Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] 14 грудня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, та в подальшому уточнила свої позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 2\~000 грн. та на її утримання, що проживає з дитиною-інвалідом в розмірі 1\~000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 22 грудня 2015 року уклала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно відмовляється надавати допомогу на утримання дитини, чим ставить позивача, що не працює та доглядає за дитиною інвалідом, у скрутне матеріальне становище. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини в розмірі 1\~000 грн. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, з 22 грудня 2012 року сторони перебували з зареєстрованому шлюбі з відповідачем /а.с. 5/. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач ніде не працює. [PERSON] є дитиною-інвалідом та має діагноз ДЦП, змішана форма з грубими рухомими порушеннями, симптоматична епілепсія, затримка психомоторного розвитку /а.с.23, 25/. Таким чином дитина потребує особливого догляду та має особливі потреби, що звичайно потребує матеріальних затрат. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 800 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини з 14 грудня 2015 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 88 ЦПК України встановлено, що розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до ч.1 ст. 80 цього кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Враховуючи, те що [PERSON] є дитиною-інвалідом та потребує особливого догляду та має особливі потреби, а позивач ніде не працює оскільки постійно доглядає за дитиною, відповідно до вимог ч.1 ст. 80 СК України, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, яка проживає з дитиною-інвалідом в розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та матері дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial