Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» (далі - відповідач) на свою користь моральну шкоду, завдану каліцтвом під час виконання трудових обов`язків, в розмірі 150 000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 10.09.2014 по 29.11.2014 та з 28.02.2018 по 03.08.2020, звільнений за власним бажанням на підставі п.2 ст.40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я. Вказує, що 17.04.2020 внаслідок дії рухомих і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин і механізмів позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 17.04.2020 до 14.05.2020 з таким діагнозом: забійна рана крила носа праворуч; гостра ЧМТ, забій головного мозку 1 ступеня з лівобічною пірамідною недостатністю, помірною статичною атаксією, посттравматична вегетативна дисфункція з артеріальною гіпертензією, стійкою вазомоторною цефалгією, вираженим астено-невротичним синдромом; в медичній установі 17.04.2020 позивачу було проведено операцію - ПХО рани. 02.06.2020 та 13.06.2020 медична допомога позивачу надавалася бригадою швидкої медичної допомоги на дому. З 16.06.2020 по 25.06.2020, у зв`язку з відсутністю позитивної динаміки від амбулаторного лікування, позивач знову перебував на стаціонарному лікуванні. За результатами розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, складений Акт від 24.05.2020, за п. 5 якого основною причиною нещасного випадку вказано порушення технологічного процесу, супутніми - незадовільний технічний стан засобів виробництва та невиконання посадових обов`язків. Також було встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, невиконання яких призвело до даного нещасного випадку, де, окрім позивача, вказано ще двох посадових осіб відповідача. Зазначає, що згідно з протоколом №12 засідання комісії з охорони праці ТОВ «Краснолиманське» та наказом № 42 від 21.08.2020 за підсумками засідання даної комісії у зв`язку із порушенням позивачем вимог нормативно-правових актів з охорони праці, що стало причиною травмування, було встановлено відсоток зменшення одноразової допомоги - на 10 %. Вказує, що 03.08.2020 позивачу при первинному огляді за наслідками трудового каліцтва встановлено 50 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 03.08.2021, потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні; рекомендовано спостереження та лікування у невропатолога, стаціонарне лікування. Стверджує, що лікування за наслідками травми, отриманої під час виконання трудових обов`язків, позивач продовжує і зараз, стан здоров`я не є стабільним; відчуває постійні головні болі, що супроводжуються підвищенням артеріального тиску, запамороченнями, нудотою, прискореним серцебиттям, підвищеною пітливістю, відчуттям тривоги та страху, які визвані періодичними нападами з втратою свідомості. Позивач відчуває хиткість при ходьбі, загальну слабкість, підвищену дратівливість. Вважає, що внаслідок нещасного випадку позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що під час одержання травми, а також в подальшому позивач зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Ухвалою суду від 14.06.2021 провадження у справі відкрито, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали (а.с.37). Відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Мотиви незгоди зводяться до того, що саме внаслідок порушення позивачем та іншими виконавцями робіт технологічного процесу під час ведення робіт підвищеної небезпеки позивач отримав травму на виробництві. Вказує, що позивач не надав докази, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати позивачем професійної працездатності (а.с.41-46). Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з трудовою книжкою [NUMBER] позивач з 10.09.2014 по 29.11.2014 та з 28.02.2018 по 03.08.2020 займав посаду гірника очисного забою підземного з повним робочим днем у шахті; 03.08.2020 позивач звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я (а.с.8-12). За змістом Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 17.04.2020 о 10.30 годині (форми Н-1/П), складеного 24.05.2020, - 17.04.2020 внаслідок дії рухомих і таких, що обертаються, деталей обладнання, машин і механізмів позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків при таких обставинах: під час підйому лебідки, в результаті механічного руйнування зубчатої зірки шестеренчастої групи редуктора талі, рукоять талі провернулася та вдарила позивача по обличчю в область носа (п. 4 Акта); основною причиною нещасного випадку вказано порушення технологічного процесу, супутніми - незадовільний технічний стан засобів виробництва та невиконання посадових обов`язків (п.5); було встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, невиконання яких призвело до даного нещасного випадку, - позивач та інші два працівника (п.8) (а.с.13-17). Після надання першої медичної допомоги у поверхневому пункті позивача було доставлено до травматологічного відділення КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування», де позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 17.04.2020 по 14.05.2020 з діагнозом: забійна рана крила носа праворуч; гостра ЧМТ, забій головного мозку 1 ступеня з лівобічною пірамідною недостатністю, помірною статичною атаксією, посттравматична вегетативна дисфункція з артеріальною гіпертензією, стійкою вазомоторною цефалгією, вираженим астено-невротичним синдромом; 17.04.2020 позивачу проведена операція - ПХО рани (а.с.16, 24). В подальшому з 16.06.2020 по 25.06.2020 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом - закрита виробнича ЧМТ (17.04.2020, забій головного мозку 1ст., забійна рана крила носу) та скаргами на часті головні болі, що супроводжуються запамороченнями, нудотою, підвищенням АТ, відчуттям тривоги та страху, хиткістю при ходьбі (а.с.27). В період з 09.04.2021 по 19.04.2021 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом - стан після закритої виробничої ЧМТ (17.04.2020 забій головного мозку 1ст., забійна рана крила носу) та скаргами на головні болі, що супроводжуються підвищенням АТ, запамороченнями, нудотою, прискореним серцебиттям, відчуттям тривоги та страху, хиткістю при ходьбі, загальною слабкістю (а.с.28). Відповідно до довідок МСЕК серії 12 ААА № 067984 та серії 12 ААБ № 881913 позивачу при первинному огляді 03.08.2020 за наслідками трудового каліцтва встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності - до 03.08.2021, визначена потреба в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, спостереження та лікування у невропатолога, стаціонарне лікування; вказано, що позивачу можна працювати на поверхні без важкої фізичної праці (а.с.22-23). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Одночасно приписами ч.2 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо, зокрема шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частин першої - третьої ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.9 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У п.13 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що факт установлення позивачу трудового каліцтва, отриманого на підприємстві відповідача 17.04.2020, яке призвело до втрати його професійної працездатності на 50%, неодноразове проходження медичного лікування наслідків такого трудового каліцтва, відчуття больових синдромів, зокрема головного болю, вказує на спричинення позивачу моральних страждань, втрату нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже - на спричинення позивачу відповідачем-роботодавцем моральної шкоди. З приводу доводів відповідача про наявність вини позивача у власному травмуванні на виробництві та відсутність доказів протиправної поведінки відповідача, що призвела до втрати позивачем професійної працездатності та моральних страждань, суд зазначає таке. Цивільним законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди у позадоговірних відносинах. К рім того, у ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже, умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у ст.1167 ЦК України. Враховуючи наведені законодавчі приписи, суд доходить висновку, що винні дії потерпілого - позивача не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування йому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, натомість такі дії потерпілого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 50% втрати професійної працездатності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає характер та місце отриманих ним травм, відчуття систематичних головних болей, запаморочення, хиткості при ходьбі тощо та одночасно зважаючи на наявність вини позивача в отриманні ним 17.04.2020 виробничої травми, що призвела до втрати професійної працездатності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що сума моральної шкоди, заявлена позивачем в розмірі 150 000 грн, є завищеною, з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 38 000 грн (сума зазначена з урахуванням обов`язкових податків та зборів відповідно до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України). Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 375 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (25% від 1500 грн.).

Outcome: partial