Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї моральної шкоди в розмірі 1 (одна) гривня, завданої вчиненням перешкод у доступі до будинку за адресою: [ADDRESS] та порушенням активного громадського життя в період з 14.05.2020 по 18.05.2020. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що внаслідок проведення 14 травня 2020 року на замовлення відповідача земляних та будівельних робіт без відповідних дозвільних документів порушено право власності позивача, яке проявилося у вчиненні істотних перешкод у доступі до будинку. Також вказує на те, що діями відповідача порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя протягом 14-18 травня 2020 року. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. 23 Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Від уповноваженого представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому ним висловлено свою незгоду із заявленими позовними вимогами, у зв`язку з недоведеністю факту заподіяння шкоди позивачу діями відповідача, відсутністю причинно-зв`язкового наслідку між винесенням їй припису та моральною шкодою позивача. З урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує таке. 14 травня 2020 року головним спеціалістом Управління муніципальної інспекції Мукачівської міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення №144/20 відносно [PERSON] за ст. 152 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Згідно з даними протоколу, о 17:10 год 14.05.2020 року в [ADDRESS] , громадянка [PERSON] проводила земельні роботи без дозволу, виданого в установленому порядку, чим порушив вимоги п.4.1.5, п. 4.1 Правил благоустрою м. Мукачево. З повідомлення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25.06.2020 №915/01-32/0044 вбачається, що 16.06.2020 на засіданні адміністративної комісії при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради розглянуто протокол про адміністративне правопорушення №143/20 від 14.05.2020. За результатами розгляду адміністративною комісією не встановлено потерпілого від вчинення адміністративного правопорушення, винних осіб притягнуто до відповідальності та накладено штраф. В свою чергу, акт комісії із здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства на території Мукачівської міської об`єднаної територіальної громади по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки по [ADDRESS] від 15.07.2020 містить висновки щодо фіксації наявності самовільно встановленого гаражу на [ADDRESS] поряд із заїздом на земельну ділянку, яка перебуває у власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У межах судового розгляду даної справи [PERSON] просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1,00 гривні, завданої вчиненими перешкодами у доступі до будинку за адресою: [ADDRESS] та порушенням активного громадського життя в період з 14.05.2020 по 18.05.2020 включно. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. \~ \~ \~ \~Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову. \~ \~ \~ \~У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України . За змістом п. 9 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (частина перша ст. 1167 Цивільного кодексу України). Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті третьому постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~р.\~№ 4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» зазначено, що\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача у даній справі обов`язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Фактичний аналіз змісту наявних у матеріалах справи доказових матеріалів свідчить про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому шкоди морального характеру, внаслідок зазначеної ним ситуації із створення перешкод у доступі до будинку, створення таких перешкод відповідачем та існування причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою немайнового характеру, а також наявності самої моральної шкоди. Відсутність цих обов`язкових елементів, виключає наявність складу цивільного правопорушення, за наявності якого можуть бути задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди. Доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди позивачем суду не надано, а обґрунтування моральної шкоди зводяться виключно до суб`єктивної оцінки ситуації. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені норми права, встановлені судом обставини справи, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, а також причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діями відповідача. При цьому, факт притягнення [PERSON] до відповідальності за статтею 152 КУпАП, за відсутності встановлення потерпілих осіб, сам по собі не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому шкоди внаслідок проведення [PERSON] земельних робіт без виданого в установленому порядку дозволу, а також причинного зв`язку між діями [PERSON] та настанням тих негативних наслідків, на які посилається [PERSON] . При цьому сам по собі факт складення протоколів та приписів відносно відповідача не тягне за собою обов`язкового наслідку у вигляді цивільно правової відповідальності і не може бути доказом того, що дії чи бездіяльність відповідача заподіяли позивачу маральну шкоду. Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі наведеного та

Outcome: dismissed