Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] 29 жовтня 2014 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності на праві приватної власності майна, вимоги заяви не змінювалися і не уточнювалися. Заявник у своїй заяві посилається на те, що 04 березня 2000 року між заявником та заінтересованою особою був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська було зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації актів про одруження за № 118, від цього шлюбу родина має двох дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року шлюб між заявником і заінтересованою особою було розірвано. Під час шлюбу заявником на її ім'я та за її особисті кошти було придбано наступне майно: однокімнатна квартира [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Отже, як зазначає заявник, все майно було придбане нею за особисті кошти та кошти, які надали їй батьки, а відповідно все майно є її особистою власністю. [PERSON] коштів на придбання майна не надавав. Зараз заявник почала приводити до ладу правовстановчі документи на вказані квартири та інш. у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки вказане майно, хоча і зареєстроване за нею, але придбане в період шлюбу, тому потрібно довести, що це майно особисто її, що вона і зробила, але цей факт на цей час не визнається і вона не може це зареєструвати в такому порядку. В теперішній час у зв'язку з необхідністю упорядкування документів заявниця звернулася до бувшого чоловіка і реєстраційної служби з проханням оформити вказане, на що отримала відмову і їй було рекомендовано з цим питанням звернутися до суду. Зверталася з позовом до суду з подібним питанням (з інших підстав), але їй було відмовлено. У зв'язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи. Заявник у своїй заяві просив суд встановити юридичний факт про те, що їй належить на праві приватної власності наступне майно: однокімнатна квартира [ADDRESS], що придбана на підставі договору купівлі-продажу АЕВ № 511595 від 16 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 174, реєстраційне посвідчення ДМБТІ за реєстраційним № 1742-562 від 23 листопада 2001 року; квартира [ADDRESS], що придбана на підставі договору про дольову участь у будівництві № 11 від 17 березня 2003 року, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради, серія ССР № 345273 від 01 липня 2009 року і автомобіль CITROEN С4, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], 2014 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане 22 липня 2014 року ДАІ м. Дніпропетровська, задовольнивши заяву. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. В письмовому зверненні до суду фактично заяву про встановлення факту визнав повністю і не заперечував проти її задоволення, просив справу розглянути без його участі за наявними матеріалами і рішення винести по закону на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної заінтересованої особи згідно ст. 169 ЦПК України. З'ясувавши думку заявника і заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2000 року між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська було зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації актів про одруження за № 118, від цього шлюбу родина має двох дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, шлюб розпався, звернулися до суду з позовом про розлучення і рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року шлюб між заявником і заінтересованою особою було розірвано. Під час шлюбу заявником на її ім'я та, як вона вказала, за її особисті кошти було придбано наступне майно: однокімнатна квартира [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Отже, як зазначає заявник, все майно було придбане нею за особисті кошти та кошти, які надали їй батьки, а відповідно все майно є її особистою власністю. [PERSON] коштів на придбання майна не надавав. Зараз заявник почала приводити до ладу правовстановчі документи на вказані квартири та інш. у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки вказане майно, хоча і зареєстроване за нею, але придбане в період шлюбу, тому потрібно довести, що це майно особисто її, що вона і зробила, але цей факт на цей час не визнається і вона не може це зареєструвати в такому порядку. В теперішній час у зв'язку з необхідністю упорядкування документів заявниця звернулася до бувшого чоловіка і реєстраційної служби з проханням оформити вказане, на що отримала відмову і їй було рекомендовано з цим питанням звернутися до суду. Зверталася з позовом до суду з подібним питанням (з інших підстав), але їй було відмовлено. У зв'язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом в судовому засіданні також встановлено, що 16 жовтня 2001 року між [PERSON], в особі її представника [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстроване за № 174. Відповідно до п. 1 договору купівлі - продажу квартири, [PERSON] продала, а [PERSON] купила однокімнатну квартиру під номером [ADDRESS]. Продаж вказаної квартири здійснено за 23500.00 гривень, які продавець отримала повністю до підписання цього договору (п. 3 договору). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що виданий Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-1511/2007 від 17 жовтня 2007 року, 01 липня 2014 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS]. Крім того, позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог було надано суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 22 липня 2014 року ДАІ м. Дніпропетровська, відповідно до якого за позивачем зареєстровано автомобіль CITROEN C4, реєстраційний номер [NUMBER]. Суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і заявником доведено, що однокімнатна квартира [ADDRESS], що придбана на підставі договору купівлі-продажу АЕВ № 511595 від 16 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 174, реєстраційне посвідчення ДМБТІ за реєстраційним № 1742-562 від 23 листопада 2001 року; квартира [ADDRESS], що придбана на підставі договору про дольову участь у будівництві № 11 від 17 березня 2003 року, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради, серія ССР № 345273 від 01 липня 2009 року та автомобіль CITROEN С4, реєстраційний номер [NUMBER], 2014 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане 22 липня 2014 року ДАІ м. Дніпропетровська придбано заявником і зареєстровано саме за нею, визнала це і заінтересована особа. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно заінтересованих осіб (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а заінтересована особа не довела зворотнього, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно вимог заяви є припущенням. При таких обставинах суд вважає, що оскільки всі інші дані в договорах, свідоцтві, паспорті та інших документах заявника повністю співпадають з встановленими судом даними, зазначеними у паспорті, довідках заявника, витягу та інш., спору про право фактично немає, вищезазначені документи на назване майно в передбаченому законом порядку не оспорені суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт про те, що заявнику [PERSON] належить на праві приватної власності наступне майно: однокімнатна квартира [ADDRESS], що придбана на підставі договору купівлі-продажу АЕВ № 511595 від 16 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 174, реєстраційне посвідчення ДМБТІ за реєстраційним № 1742-562 від 23 листопада 2001 року; квартира [ADDRESS], що придбана на підставі договору про дольову участь у будівництві № 11 від 17 березня 2003 року, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради, серія ССР № 345273 від 01 липня 2009 року та автомобіль CITROEN С4, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], 2014 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], видане 22 липня 2014 року ДАІ м. Дніпропетровська. Таким чином обставини заяви знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved