Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, в якому вказує, що [INFO] помер її рідний дядько [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . За життя померлим був складений заповіт, посвідчений 02 березня 2010 року, відповідно до якого [PERSON] заповів позивачу все належне йому на день смерті майно. Позивач є спадкоємцем померлого за заповітом та спадщину після його смерті прийняла, крім того, оформила свої спадкові права на належний померлому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Інші спадкоємці, крім позивача, відсутні. До складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , ввійшла земельна ділянка загальною площею 0,55 га, що розташована в [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. Вищевказана земельна ділянка, рішенням виконавчого комітету Василівської сільської ради № 10 від 02.06.1997 року, була передана у приватну власність [PERSON] , тобто померлій матері [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя не оформила право власності на вищевказану земельну ділянку. Спадкоємцем [PERSON] , за законом, був її син [PERSON] , який прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як проживав та був зареєстрований разом з померлою на день її смерті. Проте, прийнявши спадщину, [PERSON] , за життя, не оформив свої спадкові права на земельну ділянку загальною площею 0,55 га, що розташована в [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку позивач звернулась до нотаріуса, проте отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на неї. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом, позивач являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Нормативна грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки становить 79386,01 гривень. Позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,55 га, цільове призначення: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,3000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті дядька [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , проте, не оформив свої спадкові права на вищевказану земельну ділянку. Судові витрати покладає на себе. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують проти позову. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 липня 2018 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 3. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 18. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21 лютого 2020 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально -Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] 04 грудня 1962 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 6. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12 жовтня 2017 року Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] 08 жовтня 1983 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] », актовий запис № 5. Відповідно до Архівної довідки № К-2917/02 від 29 липня 2020 року виданої Державним архівом Житомирської області, у книзі реєстрації актових записів про народження по Василівській сільській раді Вчорайшенського (нині Попільнянського) району Житомирської області за 1939 рік зазначено, що [PERSON] (так у документі) народилась [INFO] . Запис реєстрації: № 9 від 26 лютого 1939 року. Батько: [PERSON] , мати: [PERSON] (так у документі). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2006 року Виконавчим комітетом Василівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 2. Як вбачається з Заповіту посвідченого 02 березня 2010 року секретарем Василівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] заповів жилий будинок з надвірними постройками і все своє майно своїй племінниці [PERSON] , що мешкає в місті Вінниці. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 13 грудня 2018 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис по Спадкову справу, спадкодавцем вказаний [PERSON] , який помер [INFO] . Довідками № 210 та № 211 від 25 вересня 2020 року Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області визначено, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до дня смерті проживала разом з сином [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Проживав одиноко. Як вбачається з архівного витягу з рішення Василівської сільської ради Попільнянського району № 10 від 02 червня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» виданого Попільнянською РДА Житомирської області 07 вересня 2009 року № 338, вирішено передати [PERSON] (так в документі) в приватну власність земельну ділянку площею 0,55 га, для ведення особистого підсобного господарства та будівництва житлового будинку. Згідно довідок № 29 та № 30 від 31 січня 2020 року Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, земельна ділянка площею 0,55 га була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення № 10 від 02.06.1997 року, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка площею 0,55 га перебуває у користуванні [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 13 грудня 2018 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 13 грудня 2018 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про видачу свідоцтва про право на спадщину, спадкодавцем вказаний [PERSON] , спадкоємцем [PERSON] , спадкове майно житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] . Номер у спадковому реєстрі: 63488080. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 13 грудня 2018 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власником вказана [PERSON] . Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 25.03.2000 року Бердичівським МБТІ, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зазначений [PERSON] . Як вбачається з повідомлення № 212/02-14 від 26 вересня 2020 року приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, [PERSON] відмовлено у оформлені спадщини за заповітом на земельну ділянку загальною площею 0,55 га, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , так як заявником не надано, а в матеріалах спадкової справи відсутні документи, що підтверджують право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частин 1, 2 статті 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частина 1 статті 81 Земельного Кодексу України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до частини 1 статті 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Нормами статті 125 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації, цих прав, а відповідно до статті 126 цього ж Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно до статті 131 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Статтею 140 Земельного Кодексу України передбачено підстави припинення права власності на земельну ділянку, серед яких відповідно до п. б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця. Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною першою статті 182 Цивільного Кодексу України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з частини 1 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до частини 1 статті 1225 Цивільного Кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Статтями 1216, 1218 Цивільного Кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, цивільні права та обов`язки спадкодавця, у тому числі право власності на річ, можуть переходити у спадщину. Як вбачається з частини 1 статті 1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного Кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Як вбачається з статті 1297 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Таким чином, зібрані у справі докази, їх належна оцінка та враховуючи вимоги ч.3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем, права власності на вищевказану земельну ділянку загальною площею 0,55 га в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом просила залишити судові витрати за нею, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Outcome: approved