Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] 25 травня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 04 червня 2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] За час перебування в шлюбі вони набули право власності на земельну ділянку площею 0,2329 га для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, житловий будинок літ.А,а,аг загальною площею 72,1 кв.м, житловою площею 39,7 кв.м з господарськими будівлями: погрібу -Б, вбиральні -Г, колодязя -К, колодязя К1, огорожі №1,2, які розташовані в [ADDRESS]. Оскільки на час набуття права власності на вказане майно його місце проживання було зареєстровано в [ADDRESS], а дружини [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS], то право власності на вказане нерухоме майно було оформлено на дружину [PERSON], хоча придбання вказаних земельних ділянок та будівництва вказано житлового будинку здійснювалось ним особисто, за його власні кошти та його зусиллями. Вважає, що зазначене майно є їх спільною сумісною власністю подружжя і оскільки вони не досягли згоди щодо його поділу, виходячи з рівності часток кожного подружжя, просив суд поділити його та визнати за ним право власності за ним на 1/2 ч. земельної ділянки площею 0,2329 га для ведення особистого селянського господарства, 1/2 ч земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), 1/2 ч. будинку з господарськими будівлями загальною площею: 71,2 кв.м, житлова площа: 39,7 кв.м, житловий будинок: А,а,аг - 721 к.м, погріб - Б, вбиральня - Г, колодязь К, колодязь - К1, огорожа № 1,2, що розташовані в [ADDRESS] і стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його уповноважений представник Келембет О.М. позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] та її уповноважений представник Петров С.Б. в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись, що 04 червня 2015 року вона, відповідач, з позивачем зареєстрували шлюб, який не розірвано, мають двох доньок: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Проживали спочатку у її батьків в місті Кременчуці, потім з метою отримання земельної ділянки для будівництва житлового будинку вона зареєструвалася у дядька [PERSON] в [ADDRESS]. Відповідач поїхав проживати до своїх батьків в [ADDRESS], де був і зареєстрований, інколи приїжджав, відпочивав та цікавився її планами щодо подальшого сімейного життя. Вона зі своїми батьками отримала дозвіл на приватизацію спірних земельних ділянок розташованих в [ADDRESS]. 29 лютого 2006 року отримала дозвіл на виконання будівельних робіт, а 21липня 2007 року - державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки. Разом з батьками за їх кошти і за свої власні стали будувати будинок для неї, допомагали родичі. Позивач ніякого інтересу до будівництва не проявляв, участі в ньому не приймав, весь час знаходився у своїх батьків в Рівненській області. В вересні 2008 року звершилось будівництво, в листопаді 2008 року вона отримала свідоцтва про реєстрацію її права власності на будинок. В будинку стали проживати сім'єю з позивачем, він зареєструвався там, але невдовзі їх відносини знову розладились, участі в веденні господарства, як і в утриманні сім'ї, він не приймав. Земельні ділянки вважає своєю особисто власністю, оскільки вона отримала їх, як частку з земельного фонду, і тому вони не є спільною сумісною власністю подружжя і поділу не підлягають, а будинок побудували її батьки за власні кошти для неї. Просила позов [PERSON] залишити без задоволення. Заслухавши пояснення сторін, їх уповноважених представників, свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі сімейного права, пов'язані з визнанням майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, тому керується нормами Сімейного Кодексу України. Вирішуючи спір, як зазначено в пункті 23 Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до норм ст.368 ч.3 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Установлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 червня 2005 року, мають двох неповнолітніх дітей: доньок - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинено, справа про розірвання їх шлюбу перебуває в провадженні суду. 20 лютого 2006 року за № 18 [PERSON] інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької районної державної адміністрації надано дозвіл на підставі рішення виконкому Червонознам'янської сільської ради № 24 від 30 січня 2006 року на виконання будівельних робіт з будівництва жилого будинку та господарських будівель в [ADDRESS] та виконано робочий проект індивідуального трьохкімнатного житлового будинку, погодженого з відділом містобудування та архітектури Кременчуцької районної державної адміністрації № 797 від 08 вересня 2008 року. Розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації № 376 від 27 серпня 2008 року та № 395 від 28 серпня 2008 року було створено державну приймальну комісію з метою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - одноповерхового житлового будинку по [ADDRESS] та затверджено акт державної приймальної комісії по прийому в експлуатацію одноповерхового житлового будинку, якому присвоєно поштову адресу: с.Червона Знам'янка, оформлено та видано свідоцтво про право власності на нього [PERSON]. Відповідно до довідки № 61/2158 від 24 квітня 2008 року виданої Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок літ. [ADDRESS] згідно з проведеною інвентаризацією від 06 лютого 2008 року має загальну площу 72, 2 кв.м, житлову 39,7 кв.м, допоміжну 32, 4 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Червонознам'янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області від 17 жовтня 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 листопада 2008 року будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] складається: загальна площа будинку 72, 1 кв.м, житлова площа 39,7 кв.м, житловий будинок А.А.аг, 72,1 кв.м, погріб Б, вбиральня Г, колодязь К, колодязь К1, огорожа №1,2 належать [PERSON]. Крім цього, відповідно до державних актів на про власності на земельну ділянку виданих 20 березня 2007 року та на підставі рішень 4 сесії 5 скликання Червонознам'янської сільської ради від 21 липня 2006 року [PERSON] є власником земельних ділянок: площею 0,2329 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, (присадибна ділянка) розташованих в [ADDRESS]. Аналізуючи встановлені обставини та зазначені норми права суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями розташовані в [ADDRESS] побудовані сторонами під час перебування в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягають розподілу, і їх частки рівні - по 1/2. Щодо розподілу земельних ділянок, то в цій частині суд позов задовольняє частково враховуючи наступне. Сторони в судовому засіданні не заперечували відносно того, що спірні земельні ділянки були приватизовані 20 березня 2007 року відповідачем [PERSON], а тому суд, розглядаючи даний спір в частині визнання на них права власності позивача в розмірі 1/2 ч. застосовує норми Сімейного кодексу в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. 08.02.2011 року набрав чинності Закон України « Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», яким ст.61 СК України доповнено ч.5, згідно якої квартири, приватизовані одним з подружжя під час шлюбу, та земельні ділянки, надані безоплатно у власність одному з подружжя, також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак дана норма діяла до 17.05.2012 року, тобто до прийняття Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», яким виключена ч.5 з ст. 61 СК України, а тому приватизоване майно знову стало особистою приватною власністю. Отже, спільною сумісною власністю подружжя є майно приватизоване з 08.02.2011 року по 17.05.2012 року і підлягає поділу, а майно приватизоване в інший час є особистою власністю дружини, або чоловіка і поділу не підлягає. В п. 18-2 постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року, із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року № 2, « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до положень статей 81,116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що приватизована відповідачем [PERSON] 20 березня 2007 року земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2329 га розташована в [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю подружжя, а отже поділу не підлягає, а позивач має право на 1/2 ч. земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, відповідач [PERSON] доказів, що спірний будинок вона побудувала за власні кошти, кошти своїх батьків та працею родичів для себе особисто суду не надала, тому її показання з цього приводу не заслуговують на увагу. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є родичами та батьками відповідача [PERSON], показали в судовому засіданні, що вони допомагали будувати спірний будинок для сторін як подружжя, як грошима, так і працею, лише підтверджують висновки суду, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки позов задоволено частково, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд частково задовольняє позовні вимоги позивача щодо стягнення понесених ним судових витрат, що підтверджено документально, пропорційно задоволені частині позову в сумі 3410 грн.

Outcome: partial