Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] 22 травня 2020 року звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на наступне. Під час шлюбних відносин з [PERSON] остання народила [INFO] доньку [PERSON] , яка після розірвання шлюбу проживає з матір`ю. Вказану обставину також підтвердив Кремінський районний суд у своєму рішенні від 13 лютого 2020 року. Спір про виховання дитини з відповідачем не вирішено, тому він з урахуванням зменшених позовних вимог, просить останню не чинити йому перешкоди у побаченні, вихованні дитини та визначити наступний спосіб його участі у цьому: - вівторок та четвер кожного тижня з 17 год. до 20 год. зустрічатися з дитиною без присутності матері; - кожної п`ятниці з 18 год. до 18 год. кожної суботи дитина буде знаходитися з ним за його місцем проживання без присутності матері; - кожен день народження дитини з 10 год. до 14 год. вона буде знаходитися з ним з правом відвідування культурно-розважальних закладів без присутності матері; - один раз на рік під час його відпустки дитина на протязі 8 днів буде знаходитися з ним з правом виїзду з нею до місця відпочинку без присутності матері. Судові витрати стягувати з відповідача не бажає. Відповідач надала відзив на позов (а.с.40-42), відповідно до якого вона позов визнає частково. Не погоджується з першим пунктом пропозицій позивача з огляду на те, що дитина неодноразово їй скаржилася, що вона проводить час з чужими для неї людьми, на яких позивач її залишає. Вона погоджується з четвертим пунктом його вимог, крім виїзду дитини до його родичів до РФ, оскільки позивач пропонував їй за гроші залишити дитину у себе. Разом з тим вважає, що п`ятиденне перебування дитини під час відпустки батька буде достатньо, оскільки позивач не виконує графік режиму дитини, що буде мати тяжкі наслідки. З п`ятим пунктом вимог позивача вона згодна також частково в частині проведення дитини з батьком другої половини зимових, весняних та літніх канікул. Позивач надав заперечення на відзив (а.с. 51-52), згідно якого він спростовує обставини, викладені у відзиві на позов та навпаки підтримує свої позовні вимоги. У судовому засіданні позивач підтримав свої зменшені вимоги, а відповідач визнала ці вимоги, за виключенням права виїзду дитини за межі м. Лисичанська більш семі днів під час відпустки позивача, оскільки дитина ще мала, щоб вивозити її за межі міста. Представник органу опіки та піклування Кремінської райдержадміністрації Мельник С.А. підтримала висновок, але також погодилася з позицією сторін, яку вони узгодили під час розгляду справи у суді. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. Позивач проживає в будинку [ADDRESS] , де зареєстрована його донька [PERSON] [INFO] (а.с. 5), матір`ю якої є відповідач (а.с. 11). Шлюб між сторонами розірвано судом 21 лютого 2018 року (а.с. 18). Він працює та має відповідний дохід, характеризується позитивно (а.с. 6, 9, 10). Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 13 лютого 2020 року (а.с. 12-14), яке залишено без змін постановою Луганського апеляційного суду від 13 травня 2020 року (а.с. 15) відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини з ним. Згідно до висновку органу опіки та піклування, батько має право: два дні щотижня, за погодженням сторін, з урахуванням стану здоров`я дитини, пори року, погодних умов, у визначені в позові години, бачитися з нею; з п`ятниці з 18 год. до 18 год. суботи щотижня з урахуванням стану здоров`я дитини позивач має право на спілкування з нею; кожен день народження дитини з урахуванням стану її здоров`я бачитися з нею з 10 год. по 14 год.; один раз на рік під час відпустки позивача він має право протягом 5 днів перебувати з дитиною з урахуванням стану її здоров`я без виїзду з нею до місць відпочинку. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 зазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 18 Конвенції, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 цього Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Положенння ст. 18, ч.ч. 4, 5 ст. 19, ч. 1 ст. 158, ч. 2 ст. 159 СК України дають підстави для висновку, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору з цього питання, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом. Визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною, в добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дочкою. При цьому суд враховує встановлені у цій справі конкретні обставини щодо продовжуючого конфлікту між сторонами по вихованню дитини, інтереси останньої, а також інтереси відповідача та позивача, тому вважає за необхідне частково задовольнити позов про визначення способу участі батька, який проживає окремо від дочки, у її вихованні. Суд не бачить перешкод у тому, щоб позивач мав можливість на протязі 7 днів під час його відпустки перебувати з дитиною з правом виїзду до місця відпочинку, при цьому необхідно враховувати стан здоров`я дитини, оскільки це буде відповідати її інтересам. Жодних доказів про спростування цих доводі позивача, як відповідач так і орган опіки та піклування суду не надав. Встановлюючи такий порядок побачень батька з дітьми, суд враховує, в першу чергу, її інтереси, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою. При цьому суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування про можливість визначення порядку (запропонованому органом опіки та піклування) періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з нею є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. При цьому, суд враховує, що в іншій час дитина може спілкуватися та проводити час з батьком за домовленістю батьків. У відповідності до ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування аналізує відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на інші документи, які стосуються справи, й подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає за необхідне відступити від позицій органу опіки та піклування щодо обмеження позивача при виїзді з дитиною до місць відпочинку під час його відпустки, оскільки ця позиція з огляду на доводи в цій частині відповідача необґрунтована відповідними доказами. Разом з тим, суд вважає, що при цьому необхідно враховувати стан здоров`я дитини. При цьому спілкування позивача з дитиною має проводитися без присутності матері. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 та у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/17.

Outcome: partial