Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] 09 серпня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини посилаючись, що вони з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно в достатньому розмірі та регулярними платежами матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просила суд стягнути з нього аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти, але не в розмірі вказаному позивачем, так як немає такої фінансової можливості. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], який проживає з матірю [PERSON] та знаходяться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з сімєю не проживає, аліменти на утримання сина сплачує, але не регулярно. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають суду підстави для висновку, що відповідач матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина надає, але не регулярними платежами, тому необхідно стягнути з нього аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Всупереч вимогам ст.10 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач доказів в підтвердження своїх вимог про встановлення аліментів в твердій грошовій сумі згідно з вимогами ст.184 СК України суду не надала, обставин, що мають істотне значення не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Так як позов задоволено частково, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави.

Outcome: partial