Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] 30 серпня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він 23 квітня 1983 року на підставі договору купівлі-продажу придбав 11/25 частини будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сентябрська, буд. 35. 13 серпня 1997 року заявнику було видане свідоцтво про право на спадщину на 14/25 частини зазначеного будинку. 26 травня 2016 року заявник звернувся до нотаріуса з метою подарувати належне йому домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Вереснева, буд. 35 своїй доньці, але отримав відмову, оскільки адреси не співпадають. Різні назви вулиці, зафіксовані в різний часовий період в правовстановлюючих документах заважають заявнику реалізувати його право на розпорядження майном. 01 липня 2016 року Дніпропетровською міською радою заявнику надана інформація щодо помилковості найменування вулиці, де розташований будинок. Заявник просив суд встановити факт тотожності 11/25 частини будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сентябрська, буд. 35, зазначеної в договорі купівлі-продажу від 23 квітня 1983 року, та 11/25 частини будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Вереснева, буд. 35, яка належить на праві власності [PERSON]; встановити факт тотожності 14/25 частини будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Сентябрська, буд. 35, зазначеної в свідоцтві про право на спадщину від 13 серпня 1997 року, та 14/25 частини будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Вереснева, буд. 35, яка належить на праві власності [PERSON] У своїй заяві від 11 квітня 2017 року заявник [PERSON] просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 11 квітня 2017 року до суду надійшло клопотання представника Дніпропетровської міської ради з проханням відкласти слухання справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 11/25 частин домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сентябрська, 35 на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 1983 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1-2152, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 17 травня 1983 року (а.с. 6-7). Також йому належить 14/25 частин домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Сентябрська, 35 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 серпня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 4-2695, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 23 грудня 1997 року (а.с. 8). У відповіді Дніпропетровською міської ради від 01 липня 2016 року № 3/824 зазначено, що використання у документах найменувань «вулиця Сентябрська» або «улица Сентябрьская» є помилковими. При оформленні будь-яких документів необхідно користуватись чинним найменуванням «площа Вереснева» (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. На підставі ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У своїй заяві [PERSON] посилається на те, що він не має змоги реалізувати своє право розпорядження належним йому домоволодінням за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Вереснева, буд. 35, через різні назви вулиць, зафіксовані в правовстановлюючих документах в різні часи. Однак заявником в порушення вимог ст. ст. 10-11, 59-60 ЦПК України не було надано суду належних доказів на підтвердження обставин, зазначених у заяві, а саме: доказів неможливості розпорядитися належним заявнику будинком, зокрема, відмову нотаріуса в посвідченні договору дарування. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд вважає, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає. Таким чином,

Outcome: dismissed