Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] 08.09.2014р. звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якій просила визнати заповіт від імені [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. 03.07.2014р. №153 недійсним. В позові [PERSON] вказала, що вона народилася [INFO] в м. Харкові в сім'ї [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з тим, що батько зловживав алкогольними напоями шлюб між її батьками був розірваний. Після розірвання шлюбу в 1983 році вона разом з матір'ю переїхали до м. Суми, а батько залишився проживати у [ADDRESS], разом зі своєю матір'ю - [PERSON] Приблизно в 1987-1988 р.р. її батько отримав черепно-мозкову травму в ДТП, у зв'язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні в 4-й міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної допомоги, де йому проводили операцію з трепанацією черепа. Після лікування йому була надана 2-га група інвалідності. Мешкаючи в м. Суми вона часто приїздила до батька і бабусі в м. Харків на канікули. В 1996 році, після закінчення Сумського СПТУ-12, вона поїхала до батька в м. Харків, влаштувалася там на роботу та проживала разом з батьком і бабусею. Але через зловживання батьком алкогольними напоями та неадекватну поведінку, вона вимушена була звільнитися з роботи та повернутися до м. Суми. Пізніше, від своєї бабусі, їй стало відомо, що батько, після отриманої травмами голови та через схильність до зловживання алкогольними напоями перебував на обліку та лікувався у психіатра. Періодично бабуся лікувала його від алкоголізму. 13.07.2014р. родичі з м. Харкова повідомили її, що батько 28.06.2014р. потрапив до лікарні і він у тяжкому стані. 14.07.2014р. вона приїхала до м. Харкова, де в 4-й міській клінічній лікарні відвідала батька, який, на її погляд, перебував у тяжкому, пригніченому стані, реакції у нього були уповільнені. Спілкування з батьком в лікарні відбувалося в присутності відповідачки, яка явно мала вплив на його волю та постійно підказувала йому, що їй говорити. Від лікарів їй стало відомо, що у батька тяжка стадія онкологічного захворювання. Тоді ж від родичів їй стало відомо про існування заповіту, який батько склав на ім'я [PERSON] Вважала, що заповіт складено за обставин, які дають підстави для визнання його недійсним. Зокрема, на момент посвідчення батько знаходився у хворобливому стані через тяжке онкологічне захворювання. На її думку, хворобливий стан, з урахуванням попередньої операції на мозку та лікування у психіатра, а також постійного зловживання алкоголем, негативно вплинули на здатність батька в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент посвідчення заповіту. Також вважала, що в силу свого хворобливого стану батько перебував під впливом відповідачки, тому його волевиявлення на складення заповіту не можна вважати вільним. В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважала, що жодних підстав для визнання заповіту недійсним немає. Представник третьої особи - Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. 06.10.2014р. завідувач нотаріальної контори подала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд проводити за відсутності їхнього представника. Третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Купровська Я.М. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, заперечень проти позову не надала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного: В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03.07.2014 року [PERSON] було складено заповіт, яким він все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати йому на день смерті і на що він згідно за законом буде мати право, він заповів [PERSON] Свою дочку - [PERSON], свою тітку - [PERSON] та свою тітку - [PERSON] він позбав права на спадщину. Даний заповіт було посвідчено Купровською Я.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстровано в реєстрі за №153. [INFO] помер [PERSON] Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2 статті 1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні ст. 225 ЦК України. Частинами, 1,2 цієї статті встановлено, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 2 п. 18 постанови від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Судом за клопотанням сторін було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №493 від 04.06.2015р. у [PERSON] за життя ознак психозу та слабоумства не виявлялося, на момент складення заповіту 03.07.2014р. виявлялися ознаки стійкого хронічного психічного розладу в формі синдрому залежності від алкоголю. За своїм психічним станом [PERSON] в період часу, який відноситься до складення заповіту 03.07.2014р. був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як убачається з довідок від 22.01.2015р. №514 та 04.03.2015р. №1692, виданої КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер», [PERSON] перебував на диспансерному обліку з 04.2001р. по 10.2014р. з діагнозом - синдром залежності від алкоголю. Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 03.12.2012р., [PERSON] була встановлена 3-тя група інвалідності. Згідно довідки від 22.01.2015р. КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер», [PERSON] за останні 5 років за медичною допомогою не звертався. Як убачається з характеристики, складеної ДІМ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Вознюком В.Н., [PERSON] характеризувався з задовільно, скандалів та сварок не допускав. Компрометуючими матеріалами по відношенню до [PERSON] вони не володіють. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] не був помічений у зловживанні алкоголем. Жодних проблем стосовно психічних розладів у нього також не було. Свідок [PERSON] також показав, що [PERSON] приймав участь у виховані його сина. Також [PERSON] працював таксистом. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], котра є матір'ю позивача та колишньою дружиною [PERSON], показала, що останній раз бачила [PERSON] 2012 році. Всі інші обставини їй відомі зі слів доньки. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину (заповіту) слід робити, перш за все, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, судом під час розгляду справи не було встановлено жодних обставин, а позивачем та її представником не надано доказів, які б могли свідчити про те, що спадкодавець на момент складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тобто на момент складення заповіту були відсутні обставини, які давали б суду підстави для визнання його недійсним. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позову.

Outcome: dismissed