Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] 09.07.2015 року звернувся до суду з позовом про припинення з 28 січня 2015 року стягнення з нього аліментів на користь відповідача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які стягуються за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2014 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що діти з грудня 2014 року проживають з ним, відповідач участі у вихованні і утримані дітей не приймає, а згідно рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2015 року з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання синів у твердій грошовій сумі - 750 грн щомісячно. Крім того, згідно рішення того ж суду від 04 червня 2015 року визначено місце проживання дітей, за адресою реєстрації і проживання позивача: [ADDRESS]. До судового засідання від позивача надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності, задовольнити позовні вимоги та провести заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце засідання повідомлялась належним чином за місцем реєстрації, причини не явки в суд не повідомлені. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з'явилась, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності [PERSON], на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] підтверджені належними та допустимими доказами, і є відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що згідно рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 лютого 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. /а.с.10, додаток/ Згідно постанови ВДВС Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області від 14 березня 2013 року відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного вище судового рішення, а відповідно до постанови державного виконавця від 11 грудня 2014 року звернуто стягнення аліментів із заробітної плати [PERSON], через бухгалтерію КП «Левоньківська психіатрична лікарня». /а.с.21, 22/ У свою чергу згідно рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі розміром 750 гривень щомісячно, починаючи з 28.01.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. /а.с.11/ Відповідно до рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2015 року визначено місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON], за адресою [ADDRESS]. /а.с.12-13/ Факт проживання малолітніх дітей позивача разом з ним та перебування їх на його утриманні підтверджується і довідкою виконавчого комітету Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.14/ З аналізу положень ст. ст.179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Оскільки відповідач не довела у судовому засіданні належними та допустими доказами обставину перебування синів [PERSON] та [PERSON] на її матеріальному утриманні і вихованні, то вона не має права на отримання від позивача аліментів, як коштів, що виплачуються саме на утримання дітей. Приймаючи такий висновок суд звертає увагу сторін, що частиною 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз'яснено у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Тобто, аліменти на дитину підлягають сплаті тому з батьків, з ким проживає дитина. Тому, з огляду на викладене та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] щодо припинення стягнення аліментів на користь відповідача на утримання їх синів знайшли підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Проте суд не погоджується з позицією позивача, що він має право на припинення стягнення аліментів з 28 січня 2015 року, оскільки з даним позовом він звернувся лише у липні 2015 року, а виниклі між сторонами правовідносини не дають право вимагати захисту порушеного права у минулому. За таких підстав та міркувань позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial