Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[INFO] року в с.Костільники Бучацького району померла [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,53 га, яка розташована на території Костільницької сільської ради Бучацького району Тернопільської області, кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,25 га, яка розташована на території Костільницької сільської ради Бучацького району Тернопільської області, кадастровий номер [NUMBER]. Представник позивачки згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності. Відповідачі згідно поданих заяв позов визнають, на спадкове майно не претендують, просять суд розглядати справу у їх відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. [INFO] року в с.Костільники Бучацького району померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим Золотопотіцькою селищною радою. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,53 га, яка розташована на території Костільницької сільської ради Бучацького району Тернопільської області, кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,25 га, яка розташована на території Костільницької сільської ради Бучацького району Тернопільської області, кадастровий номер [NUMBER]. Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, який був складений нею 16 листопада 2015 року і посвідчений секретарем Костільницької сільської ради. Згідно вказаного заповіту все своє майно, в тому числі і земельні ділянки, спадкодавець заповіла [PERSON] Позивачка є спадкоємцем за заповітом, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця фактично спадщину прийняла, оскільки на момент смерті спадкодався проживала разом із ним, що підтверджується довідкою № 772 від 06.11.2017 року виданої Золотопотіцькою селищною радою. Відповідно до роз'ясненням, виданого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Максимович С.В., вбачається, що правовстановлюючих документів на право на земельні ділянки, що належали [PERSON] не було подано, в зв'язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після її смерті на ім'я [PERSON] є неможливим. Державні акти на право власності на земельні ділянки на ім'я [PERSON] втрачено, про що розміщено оголошення в газеті «Нова Доба». Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року),будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідачкі [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно не претендують. Інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку згідно ст. 1241 ЦК України судом не встановлено. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved