Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] в квітні 2015 року звернулася до суду із позовом до ТОВ «Місто», прокуратури Вінницької області, [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що у газеті «Місто» від 08 квітня 2015 року опубліковано статтю під заголовком «Як боєць у тилу за свої права воював». Окрім того, на шпальті цього ж номеру опубліковано заголовок до зазначеної статті з ілюстрацією та посиланням на сторінку № 2, з чого випливає висновок про те, що ця публікація є найактуальнішою. За змістом публікації журналістом виявлено порушення прав громадянина [PERSON], мобілізованого до ЗСУ, що працював на складі магазину «ВМ Техніка» та безпідставно звільненого з роботи. У статті зазначено, що «мережа магазинів побутової техніки ВМ «Техніка» - «сімейний бізнес вінницької родини [PERSON]», «[PERSON], - директор підприємства ВМ «Техніка». Позивач є фізичною особою-підприємцем та володіє правом інтелектуальної власності на зареєстрований знак для товарів і послуг «ВМ Техніка», а тому вважає, що порушені її права та інтереси і вимушена звернутись з даним позовом до суду. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і завдає шкоди честі, гідності і діловій репутації [PERSON] поширену відповідачами у газеті «Місто» № 13 від 08 квітня 2015 року в статті під заголовком «Як боєць у тилу за свої права воював» інформацію наступного змісту: «[PERSON] працював до призову, вісім місяців за трудовим договором у ВМ «Техніка» на складі», «Як установлено, підприємець безпідставно звільнив вінничанина, який з січня цього року проходив службу в лавах Збройних сил України»; зобов'язати ТОВ «Місто» спростувати, визнану судом недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, шляхом опублікування у запланованому найближчому випуску газети «Місто» резолютивної частини цього рішення не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням з даної справи законної сили на тих самих шпальтах й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову у позовному обсязі з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Місто» [PERSON] позов не визнала, вказуючи на відсутність конкретних фактичних тверджень в обставинах, які викладені у статті, оскільки стаття не вказує на позивача, а відтак не порушує та не може порушувати його особисті немайнові права. Із зазначених підстав просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник прокуратури Вінницької області [PERSON] заперечила проти задоволення позову в звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки позивачем не доведено порушення її прав, в тому числі і діями прокуратури. Відповідач [PERSON] згідно письмових пояснень позов визнав та не заперечив щодо його задоволення, вказав, що він не працював за трудовим договором у фізичної особи-підприємця [PERSON] чи у мережі магазинів побутової техніки ВМ «Техніка», та немає жодних претензій. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, в звязку з чим суд розглянув справу у її відсутність. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що у випуску газети «Місто» № 13 від 8 квітня 2015 року було опубліковано статтю під назвою «Як боєць у тилу за свої права воював», наступного змісту: «[PERSON] [PERSON] 28 січня 2015 року мобілізували до лав Збройних сил України. Натомість, коли дружина [PERSON] спробувала отримати довідку з місця роботи чоловіка, то вони з подивом для себе зясували, що [PERSON] звільнений та ще й заднім числом. Працював до призову, вісім місяців за трудовим договором у ВМ «Техніка» на складі. Я отримав повістку до [PERSON], приніс її на роботу. Начальник сказав, що раніше вони з таким не стикалися, але зроблять усе по закону, - розповідає мобілізований [PERSON]. Через тиждень моя дружина пішла у військкомат і взяла довідку, що я зарахований в таку-то частину для проходження військової служби. Коли ж вона прийшла із цією довідкою на роботу до начальника, він їй сказав, що мене не знає і вперше про мене чує. Потім все ж таки зізнався, що я у нього працював, але, мовляв, звільнився. Зі слів директора, я написав заяву на звільнення з роботи 24 січня, це за тиждень до того, як я приніс йому заяву. Начальник мені казав, що я написав заяву і не памятаю цього, а якщо я її не писав, то нехай справою займеться прокуратура. Перевіряти законність дій роботодавця справді взялась прокуратура області. [PERSON] наразі проходить військову службу у Чернігівській області, у першій танковій бригаді. Додому вінничанина відпустили на кілька днів, аби розібратись цій ситуації. Мережа магазинів побутової техніки ВМ «Техніка» - сімейний бізнес вінницької родини [PERSON]. Один із членів родини, володимир [PERSON], є головою Вінницької міської організації ВО «Свобода», а також депутатом Вінницької міської ради. Його батько, [PERSON], - директор підприємства ВМ «Техніка». Одразу зауважимо, що нам абсолютно байдуже, членом якої партії є власники бізнесу, хоча політична діяльність, звісно, зобовязує тримати планку. Та й до [PERSON] не було б необхідності звертатися за коментарем, якби його батько прокоментував ситуацію зі звільненням мобілізованого. Утім після довгих і багаторазових перемикань до директора підприємства добитися так і не вдалося. Тож звернулись за поясненням до [PERSON]. - Там ситуація не така, яка вам змалювали. У нас є всі розписки цього чоловіка, ми щомісяця платимо від себе йому заробітну плату, поки він мобілізований, хоча від держави компенсації навіть не чекаємо. Ми допомагали набагато більше. Тому ці кошти, на мою думку, невеликі, - розповів [PERSON]. [PERSON] в цього бійця жінка прагнула спричинити конфлікт, однак після усіх доводів вона заспокоїлась і навіть прийшла подякувати. Просто було певне непорозуміння з її боку, тепер все вичерпано. Утім повідомлення від прокуратури Вінницької області було аж ніяк не заспокійливе. - Прокуратурою міста Вінниці до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 1 ст. 172 КК України за фактом грубого порушення законодавства про працю. Таке правопорушення карається штрафом від 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, або виправними роботами на строк до двох років, - проінформувала у понеділок прес-служба прокуратури Вінницької області. Як установлено, підприємець безпідставно звільнив вінничанина, який з січня цього року проходив службу в лавах Збройних сил України. Цим самим, порушено, закріплені чинним законодавством гарантії щодо збереження місця роботи, середнього заробітку за громадянами, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації. У вівторок, коли номер здавався у друк, стало відомо, що конфлікт між мобілізованим вінничанином і роботодавцем справді вичерпано. [PERSON] сказав, що хоче забрати заяву, яку раніше подав до прокуратури. - Конфлікт вирішено, усі виплати мені поновлено. Мені виплачуватимуть і надалі кошти, під час проходження військової служби. Наразі написав заяву до прокуратури, аби забрати попередню заяву, - пояснив [PERSON]. Що саме допомогло досягти порозуміння звернення до правоохоронних органів, увага ЗМІ, наполегливість бійця чи те, що на підприємстві розібрались у ситуації [PERSON] не уточнював. Але констатуємо: до роботодавця мобілізований вінничанин претензій наразі немає.» Позивач [PERSON] вважає, що відповідачі у справі оприлюднили недостовірну інформацію, неправдиві та такі відомості, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію, чим завдали шкоди її особистим немайновим правам. На підтвердження позову позивачем [PERSON] надано наступні докази. Відповідно до заяви [PERSON] від 23 січня 2015 року він просить звільнити його за угодою сторін з 23 січня 2015 року (а.с. 5). Згідно трудового договору між фізичною особою, яка використовує найману працю, [PERSON] та працівником [PERSON] останній працював з 07.07.2014 року 23.01.2015 року та був звільнений за згодою сторін (а.с. 6). Разом з тим в судовому засіданні представник позивача не надав суду оригінали даних заяви та трудового договору чи належним чином посвідчені копії, а також не вказано їх достовірного джерела походження та отримання. [PERSON] зареєстрована як фізична особа - підприємець з 02.03.2000 року ( а.с. а.с. 7, 8). Відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг № 188705, зареєстрованого в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25 липня 2014 року, [PERSON] є власником знака «ВМ Техніка» (а.с. а.с. 9, 10). Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, всі перелічені обставини є предметом доказування в судовому процесі. Однак як вбачається з матеріалів справи, надрукована стаття не стосується позивача, оскільки жодного зазначення про те, що саме позивач [PERSON] звільнила вінничанина немає. Суд приходить до висновку, що стаття не вказує на позивача, а відтак не порушує та не може порушувати особистих немайнових прав [PERSON], в тому числі і як власника знаку для товарів та послуг. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до\~ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому, відповідно до\~ст. 8 Конституції України, норми останньої є нормами прямої дії. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про інформацію», одними з основних принципів інформаційних відносин є, зокрема: гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією, свобода вираження поглядів і переконань, правомірність одержання, використання, поширення, зберігання і захисту інформації. Крім того, ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про інформацію»\~визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Згідно зі ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про інформацію», забороняється цензура, тобто будь-яка вимога, спрямована, зокрема, до журналіста, засобу масової інформації, його засновника (співзасновника), видавця, керівника, розповсюджувача, узгоджувати інформацію до її поширення або накладення заборони чи перешкоджання в будь-якій іншій формі тиражуванню або поширенню інформації. А згідно з ч. 2\~ст. 24 Закону України «Про інформацію», забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб'єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом. На підставі ст. 30\~Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Під «висловлюваннями, які не містять фактичних даних» розуміються такі висловлювання, в яких відсутні посилання на конкретні дати, номери, цифри, місця подій та самі події. Відповідно до п. 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Приймаючи до уваги положення ст.ст.\~32,\~68 Конституції України, необхідним є забезпечення балансу між конституційним правом на свободу думки і слова, на вільне виражання свої поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації з іншого боку. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Також Постановою Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1\~встановлено, що враховуючи положення\~статті 9 Конституції України\~та беручи до уваги ратифікацію\~Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття\~Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Частиною 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб-фігурантів інформації. Згідно з абзацу 4 п. 19\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1\~та ст. 30\~Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою\~статті 277 ЦК\~та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу,\~стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку Суд враховує, що редакцією газети було опубліковано як позицію відповідача [PERSON], так і запропоновано висловити власне тлумачення керівництву і співвласникам підприємства ВМ «Техніка», чим фактично реалізовано право на відповідь, що не позбавляє позивача чи інших осіб висловити свою позицію в подальшому. При цьому [PERSON], чоловік позивача, підтвердив, що виникло певне непорозуміння з боку дружини [PERSON], тепер все вичерпано. Вони сплачують мобілізованій особі заробітну плату, про що є відповідні розписки. Тобто [PERSON] не спростовував факт, що [PERSON] взагалі не працював на відповідному підприємстві, а підтвердив наявність спору. Також в кінці статті вказано, що до роботодавця мобілізований вінничанин претензій наразі немає. Ч. 2 ст. 302 ЦК України вказує, що фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Таким чином, твердження про звільнення вінничанина, який з січня проходить службу в лавах Збройних сил України, взяті з офіційного джерела прес-служби прокуратури Вінницької області. Суд також вважає, що враховуючи практику Європейського суду з прав людини Генеральна прокуратура України, інформуючи про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за ч. 1 ст. 172 КК України за фактом грубого порушення законодавства про працю прокуратура Вінницької області зробила це стримано і делікатно, добираючи формулювання, які не порушують основні європейські та національні конституційні принципи. Так, наведені в реєстрі дані, відповідно до п. 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, є коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела та попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які ще потребують перевірки в порядку, передбаченому КПК\~України. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю. В звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати (судовий збір) слід залишити без відшкодування.

Outcome: dismissed