Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Віралайф» (далі - відповідач, ПрАТ «СК «Віралайф»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 19 424,74 грн. та покласти на відповідача всі судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.12.2008 року між ним та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування життя, за яким було видано Поліс страхування життя № 03/0000220 та «Правила добровільного страхування життя», які є невід'ємною частиною Полісу. На виконання умов Договору, Правил та Полісу позивачем було сплачено страхові платежі, загальна сума яких складає 19 424,74 грн. У 2015 році позивач дізнався про відсутність відповідача за адресою офісу, а в вересні 2016 року на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було оприлюднено рішення № 2068 від 30.08.2016 року про виключення відповідача з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи. Окрім того, зазначає, що умовами Правил добровільного страхування життя, Договору добровільного страхування життя та Полісу страхування життя № 03/0000220 передбачено право позивача при достроковому розірванні Договору добровільного страхування життя на отримання викупної суми у розмірі не менше суми внесених платежів, а саме, у розмірі 19 424,74 грн. 16.11.2016 року позивач звернувся до відповідача з листом про дострокове припинення дії Договір добровільного страхування життя, однак, станом на день звернення з позовом до суду відповіді на лист або перерахування викупної суми від відповідача отримано не було. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Віралайф» про стягнення грошових коштів та справу призначено до судового розгляду на 27.11.2017 року. Відповідно до Закону України від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як визначено у ч.ч. 2, 3, 4 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, зважаючи на значення справи для сторін, складність справи, та з урахуванням думки представника позивача, визначив необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Як визначено у ст. 196 ЦПК України, для виконання завдань підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правила загального позовного провадження, проводиться підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 06.01.2018 року справу призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2018 року підготовче судове засідання було закінчено та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 06.03.2018 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2018 року, у зв'язку з першою неявкою відповідача, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 28.03.2018 року. В судове засідання 28.03.2018 року представник позивача не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання 28.03.2018 року не з'явився, письмовий відзив не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі,. Враховуючи те, що представник позивача щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує, при цьому, належним чином повідомлений представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 11.12.2008 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Віралайф» було укладено Договір добровільного страхування життя (далі - Договір) , за яким було видано Поліс страхування життя № 03/0000220 (далі - Поліс) та «Правила добровільного страхування життя» (далі - Правила) (а.с. 10-25). Пунктом 2.1. Правил визначено, що об'єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та додатковою пенсією (рентою, ануїтетом) Застрахованої особи або Страхувальника. Відповідно до п. 8.1. Полісу, строк дії Договору становить 20 років, а саме, з 11.12.2008 року по 10.12.2028 року. У п. 6 Полісу зазначено, що розмір страхових платежів становить 500,00 доларів США раз на півроку. На виконання умов укладеного Договору, Правил та Полісу позивачем за період з 10.12.2008 по 06.06.2014 було сплачено страхові платежі, загальна сума яких склала 19 424,74 грн., що вбачається з копій квитанції, долучених до позовної заяви (а.с. 26-29). Відповідно до Розпорядження № 2068 від 30.08.2016 року «Про виключення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Віралайф» з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи», ПрАТ «Віралайф» виключено з Державного реєстру фінансових установ у зв'язку з анулюванням ліцензій Товариства на провадження страхової діяльності; анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії СТ № 456 від 02.11.2006 року, видане Товариству (а.с. 30). Відповідно до п. 14.1.9 Правил, про намір достроково припинити дію Договору страхування Страхувальник повинен письмово повідомити Страховика не пізніше, ніж за 30 днів до дати припинення. Крім того, згідно п. 14.1.9 Правил, визначено, що у разі дострокового припинення Договору страхування за вимогою Страхувальника, Страхувальнику виплачується викупна сума. 15.11.2016 року позивач направив заяву на ім'я відповідача про дострокове припинення дії договору та повернення викупної суми (а.с. 32-33). Однак, вимога позивача виконана відповідачем не була. Відповідно до п. 4.1.9. Правил, при достроковому припиненні Договору страхування після перших двох років дії - виплачується викупна сума відповідно до умов Програми страхування, за якою укладено Договір страхування, згідно з умовами Додатку № 11 до цих правил, але не менше суми внесених страхових платежів. Згідно п. 14.1.12 Правил, повернення страхових платежів (виплат викупної суми), згідно з пунктами 14.1.9., 14.1.10. цих Правил, здійснюється Страховиком протягом двох тижнів з моменту дострокового припинення дії Договору страхування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. У статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій собі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про страхування», про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування. Отже, позивач виконав вимоги ч. 3 ст. 28 Закону України «Про страхування» та повідомив відповідача про припинення Договору належним чином. Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про страхування», дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. За п. 9.5 Договору та ч. 6 ст. 28 Закону України «Про страхування», у разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Відповідно до ч. 8 ст. 28 Закону України «Про страхування», викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Як визначено у статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Отже, оскільки, позивач направив на адресу відповідача заяву про дострокове припинення дії договору, ПрАТ «СК «Віралайф» мало виплатити позивачу викупну суму. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження повернення позивачу викупної суми відповідачем не надано. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «СК «Віралайф» на користь [PERSON] коштів у розмірі 19 424,74 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.886490630.1від 06.11.2017 року. Згідно ч. 1 ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 640,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved