Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач, ДКСУ), у якому просить стягнути з Державного бюджету України на свою користь три проценти річних у розмірі 1 165 грн. 28 коп. та 1 613 грн. 03 коп. інфляційних втрат, а всього - 2 778 грн. 31 коп. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2019 року, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2019 року, постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2019 року та постановою Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів ДКСУ з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 3 908 грн. 93 коп., 3 186 грн. 81 коп., 10 008 грн. 24 коп., 2 574 грн. 48 коп. та 20 425 грн. 26 коп. відповідно. Відповідач порушив тримісячний строк виконання вказаних судових рішень, строк несвоєчасного виконання цих судових рішень становить 502 дні, 334 дні, 324 дні, 422 дні та 334 дні відповідно. Позивачем подано заяви до ДКСУ щодо нарахування та виплати їй трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат, проте відповідач листами від 01 листопада 2019 року та 18 грудня 2020 року повідомив, що законодавством не передбачена така компенсація. Відтак, позивач вважає, що відповідач незаконно відмовив їй в нарахуванні та виплаті вказаних сум та просить стягнути їх з відповідача на свою користь на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.ст. 3, 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДКСУ про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22 лютого 2021 року. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 19 лютого 2021 року, представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки відповідно до Бюджетного кодексу України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845), безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. 30 грудня 2020 року ДКСУ перерахувало позивачу грошові кошти, виконавши в повному обсязі зобов`язання щодо виконання рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2019 року, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2019 року, постанови Чернігівського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2019 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року. Правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України немає, оскільки відповідач не є боржником (суб`єктом, що прострочив виконання грошового зобов`язання) у розумінні цієї норми. Крім того, зазначений Порядок не передбачає строку для виконання рішень суду про відшкодування шкоди з державного бюджету. ДКСУ подавало до Міністерства фінансів України протягом одного місяця з дня надходження виконавчих листів пропозиції щодо збільшення відповідних бюджетних призначень. Виконання судового рішення поза чергою є неможливим, оскільки призведе до порушення принципу рівності стягувачів перед законом. Питання передбачення коштів на певну мету у законі про Державний бюджет України віднесено виключно до прерогативи Верховної Ради України. Головним розпорядником коштів за відповідною бюджетною програмою є Міністерство фінансів України. Таким чином, перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів, та передбаченими у законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для відшкодування шкоди за поданими судовими рішеннями, а не у зв`язку з протиправним діями або бездіяльністю ДКСУ. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2021 року у зв`язку з неявкою позивача у розгляді справи оголошено перерву до 02 квітня 2021 року У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному розгляд справи, призначений на 02 квітня 2021 року, знято з розгляду та призначено на 10.05.2021 року. У зв`язку з помилковим призначенням справи на вихідний розгляд справи, призначений на 10.05.2021 року, знято з розгляду та призначено на 28.05.2021 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2019 року у справі № 733/348/19 позовні вимоги [PERSON] до ДКСУ, Управління ДКСУ в Ічнянському районі задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 3 908 грн. 93 коп., що складається з трьох процентів річних - 287 грн. 45 коп. та інфляційного збільшення суми майнової шкоди у розмірі 3 621 грн. 48 коп. шляхом безспірного списання коштів ДКСУ з єдиного казначейського рахунку. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15 липня 2019 року апеляційну скаргу ДКСУ на вказане судове рішення визнано неподаною та повернуто особі, які її подала. 29 грудня 2020 року ДКСУ на виконання виконавчого листа Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2019 року перерахувало [PERSON] 3 908 грн. 93 коп. (платіжне доручення № 2295). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2019 року у справі № 750/3844/19, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року, позовні вимоги [PERSON] до ДКСУ, Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 3 186 грн. 81 коп., що складається з трьох процентів річних - 174 грн. 50 коп. та інфляційного збільшення суми майнової шкоди у розмірі 3 012 грн. 31 коп. шляхом безспірного списання коштів ДКСУ з єдиного казначейського рахунку. 29 грудня 2020 року ДКСУ на виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2019 року перерахувало [PERSON] 3 186 грн. 81 коп. (платіжне доручення № 2415). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року у справі № 750/7732/19 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2019 року скасовано; позовні вимоги [PERSON] до ДКСУ, Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 20 425 грн. 26 коп. інфляційних втрат та три проценти річних в розмірі 1 014 грн. 88 коп. шляхом списання коштів ДКСУ з єдиного казначейського рахунку. 29 грудня 2020 року ДКСУ на виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2019 року перерахувало [PERSON] 21 440 грн. 14 коп. (платіжне доручення № 2397). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2019 року у справі № 750/4837/19 позовні вимоги [PERSON] до ДКСУ, Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 2 574 грн. 48 коп., що складається з трьох процентів річних - 149 грн. 36 коп. та інфляційного збільшення суми майнової шкоди у розмірі 2 425 грн. 12 коп. шляхом безспірного списання коштів ДКСУ з єдиного казначейського рахунку. 29 грудня 2020 року ДКСУ на виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 вересня 2019 року перерахувало [PERSON] 2 574 грн. 48 коп. (платіжне доручення № 2322). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 750/6674/19 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 серпня 2019 року скасовано; стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 10 008 грн. 24 коп. інфляційних втрат та три проценти річних в розмірі 511 грн. 06 коп. шляхом списання коштів ДКСУ з єдиного казначейського рахунку. 29 грудня 2020 року ДКСУ на виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2019 року перерахувало [PERSON] 10 519 грн. 30 коп. (платіжне доручення № 2386). У зв`язку з простроченням виконання вказаних судових рішень позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з ДКСУ трьох процентів річних та інфляційних втрат. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження»). За положеннями п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в ч. 4 ст. 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох процентів річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену судовим рішенням, грошову суму стягувачу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Спеціальним законом не передбачено, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо зобов`язання боржника, який прострочив виконання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, не поширюється на спірні правовідносини. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, до прострочення відповідача застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України. Основою для розрахунків трьох процентів річних та інфляційних втрат є сума несвоєчасно виплачених грошових коштів. Встановивши, що ДКСУ прострочено грошове зобов`язання з виплати позивачу присуджених рішеннями судів грошових коштів, суд вважає, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17, від 27 січня 2021 року у справі № 569/6045/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 339/400/16-ц та від 05 лютого 2020 року у справі № 658/2739/17, які в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд повинен врахувати під час розгляду цієї справи. Доводи відповідача про відсутність його вини у несвоєчасному виконанні рішень судів, оскільки перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів, та передбаченими у законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для відшкодування шкоди за поданими судовими рішеннями, суд вважає необґрунтованими. Європейський суд з прав людини допускає, що асигнування на виплату державних боргів може спричинити певні затримки у виконанні рішень з бюджету Уряду. Водночас, Суд вирішив, що не передбачивши таких асигнувань протягом трьох років підряд, держава-відповідач не виконала своїх зобов`язань за статтею 6 параграфа 1 Конвенції (VOYTENKO v. UKRAINE, № 18966/02, § 42, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року). Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року). Затримка у виконанні судового рішення може за певних обставин бути виправдана, але не за рахунок звуження суті права, яке захищається статтею 6 Конвенції (BAKALOV v. UKRAINE, № 14201/02, § 33, ЄСПЛ, від 30 листопада 2004 року) У справі VOYTENKO v. UKRAINE, № 18966/02 від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1. Отже, відсутність бюджетного фінансування не може виправдовувати невиконання судових рішень щодо стягнення грошових коштів і виключати необхідність захисту таких коштів від знецінення. Сама по собі відсутність коштів у боржника не є підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 915/533/15 (провадження № 12-51гс18) зазначено, що «та обставина, що грошові кошти за договором повинні надійти до обласного бюджету, не виключає необхідності захисту таких коштів від знецінення та обов`язку відповідача як боржника у спірних правовідносинах компенсувати наслідки інфляційних процесів, які відбулися за час його прострочення». Відповідач не заперечував, що судові рішення не були ним виконані у встановлений строк. Також відсутні заперечення відповідача щодо правильності наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних. Разом з тим, слід зазначити, що розрахунки, надані позивачем, суд вважає помилковими, оскільки в них збільшено період прострочення виконання судових рішень з огляду на те, що позивач вважала початком такого періоду дату ухвалення судових рішень, від якої відраховувала тримісячний строк на їх виконання. Так, оскільки у справі № 733/348/19 виконавчий лист видано Ічнянським районним судом Чернігівської області 23 липня 2019 року, тримісячний строк його виконання сплив 23 жовтня 2019 року, при цьому фактичне виконання відбулося 29 грудня 2020 року, тобто через 432 дні. Враховуючи несвоєчасне виконання рішення суду з жовтня 2019 року по грудень 2020 року, нарахування інфляційних втрат на суму боргу - 3 908 грн. 93 коп. становить 182 грн. 91 коп. (3 908 грн. 93 коп. * 100,7% * 100,1% * 99,8% * 100,2% * 99,7% * 100,8% * 100,8 * 100,3% * 100,2% * 99,4% * 99,8% * 100,5% * 101% * 101,3% - 3 908 грн. 93 коп.), які відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають стягненню на користь позивача. Також згідно з указаною нормою на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за прострочення перерахування грошових коштів за судовим рішенням, що складає 138 грн. 79 коп. (3 908 грн. 93 коп. * 3% / 365 днів * 432). У справі № 750/3844/19 виконавчий лист видано Деснянським районним судом м. Чернігова 28 листопада 2019 року, тримісячний строк його виконання сплив 28 лютого 2020 року, при цьому фактичне виконання відбулося 29 грудня 2020 року, тобто через 304 дні. Враховуючи несвоєчасне виконання рішення суду з лютого 2020 року по грудень 2020 року, нарахування інфляційних втрат на суму боргу - 3 186 грн. 81 коп. становить 122 грн. 63 коп. (3 186 грн. 81 коп. * 99,7% * 100,8% * 100,8 * 100,3% * 100,2% * 99,4% * 99,8% * 100,5% * 101% * 101,3% - 3 186 грн. 81 коп.), які відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають стягненню на користь позивача. Також згідно з указаною нормою на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за прострочення перерахування грошових коштів за судовим рішенням, що складає 79 грн. 63 коп. (3 186 грн. 81 коп. * 3% / 365 днів * 304). У справі № 750/4837/19 виконавчий лист видано Деснянським районним судом м. Чернігова 24 вересня 2019 року, тримісячний строк його виконання сплив 24 грудня 2019 року, при цьому фактичне виконання відбулося 29 грудня 2020 року, тобто через 370 днів. Враховуючи несвоєчасне виконання рішення суду з грудня 2019 року по грудень 2020 року, нарахування інфляційних втрат на суму боргу - 2 574 грн. 48 коп. становить 99 грн. 06 коп. (2 574 грн. 48 коп. * 99,8% * 100,2% * 99,7% * 100,8% * 100,8 * 100,3% * 100,2% * 99,4% * 99,8% * 100,5% * 101% * 101,3% - 2 574 грн. 48 коп.), які відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають стягненню на користь позивача. Також згідно з указаною нормою на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за прострочення перерахування грошових коштів за судовим рішенням, що складає 78 грн. 29 коп. (2 574 грн. 48 коп. * 3% / 365 днів * 370). Слід звернути увагу, що при розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних позивач не врахувала, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року у справі № 750/7732/19 було стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] також три проценти річних в розмірі 1 014 грн. 88 коп., однак позивач виходила лише із стягнутої судом суми заборгованості - 20 425 грн. 26 коп. інфляційних втрат, а постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 750/6674/19 стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] також три проценти річних в розмірі 511 грн 06 коп., однак позивач виходила лише із стягнутої судом суми заборгованості - 10 008 грн. 24 коп. інфляційних втрат. Заяву про збільшення вимог позивач до суду не подавала. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на зазначене, у справах № 750/7732/19 та № 750/6674/19 суд розраховує інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення перерахування грошових коштів у розмірах, вказаних у позовній заяві та наданих позивачем розрахунках, тобто в межах позовних вимог [PERSON] . У справі № 750/7732/19 виконавчий лист видано Деснянським районним судом м. Чернігова 07 листопада 2019 року, тримісячний строк його виконання сплив 07 лютого 2020 року, при цьому фактичне виконання відбулося 29 грудня 2020 року, тобто через 325 днів. Враховуючи несвоєчасне виконання рішення суду з лютого 2020 року по грудень 2020 року, нарахування інфляційних втрат на суму боргу, вказану у позовній заяві, - 20 425 грн. 26 коп. становить 785 грн. 99 коп. (20 425 грн. 26 коп. * 99,7% * 100,8% * 100,8 * 100,3% * 100,2% * 99,4% * 99,8% * 100,5% * 101% * 101,3% - 20 425 грн. 26 коп.), які відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають стягненню на користь позивача. Також згідно з указаною нормою на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за прострочення перерахування грошових коштів за судовим рішенням, що складає 545 грн. 61 коп. (20 425 грн. 26 коп. * 3% / 365 днів * 325). У справі № 750/6674/19 виконавчий лист видано Деснянським районним судом м. Чернігова 20 грудня 2019 року, тримісячний строк його виконання сплив 20 березня 2020 року, при цьому фактичне виконання відбулося 29 грудня 2020 року, тобто через 283 дні. Враховуючи несвоєчасне виконання рішення суду з березня 2020 року по грудень 2020 року, нарахування інфляційних втрат на суму боргу, вказану у позовній заяві, - 10 008 грн. 24 коп. становить 416 грн. 40 коп. (10 008 грн. 24 коп. * 100,8% * 100,8 * 100,3% * 100,2% * 99,4% * 99,8% * 100,5% * 101% * 101,3% - 10 008 грн. 24 коп.), які відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають стягненню на користь позивача. Також, згідно з указаною нормою на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за прострочення перерахування грошових коштів за судовим рішенням, що складає 232 грн. 79 коп. (10 008 грн. 24 коп. * 3% / 365 днів * 283). За таких обставин та встановивши, що виконання зазначених у позові рішень було гарантовано державою, проте вони не були виконані своєчасно, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача зазначених вище сум, зокрема, інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial