Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] 11 квітня 2018 року звернулася до суду із позовом у якому просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на її користь суму матеріального збитку (страхового відшкодування) у розмірі 99 086,00 грн; моральну шкоду у сумі 9 908,60 грн.; витрати на послуги з оцінки - 1600, 00 грн., а всього 110594,60 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 10 листопада 2017 року на перехресті пр. Повітрофлотського та вул. Огієнка в м. Києві сталася дорожньо - транспорна пригода, за участю автомобіля марки «Крайслер Страус», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням її чоловіка [PERSON] та автомобіля марки «Тойота Хайлендер», державний номерний знак якої їй невідомий, оскільки водій залишив місце ДТП. В результаті вказаного ДТП позивачу завдано матеріальний збиток, який відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку ТОВ «Клевер Страус» становить 99 086,00 грн. Крім того, позивачем понесені витрати на проведення такої оцінки у розмірі 1600,00 грн. Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу та її цивільно-правова відповідальність не застрахована, оскільки вона є учасником бойових дій та звільненою від такого обов'язку відповідно до вимог пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон). ЇЇ чоловік [PERSON], який в момент ДТП здійснював керування транспортним засобом також є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням. Позивач посилається, на те, що незважаючи що її цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу не застрахована, вона має право відповідно до ст.41 Закону на відшкодування МТСБУ завданої шкоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, що створений об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Проте, звернувшись до відповідача із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, МТСБУ відмовило їй у компенсації понесених матеріальних збитків, посилаючись на те, що позивач не є особою, яка має право на таке відшкодування відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.Така відмова завдала позивачу моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 10 % від суми загальної суми матеріальних збитків. Свою позицію щодо права на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, та немайнової в результаті неправомірної відмови у виплаті завданих збитків позивач обґрунтовує ст. ст. 11, 16, 23, 368, 369, 611, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України (ЦК України), ст.ст. 1, 3, 4, 5, 13, 21, 22, 29, 36, 37, 39, 41 ЗаконуУкраїни «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2014 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (рішення КСУ), Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388. Свою позицію позивач підсилює ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.15.2013 по справі № 1027/1804/12, якою скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 20.12.2012 року та залишено в силі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2012 року. З огляду на те, що досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 13 квітня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі, розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження. Відповідач 23 червня 2018 року надіслав до суду відзив на позов, в якому просив у позові відмовити. Мотивуючи тим, що відповідно до вимог ст. 41 Закону за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відповідач відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 Закону. Оскільки транспортний засіб позивача не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 Закону, то відповідач переконаний, що в даному випадку відшкодування шкоди майну потерпілого не передбачено ст.41 Закону. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідач зазначає про те, що позивачем не доведено її наявність та зв'язок між відмовою МТСБУ у виплаті відшкодування та душевними стражданнями, яких зазнав позивач. Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року до участі у справі було залучено третю особу на стороні позивача [PERSON]. Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року було витребувано з Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції належним чином завірені копії матеріалів, складених за результатами оформлення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 листопада 2017 року о 19 годині 20 хвилин на перехресті Повітрофлотського проспекту та вулиці Огієнка за участю автомобілів марки Крайслер Статус, державний номер [NUMBER] та марки Тойота Хайлендер, державний номер невідомий. Від позивача 26 вересня 2018 року до суду найшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечує проти відзиву відповідача, мотивуючи тим, що п.21.1 ст.21 Закону не поширюється на учасників бойових дій, зокрема в частині вимог, передбачених п.1.7 ст.1 Закону щодо забезпеченого транспортного засобу, який зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На переконання позивача, автомобіль марки Крайслер Статус (державний номер [NUMBER]), який придбаний у шлюбі нею та третьою особою, є їх спільною сумісною власністю, якою вони спільно володіють та користуються. Тому цивільно-правова відповідальність [PERSON] (третя особа), який керував транспортним засобом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована п.13.1 ст.13 цього Закону. Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний здійснити регламентні виплати на підставі п.п «а» ст.41 Закону, оскільки відповідно до вимог ст. 39 Закону відповідач є єдиним об'єднанням страховиків, що здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року було закінчено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з урахуванням відповіді на відзив відповідача. Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов та просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10 листопада 2017 року о 19 годині 20 хвилин в місті Києві на перехресті Повітрофлотського проспекту та вулиці Огієнка за участю автомобілів марки Крайслер Статус, державний номер [NUMBER] та марки Тойота Хайлендер, державний номер невідомий, сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 13 листопада 2017 року, оформленим ротою № 6 батальйону 1 полку № 1 УПП в м. Києві (а.с.11). Власником автомобіля марки Крайслер Статус, державний номер [NUMBER] є позивач [PERSON], по підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.24). Керування автомобілем марки Крайслер Статус, державний номер [NUMBER], здійснював [PERSON] - третя особа у справі, що підтверджується Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 13 листопада 2017 року, оформленим ротою № 6 батальйону 1 полку № 1 УПП в м. Києві (а.с.11). Згідно матеріалів, які надійшли з Управління Патрульної поліції у м. Києві протокол про адміністративне правопорушення в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 листопада 2017 року о 19 годині 20 хвилин в місті Києві на перехресті Повітрофлотського проспекту та вулиці Огієнка, за участю автомобілів марки Крайслер Статус, державний номер [NUMBER] та марки Тойота Хайлендер - не складався, оскільки особа винна у ДТП зникла з місця ДТП. (а.с.103-105) Таким чином, позивач є потерпілою особою, майну якої відповідно до п.1.3 ст.1 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (далі Закон) заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. За даними висновку та звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 759/11-17, складеного ТОВ «Клевер Експет», яке має відповідний Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля Крайслер Статус, державний номер [NUMBER] складає 99 086,00 грн. (а.с.13-28). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як убачається із матеріалів справи позивач [PERSON] та [PERSON] мають право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій та не мають полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Як убачається із матеріалів справи, третя особа [PERSON] 18.11.2017 звернувся до відповідача із запитом через мережу Інтернет та отримав листа електронною поштою від 28.11.2017, яким йому відмовлено у розгляді заяви щодо відшкодування шкоди внаслідок ДТП з підстав анонімності (а.с.30). Листом МТСБУ від 20.11.2017 № 3/1-05/29724, на повторне звернення [PERSON] відповідач зазначив про відсутність підстав для відшкодування шкоди третій особі [PERSON], оскільки транспортний засіб, яким він керував, не є забезпеченим (а.с.78). Наступне звернення до відповідача з боку третьої особи датоване 02.12.2017 року та в на ньому міститься вимога щодо письмової відповіді про причини та підстави відмови у відшкодуванні шкоди, завданої ДТП (а.с.30-34). Вказане звернення було відправлено відповідачу поштовим відправленням, що підтверджується експрес-накладною № 59 0003 0060 4427 (а.с.35). На звернення третьої особи [PERSON], відповідач 13.12.2017 надав відповідь за № 3.1-05/32414, в якій з посиланням на п.1.7 ст.1, ст.13, п.п «а» п.4.1 ст.41 Закону відмовив у відшкодуванні шкоди, заподіяної ДТП у зв'язку з тим, що транспортний засіб не є забезпеченим (а.с.76). Суд погоджується з доводами сторони відповідача з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Таким чином, оскільки ні позивач ні третя особа не є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 листопада 2017 року о 19 годині 20 хвилин в місті Києві на перехресті Повітрофлотського проспекту та вулиці Огієнка, за участю автомобілів марки Крайслер Статус, державний номер [NUMBER] та марки Тойота Хайлендер, то підстав для проведення МТСБУ відшкодування збитків у порядку, визначеному Законом не має. (ч. 1 ст. 13 Закону). Відповідно до п.п «а» п.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Пункт 1.7 ст.1 Закону визначає, що забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Таким чином, з огляду на вимогу Закону, щодо умов проведення регламентних виплат за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого, суд дійшов висновку, що для проведення відповідачем таких виплат позивач повинен мати договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності стосовно пошкодженого транспортного засобу, а також цей транспортний засіб має експлуатуватися особою, відповідальність якої застрахована. Згідно з п.21.1 ст.21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса(сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженоюорганізацією із страхування цивільно-правової відповідальності, зякою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такогострахування. При цьому, положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. Суд відхиляє твердження третьої особи, що в силу ст. 13 Закону він звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відтак збитки завдані в результаті ДТП, незалежно від наявності вини підлягають відшкодуванню відповідачем. Оскільки, позивач та третя особа на підставі вказаного Закону звільнені від обов'язку страхувати цивільно-правову відповідальність на території України. Разом з тим, не мають права у випадку настання дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої вони не являються на відшкодування завданої їм в результаті ДТП шкоди. З огляду на вказані вище вимоги ст.13 таст.21 Закону, суд дійшов висновку, що законодавство України надає право, зокрема учасникам бойових дій, якими є позивач та третя особа, тільки експлуатувати транспортний засіб без укладення договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння ДТП, має здійснюватися МТСБУ на умовах, визначених Законом. Таким чином доводи позивача щодо обов'язку відповідача здійснити регламентні виплати за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого оскільки такі виплати гарантуються їх соціальним статусом - статусом учасників бойових дій, не відповідають вимогам Закону. Надаючи оцінку судовим рішенням, долученим позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог у справі № № 1027/1804/12 (а.с. 38-49), слід зазначити, що вони не є достатніми доказами в розумінні статті 80 ЦПК України, оскільки в своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування. Предметом доказування у справі, на яку посилається у своїй заяві та відповіді на відзив позивач, є правовідносини, що виникли через відмову МТСБУ здійснити виплату потерпілому, який є застрахованою особою. В той час як правовідносини, які є предметом розгляду даної справи, виникли між МТСБУ та потерпілим (позивачем), який не є застрахованою особою. Виходячи з положень п.1.7 ст.1, п.13.1 ст.13, п.21.1 ст.21, п.п «а» п.41.1 ст.41 Закону суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок відмови МТСБУ у виплаті збитків завданих в результаті ДТП, то відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди, є похідною від основної та враховуючи відсутність правових підстав для її задоволення, відсутні підстави для стягнення із відповідача моральної шкоди. З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed