Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] 16 грудня 2015 року пред'явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 серпня 2001 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що після реєстрації шлюбу та народження дитини вони з відповідачем ще деякий час проживали разом, проте їхній шлюб щоразу набував формального характеру, вони ставали чужими людьми, у них надто часто виникали сварки та непорозуміння. Оскільки відповідач ніде не працював, а сім'ю необхідно було утримувати, то він поїхав до Чеської республіки і такий його відрядний режим роботи ще більше їх розлучив, через що вони стали чужими людьми, у них немає спільних тем для розмов, відповідач там створив нову сім'ю і у нього є дитина. У травні 2012 року, коли вона дізналася, що вагітна другою дитиною і повідомила про це відповідача та чекала від нього позитивних емоцій, але його реакція була непередбачувана, відповідач був категорично проти народження другої дитини, що дуже її обурило і після народження дитини вона поїхала проживати до своїх батьків у с. Чайковичі та з цього часу вони припинили сімейно-шлюбні відносини. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. [PERSON], будучи належним чином повідомлений, про що свідчить оголошення в пресі про розгляд справи, у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та показання свідка, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про одруження та про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 11 серпня 2001 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей (а. с. 3, 4, 5). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із показань позивача [PERSON], допитаної як свідка, вбачається, що у жовтні 2012 року сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть із-за того, що відповідач перебуває у Чеській республіці на роботі і там фактично створив нову сім'ю. Вихованням неповнолітніх дітей відповідач не займається, на утримання дітей з нього стягнуто аліменти, але він їх сплачує не регулярно. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та неповнолітніх дітей.

Outcome: approved