Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - позивач-2, [PERSON] ), [PERSON] (далі - позивач-2, [PERSON] ), [PERSON] (далі - позивач-4, [PERSON] ) звернулися до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) в якому просять визначити і встановити, що частки кожного із співвласників, а саме, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у приватній спільній сумісній власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,7 кв. м, житловою площею 51,4 кв. м є рівними та кожному належить по 1/5 частки цієї квартири, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вони разом з відповідачем в порядку приватизації набули права власності на квартиру [ADDRESS] . Проте, у свідоцтві про право власності на житло не вказано, в яких частках квартира належить сторонам у справі. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з проханням зустрітись у нотаріуса та визначити частки кожного у праві спільної власності, однак відповідач на такі прохання не реагує та ігнорує запрошення на встановлений час для укладання нотаріального договору про визначення часток. Таким чином, у зв`язку з відсутністю інформації у свідоцтві про право власності на житло щодо часток співвласників у праві власності на квартиру, ігнорування неодноразових звернень з боку відповідача, позивачі змушені звернутися до суду та скористатись передбаченим цивільним законодавством правом на визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру та захистити свої порушенні права як співвласників. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Кирилюк (Григоренко) І.В . На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 07.08.2018 року судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2018 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності та підготовче засідання призначено у справі на 16.11.2018 року. 12.11.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про проведення судового засідання за їх відсутності. 16.11.2018 року справу було знято зі складу у зв`язку із відрядженням судді та підготовче засідання призначено на 05.02.2019 року. 28.01.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивачів надійшла заява про зміну позовних вимог та про розгляд справи за їх відсутності. Так, у заяві про зміну позовних вимог позивачі просять визначити і встановити, що частки кожного із співвласників, а саме, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у приватній спільній сумісній власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,7 кв. м, житловою площею 51,4 кв. м є рівними та кожному належить по 1/5 частки цієї квартири. 31.01.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній визнав позов, проте заперечував щодо стягнення з нього судових витрат. Також 31.01.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 05.02.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача-1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, підготовче засідання остання просила закрити, позов підтримує у повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2019 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності закрито та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 30.05.2019 року. 30.05.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку із зайнятістю судді як слідчого судді у розгляді клопотань органів досудового розслідування, та судове засідання призначено на 03.09.2019 року. В судове засідання 03.09.2019 року з`явився представник позивача-1, інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки позивачі та відповідач про дату, час і місце цього засідання повідомленні належним чином, у заявах просили розглядати справу за їх відсутності, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши вступне слово представника позивача-1, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказана квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.10.1993 року, виданим на підставі розпорядження від 24.10.1993 року № 367 (а.с. 16-17). Водночас у свідоцтві про право власності на житло не вказано, в яких частках спірна квартира належить учасникам справи. Згідно з технічним паспортом квартира розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 51,4 кв. м (14,2 кв. м, 16,0 кв. м та 21,2 кв. м), кухні площею 13,7 кв. м, ванної кімнати площею 4,2 кв. м, вбиральні (сполученою) площею 1,0, коридору площею 2,7:3,3;7,0;1,5 кв. м, комори площею 2,5;1,1 кв. м). Квартира обладнана балконом 80 %, терасою площею 1,3 кв. м. Загальна площа квартири 89,7 кв. м. Висота приміщень 2,70 м (а.с. 18-20). Позивачі неодноразово звертались до відповідача з проханням зустрітись у нотаріуса та визначити частки кожного у праві спільної власності, що підтверджується листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Копач Ю.О. від 19.07.2018 року, та свідоцтвом зазначеного нотаріуса від 02.08.2018 року, зареєстрованим в реєстрі за № 510 (а.с. 23, 24). Оцінюючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦПК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. У разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Для здійснення виділу майна в натурі зі спільної сумісної власності суд має встановити частки кожного зі співвласників. При цьому відповідно до припису ч. 2 ст. 370 ЦК України закон встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Дана презумпція може бути спростована домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Так, квартира, що є предметом заявленого у цій справі позову, належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, відтак, у разі поділу (виділу) цього майна частки співвласників є рівними, що свідчить про обґрунтованість заявлених позивачами вимог. В оцінці спірних правовідносин суд також враховує, що у відзиві на позовну заяву відповідач заявив про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачі просили суд не стягувати судові витрати з відповідача, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на позивачів. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 317, 321, 364, 370 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved