Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] 07.09.2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.03.2010 р. [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру під № 54, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Сергія Варламова (вулиці Піонерській), в будинку під № 22. У подальшому, [PERSON], маючи намір продати власну квартиру, звернувся до приватного нотаріусу для укладення договору. Від приватного нотаріуса [PERSON] дізнався, що квартира за адресою: [ADDRESS], перебуває під обтяженням, а саме на неї накладений арешт на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АН №381401 від 18.02.2010 р., винесений Першим [PERSON] відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Дане обтяження було зареєстровано 17.06.2010 р. за № 9948639 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. 04.08.2017 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із заявою про скасування арешту, який був накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АН № 381401 від 18.02.2010 р.. 14.08.2017 р. у \~відповідь на заяву позивача [PERSON] відділ ДВС м. Одеси повідомив, що не має можливості зняти арешт з квартири 54, за адресою: м. Одеса, вул. С. Варламова, буд. 22, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені на підставі п. 9.9. наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5 «Про затвердження порядку роботи с документами в органах державної виконавчої служби». Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 р. було задоволено клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача та замінено у справі первісного відповідача - [PERSON] відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на Перший [PERSON] відділ державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє по довіреності від 04.08.2017 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити.\~ У судове засідання представник відповідач не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача згідно з положеннями ч.4\~ст. 169 ЦПК України\~та\~\~в порядку ст. ст. 224-225\~\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно з\~ст.197 ЦПК України\~у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,\~прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 16.03.2010 р. [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] і зареєстрований в реєстрі під № 698, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру під № 54, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Сергія Варламова (вулиці Піонерській), в будинку під № 22. З пояснень представника позивача [PERSON] судом встановлено, що позивач, маючи намір продати власну квартиру, звернувся до приватного нотаріусу для укладення договору, та дізнався, що квартира за адресою: [ADDRESS], перебуває під обтяженням, а саме на неї накладений арешт на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АН №381401 від 18.02.2010 р., винесеної Першим [PERSON] відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Відповідно до інформаційної довідки з Державної реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 93329992 від 01.08.2017 року, дане обтяження було зареєстровано Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 17.06.2010 р. за № 9948639. Внаслідок того, що постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження АН №381401 була винесена 18.02.2010 р., а зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна тільки 17.06.2010 р. на момент укладення (16.03.2010 року) договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] на неї не було накладено жодних обтяжень. 14.08.2017 р. у \~відповідь на заяву [PERSON] про зняття арешту, [PERSON] відділ ДВС м. Одеси повідомив, що немає можливості зняти арешт з квартири 54, за адресою: м. Одеса, вул. С. Варламова, буд. 22, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені на підставі п. 9.9. наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 №2274/5 «Про затвердження порядку роботи с документами в органах державної виконавчої служби». При цьому суд вбачає, що позивач не був стороною виконавчого провадження АН №381401, у рамках якого винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має субєктивне матеріальне право на їх задоволення (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 13 квітня 2016 р. у справі № 6-2981цс15; від 1 червня 2016 р. у справах № 6-929цс16, № 6-1044цс16). Вивчивши матеріали справи, суд вбачає, що позивач позбавлений можливості захистити свої права в будь-який інший спосіб, окрім судового. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 р. №1404-VIII \~у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 р. №1404-VIII \~арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.3-5 ст.59 Закону України „Про виконавче провадження у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, на підставі викладеного, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] правомірно придбав вказаний обєкт нерухомості та набув у встановленому порядку на нього право власності, не має жодного відношення до виконавчого провадження в рамках якого винесена оскаржувана постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, тому вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованими та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved