Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] 22 серпня 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів посилаючись, що 20 вересня 2008 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З травня 2016 року шлюбно-сімейні відносини припинили у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, не бажанням відповідача піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги, непорозумінь та сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сім'я їх розпалась остаточно, примирення між ними неможливе. Крім того, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], визначити місце проживання дитини з нею, залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1/4 ч. його заробітку щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, погодився на розірвання шлюбу та сплачувати аліменти на утримання доньки. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області за довіреністю Бруско А.М. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення сторін та уповноваженого представника третьої особи, дослідивши матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 20 вересня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Максимівській сільській раді Кременчуцького районі Полтавської області, актовий запис № 4. З травня 2016 року сторони не підтримують шлюбних відносин із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, ведення домашнього господарства, на грунті чого виникали сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, проживають окремо, і не підтримуючи шлюбні відносини час ніхто з них не приймав мір для поновлення сім'ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати, визначити позивачу шлюбне прізвище «[PERSON]». Щодо стягнення аліментів судом встановлено наступне. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Так, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, працездатний, інших утриманців немає. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому необхідно стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Оскільки позов задоволено, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави.

Outcome: approved