівської РДА №42-р від 11.02.2019 перебування дитини у прийомній сім`ї з 11.02.2019 було припинено в зв`язку із закінченням ним навчання у навчальному закладі «Професійно-технічне училище №38 смт. Голованівськ» та досягнення ним віку 18 років. Позивач зазначила, що прийомна сім`я виконала свої обов`язки щодо влаштування дитини на виховання та спільне проживання дитини у прийомній сім`ї. Відповідач зареєстрований по [ADDRESS] , за адресою, де проживає прийомна сім`я. При обстеженні місця проживання позивача встановлено, що відповідач проживав за зазначеною адресою в період з 24.10.2016 по 14.03.2019, однак з 15.03.2019 по теперішній час проживає в м. Києві. Позивач вказала, що точна адреса місця фактичного проживання відповідача не відома. На праві власності зазначений будинок належить [PERSON] та [PERSON] . Добровільно знятися з реєстрації з належного позивачу будинку відповідач відмовився, тоді як останній є повнолітнім, не являється інвалідом та не відноситься до категорії осіб, які відповідно до положення ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 316-317, 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] ; судові витрати покласти на рахунок позивача. Ухвалою суду від 27 травня 2021 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку 28.05.2021 SMS-повідомлення з текстом судової повістки (а.с. 43), 24.06.2021 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 47). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення 04.06.2021 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 44), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив на позов до суду не подавав. Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення 04.06.2021 рекомендованого листа з судовою повісткою (а.с. 45), 24.06.2021 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 48). За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України). В силу частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач та третя особа 23.01.1998 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 23.01.1998 Семидубською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 18). Позивач та третя особа являються власниками житлового будинку [ADDRESS] , який придбали в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі 12.04.2016 приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Воєводою С.М., за №207 (а.с. 12-15). Відповідно до копії розпорядження Голованівської РДА №432-р від 25.06.2009 «Про влаштування дитини на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї», відповідача було передано на виховання та спільне проживання прийомним батькам позивачу та третій особі (а.с. 8). Згідно копії розпорядження Голованівської РДА №42-р від 11.02.2019 «Про припинення перебування дитини, позбавленої батьківського піклування у прийомній сім`ї», з 11.02.2019 припинено перебування відповідача у прийомній сім`ї позивача та третьої особи, які проживають по [ADDRESS] (а.с. 9). Як вбачається з довідки №75, виданої 10.03.2021 Вербівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, відповідач з 24.10.2016 зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до копії акта обстеження №1, складеного 10.03.2021 комісією в складі: старости Голованівської селищної ради в с. Вербове Копієвського Валерія Анатолійовича, діловода [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в домоволодінні по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який проживав за вказаною адресою з 24.10.2016 по 14.03.2019, однак з 15.03.2019 по даний час проживає в м. Києві (а.с. 10). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За нормами ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР). Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, судом встановлено, що відповідач, який доводився позивачу підопічним та з яким припиненні сімейні відносини, у житловому будинку [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності позивачу та третій особі, більше року (з 15.03.2019) не проживає, про причини відсутності за місцем реєстрації понад один рік суду не повідомив, а тому суд приходить до висновку про відсутність таких причин. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратив право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує позивача у розпорядженні належним їй будинком. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої позивачем квитанції АТ «Ощадбанк» №33982 від 06.05.2021 (а.с. 7), остання за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в сумі 908 грн., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що підлягає відшкодуванню відповідачем. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved