overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] 29 вересня 2016 року звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що вона в теперішній час знаходиться у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON], [INFO]. Заявник зазначає, що на даний час вона вагітна та батьком її дитини є [PERSON]. Заявник вказує, що вони мають намір узаконити стосунки, щоб майбутня дитина виховувалась та зростала у повноцінній сім'ї, однак згідно ст.22 СК України шлюбний вік визначено у 18 років, у зв'язку з чим звернулася до суду та просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні заявник [PERSON] повністю підтримала вимоги, викладені в заяві та надала відповідні пояснення. Просить надати їй право на шлюб з [PERSON]. Представник заінтересованої особи Ананьївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бабич М.О., вимоги, викладені в заяві підтримала повністю, не заперечує проти надання [PERSON] дозволу на шлюб з [PERSON]. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] не заперечили проти надання [PERSON] права на шлюб. Суд, заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, та вивчивши документи справи, прийшов до висновку, що прохання заявника підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 2 ст. 23 СК України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України заявник - [PERSON], [INFO], уродженка та мешканка [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до копії паспорту громадянина України [PERSON], [INFO], уродженець с. Романівка, [ADDRESS](а.с.12). Відповідно до довідки поліклінічного відділення Ананьївської ЦРЛ №63 від 27 вересня 2016 року [PERSON] знаходиться на обліку у жіночій консультації Ананьївської ЦРЛ з приводу вагітності. Строк вагітності - 26 тижнів(а.с.5). Оскільки заявник перебуває у фактичних шлюбних стосунках є вагітною і створення сім'ї відповідає інтересам даних осіб, то прохання заявника підлягає задоволенню. Всі судові витрати залишити за заявником. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] 29 грудня 2016р. звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем вони перебували у шлюбі і мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], однак відповідач дітей не утримує, тому слід стягувати аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до досягнення дітьми повноліття. Позивач звернулась до суд ззаявою, про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, з вищенаведених підстав, проти заочного розгляду справи - не заперечує, просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявивсь, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних, доказів та за згодою позивача, ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільних трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], однак батько матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Данні обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] За таких обставин та відповідно до положень ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] 29 грудня 2016 року пред'явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 жовтня 2000 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через розбіжність в характерах та ігнорування її, позивача, як особистості, через що вони стали чужими одне одному, що спричиняло постійні сварки та непорозуміння. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, як виникають у їхніх дітей та у неї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Всі зауваження з приводу сімейного життя ігнорувалися відповідачем. У результаті такої поведінки відповідача вона втратила до нього почуття поваги та любові. На даний момент ведення спільного господарства між ними припинено, тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із свідоцтв про шлюб та про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 27 жовтня 2000 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей, котрі проживають з позивачем (а. с. 6, 9). Із показань позивача, допитаної як свідка, вбачається, що сторони навесні 2016 року припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-01 00:00:00

[PERSON] 29 грудня 2017 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що її мати [PERSON], [INFO], померла [INFO] на тимчасово окупованій території в м. Голубівка /раніше - м. Кіровськ/ Луганської області, причина смерті - хронічна судинно-мозкова недостатність, наслідки інфаркту мозку. Кадіївський МВ ДРАЦС відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть матері на підставі видачі медичного документу про смерть невстановленої форми на непідконтрольній українській владі території, тому просить суд встановити факт смерті громадянки України [PERSON] Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, у заяві на ім'я суду просять справу розглянути за їхньою відсутністю, заявлені вимоги підтримують. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судове засідання не з'явилася, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутністю, заперечень проти вимог не має. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є донькою громадянки України [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-16). Згідно лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті №305 від 07 листопада 2017 року, виданих «Державною установою «Кіровська центральна міська багатопрофільна лікарня» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 17-18), [PERSON] померла [INFO], вдома, причина смерті - хронічна судинно-мозкова недостатність, наслідки інфаркту мозку. Факт смерті [PERSON] також підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання (а.с. 18а-19). Кадіївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції відмовив представнику заявника [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі медичного документу про смерть невстановленої форми на непідконтрольній українській владі території (а.с. 20). У даному випадку заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, звернутися за захистом своїх невизнаних прав. Згідно приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

[PERSON] 29 грудня 2017 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона з чоловіком 30 грудня 2004 року придбали у [PERSON] квартиру за адресою: вул. Тітова, 2/58 в м. Кремінна. На момент укладення договору купівлі-продажу син колишнього власника [PERSON] не знявся з реєстрації і добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється, тому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, в заяві на ім'я суду просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги визнає. Третя особа [PERSON] у заяві на імя суду просить справу розглянути за його відсутності, вимоги своєї дружини підтримає. Третя особа у вигляді Кремінського міського голови [PERSON] у заяві на імя суду також просить справу розглянути за його відсутністю. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України колишній власник жилого приміщення може бути визнаним судом таким, що втратив право користування жилим приміщенням, якщо він розпорядився своєю власністю і не проживає в ньому без поважних причин. Правові норми, які містяться у вищевказаних статтях, кореспондуються з приписами ч.3 ст. 405 ЦК України - член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Згідно договору купівлі-продажу від 30 грудня 2004 року (а.с. 7-9) [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] квартиру за адресою: вул. Тітова 2/58 в м. Кремінна Луганської області. [PERSON] 31 січня 2004 року зареєстровала з [PERSON]О шлюб та прийнала прізвище чоловіка (а.с.6). Відповідно до довідок (а.с.10-11), копії паспорту на імя [PERSON], останній з моменту купівлі-продажу цієї квартири в ній не проживає, але є зареєстрованим. Оскільки відповідач після продажу квартири з реєстрації у добровільному порядку не знявся, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] 29 грудня 2019 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 березня 2003 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спільне життя у них не склалося, кожен має різні погляди на шлюб та сім`ю, між ними часто відбувалися сварки та непорозуміння, через що вони перебувають у неприязних відносинах, тривалий час не беруть участі у житті один одного, статус подружжя обтяжує і робить спільне проживання психологічно напруженим, а неодноразові спроби примирення та збереження сім`ї заради дітей не давали позитивних наслідків. Під час підготовчого засідання представник позивача [PERSON] адвокат Тур О.Т. позовні вимоги підтримала, просила відновити позивачу дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] позов визнав. Статтею 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони зареєстрували шлюб 26 березня 2003 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей. У жовтні 2014 року вони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Сторонам роз`яснено наслідки визнання позову. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] 29 жовтня 2014 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS], та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що відповідач не мешкає на спірній жилій площі понад встановлений законом строк без поважних причин. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи - Київського районного відділу Державної міграційної служби України в місті Одесі - у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та є власником 1/3 частини будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 квітня 1969 року. Як вбачається з будинкової книги про реєстрацію громадян, у будинку [ADDRESS], зареєстрований онук позивача [PERSON], [INFO]. Однак за зазначеною адресою відповідач [PERSON] не проживає з червня 2013 року, його місце перебування невідомо, речей відповідача на спірній жилій площі немає, вселитися він не намагався, позивач не перешкоджав відповідачеві у проживанні у зазначеній квартирі. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає на спірній жилій площі без поважних причин понад встановлений законом строк, перешкоди у проживанні йому не створювалися. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідачем не надано жодних доказів поважності причин непроживання на спірній жилій площі понад шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням, серії [NUMBER], якого, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збів», звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] 29 жовтня 2014 року пред'явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 січня 2009 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що після народження дитини відповідач став зловживати спиртними напоями, вчиняв вдома скандали та поводився неадекватно. Будь-які спроби вплинути на поведінку відповідача не дають позитивних результатів, а тому з липня 2014 року вона, позивач, разом із сином переїхала проживати до своїх батьків та з цього часу вони не підтримують подружні відносини. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання своїх позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. [PERSON], будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився повторно, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 10 січня 2009 року, від якого мають одну неповнолітню дитину (а.с. 3, 4). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні відносини із-за того, що через зловживання відповідачем спиртними напоями між ними постійно виникали скандали, внаслідок чого в липні 2014 року вони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд вважає, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] 29 жовтня 2018 року звернувся до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що під час звернення до Рубіжанського обєднаного Управління пенсійного фонду України Луганської області для перевірки документів з метою подальшого оформлення пенсії, йому було повідомлено про те, що у його трудовій книжці від 18 серпня 1976 року його ім'я російською мовою записано «Владимер», хоча у паспорті та інших документах зазначено «Владимир». Тому просить\~суд встановити факт належності йому вказаного документу. \~ \~ \~ \~Заявник у судовому засіданні свої вимоги підтримав. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи Рубіжанського обєднаного Управління пенсійного фонду України Луганської області, отримавши 02 листопада 2018 року повістку про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився,\~причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надавав, тому суд вирішив справу розглянути за його відсутністю. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріали справи, вислухавши показання заявника, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Згідно копії паспорта (а.с.4), військового квітка (а.с.7), свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8), свідоцтва про народження (а.с.9), водійського посвідчення (а.с.10) імя заявника записано як «Володимир», а російською мовою «Владимир». Трудова книжка заповнена російською мовою на ім'я «Владимер», а вказані в ній відомості про прізвище та по батькові співпадають з прізвищем та по батькові заявника, які містяться в інших документах. Ці розбіжності в написанні імені заявника перешкоджають йому оформити документи та отримати пенсію. Заступник заінтересованої особи [PERSON], оглядаючи трудову книжку заявника, запропонувала йому звернутися до суду (а.с.12). Тому факт належності заявнику вказаного документу підлягає встановленню у судовому порядку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved