Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОМ» звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДОМ» (далі ТОВ «УКРДОМ») є власником будівлі гуртожитку, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 17Б. У цьому гуртожитку у кімнаті №70 зареєстровані відповідачі. Згідно з актом обстеження кімнати №70 в будинку №17Б по вул. Маяковського в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 17.09.2015 року в цій кімнаті меблів немає, розкидане сміття, фактичного в кімнаті ніхто не проживає з 2006 року по вересень 2015 року. Просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом, розташованим за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 17Б, к. 70. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав заяву, в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та просив розглянути справу без його участі. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявились, про причини неявки суд не повідомили, своїм правом на подачу відзиву не скористались. 02.10.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що з 28.04.2017 року ТОВ «УКРДОМ» є власником будівлі гуртожитку, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 17Б, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В силу положень ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сімї не звільняє їх від виконання обовязків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 статті 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує розяснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Аналізуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною та за загальним правилом не може перевищувати шести місяців. Не має значення причина відсутності особи, якщо вона тривала більше шести місяців. Суд має право визнати громадянина таким, що втратив право користування житлом, якщо буде доведено, що він не користується цим житловим приміщенням більше шести місяців. В судовому засіданні судом було встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] з 2006 року не проживають в спірному житловому приміщенні, розташованому за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, буд. 17Б, к. 70, що підтверджується копією акту обстеження від 17.09.2015 року та копією акту обстеження від 05.05.2018 року. Зі змісту зазначених документів вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] з 2006 року не проживають за місцем реєстрації в кімнаті №70 будинку № 17-Б по вулиці Маяковського в місті Сєвєродонецьку Луганської області, в кімнаті розкидане сміття, меблі відсутні, слідів проживання людей немає. Згідно довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи № 10746 від 06.06.2018 року, виданої відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку, [PERSON] з 10.02.2015 року знята з реєстрації за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, б. 17Б, к. 70 у звязку із вибуттям до м. Львів Львівської області. А тому, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОМ» в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування кімнатою №70 у будинку № 17Б по вулиці Маяковського в м. Сєвєродонецьку Луганської області. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «УКРДОМ» обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців, виїхала на постійне проживання до іншого житлового приміщення, а отже втратила інтерес до спірного житла. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1762 грн. у звязку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: partial