Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] 25 травня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради про надання додаткового терміну для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в своєму позові посилається на те, що 01 листопада 2016 року померла [PERSON], що залишила на позивача заповіт від 22 квітня 2016 року на частину свого майна: на свою квартиру. Позивач хотів своєчасно подати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, але своєчасно не міг прийти до нормального стану, тяжко хворіє, є інвалідом третьої групи, потрібно оформлювати багато документів, збіг тяжких сімейних обставин, не є фахівцем в галузі права та отримав не вірну консультацію стосовно спадщини, тому термін для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття вказаної спадщини пропустив. Вважає, що термін для подачі заяви про прийняття спадщини пропущений з поважних причин: тяжка втрата близької людини, важкий стан, хвороба, інвалідність, відсутність відомостей, не мав змоги своєчасно зібрати необхідні документи для подачі заяви, не обізнаність. Враховуючи наведене, позивач просив фактично надати додатковий термін для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином; вказаним, на думку суду, з позовом фактично згоден, не заперечує проти спірного питання (заперечення до суду не подагні), просив справу розглянути за наявними матеріалами справи без нього та рішення винести по закону на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, в своєму листі до суду вказала, що з позовом фактично згодна, не заперечує проти спірного питання, її права та інтереси не зачіпаються, просила справу розглянути без неї та рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши добуті та представлені докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 05 листопада 2016 року [PERSON] померла 01 листопада 2016 року в місті Дніпрі, на момент смерті вона була зареєстрована та мешкала в [INFO]; вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть від 05 листопада 2016 року, виданим Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, паспортними даними, постановою, позивачем. Ще при житті [PERSON] склала на імя позивача [PERSON] заповіт, який був посвідчений 22 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 431. Вказаним заповітом вона заповідала свою квартиру позивачеві. Після смерті [PERSON] позивач в травні 2017 року у встановленому законом порядку подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців немає, але приватний нотаріус на вказану заяву надав позивачу відповідь, постанову від 23 травня 2017 року, де йому (позивачу) було відмовлено в прийнятті вказаної заяви через пропуск строку для подачі заяви для прийняття спадщини. На момент смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, було відомо, що до складу спадщини за законом входить все належне померлому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки. Однак внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, віддаленості, хвороби, інвалідності, правової не обізнаності та відсутності на той час належних документів позивач не встиг звернутись до нотаріуса чи державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у строки передбачені ст. 1270 ЦК України. Зараз йому (позивачу) рекомендовано звернутися з вказаним питанням до суду для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщині після смерті [PERSON] з метою подальшого вирішення вказаних ним (спадкових) питань. Іншим шляхом вирішити вказане неможливо. На підтвердження цього факту про смерть, заповіт та право спадкувати є і інші документи та для їх впорядкування та вирішення питань про стосунки та з майном потрібно довести вказані обставини. Тому для упорядкування документів і можливого вирішення питань з майном та інш. заявник вимушений був звертатися до суду з цим позовом. Суд вважає вимоги позову підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як зазначено вище, внаслідок інвалідності, хвороби його і близьких родичів, про що суду надано належні докази, збігу тяжких сімейних обставин, а також того, що позивач мав тяжкий психологічний стан після смерті [PERSON], тому не мав можливості своєчасно звернутись із заявою до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого фактично рідної людини. Отже строк на прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України був пропущений з поважних причин. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. З урахуванням вказаного суд вважає, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті рідної матері [PERSON], померлої 01 листопада 2016 року, та встановлення строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини в розмірі 2 (двох) місяців, починаючи з моменту набрання законної сили рішенням суду, права та охоронювані законом інтереси інших осіб не порушуються, іншим передбаченим законом шляхом поновити порушене право позивача на спадщину немає можливості. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. При таких обставинах суд вважає можливим визнати причини пропуску терміну позивачем для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті спадкодавця поважними, а тому йому потрібно надати додатковий строк для подачі вказаної заяви. Таким чином позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved