Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] 08 липня 2016 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що його померлому [INFO] батьку [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS]. Після смерті батька у вказаному будинку залишилася проживати його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину. Після її смерті [INFO] спадщину фактично прийняв її син та його брат [PERSON] Після смерті останнього він звернувся до нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва на вказаний будинок та 23 березня 2016 року отримав відповідь про неможливість вчиняти нотаріальні дії щодо спадщини, яка знаходиться на непідконтрольній Україною території. Тому просить визнати за ним право власності на вказаний будинок. В останнє судове засідання позивач не з'явився, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Кошаков Д.В. вимоги позивача не визнав з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинок, в останнє судове засідання не з'явився, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на день відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Відповідно до відповіді міністра юстиції так званої «ЛНР» та довідки голови вуличного комітету м. Кіровська будинок [ADDRESS] належить [PERSON], родині [PERSON] відповідно. Згідно до свідоцтва про смерть (а.с.9) [PERSON] помер [INFO] у м. Кіровську. На час його смерті в будинку відповідно до будинкової книги (а.с.12-14) були зареєстровані [PERSON], яка померла [INFO] у м.Кіровську (а.с. 10) та [PERSON], який помер [INFO] також у м. Кіровську (а.с.8). Відповідно до рішення виконавчого комітету Голубовської районної ради від 21 листопада 1957 року та договору про надання у постійне користування земельної ділянки для будівництва від 20 лютого 1966 року (а.с.15-16) [PERSON] було відведено земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва будинку. Докази про наявність титульного власника будинку, родинних відносин з померлими позивач не надав. Постановою приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу від 23 березня 2016 року Топчий Н.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв'язку з неможливістю отримати необхідну для оформлення спадщини інформацію. З цієї відповіді не можливо визначитися з датою звернення [PERSON] до нотаріуса. Відповідно до п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Разом з тим, позивач не вірно вибрав спосіб захисту свого невизнанного права. Замість звернення до суду з вимогами про надання йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, позивач звернувся до суду з вимогами які неможливо задовольнити без попереднього визначення строку необхідного для прийняття спадщини. У телефонному режимі позивач не побажав надати необхідні документи та просив прийняти відповідне рішення, тому суд не бачить підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed