overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] 9 жовтня 2014 року пред'явила позов до [PERSON] про стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 000 грн. щомісячно. У обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач матеріальну допомогу не надає. Під час судового розгляду [PERSON] та її представник у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечували проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України є таким, що належним чином повідомлений, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та її представника, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про народження та довідки про склад сім'ї вбачається, що сторони є батьками дитини - сина [PERSON], [INFO], котрий проживає з позивачем ( а.с. 2, 4, 6). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. [PERSON] та [PERSON], котрий проживає окремо від дитини, не домовилися про спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, а тому є підстави присудити кошти на утримання дитини (аліменти). Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 цього Кодексу встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ураховуючи наведене та розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від шести до вісімнадцяти років, який становить 1286 грн., суд дійшов до висновку, що є підстави присудити з відповідача у користь позивача аліменти на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] 9 жовтня 2018 року пред'явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 листопада 2007 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що їхні почуття один до одного згасли, вони перестали розуміти один одного, відповідач зловживав алкогольними напоями, після чого його поведінка ставала агресивною, у результаті чого вони припинили спільне проживання. Хоча від шлюбу дітей у них немає, однак відповідач відмовляється прибути в органи ДРАЦСу для реєстрації розірвання шлюбу. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив не подав, і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та заяв по суті справи відомо, що сторони зареєстрували шлюб 10 листопада 2007 року, від якого дітей у сторін немає (а. с. 3). Із показань свідка [PERSON] вбачається, що вона є знайомою сторін і неодноразово була свідком того, як відповідач у нетверезому стані вчиняв сварки та скандали, наносив позивачу побої, а також підтвердила, що вони тривалий час разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку із задоволенням позову повністю необхідно із відповідача у користь позивача стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн., пов'язані зі сплатою судового збору, що підтверджені квитанцією (а. с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] 9 жовтня 2018 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 серпня 2003 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що протягом останніх років їхні відносини погіршилися, вони втратили один до одного почуття поваги та любові, відповідач тривалий час зловживає алкогольними напоями, ображає та принижує її, у результаті чого між ним постійно відбуваються сварки та непорозуміння, а спроби примирення не дали жодних результатів. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про одруження та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 16 серпня 2003 року від якого мають двоє неповнолітніх дітей (а. с. 3, 8, 9). Із показань позивача [PERSON] , допитаної як свідка, вбачається, що у квітні 2018 року вони припинили подружні відносини, відповідач переїхав проживати окремо від сім`ї. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову повністю необхідно із відповідача у користь позивача стягнути судові витрати в сумі 705,00 грн., пов`язані зі сплатою судового збору, що підтверджені квитанцією (а. с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

[PERSON] 9 жовтня 2019 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 квітня 2004 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що з часом їхні відносини погіршилися через різницю в характерах, вони не могли досягнути порозуміння щодо питання виховання дітей та спільного побуту і в подальшому їхні шлюбні відносини припинилися, вона, позивачка з дітьми переїхала проживати до своїх батьків. Крім цього, відповідач зловживав алкогольними напрями і на її неодноразові прохання припинити таку поведінку не реагував. Під час підготовчого засідання [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав, про що подав письмову заяву. Статтею 200\~ЦПК України\~встановлено,\~що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони зареєстрували шлюб 24 квітня 2004 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей. У травні 2016 року вони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, і тому право позивачки, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Сторонам роз`яснено наслідки визнання позову. Отже, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] 9 жовтня 2019 року пред`явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 липня 2002 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що їхнє подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки щодо ведення спільного господарства, а відтак всі зв`язки між ними втрачено. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, у зв`язку з чим суд на підставі п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведеного суд постановив судовий розгляд справи здійснювати за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Із свідоцтва про шлюб та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 17 липня 2002 року від якого мають одну неповнолітню дитину (а .с. 4, 5). Із заяви по суті справи видно, що сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, позивачка переїхала проживати у с. Бугаївка Радивилівського району Рівненської області. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тому право позивачки на припинення шлюбу підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

[PERSON] 9 квітня 2015 року пред'явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені в позовній заяві. [PERSON] позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти у розмірі 30 відсотків свого заробітку(доходу). Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про народження відомо, що сторони є батьками дитини - дочки [PERSON], [INFO] (а. с. 2). Сторони визнали, що після розірвання між ними шлюбу вони проживають окремо, здійснюють найм жилого приміщення, неповнолітня дочка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. [PERSON] та [PERSON] не домовилися про спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, [PERSON] проживає окремо від дитини, має регулярний дохід і тому, згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, є підстави присудити кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу відповідача. Статтею 182 цього Кодексу встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони визнали, що платник аліментів та дитина на диспансерному обліку не перебувають, відповідач інших дітей не має та на його утриманні ніхто не перебуває. Із довідок вбачається, що середній заробіток позивача становить 2558,00 грн., дохід відповідача - 6511,41 грн. і відрахувань із його заробітку не проводиться. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років у 2015 році встановлений в розмірі 1286 грн. Урахувавши вказані обставини, суд дійшов до висновку про присудження аліментів на дитину в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] 9 листопада 2013 року близько 10 години 40 хвилин, керуючи транспортним засобом марки «Рено» державний номерний знак [NUMBER], цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», в м. Хмельницькому на перехресті вулиць Кам»янецька-Купріна, не дотримався безпечної дистанції, та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Шкода» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду від 25 листопада 2013 року [PERSON] за вказане порушення Правил дорожнього руху України притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 11038 грн. 42 коп. та пені за прострочення його виплати в розмірі 432 грн., посилаючись на те, що, незважаючи на визнання відповідачем вказаного розміру відшкодування, до цього часу виплата страхового відшкодування проведена не була. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те, що він обмежений довіреністю визнати позов на таку суму. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до вимог ст. 36.5. цього ж Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] . 9 листопада 2018 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 5 серпня 2015 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] - [PERSON] посилалася на те, що їхнє подружнє життя не склалося через розбіжності в характерах, із-за чого між ними почали виникати непорозуміння, сварки та скандалиі тому вони припинили вести спільне господарство. Від шлюбу дітей у них немає, однак відповідач відмовляється прибути до органів ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] - [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про укладення шлюбу відомо, що сторони зареєстрували шлюб 5 серпня 2015 року ( а. с. 2). Із заяв по суті справи відомо, що неповнолітніх дітей у сторін немає. Із показань позивача [PERSON] , допитаної як свідка, вбачається, що у квітні 2018 року через негативну поведінку відповідача у сім`ї вони припинили подружні відносини, відповідач переїхав проживати до своїх батьків. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved