Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

[PERSON] 4 червня 2018 року поштою направ до суду заяву про оголошення фізичної особи померлою, яка надійшов до суду 8 червня 2018 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2018 року заяву залишено без руху, а заявнику запропоновано усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 4, 10 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 15 червня 2018 року позивачем поштою було направлено до суду виправлену заяву, яка надійшла до суду 21 червня 2018 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року заяву було прийнято до розгляду суду, а у справі відкрито провадження в порядку окремого провадження. Заявник у своїй заяві посилався на те, що він з 27 лютого 1986 року та по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS]. До 1993 року заявник проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка тривалий час зловживала спиртними напоями, а у 1993 році зібрала свої речі та покинула помешкання. З того часу відомостей про місце її перебування та роботи немає, відносини із заявником та родичами вона не підтримує, у квартирі не з'являється. Спроби самостійно розшукати [PERSON] позитивного результату не дали. Визнання особи померлою необхідно для зняття її з реєстраційного обліку та подальшої приватизації квартири. Представник заявника у своїй заяві до суду справу просив розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання заінтересована особа повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву такою, що задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 5). [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13 оберт). Згідно з актом від 02 березня 2016 року, складеного [PERSON] та [PERSON], затвердженого начальником КВ ЖЕП № 22 Василевською О.О., [PERSON] з 1993 року у квартирі [ADDRESS] не проживає та не з'являється (а.с. 7). Відповідно до довідки від 11 грудня 2017 року вих. № 27, виданої ТОВ «Управдом «Західний», [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], не проживає з 1993 року (а.с. 6). На підставі п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заявником надано до суду відповідь начальника Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України від 25 лютого 2011 року, де зазначено, що від [PERSON], [INFO], будь-яких заяв не надходило (а.с. 11), а також довідку з міської поліклініки № 227 від 28 лютого 2011 року (а.с. 12), де вказано, що [PERSON], [INFO], за медичної допомогою у період з 1993 року по 2011 рік не зверталася. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. При цьому вказані докази не доводять факту можливої смерті [PERSON], а лише підтверджують, що вона не зверталася до зазначених установ та органів з метою отримання допомоги та будь-якими заявами щодо порушення її прав третіми особами, Разом з ти, доказів звернення до органів РАЦС про надання відомостей про складення актового запису про смерть [PERSON] або реєстрацію шлюбу, заявником не надано. Також відсутнє підтвердження звернення із заявою до органів поліції про зникнення безвісти особи та проведення оперативно-розшукових заходів щодо встановлення її місця перебування. За таких обставин, суд приходить до висновку про передчасність звернення [PERSON] до суду із заявою про визнання [PERSON] померлою. Абз. 1 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлої від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо на підставі незаперечних доказів стверджується, тобто доводяться обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом РАЦС факту смерті. Судом не встановлено обставин, які загрожували [PERSON] смертю або дають підставу припускати її загибель. Отже, підстави для оголошення її померлою відсутні. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Заявником при поданні заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 352 гривень 40 коп., який відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed