Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Макарівської селищної ради, (далі - відповідач-1), [PERSON] , (далі - відповідач-2), вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, (далі - третя особа), в якому вказав, що він є власником земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд. Зазначена земельна ділянка належить позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого згідно рішення 4 сесії 24 скликання Макарівської селищної ради народних депутатів від 20.09.2002 року №57 та зареєстрованого 28.11.2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №823. У лютому 2020 року позивач замовив у ФОП [PERSON] розробку технічної документації із землеустрою та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вказаної земельної ділянки з метою подальшого внесення відомостей про ділянку до Державного земельного кадастру. Після проведення землевпорядних робіт, розробки технічної документації з землеустрою та встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) звернувся до державного реєстратора відділу у Макарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області з заявою за №3B-3222032872020 щодо внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та присвоєння кадастрового номеру. Рішенням №РВ-3202565822020 від 19.11.2020 року позивачу було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстави: перетин ділянки з ділянкою з кадастровим номером 3222755102:00:002:0123; площа співпадає на 98,5091%. З метою встановлення причин накладання меж земельної ділянки по [ADDRESS] , з кадастровим номером 3222755102:00:002:0123 позивачем було направлено ряд запитів до органу місцевого самоврядування, місцевих органів земельних архівних установ і встановлено наступне: земельна ділянка з кадастровим номером 3222755102:00:002:0123 належить гр. [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ЯЛ № 434712 від 25.05.2011 року, виданого на підставі рішення Макарівської селищної ради від 29.07.2010 року №904-53-V. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . В книзі реєстрації права власності на землю фізичних осіб значиться запис від 25.05.2011 року (Р/№ 322270001001566) щодо реєстрації Державного акту №434712 на ім`я [PERSON] . Проте, на момент прийняття Макарівською селищною радою вказаного вище рішення, яке позивач вважає незаконним, спірна земельна ділянка вже перебувала у приватній власності та користуванні позивача про що свідчать додані до позову копії документів та копія Державного акту на землю серії РЗ №391506 від 28.11.2002 року, реєстраційний номер в Книзі записів державних актів на землю 823, на ім`я [PERSON] по [ADDRESS] , в межах згідно з планом. Таким чином, оскільки, земельна ділянка відповідача накладається на належну позивачу на праві власності земельну ділянку, сільська рада незаконно, у порушення ч. 5 ст. 116 ЗК України передала у власність відповідачу земельну ділянку, що перебувала у власності позивача, у зв`язку із чим позивач вважає, що рішення ради та державний акт на право власності на земельну ділянку відповідача -2 відповідно до ст.ст. 152, 155 ЗК України, мають бути визнані недійсними та скасованими. Враховуючи наведене позивач просив суд: 1. Визнати недійсним та скасувати рішення Макарівської селищної ради Київської області від 22.04.2010 року №859-50-V «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність» в частині надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації. 2. Визнати недійсним та скасувати рішення Макарівської селищної ради Київської області від 29.07.2010 року за №904-53-V «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» в частині: - затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га в с. Фасівочка Макарівського району, Київської області; - передачі безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,15 га в с. Фасівочка; - надання дозволу [PERSON] на виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. 3. Визнати недійсним державний акт серії ЯЛ №434712 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222755102:00:002:0123 на ім`я [PERSON] від 25.05.2011 року. 4. Скасувати запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право гласності на землю за №322270001001566 про державну реєстрацію акта серії ЯЛ №434712 від 25.05.2011 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 122755102:00:002:0123 на ім`я [PERSON] . 5. Стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку відповідач-2 [PERSON] , подала відзив на позов, у якому позовні вимоги визнала та просила не стягувати з неї судові витрати, оскільки вона не вчиняла ніяких протиправних дій. У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку позивач подав відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити та здійснити розподіл судових витрат згідно вимог закону. У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку відповідач-1 Макарівська селищна рада подала заперечення на відповідь на відзив, де просила відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат у вигляді правової допомоги, оскільки вони не підтверджуються жодними належними доказами. Ухвалою суду від 03.09.2021 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд даної цивільної справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті 15.11.2021 року. У судове засідання 15.11.2021 року позивач не прибув, подав до суду письмове клопотання про слухання справи у його відсутності (а.с. 151). Представник відповідача-1 також подав до суду письмове клопотання про слухання справи у його відсутності (а.с. 149-150). Відповідач-2 згідно поданого письмового клопотання просила слухати справу без її участі, зазначила, що всі її доводи щодо позовних вимог, викладені у відзиві на позов. Неявка у судове засідання учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ст. 223 ЦПК України. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд. Зазначена земельна ділянка належить позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №391506, виданого згідно рішення 4 сесії 24 скликання Макарівської селищної ради народних депутатів від 20.09.2002 року №57 та зареєстрованого 28.11.2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №823. Так, рішенням виконкому Макарівської селищної ради №70 від 11.11.1993 року [PERSON] надано дозвіл на побудову індивідуального житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] та закріплено за ним земельну ділянку розміром 1500 кв.м. в постійне користування (а.с. 53). Як вбачається з архівного витягу з рішення виконкому Макарівської селищної ради №19 від 15.02.1994 року, вулицям, що були відведені під будівництво житлових будинків в районі Заріччя присвоєно назву «Веселкова» (а.с. 55). Рішенням виконкому Макарівської селищної ради №443-35-ХХІІІ від 29.03.2002 року [PERSON] надано дозвіл на підготовку матеріалів інвентаризації земельних ділянок для безоплатної передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га (а.с. 57). Як вбачається з архівного витягу з рішення виконкому Макарівської селищної ради №57-04-ХХІV від 20.09.2002 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га в [ADDRESS] , затверджено технічну документацію та надано дозвіл на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 59). На підставі вказаного рішення виконкому Макарівської селищної ради №57 4 сесії 24 скликання від 20.09.2002 року на ім`я [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 №391506, який зареєстровано 28.11.2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №823 (а.с. 60). У 2020 році позивач звернувся до ФОП [PERSON] з приводу розробки технічної документації із землеустрою та встановлення меж належної йому земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою подальшого внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру (а.с. 62-63). Проте, рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Макарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області №РВ-3202565822020 від 19.11.2020 року позивачу було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстави: перетин ділянок з ділянкою 3222755103:00:002:0123; площа співпадає на 98,5091%; перетин ділянок з ділянкою 3222755102:00:002:0123; площа співпадає на 98,5091% (а.с. 64-68). Як вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №434712, який додано до відзиву на позовну заяву відповідачем [PERSON] (а.с. 118), вказаний державний акт було видано на її ім`я на підставі рішення Макарівської селищної ради 53 сесії 05 скликання №904 від 29.07.2010 року, на земельну ділянку площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3222755103:00:002:0123. Згідно відповіді відділу у Макарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (а.с. 61) в Книзі реєстрації прав власності на землю фізичних осіб значиться запис від 25.05.2011 року реєстраційний номер 322270001001566 щодо реєстрації Державного акту серії ЯЛ №434712 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3222755102:00:002:0123, передану у власність на підставі рішення Макарівської селищної ради від 29.07.2010 року №904-53-V; земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, виданої Управлінням Держкомзему у Макарівському районі Головного управління Держкомзему у Київській області (а.с. 72), земельній ділянці площею 0,1500 га, яка знаходиться у власності [PERSON] і розташована в межах адміністративної території [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер 3222755102:00:002:0123. У зв`язку з перетином земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , позивач [PERSON] для вирішення даного питання звертався до Макарівської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Київській області, які своїми листами №944 від 30.10.2020 року (а.с. 76) та №Д-2264/1-3228/6-20 від 20.11.2020 року відповідно (а.с. 85-88), рекомендували позивачу для вирішення даного питання звернутись до суду. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту порушених прав визначені ст. 16 ЦК України, та ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Вказана норма кореспондується з ч. 2 ст. 152 ЗК України, відповідно до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як встановлено ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як вбачається з позовної заяви, підставою позову позивач вказував незаконну передачу місцевою селищною радою у власність відповідачці земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача. Відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами відповідно до ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні бути належними (ст. 77 ЦПК України), допустимими (ст. 78 ЦПК України), достовірними (ст. 79 ЦПК України) та достатніми (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 41 Конституції України гарантує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить зокрема: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Як встановлено судом відповідно до рішення виконкому Макарівської селищної ради №57-04-ХХІV від 20.09.2002 року позивачу у справі [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га в [ADDRESS] , затверджено технічну документацію та надано дозвіл на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 59). На підставі вказаного рішення Макарівської селищної ради від 20.09.2002 року на ім`я [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 №391506, який зареєстровано 28.11.2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №823 (а.с. 60). Також судом встановлено, що на підставі рішення Макарівської селищної ради №904-53-V від 29.07.2010 року на ім`я відповідача видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №434712 площею 0,1500 га ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 3222755103:00:002:0123 (а.с. 118). Відповідно до висновків Протоколу №ПП-3201320462020 від 19.11.2020 року проведення перевірки електронного документа (а.с. 66-67) відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру встановлено перетин ділянки позивача з ділянкою 3222755103:00:002:0123, площа співпадає на 98,5091%. Таким чином судом встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення Макарівської селищної ради №904-53-V від 29.07.2010 року, відповідачу [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,1500 га по [ADDRESS] , яка на той час вже перебувала у власності позивача на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №391506, виданого відповідно до рішення Макарівської селищної ради №57-04-ХХІV від 20.09.2002 року, чим було порушено права позивача, як власника земельної ділянки. Як визначено статтею 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення Макарівської селищної ради Київської області від 29.07.2010 року за №904-53-V «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1500 га в с. Фасівочка Макарівського району, Київської області; передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1500 га в с. Фасівочка та надання дозволу [PERSON] на виготовлення державного акту на право приватної власності на землю, - підлягають задоволенню. Щодо інших позовних вимог, суд виходивсь з наступного. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у поставові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №2-3007/11 зроблено наступні правові висновки: державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім того, відповідно до правих висновків, викладених у поставові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №925/1265/16, зазначено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Враховуючи викладене позовні вимоги позивача про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №391506, виданого на ім`я відповідача [PERSON] на підставі оскаржуваного рішення Макарівської селищної ради від 29.07.2010 року за №904-53-V, та скасування запису про державну реєстрацію зазначеного державного акту, які є похідними від позовних вимог про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність відповідача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та є належним способом захисту порушених прав позивача. Щодо позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Макарівської селищної ради Київської області від 22.04.2010 року №859-50-V «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність» в частині надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не порушують прав позивача та не мають правового значення для вирішення цього спору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2724,00 грн. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) слід стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках, а саме по 1362,00 грн. з кожного. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, вони не підлягають задоволенню, оскільки вони не підтверджені відповідними доказами. А саме, позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не надано суду договору про надання правничої допомоги та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що підтверджують здійснених ним відповідних витрат.

Outcome: partial