Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням зростання індексу цін на споживчі товари та тарифи на послуги, вихідної допомоги, компенсації на невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (далі-відповідач). Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 20.03.1992 до 06.04.2018 працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді водія автотранспортних засобів. При звільненні йому не було виплачено відповідачем всіх належних сум. Просить стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за період: вересень 2017 року, з листопада 2017 по березень 2018 року в сумі 39371,55 грн; заборгованість з заробітної плати за квітень 2018 року, компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки, вихідної допомоги в сумі 27907,22 грн; компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 1150,90 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку по дату ухвалення рішення суду. Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що позивачем невірно здійснений розрахунок заборгованості щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Просив у позові відмовити повністю. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому вказав, що усі розрахунки проведені вірно додатково обґрунтувавши їх. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав клопотання про розгляду справи без його участі та підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Вивчивши надані до суду заяви по суті, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить до наступних висновків. Позивач працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді водія автотранспортних засобів з 20.03.1992 до 06.04.2018, що підтверджується записами №№09-16 в його трудовій книжці серії БТ-І №4535799 від 08.06.1987. Відповідно до Наказу ПАТ «Запоріжжяобленерго» №1359-к від 05.04.2018 [PERSON] звільнений з роботи на вказаному підприємстві з 06.04.2018 з виплатою вихідної допомоги згідно ст.44 КЗпП України та компенсацією 15 днів невикористаної щорічної відпустки. На день звільнення до виплати позивачу належало 67278,77 грн, що підтверджується повідомленням про нараховану суму, належну працівникові при звільненні №317 від 05.04.2018. Згідно довідки про невиплачену заробітну плату ПАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 26.06.2018 заборгованість із заробітної плати перед позивачем склала 67278,77 грн. Доказів виплати усіх належних позивачу сум відповідачем не надано. Згідно з ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст.\~115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.117\~КЗпП України\~в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Статтею 233\~КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст.ст.1,2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у вязку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами\~ у\~ цьому\~ Законі\~слід розуміти\~грошові доходи\~громадян,\~ які\~вони одержують\~на території\~України і\~які не\~ мають\~разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Отже судом встановлено, що позивач дійсно працював у відповідача на посаді сторожа з 20.03.1992 до 06.04.2018. При цьому йому не були виплачені усі належні суми під час звільнення. Таким чином, відповідачем порушені права позивача. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати та інших належних виплат, яка підлягає стягненню суд виходить з наступного. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Згідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про працю» №13 від 24.12.1999 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно довідки про невиплачену заробітну плату позивачу заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед ним складає 67278,77 грн. Згідно розрахунку наданого позивачем сума компенсаційні втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати складає 1150,90 грн. Відповідачем не спростовано правильність такого розрахунку. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» середньоденний заробіток позивача складав 451,38 грн. Кількість робочих днів з 07 квітня по 02 серпня 2018 року (день ухвалення рішення суду) складає 78 днів. При цьому середньоденний заробіток позивача складав в ПАТ «Запоріжжяобленерго» 451,38 грн. Отже за 78 робочих днів середній заробіток за час затримки при звільненні склав 35207,64 грн. За таких\~обставин суд\~доходить до\~висновку,\~що позов\~слід задовольнити\~повністю Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 1036 грн 37 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved