Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] 19.03.2014 року звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], і до його повноліття. В подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги - позивач просила стягнути з [PERSON] на свою користь: аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу) та у твердій грошовій сумі 3000 гривень щомісяця на утримання сина [PERSON], [INFO], і до його повноліття; понесені нею додаткові витрати на дитину у розмірі 62174, 17 гривень; передбачувані додаткові витрати на дитину в розмірі 12470 гривень у січні, лютому, березні, червня, липні, вересні, жовтні, листопаді, грудні та в розмірі 24940 гривень в квітні, травні, серпні кожного року до досягнення дитиною семирічного віку. Позивач вказує на те, що відповідач фактично самоусунувся від утримання сім'ї та виховання сина, зазначає про те, що витрати відповідача [PERSON] значно перевищують розмір його офіційної заробітної плати, крім того, він отримує доходи від банківського внеску з коштів, отриманих подружжям як весільний подарунок, тому просить стягнути з відповідача ? частки його заробітку та у твердій сумі 3000 гривень щомісячно як аліменти на утримання дитини. Як зазначає позивач, у вихованні та утриманні дитини їй допомагає мати - [PERSON], яка за кошти позивача в інтересах та за проханням позивача укладала договори, пов'язані з медичним обслуговуванням дитини, та про надання туристичних послуг. Так, за медичне обслуговування дитини у 2013-2014 роках в Державній науковій установі «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» та за туристичні поїздки до Об'єднаних Арабських Еміратів та Федеративної Республіки Німеччина, яка мала на меті проходження лікування дитини, позивачем було сплачено 124348, 33 гривень. ? частину цих коштів позивач просить стягнути з відповідача. Позивач просить також стягнути передбачувані наперед додаткові витрати на дитину. Позивач вказує на те, що дитина відвідує дошкільний дитячий заклад - «Школу-студію «Ла Касіта», вартість навчання в якій становить 10500 гривень на місяць, і оскільки цей заклад є дошкільним, дитина буде його відвідувати до досягнення нею шести років. Крім цього, позивач зазначає про необхідність залучення до догляду за дитиною вихователя, вартість послуг якого становить в середньому 6540 гривень на місяць, та про необхідність оплати послуг на медичне обслуговування дитини, розмір якої становитиме 7400 щороку. З огляду на хворобливість дитини та необхідність забезпечення її продуктами, що містять вітаміни, та забезпечення дитини до навчального року позивач планує подвійну суму додаткових витрат у квітні, травні та серпні у порівнянні з іншими місяцями. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача у квітні, травні та серпні кожного року до досягнення дитиною семирічного віку 24940 гривень, в інші місяці року - 12470 гривень передбачуваних додаткових витрат на дитину. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Зазначив про те, що дитина потребує лікування у Баден-Бадені, відвідування дитячого закладу, для догляду за дитиною залучається вихователь, дитина потребує додаткового забезпечення продуктами харчування та до навчального року, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача заявлені у позові аліменти, понесені та передбачувані додаткові витрати на дитину. Представник відповідача проти позову заперечував частково, в частині стягнення вже понесених та передбачуваних додаткових витрат на дитину, не заперечував проти стягнення аліментів на дитину в розмірі ? частини заробітку відповідача. Вказав на те, що відповідач також несе витрати на утримання дитини, купуючи на прохання позивачки сину речі та продукти, перераховуючи кошти на рахунок позивача, про що містяться відповідні докази в матеріалах справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 24.07.2010 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстраціє актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено відповідний запис за №503. Згідно з рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18.02.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.4), який проживає разом з позивачем. Як зазначив під час розгляду справи представник позивача, відповідач неналежно виконує свої обов'язки, визначені статтею 180 СК України, що проявляється у недостатньому матеріальному утриманні сина. Згідно з роз'ясненнями п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з рекомендаціями, наданими в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до положень ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з вимогами статті 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини сторін, суд керується наступним. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дітей відповідного віку визначається законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дитину, яка проживає разом з позивачем, яка несе витрати щодо виховання та утримання дитини, що підтверджується матеріалами справи. При цьому матеріали справи містять докази того, що відповідач також несе зазначені витрати. Суд критично ставиться до вимог позивача щодо стягнення з відповідача понесених нею витрат за договорами, пов'язаними з медичним обслуговуванням дитини, на туристичні поїздки з дитиною, оскільки суду не доведено необхідності у їх здійсненні, доводи позивача про необхідність проходження лікування дитиною саме у названих закладах, крім того, за кордоном, документально не підтверджуються. Не надано суду і доказів того, що медичне обслуговування дитини в Україні є неможливим. Суд погоджується з необхідністю всебічного розвитку дитини, відвідування нею дошкільного закладу, забезпечення належним харчуванням та речами тощо. Під час вирішення питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню, суд враховує те, що відповідач є державним службовцем, заробітна плата якого за 9 місяців 2014 року складала 30559, 29 гривень. При цьому суд не може не взяти до уваги факти проживання відповідача у трикімнатній квартирі, використання відповідачем коштів банківського вкладу в сумі 740000 гривень, наявність у нього автомобіля BMW X5, про які заявлено стороною позивача із наданням відповідних доказів та які не спростовані стороною відповідача. Зазначені факти свідчать про достатній стан матеріального забезпечення відповідача та його можливість забезпечувати утримання та виховання дитини. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти, при визначенні розміру яких враховує матеріальне становище сторін у справі та потреби дитини даного віку, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON], але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та додаткові витрати на дитину у розмірі 3000 гривень. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом 19.03.2014 року. Таким чином, аліменти підлягають присудженню позивачеві з 19.03.2014 року і до досягнення сином [PERSON], [INFO], повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: partial