Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач за первісним позовом) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідач за первісним позовом) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що постановою Смілянського міськрайсуду Черкаської області від 19 листопада 2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. За судовим рішенням [PERSON] було визнано винуватим у тому, що він 13 вересня 2018 року близько 02 год. 10 хв. на 341 км автомобільної дороги Харків-Сімферополь, керуючи автомобілем DAF 95-400 д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом KRONE д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив виїзд на ділянку дороги, на якій проводились ремонтні роботи, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Даний автомобіль знаходився у користуванні [PERSON] на підставі договору оренди № 18-12/2017 від 18 грудня 2017 року з ТОВ «Сміла-Трансавто», а [PERSON] керував ним за усною домовленістю з [PERSON] для перевезення вантажу нітроамофоску вагою 22 тони до одержувача Агрофірма «Гюнівська» за адресою по вул. Поштова, б. 12 в с. Гюнівка Великобілозерського району Запорізької області. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав значні пошкодження, які згідно звіту експерта-товарознавця № 165 від 24 жовтня 2018 року становлять 179\~326 грн. 86 коп., так як така сума збитку була визначена для транспортного засобу за ринковою вартістю як такого, що не підлягає відновленню. Крім цього, вантаж, який перевозив [PERSON] , розсипався у місці пригоди і [PERSON] мусив покрити недостачу товару для Агрофірми «Гюнівська» у виді нітроамофоску 890 кг на суму 12\~300 грн., здійснити витрати на вантажні роботи на суму 16\~000 грн., та провести експертне дослідження на суму 3\~500 грн. [PERSON] також вказував на спричинення йому моральної шкоди, яку він оцінив на суму 25\~000 грн. Просив стягнути на свою користь з [PERSON] завдану шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на загальну суму 211\~126 грн. 86 коп., складовими частинами якої являлись вище перелічені витрати. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримували та просили його задовольнити. Представник [PERSON] та він сам з позовом не погоджувались та пред`явили зустрічний позов до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання внести записи до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. В судовому засіданні [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення зустрічного позову. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що [PERSON] , будучи фізичною особою-підприємцем, який займається вантажними перевезеннями, на прохання [PERSON] у вересні 2017 року допустив його до роботи водієм без оформлення трудових відносин та з отриманням заробітної плати у готівковій формі без відповідного обліку. За час такої роботи працівниками Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області неодноразово встановлювались порушення в діяльності ФОП [PERSON] , і в цих документах також знаходили відображення дані водія [PERSON] , який мав відношення як до водіння ввіреним транспортним засобом, так і до перевезення товарно-матеріальних цінностей. Після вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди співпраця між сторонами була за ініціативою [PERSON] припинена, і останній не розрахувався з [PERSON] за виниклу заборгованість із заробітної плати за липень-вересень 2018 року, хоча обіцяв заробітну плату 10\~000 грн. щомісячно. У зв`язку з вказаним, просив як встановити факт трудових відносин з внесенням відповідних підтверджуючих даних до трудової книжки, так і стягнути на свою користь 15\~226 грн. 66 коп. заборгованості по заробітній платі та компенсацію за її несвоєчасну сплату. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі\~\~за правилами загального позовного провадження, надано сторонам строк для подання заяв по суті. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року первісні та зустрічний позов об`єднані в одне провадження. Ухвалою суду від 11 березня 2020 року у справі було призначено судову авто-товарознавчу експертизу та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 09 червня 2020 року відновлено провадження у справі після отримання повідомлення експерта про неможливість виконання експертизи. Ухвалою суду від 07 липня 2020 року по справі закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Як було встановлено в ході судового розгляду, постановою Смілянського міськрайсуду Черкаської області від 19 листопада 2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. За судовим рішенням [PERSON] було визнано винуватим у тому, що він 13 вересня 2018 року близько 02 год. 10 хв. на 341 км автомобільної дороги Харків-Сімферополь, керуючи автомобілем DAF 95-400 д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом KRONE д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив виїзд на ділянку дороги, на якій проводились ремонтні роботи, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Даний автомобіль знаходився у користуванні [PERSON] на підставі договору оренди № 18-12/2017 від 18 грудня 2017 року з ТОВ «Сміла-Трансавто». Згідно статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Вимоги за первісним позовом були обґрунтовані звітом експерта-товарознавця № 165 від 24 жовтня 2018 року, згідно якого матеріальна шкода була визначена у розмірі 179\~326 грн. 86 коп. Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як слідує зі змісту вказаного звіту експерта-товарознавця № 165 від 24 жовтня 2018 року для його проведення експерт на огляд запрошував зацікавлених осіб. Між тим, матеріали самого звіту не містять в собі підтверджень такого виклику та його отримання зацікавленими особами до часу проведення огляду, хоча це вимагається відповідно до пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому такий звіт експерта не може бути прийнятий як доказ у справі, бо він був складений з порушення порядку проведення експертного дослідження. \~ \~ \~ \~У зв`язку з вказаним, судом у справі було призначено авто-товарознавчу експертизу, проте її не було виконано через ненадання [PERSON] транспортного засобу експерту (а.с. 135 т. 3). Суд вважає, що не надання експерту на дослідження транспортного засобу, без подання суду доказів поважності такого ненадання, та відсутності документальних даних про знищення залишків автомобіля зі сторони [PERSON] не може перешкоджати встановленню істини у справі. \~ \~ \~ \~Так, згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. \~ \~ \~ \~Суд знаходить, що ненадання [PERSON] транспортного засобу на дослідження експерту при відсутності поважних причин до такого являється ухиленням від проведення експертизи, а тому існують підстави для того, щоб суд відмовив у визнанні факту спричинення шкоди саме певного розміру внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. \~ \~ \~ \~На підтвердження таких висновків суду слугує і та обставина, що окрім як неприйнятним звітом № 165 від 24 жовтня 2018 року, заявлений до стягнення розмір спричиненої шкоди через пошкодження автомобіля жодним іншим доказом у справі не підтверджується. У зв`язку із чим є необґрунтованими і вимоги про стягнення витрат на вантажні роботи та проведення експертного дослідження, які є похідними від вимог про стягнення певного розміру шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу. Стосовно вимог про стягнення коштів виплачених в рахунок недостачі товару для Агрофірми «Гюнівська» у виді нітроамофоску 890 кг на суму 12\~300 грн., суд знаходить їх також необґрунтованими, так як акт про недостачу товару (а.с. 48 т. 2) може свідчити тільки про виявлену суму недостачі, яка підлягає звірці, і аж ніяк він не свідчить про те, що [PERSON] здійснив якісь виплати для погашення такої недостачі. При розгляді вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що сторона, яка їх заявляла повинна була довести відповідними доказами факт її спричинення, причинний зв`язок з негативними наслідками. Водночас, жодні докази цього суду не були надані і учасники провадження не клопотали про призначення психологічної експертизи [PERSON] , а тому і ці вимоги не є доведеними суду. Щодо вимог зустрічного позову про встановлення факту трудових відносин, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Частина третя статті 24 КЗпП України встановлює заборону на допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Одним з ключових аспектів, на який звертає увагу Верховний Суд у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 350/403/16-ц, для розгляду справ цієї категорії, є факт допуску до виконання саме трудових обов`язків. В постанові від 23 січня 2018 року по справі № 761/2846/16-ц Верховний Суд вказав, що для підтвердження перебування особи в трудових відносинах необхідна наявність заяви про прийняття на роботу та трудова книжка, доведення факту роботи особи за правилами внутрішнього трудового розпорядку з визначенням робочого місця та докази виплати заробітної плати за таким трудовим договором. Між тим, під час судового розгляду таких доказів суду не надано, а долучені [PERSON] та його представниками документи можуть свідчити тільки про наявність відмінних певних усних домовленостей між [PERSON] та [PERSON] . Покази свідка [PERSON] не можуть підтверджувати факту трудових відносин між сторонами, так як свідок не наводив даних про те, що йому було відомо про подання [PERSON] заяви про прийняття на роботу, наявності у нього трудової книжки та ознайомлення з правилами розпорядку у ФОП [PERSON] . Покази свідка стосувались тільки його особистого працевлаштування, що не було предметом судового спору. Вказане дає підстави стверджувати, що між сторонами трудові відносин були відсутні, а тому вимоги про встановлення факту перебування у таких відносинах не є обґрунтованими, як і похідні від них вимоги про зобов`язання внести записи до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати З урахування вищевказаного, в задоволенні первісного та зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed