Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що 30.05.2013 року [PERSON] видано ордер № 230 на право зайняття житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська/Шкільна[ADDRESS]. На підставі ордеру були зареєстровані в зазначеній квартирі позивачі та [PERSON] Проте з вересня 2014 року відповідач фактично не проживає в зареєстрованій квартирі. Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просять суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 57 в будинку № 39/6 по вул. Українській/Шкільній у м. Запоріжжі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. За клопотанням позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, \~на \~які \~вона посилається \~як \~на \~підставу \~своїх \~вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за \~зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін \~та \~інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що 30.05.2013 року [PERSON] видано ордер № 230 на житлове приміщення серія М на сімю з 4 чоловік на право зайняття житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська/[PERSON] (Шкільна)[ADDRESS], на підставі рішення 21 сесії ЗМР № 31 від 27.04.2012 р. В ордері зазначено склад сімї: [PERSON], [INFO] (чоловік), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (син). 18.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 097075 від 18.07.2013 року, актовий запис № 58. Відповідно до довідки Центру обслуговування споживачів № 2 МКП «Основаніє» від 03.09.2013 року за № 1442, в квартирі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська/[PERSON] (Шкільна)[ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається з акту Будинкового комітету гуртожитку від 15.05.2017 року, за результатами обстеження встановлено, що [PERSON] відсутній у житловому приміщенні квартири [ADDRESS]/Шкільна в м. Запоріжжі з вересня 2014 року і по теперішній час. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01. 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12. 2014 року у справі №6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав шляхом позбавлення особи права користування квартирою належить судам. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] не є власником спірної квартири, не несе обовязків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачам перешкоди у користуванні квартирою та порушує їх права, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Outcome: approved