Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] 21.10.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просив постановити рішення про: - усунення йому перешкод з боку відповідачки у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]; - зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] та у його вихованні на умовах і в порядку визначених його вимогами та прийнятим відповідно до задоволених вимог рішенням суду; - визначити способи його участі у спілкуванні з сином [PERSON] та у його вихованні, а саме, систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання; - зобов'язати відповідачку надавати йому систематичні побачення з сином [PERSON] не менше одного дня на тиждень протягом не менше 10-х годин; -зобов'язати відповідачку надавати йому можливість спільного відпочинку з сином [PERSON] не менше двох днів на тиждень протягом не менше 24-х годин; - зобов'язати відповідачку надавати йому можливість відвідування сином [PERSON] місця його проживання за адресою: [ADDRESS] не менше двох днів на тиждень протягом не менше 10-х годин; - зобов'язати відповідачку надавати йому можливість на два тижні відпочинку з сином [PERSON] в літній період; -зобов'язати відповідачку надавати йому можливість відвідування сином [PERSON] місця його проживання за адресою: [ADDRESS] в день народження сина протягом не менше 10-х годин. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою з 14 лютого 2015 року, і від даного шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. На теперішній час, через повну психологічну несумісність з відповідачкою він проживає окремо за адресою: 65481, [ADDRESS], разом зі своїми батьками. Син постійно проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Після того як відповідачка вирішила розлучитися з ним та виїхала з квартири в невідомому йому напрямку, остання усілякими способами перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Проявляється це в тому, що останні 3 місяці він майже кожного дня телефонував до відповідачки з метою домовитися про час, коли він зможе спілкуватися із дитиною, але у відповідь чув лише одне: «Ти більше ніколи не будеш спілкуватися із дитиною». При цьому жодних причин і мотивів відповідачка йому не повідомляла. Він декілька разів приходив за адресою проживання [PERSON] та сина [PERSON] з метою побачитися із дитиною та поспілкуватися із нею, але відповідачка жодного разу не відчинила двері, будучи при цьому вдома. На неодноразові його прохання надати йому можливість бачитись з дитиною відповідачка йому відмовляє. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст141, 157, 159 СК України, зазначає, що створення перешкод [PERSON] його спілкуванню із сином порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини, у зв'язку з чим, просить задовольнити позов. В судове засідання позивач, не з'явився, і пояснень щодо предмета спору не надав. Подав до суду заяву від 05.01.2017 року (а.с.54), у якій просив суд розглянути справу за його відсутності. У судове засідання відповідачка, яка повідомлялася про дату, місце і час судового засідання, у порядку, передбаченому абз.4, 5 ч.5 ст.74 ЦПК України, не з'явилася. У судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області та Органу опіки та піклування Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, у судове засідання не з'явилися, хоча їх належним чином було повідомлено про дату, місце і час судового засідання. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON], не з'явилася, хоча її було повідомлено про дату, місце і час судового засідання. За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ч.4 ст.169 та ст.224 - 226 ЦПК України. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи позивач з 14.02.2015 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2015 року (а.с.11). Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.2016 року (а.с.7) позивач є батьком дитини - [PERSON], [INFO], а матір'ю дитини є відповідачка [PERSON] Таким чином, позивач як батько дитини має права та обов'язки щодо малолітнього [PERSON], передбачені законом. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Згідно ч.1 ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з неї того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до положень ч.1 ст.159 СК України якщо той із батьків, з яким проживає дитина, чинить перешкоди тому з тих батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. За змістом положень ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини має бути наданий висновок Органу опіки та піклування щодо розв'язання спору між сторонами. Згідно положень ч.4 ст.10 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Таким чином, оскільки позивач, крім доказів, які підтверджують його батьківство щодо малолітнього [PERSON], на підтвердження своїх вимог не надав суду будь-яких інших доказів, на підставі яких суд міг би дійти висновку про їх обґрунтованість, зокрема, висновку Органу опіки та піклування щодо розв'язання спору між сторонами, не надав особистих пояснень щодо спору у судовому засіданні, суд, вважає, позовні вимоги [PERSON] недоведеними у судовому засіданні належними доказами. В зв'язку з цим, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed