Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

[PERSON] 25.07.2018 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» про стягнення заборгованості, пов`язаної з трудовими відносинами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він в період з 10.11.2015 по 05.10.2017 працював на посаді директора Державного підприємства «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці», про що між ним та Головою Державної служби України з питань праці укладено контракт № 20 від 09.11.2015. Згодом, згідно його заяви, 05.10.2017 зазначений контракт припинено у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України та пп. «б» п. 5.2 контракту № 20 від 09.11.2015 - за угодою сторін. Відповідно до умов контракту № 20 від 09.11.2015 (із змінами, що вносились додатковими угодами, в тому числі й щодо оплати праці), встановлено, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, йому, як керівнику ДП Житомирський ЕТЦ», нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, держаним підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи із посадового окладу та премії, нарахованої відповідно до умов і розмірів оплати праці працівників державних підприємств в установленому Органом управління майном порядку та з його дозволу. При цьому, згідно останніх доповнень до укладеного між ними контракту, максимальний розмір премії не може перевищувати розміру 2 (двох) посадових окладів та нараховується за результатами роботи за звітний рік. Також, розділом 3 контракту № 20 від 09.11.2015 визначено вичерпний перелік підстав щодо зменшення або ж не нарахування премії. Позивачем здійснювалось керівництво ДП «Житомирський ЕТЦ» повні три квартали 2017 року, за підсумками діяльності в якому виконано всі фінансові плани, будь-які підстави для зменшення чи не виплати премії за вказаний звітній період відсутні. Контракт № 20 від 09.11.2015 припинено раніше ніж подано відповідну фінансову звітність до Держпраці, що не дало можливості належним чином нарахувати та виплатити йому відповідні суми річної премії, а також давало б змогу вважати розрахунок з ним при звільненні повним. Згодом, з 01 до 20 березня, наступного за звітним роком, ДП «Житомирський ЕТЦ» мало було направити до Держпраці подання про преміювання за звітний 2017 рік та у відповідності до положень пункту 2 розділу 1 Умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Державної служби України з питань праці, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 06.06.2017 № 940, в подальшому виплатити йому премію за 2017 рік за фактично відпрацьований час (3 квартали) виходячі із ставки 2 посадових окладів керівника ДП «Житомирський ЕТЦ». Із отриманих від Держпраці та ДП «Житомирський ЕТЦ» відповідей вбачається, що подання про його преміювання не вносились, належна йому премія не виплачувалась. Вважає дії відповідача неправомірними та просить стягнути суму за фактично відпрацьований час - 23599,50 грн. (15733,00|грн (оклад на дату звільнення) х 2 х (3/4)), враховуючи податки та збори, компенсаційні виплати за час затримки при звільненні сум - 89 846,40 грн. з урахуванням податків зборів (середньоденна заробітна плата, (68882,00 грн. - дохід за 3 квартал 2017 року) 2 дні = 748,72 грн.) х на кількість днів затримки виплати - 120 днів), тобто за період з 01.03.2018 року по 18.07.2018 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач не набув права на отримання премії, оскільки ним не було відпрацьовано повного календарного року та він був звільнений з посади директора ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» 05.10.2017 р., станом на 01.03.2018 р. не перебував з відповідачем у трудових відносинах. Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України). Судом встановлено, що відповідно до умов контракту № 20 від 09.11.2015 (із змінами, що вносились додатковими угодами, в тому числі й щодо оплати праці), укладеного між Позивачем та Відповідачем, встановлено, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, Позивачу, як керівнику ДП «Житомирський ЕТЦ», нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи із посадового окладу та премії, нарахованої відповідно до умов і розмірів оплати праці керівників державних підприємств в установленому Органом управління майном порядку та з його дозволу. В тому числі, за даним контрактом максимальний розмір премії не може перевищувати розміру 2 (двох) посадових окладів та нараховується за результатами роботи за звітний рік. Зокрема, розділом 3 контракту № 20 від 09.11.2015 визначено вичерпний перелік підстав щодо зменшення або ж не нарахування премії. Пунктом 2 розділу 1 Умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Державної служби України з питань праці, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 06.06.2017 № 940, передбачено, що премія керівникам підприємств нараховується за фактично відпрацьований час і не може перевищувати за квартал 3 посадових окладів керівника підприємства, за рік - 2 посадових окладів керівника підприємства. Відповідно до Умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Державної служби України з питань праці з 25 до 30 числа місяця. наступного за звітним кварталом, направляється до Держпраці подання про преміювання за звітний квартал. Згідно положень даної норми, Позивачу у листопаді (з порушенням термінів подачі подання та проведення виплати), проведено виплату премії за 3 квартал 2017 року у розмірі 3 посадових окладів. В подальшому з 01 до 20 березня, наступного за звітним роком, ДП «Житомирський ЕТЦ» зобов`язане було направити до Держпраці подання про преміювання за звітний 2017 рік та у відповідності до п. 2 розділу 1 Умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Державної служби України з питань праці, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 06.06.2017 № 940, й виплатити Позивачу премію за 2017 рік за фактично відпрацьований час (3 квартали) виходячи із ставки 2 посадових окладів керівника ДП «Житомирський ЕТЦ». Із відповідей Держпраці та ДП «Житомирський ЕТЦ», які наявні в матеріалах справи вбачається, що подання про преміювання позивача не вносились, належна йому премія не виплачувалась. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 зазначеного Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, в тому числі і премії. За таких обставин, а також враховуючи специфіку преміювання керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Державної служби України з питань праці, відповідач допустив порушення вимог ст. 116 КЗпП України, яка передбачає, що при звільненні працівнику проводиться виплата всіх сум, що належать йому від підприємства. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноважений ним орган провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Отже, враховуючи порушення трудового законодавства, які зазначено вище, а також ті, на які посилається позивач в своєму зверненню, відповідач зобов`язаний здійснити повний розрахунок із останнім в сумі, що підлягала виплаті за фактично відпрацьований час, яка становить - 23599,50 грн. (15 733,00 грн. (оклад на дату звільнення) х 2 х (3/4)), враховуючи податки та збори, а також здійснити компенсаційні виплати за час затримки належних йому при звільненні сум становлять - 89 846,40 грн. з урахуванням податків та зборів (середньоденна заробітна плата, (68882,00 грн. - дохід за 3 квартал 2017 року / 92 дні = 748,72 грн.) х на кількість днів затримки виплати - 120 днів), тобто за період з 21.03.2018 року по 18.07.2018 року. Крім зазначеного, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу була спричинена моральна шкода. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з частиною 1 та 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 23 Цивільного кодексу України регулює загальні делікти, що означає, що для наявності делікту повинні бути встановлені наступні обставини зокрема: факт протиправних дій особи, вина цієї особи у вчиненні протиправних дій, наявність негативних наслідків у вигляді шкоди моральному здоров`ю особи, причинно-наслідковий зв`язок пункту третього з першими двома пунктами. З огляду на це, у даному випадку перераховані обставини мають місце, а тому має місце делікт - правопорушення, за яке має настати цивільна відповідальність, а саме - сплата компенсації за спричинення моральної шкоди. Враховуючи присутність травмуючого фактору (неправомірних дій або бездіяльності відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості розмір моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позов є обґрунтованим, заявлений у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 132906,77 грн. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved