overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016р. заявила позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач надає допомогу позивачу на утримання дитини в недостатньому розмірі. [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала, надала пояснення, що за змістом відповідають викладеному в позовній заяві. [PERSON] позов визнав частково і просив визначити аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію свого довірителя пославшись на відповідні спору вимоги сімейного законодавства. Судом встановлено таке. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2007 року (а.с. 4), від шлюбу мають сина [PERSON], який народився [INFO] За поясненнями сторін, вони з січня поточного року не підтримують шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, в суді перебуває провадження про розірвання шлюбу, спору щодо місця проживання дитини не має. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у частці від доходу. Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В суді встановлено, що відповідач працює в Національному університеті оборони України, його середній заробіток складає близько 8000 грн. на місяць (див. довідку про доходи). Тому, визначення аліментів в частці від доходу відповідача відповідає вимогам закону. Разом з тим, позивачем при визначенні розміру аліментів не враховано те, що обов'язок по утриманню дитини, відповідно до ст. 141 СК України, лежить рівною мірою на кожному з батьків. Доводи позивача про необхідність нести додаткові витрати на лікування дитини з приводу хронічних захворювань, не можуть бути враховані при визначенні щомісячних аліментних платежів, спір з приводу таких витрат може бути вирішений судом в порядку ст. 185 СК України. До того ж відповідач стверджує, що в таких витратах він приймає участь. Тому, з урахуванням інших обставин на які посилались сторони, суд визнає заявлений позивачем розмір стягнень завищеним, і вважає, що встановлення аліментів в розмірі ? частки від доходу відповідача, буде необхідним і достатнім для врегулювання спору по суті. За такого рішення, судові витрати у справі, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року заявив позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. [PERSON] в суд не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заперечень до позову не надходило. Оскільки у справі достатньо даних про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 1999 року, в шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON]. Рішенням Святошинського районного суду від 05 травня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. За позовною заявою сторони проживають окремо, дитина проживає з батьком і перебуває на його повному утриманні, матір будь якої допомоги з утримання дитини не надає. Факт проживання дитини з батьком підтверджується довідкою Виконавчого комітету Жовтневої сільської ради Бородянського району Київської області від 18.03.2016р. № 81. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у частці від доходу. Наведене дає суду підстави прийти до висновку, що позивач має право вимагати від відповідача аліменти на утримання дитини. Погоджується суд і з заявленим до стягнення розміром аліментів, оскільки він визначений з урахуванням вимог ст. 182 СК України. Таким чином, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими, їх розмір реальним і таким, що не суперечить закону, а тому позов підлягає задоволенню. За такого висновку суду, судові витрати у справі, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року заявила позов, за яким з урахуванням наступних змін, просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, в сумі 2000 грн., щомісячно, з дня подання позову і до закінчення дитиною навчання. Позов мотивовано тим, що дитина сторін перебуває на повному утриманні позивача, відповідач же відмовляється приймати в цьому участь. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, надала пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] підтримала доводи свого довірителя, пославшись на відповідні спору вимоги законодавства. [PERSON] просив в задоволенні позову відмовити, і пояснив, що в силу стану здоровя, відсутності постійної роботи, наявності зобовязань щодо своєї сімї, не має можливості надавати допомогу сину. Судом встановлено таке. Сторони не заперечується і знаходить своє підтвердження матеріалами справи, що сторони з липня 1997 року по грудень 2005 року перебували у шлюбі, в цьому шлюбі [INFO] народився син [PERSON], після розірвання шлюбу дитина залишилась з матірю, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.08.2013р. на відповідача були покладені аліментні зобовзання з утримання дитини, у звязку з досягненням дитиною повноліття нарахування аліментів припинено, борг за аліментними зобовязаннями станом 12.08.2016р. складає 75448,55 грн. Наведене вказує на те, що дитина фактично перебувала на повному утриманні матері. Разом з тим, [PERSON] продовжує навчання, є студентом 1 курсу денної форми навчання Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», що підтверджується довідкою ректорату університету, а відповідно самостійних доходів не має. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, як це встановлено ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також сама дочка, син, які продовжують навчання. Отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати аліментів. Доводи відповідача про неможливість надавати допомогу сину не знайшли свого підтвердження належними та допустими доказами, надані медичні документи не вказують на те, що відповідач непрацездатний, відсутність постійної роботи не позбавляє від виконання зобовязань визначених законом. Отже, відповідач зобовязаний надавати допомогу сину на час його навчання у ВНЗ. Разом з тим, суд вважає, з огляду на наведені відповідачем обставини, що позивачем дещо завищений заявлений до стягнення розмір аліментів. Тому, з аналізу наведених вище обставин в їх сукупності, суд вважає, що встановлення аліментів в сумі 1000 грн. буде необхідним і достатнім для врегулювання спору по суті. Отже, позов може бути задоволений частково. Витрати у справі суд покладає на відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року заявила позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що відповідач понад 6 місяців без поважних на те причин не проживає за місцем своєї реєстрації. Представник позивача [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягає, просить задовольнити позов за підстав, наведених в позовній заяві, розглянути справу без його участі та позивача, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідач в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд знаходить за можливе постановити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. За довідкою від 12.04.2016 року (ф. 3), квартира [ADDRESS] неприватизована, будинок перебуває на балансі комунального концерну «Центр Комунального Сервісу», наймачем квартири є [PERSON], разом з позивачем в квартирі також зареєстрований відповідач по справі. Відповідно до ч. 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Позивач стверджує, що відповідач з 2001 року за місцем реєстрації не проживає. Ці доводи позивача знайшли своє підтвердження поясненнями свідка [PERSON], який був допитаний попереднім складом суду. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що [PERSON] більше ніж 6 місяців не проживає за місцем своєї реєстрації, без поважних на те причин, а тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Отже, позов підлягає задоволенню. Питання перерозподілу судових витрат позивачами не порушувалось. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернувся до суду з даним позовом у звязку з розпадом сімї, що є підставою для розірвання шлюбу. Представник позивача в суді позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні з викладених у ньому підстав, оскільки з сторони спільного господарства не ведуть та шлюбних стосунків не підтримують, а тому подальше збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача. Відповідачка, будучи повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не зявилася. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що подружжя перебувають у шлюбі з 16 липня 2011 року, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] ([INFO]). Подальше спільне життя подружжя й збереження сімї є неможливим та інтересам позивача не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, що був укладений ним з [PERSON] Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі. При цьому позивач на вимогах позову наполягав, а відповідач їх визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Судом встановлено таке. Сторони перебувають у шлюбі з 24 грудня 1994 року, на що вказує свідоцтво про шлюб, від шлюбу мають двох дітей, один з яких [PERSON], [INFO], є неповнолітнім (див. свідоцтво про народження). За позовною заявою, сторони понад один рік проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, відповідач створила нову сім'ю, сторонами досягнуто згоди про те, що дитина буде проживати з одним із батьків на свій вибір, а інший з батьків буде надавати допомогу на її утримання, майнового спору між сторонами не має. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання перерозподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, що був укладений нею з [PERSON] Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, просила їх задовольнити за підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач в суд не з?явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. Сторони одружені з 21 серпня 2009 року, на що вказує свідоцтво про шлюб ( а.с.5), від шлюбу мають сина [PERSON], який народився [INFO] (див. свідоцтво про народження). За поясненнями позивача, сторони тривалий час проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спору щодо місця проживання дитини, майнового спору не має. Поновлювати шлюбні відносини позивач не бажає. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Судові витрати у справі позивач побажала залишити за собою, що не суперечить приписам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\3 від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] через канцелярію суду подала заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень до позову не надходило. Оскільки у справі достатньо даних про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2010 року, який був розірваний рішенням суду від 28.03.2016 року, в шлюбі у них [INFO] народилась донька [PERSON]. Сторони проживають окремо, дитина залишилась з матір?ю, батько не приймає участі в утриманні дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у частці від доходу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача аліментів. Згідно з ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню. За такого висновку суду, судові витрати у справі, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, просила їх задовольнити за підстав викладених в позовній заяві. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень до позову не надходило. Оскільки у справі достатньо даних про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2013, в шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON]. За поясненнями позивача сторони близько року не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, дитина залишилась з матір?ю, батько не приймає участі в утриманні дитини. Факт проживання дитини з матір'ю підтверджується актом [NUMBER] від 12.08.2016р., що складений шляхом опиту сусідів позивача. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у частці від доходу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача аліментів. Погоджується суд і з заявленим до стягнення розміром аліментів, оскільки він визначений з урахуванням вимог ст. 182 СК України. Таким чином, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими, їх розмір реальним і таким, що не суперечить закону, а тому позов підлягає задоволенню. За такого висновку суду, судові витрати у справі, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1 червня 2007 року. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, між сторонами почали виникати розбіжності та непорозуміння, щодо подальшого сімейного життя. Фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не з`явилася. Відповідач у судове засідання з'явився, проти розірвання шлюбу не заперечував. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, шлюб фактично розпався, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, спільного господарства не ведуть. Таким чином, суд знаходить, що сім'я розпалася остаточно, примирення бути не може, шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. На підставі статтей 105, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вони з [PERSON], відповідачем по справі, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2011 року. Сімейне життя між сторонами не склалося, з 07 грудня 2014 року сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає, позивач вважає подальше збереження сім»ї неможливим, а тому просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з»явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 15). Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання, про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло, тому, відповідно до ст.224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Суд дослідив матеріали справи та встановив, що подружжя перебуває в шлюбі з 10 грудня 2011 року, який зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 807 (а.с. 4). Сторони від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюб носить формальний характер, оскільки сторони разом не проживають, не підтримують подружніх стосунків, позивач наполягає на розірванні шлюбу, отже, збереження даної сім`ї є недоцільним та неможливим, тому суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та задовольняє його. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, що був укладений нею з [PERSON]. [PERSON] подала заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечувала. [PERSON] в суд не прибув, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень до позову не надходило. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. Сторони перебувають у шлюбі з 09 вересня 2005 року, на що вказує свідоцтво про шлюб (а.с. 3), від шлюбу мають сина [PERSON], який народився [INFO] (а.с. 4 - свідоцтво про народження). За позовною заявою, сторони з січня 2012 року проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом з матір'ю, майнового спору між сторонами не має. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання про перерозподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, що був укладений нею з [PERSON] Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, а відповідач позов визнав. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За позовною заявою, сторони перебувають у шлюбі з 29.09.2007 року, від шлюбу мають сина [PERSON], який народився [INFO], сторони з січня поточного року шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, спору щодо місця проживання дитини та майнового спору не має, питання утримання дитини вирішується в судовому порядку. Тому, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. За такого рішення, витрати понесені позивачем при зверненні до суду мають бути компенсовані відповідачем відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved