Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє адвокат [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові, полягає в такому. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Іншими співвласниками вказаної квартири також є малолітня онука [PERSON] [INFO], та була донька позивачки [PERSON], яка померла [INFO] року. Право власності на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 5073 видане 15.01.2007 року Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради. В березні 2018 року на підставі свідоцтва про смерть доньку позивачки було знято з реєстраційного обліку. Відповідно до довідки, виданої сектором реєстрації в даній квартирі зареєстровані: позивачка по справі [PERSON], її онучка [PERSON], [INFO], та відповідач по спаві- [PERSON], [INFO] В 1998 році відповідач, який є знайомим позивачки, звернувся до неї з проханням тимчасово зареєструвати його в її квартирі за адресою: [ADDRESS] для вирішення питання працевлаштування, на території м. Енергодар. Зобов'язавшись відразу після працевлаштування самостійно знятись з реєстраційного обліку. З дати реєстрації відповідач жодного дня не жив в квартирі за місце реєстрації, навіть не з'являвся у квартирі, участі в утримання квартири не приймає, квартплату та комунальні платежі весь період реєстрації не сплачував. Позивачка неодноразово намагалась в добровільному порядку вирішити з відповідачем питання утримання квартири, але він ігнорує всі її звернення, на телефоні дзвінки не відповідає. Відповідно до акту непроживання, складеного 26.04.2018 року, встановлено, що у спірній квартирі [PERSON] не проживає з дати реєстрації. В судове засідання позивач не з'явилася надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 20). Представник позивача за довіреністю- адвокат [PERSON], в судовому засідані позовні вимоги підтримала у повному обсязі та підтвердила вищевказані обставини. Відповідач про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи- Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, також на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 16). Ухвалою суду від 05.05.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. 18.06.2018 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач та її представник посилалися як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] на праві спільної часткової власності є власником 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Іншими співвласниками вказаної квартири також є малолітня онука [PERSON] [INFO], та була донька позивачки [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с. 9). Право власності на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 5073 видане 15.01.2007 року Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради (а.с. 5-6). В березні 2018 року на підставі свідоцтва про смерть доньку позивачки було знято з реєстраційного обліку. Відповідно до довідки, виданої сектором реєстрації в даній квартирі зареєстровані: позивачка по справі [PERSON], її онучка [PERSON], [INFO], та відповідач по спаві- [PERSON], [INFO] (а.с. 7). В 1998 році відповідач, який є знайомим позивачки, звернувся до неї з проханням тимчасово зареєструвати його в її квартирі за адресою: [ADDRESS] для вирішення питання працевлаштування, на території м. Енергодар. Зобов'язавшись відразу після працевлаштування самостійно знятись з реєстраційного обліку. З дати реєстрації відповідач жодного дня не жив в квартирі за місце реєстрації, навіть не з'являвся у квартирі, участі в утримання квартири не приймає, квартплату та комунальні платежі весь період реєстрації не сплачував. Позивачка неодноразово намагалась в добровільному порядку вирішити з відповідачем питання утримання квартири, але він ігнорує всі її звернення, на телефоні дзвінки не відповідає. Відповідно до акту непроживання, складеного 26.04.2018 року, встановлено, що у спірній квартирі [PERSON] не проживає з дати реєстрації (а.с. 8). Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість пред'явлення до суду позову про усунення перешкод у користуванні майном випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 386, ст. 391 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом припинення дії, яка порушує право. У зв'язку з чим позивач, який має намір усунути перешкоди у користуванні майном вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном. Відповідно до ст. 30, ст. 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності є власником 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Іншими співвласниками вказаної квартири також є малолітня онука [PERSON] [INFO], та була донька позивачки [PERSON], яка померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 5073 видане 15.01.2007 року Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради. Відповідно до довідки, виданої сектором реєстрації в даній квартирі зареєстровані: позивачка по справі [PERSON], її онучка [PERSON], [INFO], та відповідач по спаві- [PERSON], [INFO] В 1998 році на прохання відповідача, [PERSON] зареєструвала останнього у спірній квартирі. З дати реєстрації відповідач жодного дня не жив в квартирі за місце реєстрації, навіть не з'являвся у квартирі, участі в утримання квартири не приймає, квартплату та комунальні платежі весь період реєстрації не сплачував. Відповідно до акту непроживання, складеного 26.04.2018 року, встановлено, що у спірній квартирі [PERSON] не проживає з дати реєстрації. Станом на 23.07.2018 року відзиви на позов від відповідача [PERSON] до Енергодарського міського суду Запорізької області не надійшли. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі також підтвердила допитана у якості свідка [PERSON], яка пояснила, що проживає у [ADDRESS]. Раніше вона спілкувалася з померлою дочкою позивачки. Відповідача у спірній квартирі ніколи не бачила. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] також пояснив, що ві проживає у [ADDRESS] з 1986 року. Йому відомо, що відповідач по справі проживав у [PERSON] приблизно 1-1,5 роки у період приблизно з 1996р. по 1998р. Більше він його жодного разу не бачив. В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що [PERSON] не є власником спірної квартири, не несе обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачу перешкоди у користуванні належної квартири та порушує їх права власників, що має істотне значення. Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивача [PERSON] окрім судового, немає. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК (статтями71,72,156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК). Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12. 2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON], визнавши [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: partial