Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] 18.06.2014 року звернувся із вказаним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.02.2012 року внаслідок наїзду на нього транспортного засобу, яким керував відповідач [PERSON], позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому в середній третині лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням відламків. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.06.2012 року визнано доведеним, що [PERSON] 03 лютого 2012 року біля 20.00 години, керуючи автомобілем ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER] по автомобільній дорозі сполученням Бар - Шаргород - Чапаєве, на під'їзді до с. Гибалівка Шаргородського району, рухаючись на підйом зі швидкістю біля 60 км/год. та, побачивши в напрямку свого руху двох пішоходів, в порушення п.п.10.1, 11.2, 12.2, 13.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:, змінив напрямок свого руху, не переконавшись в тому, що це буде безпечним та не створить перешкод, або небезпеки для пішоходів, почав рух ближче до лівого краю проїзної частини, не обрав безпечної швидкості руху в темну пору доби, та під час об'їзду пішоходів не обрав безпечний інтервал, допустивши наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які рухалися в попутному напрямку. Внаслідок пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому в середній третині лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням відламків (бампер-перелом), які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як спричиняють за собою тривалий розлад здоров'я, терміном понад три тижні. Таким чином суд прийшов до висновку, що підсудний [PERSON], керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, винуватість його доведена, дії органами досудового слідства кваліфіковані вірно і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.286 КК України. Також позивач зазначив, що ним було понесено витрати на лікування на суму 2522 грн. 32 коп. під час лікування у Шаргородській ЦРЛ та під час лікування в Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. М.І. Пирогова на придбання медикаментів в сумі 10560, 40 грн. Крім того, у зв'язку з переліченими неправомірними діями позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 грн. В ході розгляду справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог та відповідно до заяви від 08.07.2014 року позивач просив стягнути з відповідача лише матеріальну шкоду урозмірі 11500 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися однак від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до поданих заяв позивач позов підтримує з врахуванням зменшення позовних вимог, відповідач позов визнає на суму 11500 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для з'ясування прав і взаємовідносин сторін. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.06.2012 року визнано доведеним, що [PERSON] 03 лютого 2012 року біля 20.00 години, керуючи автомобілем ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER] по автомобільній дорозі сполученням Бар - Шаргород - Чапаєве, на під'їзді до с. Гибалівка Шаргородського району порушив правила безпеки дорожнього руху, спричинив потерпілому [PERSON] середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження тобто скоїв злочин передбачений ч.1 ст.286 КК України. Зазначеним вироком суду встановлено слідуюче. Підсудний [PERSON] 03 лютого 2012 року біля 20.00 години, керуючи автомобілем ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер [NUMBER] по автомобільній дорозі сполученням Бар - Шаргород - Чапаєве, на під'їзді до с. Гибалівка Шаргородського району, рухаючись на підйом зі швидкістю біля 60 км/год. та, побачивши в напрямку свого руху двох пішоходів, в порушення п.п.10.1, 11.2, 12.2, 13.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. Під час обгону, випередження, об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», змінив напрямок свого руху, не переконавшись в тому, що це буде безпечним та не створить перешкод, або небезпеки для пішоходів, почав рух ближче до лівого краю проїзної частини, не обрав безпечної швидкості руху в темну пору доби, та під час об'їзду пішоходів не обрав безпечний інтервал, допустивши наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які рухалися в попутному напрямку. Внаслідок пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому в середній третині лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням відламків (бампер-перелом), які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як спричиняють за собою тривалий розлад здоров'я, терміном понад три тижні. Допитаний в судовому засіданні підсудний [PERSON] винуватим себе в пред'явленому обвинуваченні визнав повністю, розкаявся у скоєному, запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинений злочин, просив його суворо не карати. Статтями 57-60 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зазначене вище, суд вважає, що вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.06.2012 року є належним та допустимим доказом того факту, що позивачу заподіяно матеріальної шкоди саме відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Розмір матеріальної шкоди відповідачем визнано тому ця обставна доказуванню не підлягає. Встановленим судом фактам, відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди та збитків, завданих в наслідок неправомірних дій, які регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України. Так, статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Оцінюючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо відшкодування йому майнової шкоди, суд вважає доведеним, що позивачу заподіяно майнову шкоду у розмірі 11500 грн. Аналіз досліджених в судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого йому було заподіяно матеріальну шкоду. Розподіляючи між сторонами судові витрати, суд виходить із такого. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються, позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. З огляду на те, що позов [PERSON] стосувався, зокрема відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, відтак позивач був звільнений від сплати судового збору за цією вимогою та враховуючи, що позов в цій частині задоволено повністю, то з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір, в сумі 243,80 грн. Тому,

Outcome: partial