Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє представник адвокат [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою до виконавчого комітету Холмківської сільської ради Ужгородського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свій позов мотивує тим, що 23 грудня 1998 року померла її баба [PERSON], 23.12. [INFO], мешканка с. Концово Ужгородського району, вул. Польова, 113, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 26.04.2017 року Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану повторно. Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської районної ради народних депутатів Закарпатської області від 14 лютого 1990 року за № 26 «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать окремим громадянам та головам колгоспних дворів сіл…, Концово,….» вирішено Ужгородському міжміському бюро техінвентаризації провести реєстрацію вказаних будинків, оформити право власності на житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами і видати свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння окремим громадянам та головам колгоспних дворів, в тому числі на житловий будинок № 113 з належними до нього надвірними будівлями та спорудами по вул. Польовій в с. Концово на ім'я голови колгоспного двору [PERSON]. Вказує, що Ужгородським районним КП (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності, на об'єкти нерухомого майна не проводилась реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок, як зазначено у відповіді на адвокатський запит № 61/01/16 від 28 лютого 2017 року. Отже, пояснює, що її баба [PERSON] оформити право власності на будинок не встигла. Відповідно до [PERSON] зі Спадкового реєстру № 47603747 від 03.05.2017 року, наданого приватним нотаріусом [PERSON] - спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Пояснює, що в зв'язку з тим, що її баба була угоркою, за часів радянської влади її прізвище з угорської при виготовленні документів писали як «Грофик», так і «Грофік», а ім'я в таких варіантах як [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте сукупність всіх документів, на яких ґрунтується дана позовна заява, свідчить про те, що це є одна й та сама особа. 23.06.2016 року померла її мати [PERSON] (Магдолна) Степанівна, [INFO], донька [PERSON], мешканка с. Концово, Ужгородського району, вул. Польова, 113. Вказує, що її мати, [PERSON], залишила заповіт, посвідчений 14 червня 2016 року секретарем Холмківської сільської ради [PERSON], реєстр № 97, яким заповіла все майно, що буде належати їй на день смерті, [PERSON], [INFO]. Заявою від 11.07.2016 року за № 14, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], вона повідомила про прийняття всієї спадщини, яка залишилась після смерті матері [PERSON] Єдиний спадкоємець окрім неї - її брат [PERSON], заявою від 25.07.2016 року № 18 відмовився від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Відповідно до листа приватного нотаріуса [PERSON] № 07/01-16 від 09.02.2017 повідомлено, що відкрито спадкову справу за № 09/2016 після смерті [PERSON] та єдиним спадкоємцем є дочка померлої - [PERSON] Холмківська сільська рада надала довідку від 23.06.2016 року № 3069 про те, що [PERSON] дійсно проживала разом з мамою - [PERSON] за адресою с. Концово, вул. Польова, 113 до дня її смерті 23.06.2016 року і вела з нею спільне господарство. У зв'язку із заведенням спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла 23.06.2016 року, приватним нотаріусом [PERSON] при встановленні складу спадкового майна було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на належний померлій житловий будинок в с. Концово, вул. Польова,113 та рекомендовано звернутись до суду з заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Також зазначає, що 29.05.2017 року вона звернулася із заявою до приватного нотаріуса [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається з житлового будинку в Ужгородському районі, с. Концово, вул. Польова, № 113. 29.05.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в звязку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на майно, вихідний номер 38/02-31. Саме після цього вона звернулась до Ужгородського районного КП (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та дізналась, що будинок № 113 по вул. Польовій в с. Концово був виділений ще її бабусі [PERSON], яка не встигла оформити право власності на нього, а її мати [PERSON] до моменту смерті теж не оформила право власності на вказаний будинок в порядку спадкування. Факт її спільного проживання з бабусею [PERSON] на день її смерті 23.12.1998 року та з матір'ю [PERSON] (Магдолною) Степанівною на день її смерті 23.06.2016 року підтверджується також будинковою книгою, копія якої додається та довідками Холмківської сільської ради. На адвокатський запит віді 15.02.2017 року до Холмківської сільської ради про надання довідки про те, що вона та [PERSON] дійсно проживали разом з [PERSON] ([PERSON]) на день її смерті і вели спільне господарство за адресою Ужгородський р-н, с. Концово, вул. Польова, 113 відповіді не надійшло. Проте, стверджує, з вищенаведеного достатньо очевидно, що і [PERSON], і вона вчасно прийняли спадщину за фактом спільного проживання на день смерті відповідно до ст. ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української PCР, які діяли на час відкриття спадщини за померлою [PERSON] Також пояснює, що факт родинних відносин між нею та [PERSON] (Магдолною) Степанівною як матір'ю та [PERSON] ([PERSON]) як бабусею підтверджується наступними документами: 1.Архівною довідкою Державного архіву Закарпатської області № 16/01/20 від 23.03.2017 року про те, що [PERSON] народилася 23.12.1914 року в с. Часлівці Ужгородського району (актовийзапис № 123 від 28 грудня 1914 року). 2.Архівною довідкою Державного архіву Закарпатської області № 16/01-20 від 23.03.17 року цро те що 21.07.1934 року в с. Величі Геївці в книзі реєстрації актових записів про одруження під № 09 було зареєстровано шлюб громадян [PERSON] (1908 р.н.) та [PERSON] ([INFO] ). 3.Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00017685124 від 20.02.2017 р. про народження [PERSON] Магдолни 06.02.1945 року, батьком якої записано [PERSON] (українською - [PERSON]), матір'ю - [PERSON], орган державної реєстрації - виконавчий комітет Холмківської сільської ради. 4.Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00017685007 від 20.02.2017 р. про укладення шлюбу 07.07.1962 року (актовий запис № 13) між [PERSON] та [PERSON], яка після одруження отримала прізвище [PERSON]. 5.Свідоцтвом про народження [PERSON], 02.06.1963 в с. Концово, батьком якої записано [PERSON], матір'ю - [PERSON] ( ісце реєстрації- Холмківська сільська рада), дата видачі - 02.06.1963 року. 6.Свідоцтвом про шлюб, зареєстрованим 30.08.1980 року між [PERSON] та [PERSON], виданий виконавчим комітетом Холмківської сільської ради повторно 08.08.2014 року. Вважає, що відповідно до норм Цивільного кодексу Української РСР, які діяли на момент відкриття спадщини за померлою [PERSON], її донька [PERSON] прийняла спадщину вчасно, так як проживала разом з нею. За померлою матір'ю [PERSON] позивачка спадщину прийняла відповідно до діючого ЦКУ шляхом подання до 6 місяців заяви до нотаріальної контори. На підставі вищенаведеного позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], померлої 23.12.1998 року та матері [PERSON], померлої 23.06.2016 року, на житловий будинок № 113 з належними до нього надвірними будівлями та спорудами по вулиці Польовій в с. Концово Ужгородського району. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, однак адвокат позивача [PERSON] подала через канцелярію суду заяву від 22.06.2017 року про розгляд справи без їхньої участі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач представник виконавчого комітету Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання повторно не зявився, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявився, однак подав через канцелярію суду заяву від 22.06.2017 року про розгляд справи без його участі. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. За приписами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як встановлено у судовому засіданні, 23 грудня 1998 року померла баба позивачки [PERSON] - [PERSON], [INFO], мешканка с. Концово Ужгородського району, вул. Польова, 113, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 26.04.2017 року Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 227836, актовий запис № 51. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської районної ради народних депутатів Закарпатської області від 14 лютого 1990 року за № 26 «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать окремим громадянам та головам колгоспних дворів сіл…, Концово,….» вирішено Ужгородському міжміському бюро техінвентаризації провести реєстрацію вказаних будинків, оформити право власності на житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами і видати свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння окремим громадянам та головам колгоспних дворів, в тому числі на житловий будинок № 113 з належними до нього надвірними будівлями та спорудами по вул. Польовій в с. Концово на ім'я голови колгоспного двору [PERSON]. Даний факт також підтверджується архівним витягом № 54 від 24.03.2017 року. Однак, судом встановлено, що Ужгородським районним КП (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності, на об'єкти нерухомого майна не проводилась реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок, що зазначено у відповіді № 61/01/16 від 28 лютого 2017 року на адвокатський запит від 14 лютого 2017 року за № б/н. Отже, судом встановлено, що баба позивачки [PERSON] - [PERSON] оформити право власності на будинок не встигла. Відповідно до [PERSON] зі Спадкового реєстру № 47603747 від 03.05.2017 року, наданого приватним нотаріусом [PERSON] - спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Судом також встановлено, що 23.06.2016 року померла мати позивачки - [PERSON] (Магдолна) Степанівна, [INFO], - донька [PERSON], мешканки [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 210204, виданим 23.06.2016 року Виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Факт родинних відносин між матірю позивачки [PERSON] (Магдолною) Степанівною та бабусею позивачки - [PERSON] підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00017685124, сформованого 20.02.2017 року, відповідно до якого [PERSON] Магдолна народилася 06.02.1945 року, її батьком зазначений [PERSON], а матірю - [PERSON]. Як вбачається з архівної довідки № 16/01-20 від 23.03.2017 року, 21.07.1934 року в с. Великі Геївці Ужгородського району в книзі реєстрації актових записів про одруження під № 09 було зареєстровано шлюб громадян [PERSON] та [PERSON]. З [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017685007, сформованого 20.02.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб 29.03.2012 року з гр. [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Як вбачається з позовної заяви, у зв'язку з тим, що баба позивачки була угоркою, за часів радянської влади її прізвище з угорської при виготовленні документів писали як «Грофик», так і «Грофік», а ім'я в таких варіантах як [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте сукупність всіх документів, на яких ґрунтується дана позовна заява, свідчить про те, що це є одна й та сама особа. Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та її матірю [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивачки [PERSON] № 0379011, виданим 02.07.1963 року. Свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 08.08.2014 року підтверджується те, що [PERSON] 30.08.1980 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Судом встановлено, що мати позивачки - [PERSON], залишила заповіт, посвідчений 14 червня 2016 року секретарем Холмківської сільської ради [PERSON], реєстр № 97, яким заповіла все майно, що буде належати їй на день смерті, [PERSON], [INFO] Даний факт підтверджується також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44523557. Заявою від 11.07.2016 року за № 14 [PERSON], підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], позивачка повідомила про прийняття всієї спадщини, яка залишилась після смерті матері [PERSON] Також, з матеріалів справи вбачається, що єдиний спадкоємець окрім неї - її брат [PERSON], заявою від 25.07.2016 року № 18, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], відмовився від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Як вбачається з листа приватного нотаріуса [PERSON] № 07/01-16 від 09.02.2017 року, повідомлено, що відкрито спадкову справу за № 09/2016 року після смерті [PERSON] та єдиним спадкоємцем є дочка померлої - [PERSON], [INFO] З довідки № 3069 від 23.06.2016 року, виданої Холмківською сільською радою вбачається, що [PERSON] дійсно проживала разом з мамою - [PERSON] за адресою с. Концово, вул. Польова, 113 до дня її смерті 23.06.2016 року і вела з нею спільне господарство. Факт її спільного проживання з бабусею [PERSON] на день її смерті 23.12.1998 року та з матір'ю [PERSON] (Магдолною) Степанівною на день її смерті 23.06.2016 року підтверджується також будинковою книгою, копія якої додана до матеріалів справи. Судом також встановлено, що 29.05.2017 року [PERSON] звернулася із заявою № 17 до приватного нотаріуса [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається з житлового будинку в Ужгородському районі, с. Концово, вул. Польова, № 113. 29.05.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в звязку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на майно за вихідним номером 38/02-31. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.04 (набрання чинності новим ЦК України) застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі ст. ст. 524, 534 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на момент виникнення даних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини за ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця. За правилами ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд вважає, що відповідно до норм Цивільного кодексу Української РСР, які діяли на момент відкриття спадщини за померлою [PERSON], її донька [PERSON] прийняла спадщину вчасно, так як проживала разом з нею. За померлою матір'ю [PERSON] позивачка спадщину прийняла відповідно до діючого ЦКУ шляхом подання до 6 місяців заяви до нотаріальної контори. Так, згідно з ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається із заповіту померлої матері позивачки [PERSON], посвідченого 14 червня 2016 року секретарем Холмківської сільської ради [PERSON], реєстр № 97, все майно, що буде належати їй на день смерті, [PERSON] заповіла [PERSON], [INFO]. Заявою від 11.07.2016 року за № 14, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] повідомила про прийняття всієї спадщини, яка залишилась після смерті матері [PERSON] Єдиний спадкоємець окрім позивачки - її брат [PERSON], заявою від 25.07.2016 року № 18 відмовився від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. За положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно з ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Право власності підлягає захисту від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, зокрема власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. На підставі ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Відповідно до ч. 1 та п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно з п. 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В розумінні ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За загальним правилом, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Якщо у складі спадщини є нерухоме майно, спадкоємець, який прийняв спадщину, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, спірне майно належало на праві власності спадкодавцю, позивач спадщину прийняла, таким чином визнання права власності на житловий будинок за позивачами в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, не порушує інтересів третіх осіб, а\~ заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved