Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) 25 березня 2014 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім» (далі - Відповідач) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу Відповідача № 50-к від 09 жовтня 2013 року «Про скорочення штату працівників», його було звільнено з посади фахівця з координації продажу Книжкового центру згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з виплатою вихідної допомоги згідно статті 44 Кодексу законів про працю України і компенсаційних виплат за невикористані щорічні відпустки, проте, він продовжуватиме працювати на 0,5 ставки на посаді фахівця з експлуатації та підтримки Служби експлуатації та підтримки виробничих процесів за основним місцем роботи. Зауважує, що на даному підприємстві він має безперервний стаж роботи близько дев'ятнадцяти років та має на утриманні неповнолітню доньку, чого не було враховано при прийнятті рішення Відповідачем щодо його скорочення. Вказує також, що наказом № 59-к від 04 грудня 2013 року «Про переведення [PERSON], фахівця з експлуатації та підтримки, на повну ставку» його було переведено на повну ставку за посадою фахівця з експлуатації та підтримки з 12 грудня 2013 року, з посадовим окладом 8 600,00 грн. на місяць. Зауважує, що згоди на своє переведення він не надавав, що підтверджується відсутністю його підпису на наказі і, що 12 грудня 2013 року наказом № 61-к «Про скасування наказу № 59-к від 04 грудня 2013 року» наказ № 59-к від 04 грудня 2013 року «Про переведення [PERSON], фахівця з експлуатації та підтримки, на повну ставку» було скасовано у зв'язку з відсутністю його підпису на наказі. Крім того, зауважує, що такими діями керівництво знизило йому заробітну плату, було встановлено дуже незручний графік роботи та всі ці обставини значно погіршили його становище, просив суд ухвалити судове рішення, яким скасувати наказ № 50-к від 09 жовтня 2013 року, наказ № 59-к від 04 грудня 2013 року та поновити його на посаді фахівця з експлуатації та підтримки виробничих процесів на 0,5 ставки та на 0,5 ставки на посаді фахівця з координації продажу Книжкового центру. В ході судового розгляду справи Позивач неодноразово подавав заяви про уточнення позовних вимог. Зокрема, згідно заяви від 15 липня 2014 року, просив суд ухвалити судове рішення, яким поновити його на 0,5 ставки фахівця з координації продажу Книжкового центру у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний Дім», скасувати наказ № 50-к від 09 жовтня 2013 року «Про скорочення штату працівників», стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний Дім» на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу загальною сумою 8 790 гривень, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний Дім», відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний Дім» витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень. Крім того, згідно заяв від 04 серпня 2014 року та 24 жовтня 2014 року, Позивач просив суд ухвалити судове рішення, яким поновити його із 12 грудня 2013 року на 0,5 ставки фахівця з координації продажу Книжкового центру у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний Дім», визнати незаконним наказ № 50-к від 09 жовтня 2013 року «Про скорочення штату працівників», зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний Дім» нарахувати на користь [PERSON] та виплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період із 12 грудня 2013 року по день ухвалення рішення та просив залишити інші позовні вимоги без змін. Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 08 грудня 2014 року, просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати незаконними накази № 50-к від 09 жовтня 2013 року «Про скорочення штату працівників» та № 61-к від 12 грудня 2013 року «Про скасування наказу № 59-к від 04 грудня 2013 року» в частині його звільнення відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний Дім» на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у період із 12 грудня 2013 року по день винесення рішення у розмірі 36 771,00 грн. копійок та інші позовні вимоги просив залишити без змін. У судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги, з урахуванням заяв про уточнення позову та збільшення позовних вимог, підтримали у повному обсязі, просили суд позовні вимоги задовольнити. Представник Відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Зауважив, що наказом № 50-к від 09 жовтня 2013 року «Про скорочення штату працівників» із 12 грудня 2013 року вносилися зміни до штатного розпису та виводилася з нього 0,5 ставки посади фахівця з координації продажу Книжкового центру, яку Позивач обіймав за сумісництвом, у зв'язку з чим 09 жовтня 2013 року наказом № 50-к Позивача було попереджено про скорочення посади фахівця з координації продажу Книжкового центру починаючи, з 12 грудня 2013 року. Зауважив, що про ознайомлення з цим наказом, а також із попередженням про неможливість його працевлаштування свідчить особистий підпис Позивача від 09 жовтня 2014 року. Зауважив також, що наказом № 61-к від 12 грудня 2013 року Позивача було звільнено з посади фахівця з координації продажу Книжкового центру, у зв'язку із скороченням штату відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, про що йому стало відомо в цей же день, що підтверджується доповідною запискою від 12 грудня 2013 року та актом про відмову в ознайомленні із наказом від 12 грудня 2013 року. Крім того, також зауважив, що станом на 18 березня 2014 року, на дату звернення Позивача до суду за захистом свого порушеного права, він пропустив строк позовної давності у зв'язку з чим 11 червня 2014 року подав заяву про застосування позовної давності. Заслухавши пояснення Позивача та його представника, представника Відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно наказу від 09 жовтня 2013 року № 50-к, Позивача було попереджено про звільнення з роботи з 12 грудня 2013 року, у зв'язку зі скороченням штату працівників і про неможливість його подальшого працевлаштування, через відсутність вакантних посад (а.с. 7). Крім того, судом також встановлено, що відповідно до наказу № 61-к від 12 грудня 2013 року, Позивача було звільнено з посади фахівця з координації продажу Книжкового центру з 12 грудня 2013 року та було ознайомлено з наказом про звільнення. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини 1 статті 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом частин 1, 3 та 4 статті 73 Цивільного процесуального кодексу України, суд поновлює строк встановлений законом за клопотанням сторони у разі його пропущення з поважних причин. Одночасно з клопотанням про поновленням про поновлення строку належить подати доказ, стосовно якого заявлено клопотання. З питань, зазначених у цій статті, судом постановляється ухвала. Відповідно до частин 3, 4 та 5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається із матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з позовом 18 березня 2014 року. Відповідно частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Судом встановлено, що про скорочення штату працівників із 12 грудня 2013 року, Позивач дізнався 09 жовтня 2013 року при ознайомленні із наказом № 50-к від 09 жовтня 2013 року та отриманні попередження про неможливість подальшого працевлаштування, через відсутність вакантних посад (а.с. а.с. 34-35, 45). Пояснення Позивача в частині щодо того, коли він дізнався про своє фактичне звільнення, надані ним під час розгляду справи, є суперечливими, оскільки вказувався грудень 2013 року, коли ним велися певні перемовини із Відповідачем щодо його подальшого працевлаштування. Крім того, Позивач також вказував січень 2014 року, та остаточно Позивач зазначив про лютий 2014 року, коли отримав заробітну плату за січень, яка значно зменшилася. Проте, вказана обставина спростовується Актом від 12 грудня 2013 року про отримання Позивачем копії наказу № 61-к 12 грудня 2013 року та відмову від підпису про ознайомлення із вказаним наказом, наданим представником Відповідача та не спростованим стороною Позивача належними доказами (а.с. 29). При цьому ні Позивач, ні його представник не заперечували, щодо того, що позов поданий Позивачем поза межами позовної давності, визначеної законом для даної категорії спорів, обґрунтовуючи вказану обставину також юридичною необізнаністю Позивача, проте, заяви про поновлення пропущеного строку з поважних причин, суду не подали. За таких обставин, оскільки Позивач звернувся до суду із порушенням позовної давності, заяву про поновлення пропущеного строку з поважних причин, суду не подав, заяву про сплив позовної давності подано представником Відповідача до винесення рішення судом, приймаючи до уваги наслідки спливу позовної давності, суд вбачає підстави для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. З урахуванням викладеного, на підставі статті 233 Кодексу законів про працю України, статтей 256, 258, 261, 267 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed