Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] 18 липня 2017 року пред'явила позов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою по [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідача демонтувати повністю або частково дашок, що розташований над сходовою кліткою і дерев'яний паркан, надати дозвіл на під'єднання водостічної ринви до існуючої, заборони здійснювати будь-який монтаж на стіні частини будинку, вчиняти протиправні дії під час проведення ремонту та виливати побутові рідкі відходи на земельну ділянку, що належить позивачу. У обґрунтування свого позову [PERSON] посилалася на те, що вона, позивач, та відповідач, є співвласниками вказаного житлового будинку, у якому їй належить 56/100 частин, а відповідач є власником 20/100 частин цього будинку і після проведення реального розподілу житлового будинку їй, позивачу виділено приміщення, позначені на поверховому плані під літ. 1-1, 1-2,1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7 та 1-8, приміщення 1-5 розташоване між квартирами № 2 та № 3 цього будинку, однак у 1995 році відповідач здійснив прибудову до належної йому частини будинку з порушенням інженерно-будівельних норм та добудував балкон і бетонні сходи впритул до дерев'яної стіни, над входом та сходами він встановив дашок, підпора якого прикріплена до її, позивача, дерев'яної частини будинку по всій висоті. Також, відповідач встановив дерев'яний паркан висотою 1 м на її стіні будинку, за який сім'я відповідача постійно викидає дрібне сміття, вішають мокрі килими, з яких вода стікає на фундамент. Все це слугує середовищем для утворення грибка та сприяє швидкому руйнуванню стіни, вода із встановленого дашка стікає по стіні будинку та затікає під фундамент, руйнуючи його, на стінах, як ззовні так і всередині приміщення, утворюються значні тріщини, фундамент зсувається та стіна постійно волога. Крім цього, зважаючи на щільність самовільного будівництва, здійсненого відповідачем, вона не має змоги облаштувати стік дощової води, оскільки земельна ділянка розташована під нахилом з ухилом до дороги, а її частина будинку є найвіддаленішою порівняно з іншими частинами, але відповідач не надає дозволу на під'єднання до його водостічної труби. Такі дії відповідача зумовлюють підтікання води під фундамент будинку, а також часткове затікання води на сусідню ділянку і це спричиняє руйнування фундаменту будинку та стін будинку, що задає значної матеріальної шкоди. Самбірська міська рада 31 грудня 2014 року надіслала відповідачу листа про зобов'язання провести ремонт ринв на прибудові до житлового будинку (веранді), відремонтувати дах над своєю частиною будинку для уникнення подальшого протікання і замокання стін та фундаменту будинку, забезпечити доступ до частини будинку, яка належить власнику квартири № 1 для проведення ремонтних робіт по відновленню цієї частини будинку, а саме, ліквідувати огорожу повністю чи на період ремонтних робіт, однак, даних вимог відповідачем не було виконано. Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2017 року проведено розподіл земельної ділянки із зазначенням землі спільного користування, так, доріжка від сходів відповідача до центральної доріжки належить до земель спільного користування. Відповідно до ухвали суду від 2 січня 2018 року до участі у справі залучено як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області та [PERSON], який є третім співвласником вказаного будинку. Під час судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги та просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом демонтажу (або часткового демонтажу) дашка, який розташований над сходовою частиною та підпори дашка; усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом демонтажу дерев'яного паркана, що розташований уздовж дерев'яної частини будинку; заборонити [PERSON] здійснювати будь-який монтаж на стіні частини будинку, що належить [PERSON] та вчиняти протиправні дії під час здійснення ремонту зовнішньої стіни будинку; заборонити [PERSON] виливати побутові рідкі відходи на земельну ділянку, яка належить [PERSON], або яка знаходиться у спільному користуванні та зобов'язати [PERSON] надати дозвіл на під'єднання водостічної ринви до існуючої (а. с. 48). Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] та її представник у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві та доповненнях до неї. Відповідач [PERSON] подав відзив про заперечення позову, посилаючись на те, що позивач не підтвердила свої позовні вимоги жодними належними та допустимими доказами. Спосіб захисту цивільних прав та інтересів, обраний позивачем, не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме, ст. 16 ЦК України. Позивач не наділена правом звертатися до суду з позовом про усунення наслідків самочинного будівництва. Крім того, на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом сплив строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у зв'язку із чим просив застосувати строк позовної давності. Представник відповідача [PERSON] у заперечення позову посилалася на обставини, викладені у відзиві. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту ДАБІ у Львівській області пояснив, що після поділу будинку було проведено добудову трьох веранд. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, але наслідки самочинного будівництва не усунуто. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] пояснив, що він є співвласником вказаного будинку, відповідач також і йому чинить перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою. Вислухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону та усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак, частинами четвертою та п'ятою цієї норми встановлено, що власність зобов'язує і власник не може, зокрема, використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, рішення Самбірського місьрайонного суду Львівської області від 14 листопада 1990 року, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2017 року та свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить 56/100 частин будинку; [PERSON] належить 1/5 (20/10 ідеальних частин будинку) та [PERSON] належить 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS], а також між ними встановлено порядок користування земельною ділянкою ( а. с. 4, 5, 8, 30). Унаслідок поділу будинку позивачу [PERSON] виділено приміщення, позначене на поверховому плані під літ. 1-5, яке межує із приміщенням під літ. 3-2 та сходами, які є входом до приміщення під літ. 3-1, що виділені відповідачу [PERSON] (а. с. 6). Із поверхового плану, відповіді виконавчого комітету Самбірської міської ради та визнання обставин сторонами видно, що відповідачем над вказаними сходами встановлено дашок, який складається із двох частин, та з однієї сторони прикріплений до стіни під літ. 1-5, а також впритул до цієї стіни встановлено дерев'яну огорожу (а. с. 6, 7, 12-13). Встановлення відповідачем зазначених дашка та огорожі чинять перешкоди позивачу у користуванні належною їй частиною будинку, оскільки стічні води із дашка потрапляють на стіну будинку і разом із встановленою огорожею призводять до руйнації стіни будинку та перешкоджають у доступі до вказаної стіни та проведенні її ремонту, що підтверджується листом Самбірської міської ради Львівської області від 31 грудня 2014 року № Г-2604/2-17 (а. с. 7). Крім того, із актів перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил та постанов про накладення адміністративного стягнення відомо, що [PERSON] на [ADDRESS] у 1994-1995 роках самочинно здійснив реконструкцію власної частини житлового будинку шляхом будівництва прибудови розміром 8,13 м х 2,23 м, тобто встановлення дашка до цієї прибудови є також самочинним (а. с. 126-139). За наведеного, суд відхиляє посилання відповідача та його представника на те, що позивач безпідставно звертатися до суду з позовом про усунення наслідків самочинного будівництва, оскільки таким правом не наділена, а також звернулася до суду з пропущення позовної давності, оскільки спорудження дашка та встановлення огорожі відбулося у 90-х роках. Так, позов про усунення перешкод у користуванні будинком пред'явлено не з підстав самочинного будівництва прибудови, а з підстав чинення перешкод у користуванні частиною будинку, що є триваючими, починаючи з моменту встановлення дашка та огорожі і до часу розгляду справи. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, право власності є непорушним. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. ст. 401, 402 та 404 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У пункті 33 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов»язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Ураховуючи наведене, а також те, що дашок та дерев'яний паркан встановлені відповідачем на частині будинку позивача та земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні без згоди позивача і чиняться перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності, позов в частині усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою шляхом часткового демонтажу дашка та дерев'яного паркана, який розташований уздовж дерев'яної частини будинку, підлягає задоволенню, що буде способом захисту, який передбачено ст. 16 ЦК України. Однак, вимоги позивача про заборону [PERSON] здійснювати будь-який монтаж на стіні частини будинку, що належить [PERSON], вчиняти протиправні дії під час здійснення ремонту зовнішньої стіни будинку задоволенню не підлягають, виходячи із такого. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 березня 2017 року у справі N 6-2122цс16, зазначено, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Зазначені позовні вимоги не стосуються порушеного права, а лише можуть виникнути в майбутньому у випадку порушення права. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання [PERSON] надати дозвіл на під'єднання водостічної ринви до існуючої та про заборону [PERSON] виливати побутові рідкі відходи на земельну ділянку, яка належить [PERSON] або яка знаходиться у спільному користуванні. Так, право користування чужим майном визначено статтями 401-406 ЦК України. [PERSON] позов про встановлення сервітуту не пред'явила і не надала обґрунтування під'єднання її водостічної ринви до існуючої, яка є власністю [PERSON] Також позивач не надала належні та допустимі докази про те, що відповідач виливає побутові рідкі відходи на земельну ділянку, яка виділена у користуванні [PERSON] і земельну ділянку, яка знаходиться у спільному користуванні. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] задоволено частково, то із [PERSON] у користь [PERSON] слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених вимог, що становить 683,20 грн.

Outcome: partial