Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] 24.01.2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], за участі третьої особи - Територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради, Відділ у справах дітей Суворовської райадміністрації Одеської міської ради та просив визначити місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] та витребувати дитину у відповідача. Позов мотивований тим, що син сторін [PERSON] після розірвання шлюбу залишився жити з матір'ю. До сих під сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини, на разі сину виповнилося 10 років та він може приймати участь у вирішенні питання щодо визначення його місця проживання. Вказує, що він може забезпечити всі умови проживання та розвитку сину, має достатній заробіток та графік роботи для проведення часу з сином, в той час як відповідачка не має постійного достатнього доходу, тимчасово мешкає у найманій кімнаті з співмешканцем у санаторії «Красні Зорі». Вказує, що відповідачка приймає алкогольні напої та пале, аліменти, що сплачує позивач не витрачаються на дитину. Відповідачка перешкоджає батьку навіть спілкуватися з сином. Справа надійшла до провадження судді Кравчук Т.С. та ухвалою суду від 26.01.2017 року провадження у справі було відкрите. До суду 21.08.2017 року надійшли заперечення [PERSON], яка відзначає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки вона не перешкоджає позивачу спілкуватися з сином, на літніх канікулах син знаходиться у позивача, вказує, що даний позов позивач подав для того, щоб не платити аліменти. Зазначає, що розвиток сина в місті, де він проживає зараз з мамою буде кращим, ніж в селі, де всі розмовляють молдавською мовою. [PERSON] 14.09.2017 року подала до суду Зустрічну позовну заяву до [PERSON], за участі третьої особи - територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі м. Одеси та просила суд: позбавити [PERSON] батьківських пав відносно сина [PERSON]. Зустрічний позов обґрунтований тим, що [PERSON] не сплачує аліменти, у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, дитина проживає з матір'ю, вказує, що батько ухиляється від виконання батьківських прав. Протокольною ухвалою суду від 12.10.2017 року зустрічна позовна заява [PERSON] прийнята до провадження. На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року № 1093/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв'язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді [PERSON] - Антонецького С. Л., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін, по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою суду від 08.05.2018 року прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.06.2018 року. У підготовче засідання призначене на 27.06.2018 року сторони не з'явилися, тому розгляд справи було відкладено на 25.09.2018 року. У зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи у підготовчому засіданні 25.09.2018 року було відкладено на 16.10.2018 року. Ухвалою суду віл 25.09.2018 року залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. У результаті розгляду справи у підготовчому засідання протокольною ухвалою суд постановив закрити підготовче провадження, справу призначити до розгляду по суті на 10.12.2018 року. Ухвалою суду від 28.11.2018 року постановлено судове засідання у справі призначене на 10.12.2018 року проводити в режимі відеоконференції з Ананьївським районним судом Одеської області. У судовому засіданні, що було проведено 10.12.2018 року у режимі відеоконфернції [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, зустрічний позов не визнав та просив відмовити його задоволенні. [PERSON] підтримала заявлені вимоги, просила [PERSON] позбавити батьківських прав відносно їх сина [PERSON]. У задоволенні позову просила відмовити. У судовому засіданні неповнолітній [PERSON] виявив бажання проживати з батьком, вказав, що мати його била палкою, ображала та сварилася, зараз, коли він проживає з татом, мама йому навіть не телефонує. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради [PERSON] підтримала позовну заяву [PERSON] та просила задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до наступного висновку. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Судом встановлено, що [INFO] року у батька [PERSON] та у матері [PERSON] народився син - [PERSON] (а.с.11). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі №1527/2-6100/11 від 16.01.2012 року стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно на утримання сина [PERSON] до [INFO] року включно на користь [PERSON] (а.с.54). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі додаткового рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі №1527/5807/11 від 27.12.2012 року (а.с.7, 57). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/2255/16-ц від 11.05.2016 року [PERSON] визначено спосіб прийняття участі у виховані дитини, шляхом побачень п'ять разів у тиждень з понеділка по п'ятницю тривалістю дві годин та раз у місяць забирати сина за своїм місцем проживання, спільний відпочинок половину канікул (а.с.9-10, 52-53). [PERSON] працює в ДП «Клінічний санаторій «Лермонтовський» на посаді молодшої медсестри (за сумісництвом) з 05.05.2017 року згідно наказу №32-к від 24.04.2017 року, що підтверджується довідкою Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Лермонтовський» (а.с.44). [PERSON] станом на 14.12.2016 року працював у ТОВ «Агросервіс» в якості інженера з охорони праці з травня 2016 року, згідно характеристики ТОВ «Агросервіс» [PERSON] шкідливих звичок немає, порушень техніки безпеки і трудового розпорядку не допускає, доган і дисциплінарних стягнень не має (а.с.12). Згідно довідки-характеристики Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області від 08.12.2016 року [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг та заяв на нього від мешканців села не надходило (а.с.13). Згідно психолого-педагогічної характеристики учня [INFO], завіреної директором Одеської загальноосвітньою шкоди №56 аналіз тесту «Малюк сім'ї» показав, що сім'я складається з трьох чоловік: мама, вітчим та [PERSON]. В психологічному плані до хлопчика ближче вітчим і від нього виходить погроза. Між членами родини немає тісного психологічного контакту, хлопчику не вистачає теплоти і розуміння. Головною в сім'ї [PERSON] вважає маму та за любов мами йому потрібно боротися з вітчимом. Хлопчик вважає, що ситуацію в сім'ї змінити неможливо (а.с.17-18). Характеристика [PERSON] зі школи свідчить про те, що мама не допомагає йому у навчанні. Дитина ходили до школи голодна та в брудному одязі доки не приїхав батько, який дитину одягнув, залишив гроші на обід. Батько хвилюється за сина і хоче брати участь у його вихованні, а хлопчик виявляє бажання жити разом з батьком (а.с.19). Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Так, відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Так, зокрема, зібрані докази свідчать про те, що [PERSON] постійно та протягом значного та тривалого часу піклується про дитину, бере участь у її духовному та фізичному розвиткові; на час розгляду справи дитина надає більшої прихильності батькові; у позивача наявне упоряджене жиле приміщення, створено гарні умови для належного виховання та розвитку дитини, є стабільний та достатній дохід, постійне місце роботи, обладнане місце проживання дитини, на час розгляду справи у суді дитина почала проживати з батьком та бажає продовжувати проживання із батьком, ставлення дитини до батька на час розгляду справи у суді є більш прихильним ніж до матері. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] вирішили визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с.72-73). У висновку відзначено, що мати [PERSON] [PERSON] двічі притягалася до адміністративної відповідальності за порушення ст. 184 КУпАП (невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей). Суд не приймає до уваги твердження позивача за зустрічним позовом про погіршення якості освіти в селі, оскільки на день звернення до суду [PERSON] навчався в Одесі як такі, що не мають об'єктивного правового підґрунтя. А зазначення щодо мови, якою розмовляють у селі Гандрабури істотно не впливають на вирішення питання по суті, та в цілому не підтверджуються. Таким чином, враховуючи характеристики зі школи, висновок органу опіки та піклування ПРА ОМР, враховуючи бажання дитини [PERSON] проживати з батьком, суд дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість позову [PERSON] та необхідність його задоволення. При цьому, суд відзначає, що однією з позовних вимог було відібрання дитини у відповідача, проте така вимога не підлягає задоволенню, оскільки на час розгляду справи суддею Бондарем В.Я. та на день ухвалення рішення [PERSON] проживав у батька [PERSON]. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] суд відзначає наступне. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. [PERSON] вказує, як підставу для позбавлення батьківських прав, що позивач не сплачує аліменти на утримання сина. З довідки про неотримання аліментів, виданої Другим Малиновським відділом ДВС Одеського МУЮ вбачається, що у період з 01.11.2014 року по 30.04.2015 року [PERSON] не отримувала від [PERSON] аліментів на сина (а.с.59). Постановою Другого Малиновського відділу ДВС Одеського МУЮ від 04.06.2015 року виконавче провадження з приводу стягнення аліментів з [PERSON] закінчено (а.с.61). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області станом на 01.09.2017 року розмір заборгованості по аліментам [PERSON] встановлений у сумі 18 764,28 грн. (115). При цьому, станом на час розгляду справи відомостей про наявність заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів не надано. Крім того, син проживає з батьком та останній забезпечує дитину. Як зазначає сам [PERSON] мати йому навіть не телефонує. Висновком органу опіки та піклування Ананьївської державної адміністрації Одеської області від 04.04.2018 року, комісія одноголосно прийняла рішення вважати недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] (а.с.169-172). Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. [PERSON] у судовому засіданні виявив своє бажання проживати з батьком, як відзначалося раніше. Враховуючи, що батько займається вихованням дитини, висновок органу опіки та піклування Ананьївської державної адміністрації Одеської області, зважаючи на бажання дитини проживати з батьком, суд не має підстав для задоволення зустрічного позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, слід відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зважаючи на обставини справи та враховуючи думку дитини та частково задовольнити позов [PERSON], визначивши місце проживання [PERSON] з батьком.

Outcome: partial