Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] 04.04.2019р. звернувся з позовом до [PERSON] та просив стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 18103,00 грн, моральної шкоди 2000,00 грн. В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що він є власником 4-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідач є власником квартири [ADDRESS] . 12.11.2018р. позивачем було виявлено факт залиття його квартири, стіни, стеля, підлога кухні якої та суміжної з кухнею кімнати були залиті водою. Спроби запросити [PERSON] до квартири позивача виявились безрезультатними, ніхто вхідні двері квартири [ADDRESS] не відчинив. В квартирі [ADDRESS] близько 2-х років здійснюються ремонтні роботи, а відповідач час від часу навідується до неї. 12.11.2018р. комісією було проведено обстеження квартири позивача та встановлено факт її залиття з кв. [INFO] . По телефону відповідача було повідомлено про факт залитття та запрошено бути присутньою при складанні акту, однак [PERSON] повідомила, що не може з`явитись, при цьому пообіцяла зустрітися з позивачем, оглянути пошкоджені приміщення. В подальшому відповідач не відповідала на дзвінки. 17.01.2019р. у формі смс-повідомлення відповідачу було надіслано письмову вимогу про відшкодування завданої шкоди та зазначено про намір звернутись до суду з позовом. На початку лютого 2019р. [PERSON] разом з робітником, який виконував у кв.136 ремонтні роботи, зайшла до квартири позивача з метою узгодження питання заміни каналізаційних труб, необхідність в чому виникла при виконанні ремонту в кв. [INFO] . На зауваження позивача про необхідність відшкодувати шкоду, спричинену залиттям, повідомила, що нічого не можна зробити, оскільки вода не могла потрапити у суміжну кімнату та спричинити збитки. Пізніше від [PERSON] на адресу позивача надійшов лист, датований 05.03.2019р., зі змісту якого слідувало, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири 132, є безпідставними, бездоказовими. 20.02.2019р. електронним повідомленням [PERSON] повідомлено про проведення експертом-оцінювачем дослідження квартири позивача з метою визначення вартості матеріального збитку власнику квартири [INFO] , спричиненого залиттям з квартири [ADDRESS] . Однак на дату огляду 25.02.2019р. відповідач не з`явилась, результати обстеження були зафіксовані в акті, додатково оцінювачем проводилась фотофіксація. Згідно висновку експерта [PERSON] , вартість (з урахуванням фізичного зносу) матеріального збитку, завданого власнику квартири 132, становить 15603,00 грн, вартість дослідження 2500 грн., в зв`язку з чим позивач просить стягнути 18103,00 грн. в якості збитків. Крім того, як зазначив [PERSON] , внаслідок залиття частини приміщень квартири позивача, він зазнав моральних та душевних страждань, оскільки через виникнення плісняви та грибка в кухні та суміжній кімнаті він не міг в повній мірі користуватись вказаними приміщеннями, а ігнорування вимог відповідачем завдали моральні страждання позивачу, який є інвалідом 2-ї групи, тому розмір моральної шкоди позивач визначає в сумі 2000 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, позивач змушений був звернутись до суду з зазначеними вимогами. Ухвалою судді від 12.04.2019р. відкрито провадження, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням/викликом сторін. 10.06.2019р. ухвалою суду зупинено провадження у зв`язку зі смертю позивача 28.05.2019р., оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво. 13.04.2020р. залучено правонаступника позивача - [PERSON] , яка згідно свідоцтва про спадщину за заповітом від 10.02.2020р. є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] .. 09.10.2020р. на адресу суду надійшов відзив від [PERSON] , в якому вона заперечувала проти задоволення заявлених вимог, посилаючись на відсутність в матеріалах справи акту, який би відповідав вимогам, зазначеним в п.2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76, додатку №4. Так, у доданому акті не зазначено про присутність осіб з винної сторони та власника квартири [ADDRESS] . Все вищезазначене позбавило відповідача можливості надання доводів на спростування акту. Про наявність акту від 12.11.2018р. відповідач дізналась після ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, відсутні докази, що ЖБК Ленінський-26 є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок [ADDRESS] та не надані посадова інструкція керуючої [PERSON] і сантехніка [PERSON] , які б підтверджували їх право складати акт, а тому вказаний акт є недопустимим доказом, на думку [PERSON] . Оскільки обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача, то матеріали справи не містять доказів на підтвердження завдання відповідачем моральних страждань позивачу, а тому в їх задоволенні теж необхідно відмовити. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати 28.10.2020р. з ініціативи суду до участі в справі в якості третіх осіб залучено власників квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , при цьому правонаступник позивача наполягала, що відповідачем у справі має бути саме [PERSON] , оскільки про неї повідомило керівництво ЖБК, і вона постійно займається ремонтом квартири. У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 27.01.2021р. зазначено, що акт про залиття містить всі істотні умови та обставини залиття квартири, відомості про обсяг шкоди та посадових осіб, які склали акт 12.11.2018р. Щодо відсутність в акті відомостей про те, що при його складенні була присутні відповідач, то позивач пояснює цю обставину умисним ухиленням відповідача від присутності при складенні акту, у зв`язку з чим було залучено сусідку [PERSON] , яка також підписала акт. Щодо не присутності відповідача при проведенні експертного дослідження, то з боку позивача були вчинені всі дії щодо належного її повідомлення дату та часу обстеження, однак відповідач ухилялась від отримання виклику. Крім того, [PERSON] зазначила, що саме відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та саме вона оплачує комунальні платежі за користування квартирою [ADDRESS] . Однак відомості, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [INFO] та зареєстровані за цією адресою, на дату звернення до суду позивачу не були відомі, вони не проживали на дату залиття у квартирі [ADDRESS] , а оскільки на дату виникнення спірних правовідносин повноправним користувачем квартири [ADDRESS] , з якої відбулось залиття, була саме [PERSON] , тому вона зобов`язана не порушувати права та інтереси інших власників майна, та саме відповідачем [PERSON] була допущена недбалість, яка спричинила залиття квартири 132 та завдання збитків позивачу. А питання про залучення до участі у справі власників квартири [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] залишила на розсуд суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити на підставі представлених доказів та доводів, викладених в позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, вказуючи на те, що вони є безпідставними, оскільки відсутні докази протиправної поведінки та вини відповідача в залитті квартири. Заслухавши учасників справи, свідків,дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із наданих письмових доказів судом встановлено, що [PERSON] в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 03.02.2000р., зазначений спадкоємцем [PERSON] , який успадкував квартиру [ADDRESS] (а.с.36). Згідно договору купівлі-продажу від 20.03.2018р. співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.122). Місце проживання відповідача [PERSON] з 04.04.2018р. зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.125-127, 106-зворот). 12.11.2018 року комісією в складі керуючого ЖБК «Ленінський-26» Левченко О.О, власника кв.131 [PERSON] , сантехніка [PERSON] було складено акт, за змістом якого при візуальному огляді квартири [ADDRESS] , виявлено, що після залиття, яке сталося 12.11.2018р. з квартири [INFO] (власник [PERSON] ) в кв.132 є пошкодження стелі по всій площі кімнати (17,9 кв м), також кухні (10,5 кв м), великими плямами та частина стіни вздовж труби опалення, на місці яких з`явилась пліснява. Існуючі пошкодження потребують негайного проведення робіт щодо виведення плісняви та ремонтних робіт по відновленню стелі та частини стіни з заміною шпалер (а.с.20). Відповідно до звіту, складеного 05.09.2019 р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку об`єкту оцінки квартири під [ADDRESS] , власник якої [PERSON] , станом на дату оцінки з метою використання результатів оцінки для прийняття власником майна рішення по відшкодуванню збитку, становить 15603,00 грн. (а.с.21-62). Вартість дослідження по звіту склала 2500 грн.(а.с.11). Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування завданих позивачу матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Вказані правовідносини регулюються нормами\~Цивільного кодексу України. Нормами ч.1 ст.15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ч.1\~ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1статті 316 ЦК Українивстановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.ч. 4, 5ст.\~319\~ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За змістом ч. 1 ст.322\~ЦК\~України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Відповідно до частини третьої\~статті 386 ЦК України\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій\~статті 22 ЦК України\~зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно ч.ч.1,2\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до\~ст. 1192 ЦК України,\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 686/11256/16-ц. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно з нормами ст.13 ЦПК України суд розглядає\~справи не \~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~вимог\~ст.76\~\~ЦПК\~України доказами\~є\~будь-які\~дані,\~\~на\~підставі яких\~суд \~встановлює\~наявність\~або\~відсутність \~обставин\~\~(фактів),\~\~що\~обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших\~обставин,\~які\~мають\~значення\~для вирішення\~справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими\~і електронними\~доказами; 2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~ \~ \~Належними є\~докази,\~\~які\~ містять\~\~інформацію щодо\~\~предмета \~доказування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Предметом\~доказування\~є\~обставини,\~що\~підтверджують\~заявлені\~вимоги чи\~заперечення або\~мають інше\~значення для\~розгляду справи\~і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх\~вимог\~або\~заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~ \~ \~ \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~За нормами\~ч.1\~ст.95\~ЦПК\~України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. \~ \~ \~ \~Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази\~\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Суд звертає увагу на те, що позивачем та його представником не заявлялись клопотання про призначення судової експертизи для встановлення причини залиття квартири, хоч їм і роз`яснювались наслідки не заявлення такого клопотання. Крім того, як судом зясовано відповідач [PERSON] не власником квартири [ADDRESS] . Згідно з нормами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. За вимогами ст. 322 ЦК Україн власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за вказаними нормами саме власник майна несе відповідальність в разі неналежного утримання свого майна. Оскільки позовні вимоги пред`явлені не до належного відповідача до особи, яка зареєстрована за вказаною адресою, однак не являється власником цього нерухомого майна, тоді до власників позовні вимоги не були заявлені. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд також відмовляє у її задоволенні, виходячи з наступного. В силу ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідностатті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи те, що позивачем не доведено завдання відповідачем йому матеріальної шкоди, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також не підлягають до задоволення. Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини та норми, якими дані правовідносини регулюються, суд залишає позовні вимоги [PERSON] без задоволення в повному обсязі у зв`язку з тим, що заявлені до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed