Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач більше 15 років проживає у домоволодінні [ADDRESS], власником якого є відповідач, який доводиться позивачці родичем. Разом з відповідачем вони вели спільне господарство, сплачували комунальні платежі, страхові внески. Однак відповідач виїхав за межі України та втратив інтерес до вищевказаного домоволодіння, не навідується до будинку та не сплачує жодних платежів. На даний час позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Таким чином, позивачка понад 15 років безперервно користується даним нерухомим майном. З огляду на викладене вище, просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. Допитана яке свідок [PERSON] пояснила, що вона з 1999 року почала проживати з дозволу відповідача, який є її дідусем за вказаною адресою. Відповідач виїхав за межі України, в подальшому передав їй всі документи, що стосуються будинку. Їй не відомо, чи на даний час відповідач є живий та де він знаходиться. інших родичів, які б претендували на будинок, немає. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В зв'язку з цим суд, оскільки наявних у справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Свідок [PERSON], який є сусідом, в судовому засіданні підтвердив, що позивач понад 15 років проживає у вказаному будинковолодінні. Титульний власник [PERSON] разом із сином в 90-х роках виїхали до США, на даний час відсутня достовірна інформація щодо їх місця находження та чи взагалі вони є живими. Свідок [PERSON], яка є сусідом, підтвердила, що вона проживає по даній вулиці з 2006 року, а позивач ще задовго до того проживала за вказаною адресою разом зі своєю сімєю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що він в 1999 році допоміг позивачу перевезти речі в спірний будинок, де вона проживає й по даний час. Також він підтримує стосунки з позивачем, надавав допомогу в здійсненні ремонту будинку. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить 100 % домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на будівлю № [NUMBER], виданим 17.08.1965 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих № 12/422 від 06.05.1965 року. Право власності [PERSON] на вказане домоволодіння зареєстроване у Вінницькому МБТІ 20.07.1966 року. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Вінницькій області [PERSON], [INFO], не значиться. Відповідно до відповіді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції за № 3353-06.01-29 від 02.01.2015 року за даними внесеними до Державного реєстру актового запису про смерть [PERSON] не виявлено. Перевірка проведена з 01.01.1950 року по 31.12.1995 року та з 01.01.2009 року по теперішній час. Перша вінницька державна нотаріальна контора за вих. № 17/01-16 від 09.01.2015 року повідомила, що згідно з архівними даними контори та даними зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. За таких обставин суд вважає, що позивачем вірно обрано відповідача, оскільки відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник Як вбачається з довідки квартального комітету «Корея» від 16.12.2014 року № 1094, [PERSON] дійсно проживає [ADDRESS], але не зареєстрована за даною адресою. Разом з позивачем проживають неповнолітні доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Вінницької центральної районної клінічної лікарні № 993 від 16.12.2014 року [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], знаходилась на диспансерному обліку з приводу вагітності у поліклініці Вінницької ЦРКЛ з 20.02.1999 року по 06.05.1999 року (вагітність закінчилась викиднем) та з 02.10.2005 року по 18.06.2006 року (пологи 18.06.2006 року). Донька [PERSON] перебуває на обліку в дільничного лікаря та значиться за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження факту проживання в спірному будинку позивачем для огляду в судовому засіданні надано оригінали правовстановлюючих документів на будинок, підтвердження сплати страхових виплат, комунальних платежів, а також витрат на здійснення робіт по ремонту будинку. Позивач просить захистити її права шляхом визнання за нею права власності на вказаний будинок в порядку набувальної давності. У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оскільки у нормі ст. 344 ЦК України не застосовується поняття «правомірно», зміст якого викладено у ч. 2 ст. 328 ЦК України, то ця норма поширюється і на випадки заволодіння особою чужим майном, коли особа апріорі знає або допускає, що вона без належних правових підстав (зокрема оренда, найм) володіє чужим майном і повинна бути готова, що таке майно може бути витребуване власником. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути об'єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років. Слід зауважити, що, в розумінні пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 року. Враховуючи те, що [PERSON] належними та допустимими доказами довела, що вона добросовісно заволоділа жилим будинком, оскільки вона хоча і знала, що вона не є власником цього об'єкту нерухомості, однак наданими доказами підтверджено, що заволодіння цим майном відбулося без порушенням норм права (викрадення, шахрайство), шляхом вселення для тимчасовоого проживання, але без укладення жодних договорів в належній формі. Крім того, [PERSON] належними та допустимими доказами довела, що вона продовжує відкрито, тобто очевидно для всіх та безперервно користуватись цим приміщенням, як житловим будинком з 1 січня 2001 р. і по даний час та відноситись до вказаного об'єкта як до свого. При цьому, час користування вказаним майном до 31 грудня 2000 р. для справи не має істотного значення. Враховуючи доведеність вказаних обставин, те, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є об'єктом набувальної давності, зважаючи на відсутність інших осіб, які претендують на це майно та на відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності, суд вважає, що позов слід задовольнити та за [PERSON] слід визнати, в порядку набувальної давності, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що позивачу було відстрочено сплату судового збору, його слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved