Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач, [PERSON]В.) звернувся з даним позовом до\~суду і просить визнати договір купівлі - продажу домоволодіння від 18.01.2012 року та свідоцтво про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 28.12.2011 року, від 10.02.2012 року, недійсним та їх скасувати, крім того усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном житлової власності шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. Свої позовні вимоги [PERSON], обґрунтовує, тим, що під час укладення договору купівлі продажу домоволодіння, що розташоване в с. Мотижин Макарівського району Київської області по вул. Василя Довгича, 120, яке належить йому на підставі особистої приватної власності (1/1 частина), останній не мав наміру продавати його, адже прийшов до нотаріальної контори за для підписання документів, що повязані з «особистими правами його дружини [PERSON]В.» Вказує, що через деякий час дізнався, що у будинку в с. Мотижин Макарівського району Київської області по вул. Василя Довгича, 120, проживає [PERSON], та відмовляється виселятись з нього, заявляючи, що даний будинок він купив. Враховуючи, що добровільно виселитись з вищевказаного будинку відповідач [PERSON], бажання не має, тому [PERSON], був вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовільнити. Додатково вказав, що [PERSON], не мав наміру продавати вказаний житловий будинок, коштів за вчинений правочин щодо житлового будинку він не отримував. Наголосив на тому, що дружина позивача [PERSON], самовільно, без згоди позивача, домовилась з відповідачем про продаж вказаного нерухомого майна. [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що житловий будинок придбав на законних підставах у позивача. Кошти за придбане нерухома майно віддав позивачу у приміщенні нотаріальної контори. Наголосив на тому, що будинок придбав у жалюгідному стані. У так званому будинку перебував різний непотріб, який позивач накопичував на протязі тривалого періоду. Вказав, що наданий час будинок знаходиться у чудовому стані, адже у ньому зроблено капітальний ремонт, проведено газ, електроенергія, тощо. Представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги позивача є надуманими і належним чином не підтвердженими доказами. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] у судовому засіданні наголосила на тому, що вона хотіла продати житловий будинок свого чоловіка. Знайшла громадянина [PERSON], який хотів придбати будинок поблизу м. Києва. Сама домовлялася з майбутнім покупцем, щодо істотних умов договору. Вказує, що [PERSON] нічого не знав, про її намір продати будинок. Підтвердила те, що [PERSON], особисто перебував у приватного нотаріуса [PERSON], та уклав договір купівлі продажу свого домоволодіння. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], вказала суду, що перебувала у приміщенні приватного нотаріуса [PERSON], під час укладення договору купівлі продажу домоволодіння, що розташоване в с. Мотижин Макарівського району Київської області по вул. Василя Довгича, 120, між громадянином [PERSON] та [PERSON] Наголосила на тому, що особисто бачила у [PERSON] конверт з грошима. Вказала, що самого факту передачі коштів вона не бачила. Проте, після виходу [PERSON] та [PERSON] з кімнати для передачі коштів, кошти вже перебували у [PERSON] Повідомила, суду, що з боку [PERSON] ніяких нарікань, щодо укладеного договору чи можливої не передачі коштів, вона не чула, [PERSON] добровільно підписав договір купівлі продажу свого будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], вказала суду, що [PERSON] продав свою квартиру в м. Києві та купив житловий будинок в с. Мотижин Макарівського району Київської області по вул. Василя Довгича, 120. Він особисто допомагав [PERSON] облаштовувати вищевказаний будинок, який перебував у не житловому стані, адже на його думку даний будинок використовувався як склад для «хламу». Чув, що [PERSON] повністю розрахувався за куплений будинок з продавцем. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі продажу від 18 липня 1985 року, посвідченого секретарем виконкому Мотижинської сільської ради депутатів трудящих Макарівського району Київської області [PERSON] мав у особистій власності (1/1 частина) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Мотижин Макарівського району Київської області по вул. Василя Довгича, 120. Згідно договору купівлі продажу від 18.01.2012 року, вбачається, що [PERSON], продав домоволодіння яке розташоване в с. Мотижин Макарівського району Київської області по вул. Василя Довгича, 120, громадянину [PERSON] Проте позивач у своєму позові посилається на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.01.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] слід визнати недійсним з огляду на те, що він нібито був вчинений під впливом обману. Обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивач не мав наміру продавати вищевказаний житловий будинок, адже послуги в КП КОР «Макарівське БТІ» у 2011 році на обстеження обєкта нерухомого майна не замовляв, та нікого не уповноважував на виконання даних робіт, на думку суду не є підставою для визнання договору купівлі продажу домоволодіння не дійсним, адже сторони при укладенні правочину дійшли згоди, щодо всіх істотних умов такого договору, нарікань з приводу укладеного договору як від однієї так і від іншої сторони не було. На день вчинення спірного правочину - 18.01.2012 р., Позивач був єдиним власником нерухомого майна, проданого ним за спірним договором купівлі-продажу від 18.01.2012 р. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі- по тексту-ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою ст. 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, згідно до ч. З цієї ж статті, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Приписами ч. 2 ст. 209 ЦК України визначено, що нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків \\ примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. У преамбулі спірного договору вказано про те, що сторони - Позивач та Відповідач, при укладенні договору перебувають при здоровому розумі та ясній памяті, діють добровільно, за відсутністю будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності. Вищевказане повністю спростовує доводи Позивача про те, що право чин було вчинено ним під впливом обману та прямо вказує на те, що при підписанні спірного правочину, Позивач повністю усвідомлював ті дії, які ним вчиняються та те, що його волевиявлення було вільним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені част. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу. Таким чином, з огляду на дотримання і письмової форми укладеного договору купівлі-продажу від 18.01.2012 р., і його нотаріального посвідчення в розумінні ст. 657 ЦК України, вказаний договір є таким, що відповідає вимогам Закону та є дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно до ч. 2 ст. 228 ЦК України, право чин, який порушує публічний порядок є нікчемним. Посилання Позивача на нікчемність вчиненого 18.01.2012 р. спірного правочину з продажу нерухомого майна, що розташоване в с. Мотижин Макаріського району Київської області є такими, що прямо протирічать диспозиції ст. 228 ЦК України, так як спірний правочин не був і не міг бути спрямованим на порушення конституційних прав і свобод людини або знищення чужого майна, з огляду на те, що дії сторін правочину відповідали вимогам ст. 203 ЦК України. Таким чином, спірний договір купівлі-продажу від 18.01.2012 р. не може бути нікчемним по своїй суті через дотримання при йрго укладенні сторонами імперативних вимог ст. ст. 202,203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. З ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з того, що як на підставу своїх позовних вимог про визнання недійсним правочину від 18.01.2012 р., Позивач посилається на те, що з його боку такий правочин було вчинено під впливом обману, жодного доказу в розумінні ст. 60 ЦПК України ним до позовної заяви не надано, що дає можливість вважати такі твердження нічим іншим як припущенням, яке ґрунтується на хибних доводах та не може бути розцінено судом як підстава для визнання правочину недійним. Посилання позивача на існування договірних чи інших відносинах між його дружиною та Відповідачем, з яких нібито і виникло зобов'язання, на забезпечення якого і було реалізовано його майно у с. Мотижин Макарівського району Київської області, ніякими доказами не підтвердилось, адже Позивачем не було надано будь-якого договору, розписки або іншого підтверджуючого документу про існування заборгованостей між дружиною Позивача та Відповідачем. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання Позивача на наявність впливу обману при вчиненні ним спірного правочину є помилковими і помилка заключається в тому, що відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Жодні нарікання на істотні умови спірного правочину з боку Позивача відсутні, крім цього, наявність введення в оману Позивача та умислу у Відповідача з цього приводу не підтверджена будь-яким доказом чи свідченням. Крім того, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р., № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином, Позивачем не надано жодного доказу в розумінні ст. 60 ЦПК України, які б могли обґрунтувати його посилання на існування впливу обману на його дії при вчиненні правочину, що прямо свідчить про те, що вказані твердження є надуманими і належним чином не підтвердженими. Відтак, підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу бути не можуть. Серед іншого слід зазначити, що посилання Позивача на неотримання від Відповідача грошових коштів за домоволодіння по спірному договору купівлі - продажу, також спростовуються договором купівлі - продажу від 18.01.2012 р., у п. 2.2. якого прямо зазначено, що підписання Позивачем цього договору свідчить про проведення з ним розрахунку у повному обсязі та про відсутність з його боку будь-яких претензій фінансового характеру відносно Покупця- Відповідача по справі. Інші позовні вимоги Позивача є похідними від первинної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.01.2012 р., а тому, виходячи з відсутності підстав для визнання договору купівлі-продажу від 18.01.2012 р. недійсним, суд вважає, що і для задоволення похідних позовних вимог не має законних підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed