Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-29 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Борівської сільської ради Макарівського району Київської області, Макарівська районна державна адміністрація, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 03 березня 2010 року, право власності на ? частину права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «БОРІВКА», місцезнаходження якого Борівська сільська рада Макарівського району Київської області, розміром 4,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) яке належало померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2008р., №2-863, та на завершення приватизації ? частини земельної ділянки площею 4,8508 га, яка розташована на території Борівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер ділянки 3222780400:06:002:0016, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 09.03.2010 року померла його матір, [PERSON], після чого відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги за законом якої є він [PERSON], як син померлої. Так за життя [PERSON] окрім іншого майна, успадкувала від свого батька, [PERSON] ? частини права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «БОРІВКА», місцезнаходження якого Борівська сільська рада Макарівського району Київської області, розміром 4,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). На вказану частку спадщини на земельні частки (паї) 22.12.2010 року [PERSON] отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом та згідно розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області від 15.06.2009 за №931 [PERSON] разом з іншими співвласниками розпочала процес приватизації вказаної вище земельної частки (пай). Однак не встигла за життя отримати відповідні правовстановлюючі документи, а саме державні акти на право власності на земельні ділянки та зареєструвати його у встановленому законом порядку, що і стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на зазначену земельну ділянку , та стало приводом для позивачки для звернення до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивач в судове засідання не прибула, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим судом було ухвалено заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові матеріали справи та спадкової справи №3/2010 р. до майна померлої 09.03.2010 року [PERSON] , заведеної Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], суд встановив на ступні факти та відповідні їм правовідносини. 09.03.2010 року померла моя матір, [PERSON], яка до дня смерті постійно проживала за адресою: [INFO], що підтверджується відповідними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-БК №167806, видане 10.03.2010 року Відділом реєстрації смерті м. Києві актовий запис №4822. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №3/2010 р. до майна померлої 08.03.2010 року [PERSON] остання заповіту на випадок своєї смерті не склала, до спадкоємців першої черги за законом її майна належать син, який є позивачем в справі [PERSON], та матір - [PERSON]. Остання у визначений ст.1270 ЦК України строк відмовилась від своєї частки у спадковому майні на користь позивача. Позивач спадщину після смерті мати прийняв своєчасно, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, окрім того у визначений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк подала до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття спадщини, де на частину спадкового майна отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Під час оформлення документів у нотаріуса стало відомо, що [PERSON] за життя, разом з іншими співвласниками права на земельну частку (пай) - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулась до Макарівської районної державної адміністрації із заявою щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки в рахунок належної земельної частки (паю) відповідно до положень статей 3 та 12 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». На підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 15.О6.2009р. №931 було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №048708, яким посвідчується право спільної часткової власності громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 4,8508 га, яка розташована на території Борівської сільської ради Макарівського району Київської області, кадастровий номер ділянки 3222780400:06:002:0016. Однак як вбачається з довідки Управління Держкомзему у Макарівському районі від 16.03.2011р. №01-12/997 вказаний державний акт на право власності не зареєстрований та на руки власникам не видавався. Відповідно до положень статей 125 та 126 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на дату смерті матері) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою статті 126 Кодексу. В той же час за життя [PERSON] не встигла отримати вказаний вище державний акт на право власності серії ЯИ №048708 та зареєструвати своє право спільної часткової власності на земельну ділянку, площею 4,8508 га з кадастровим номером 3222780400:06:002:0016. Відповідно до положень пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), зокрема є і свідоцтво про право на спадщину. З огляду на вказане, оскільки [PERSON] та інші співвласники - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - не отримали на руки вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №048708, вони не реалізували своє право вимоги на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). А тому ? частина права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «БОРІВКА», місцезнаходження якого Борівська сільська рада Макарівського району Київської області, розміром 4,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), як майнове право, на даний час не припинене і відповідно дане майнове право увійшло до складу спадщини за законом після смерті [PERSON] Вирішуючи спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: 1) ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; 2) виготовлення технічної документації на земельні ділянки;визначення меж земельної ділянки в натурі; 3) погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; 4) одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; 5) реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Так, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то до спадкоємців переходить право на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємців. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved