Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківсььких прав щодо її дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є рідною тіткою [PERSON] , матір`ю якої є її рідна сестра й відповідачка по справі [PERSON] . З самого народження дитини відповідачка неохоче займалась її вихованням, а з липня 2018 року взагалі покинула свою дочку. Більше року [PERSON] мешкає у її родині, де дитині забезпечені гідні умови для проживання, повноцінного розвитку, навчання та гармонійна атмосфера оточення. Весь цей час відповідачка життям дочки не цікавилась, не телефонувала, сама змінювала свій номер телефону, не виявляла бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, [PERSON] вже не пам`ятає маму та не має до неї ніяких почуттів, орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дочки [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що звернулась до суду з даним позовом, оскільки в подальшому має намір встановити над племінницею опіку для здійснення захисту її прав та інтересів. Пояснила, що відповідачка вже близько трьох років не опікується своєю дочкою [PERSON] , яка спочатку проживала з бабусею, а останній рік - у її сім`ї, пішла до школи. За цей час відповідачка жодного разу не телефонувала, не приїздила, матеріально не підтримувала й не висловлювала побажання поспілкуватися з дочкою, не цікавилась нею. На виконання положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991р., ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самої малолітньої дитини [PERSON] , яка підтримала обставини, викладені в позовній заяві, зазначивши, що в сім`ї тітки вона почуває себе добре, її не ображають, ходить до школи. Представники третіх осіб Служба у справах дітей Носівської міської ради та органу опіки та піклування в особі виконкому Носівської міської ради в судовому засіданні підтримали поданий [PERSON] позов й вважали за можливе його задовольнити, позбавивши [PERSON] батьківських прав стосовної її малолітньої дочки [PERSON] . Відповідачка відзиву на позов не подала, в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю й не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо дочки [PERSON] , зазначивши, що проживає з співмешканцем у м. Ніжині, не працює, чому не виконує свої батьківські обов`язки щодо дочки пояснити не може. Заслухавши пояснення учасників справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. В п.47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Положеннями п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. також передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народилась [INFO] , її матір`ю є [PERSON] (відповідачка по справі), яка зареєстрована в [ADDRESS] , але фактично проживає в [ADDRESS] ; батьком дитини значиться [PERSON] , відомості про якого записані за вказівкою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України. З липня місяця 2018 року малолітня [PERSON] проживає в [ADDRESS] , у сім`ї своєї тітки [PERSON] (позивачка по справі та рідна сестра відповідачки), яка також має двох власних малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] ; умови проживання в будинку задовільні, [PERSON] забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку, навчання, одягом, взуттям, тітка належним чином піклується про дівчинку. Водночас за вказаний період (понад рік) [PERSON] ніякої участі в вихованні дочки [PERSON] не приймала, не спілкувалася з нею, не піклувалася про неї, не цікавилася її життям, не забезпечувала їй належних житлово-побутових умов, фізичного та духовного розвитку, дозвілля, медичного забезпечення, матеріально не утримувала, надаючи перевагу влаштуванню особистого життя та задоволенню власних потреб. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорту, актового запису про народження, свідоцтв про народження, шлюб, акту обстеження умов проживання від 27.02.2019р., договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.09.2007р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.10.2007р. та не оспорюються відповідачкою. Відповідно до ст.19 СК України орган опіки та піклування повинен надати суду письмовий висновок щодо можливості позбавлення одного з батьків батьківських прав. Органом опіки та піклування в особі виконкому Носівської міської ради було надано висновок від 28 березня 2019 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітньої дочки [PERSON] . Дане рішення органу опіки та піклування на думку суду прийняте з урахуванням всіх обставин є обгрунтованим і не суперечить інтересам дитини. Отже, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дочки [PERSON] , її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Вищезазначені обставини свідчать про винну поведінку відповідачки, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, оскільки [PERSON] , будучи матір`ю своєї малолітньої дочки [PERSON] , на протязі тривалого періоду часу (понад один рік) безпричинно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, то суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення її батьківських прав стосовно вищевказаної дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню. При цьому, у відповідності до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України суд переконався, що визнання відповідачкою позову в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. За змістом вимог ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.Згідно зі ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Зважаючи, що [PERSON] є матір`ю дочки [PERSON] й не звільнена від обов`язку по її матеріальному забезпеченню, якого дитина потребує, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання дочки. Тому, враховуючи, що відповідачка відомостей про свої доходи не надала, є особою молодого працездатного віку, коштів на утримання дочки не виділяє, то виходячи з положень ст.181-184 СК України суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру на дитину відповідного віку, шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на положення п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved