Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] в серпні 2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2006, мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, припинили підтримувати подружні відносини, а тому позивач дійшов висновку, що шлюб носить лише формальний характер, у зв'язку із чим була змушена звертатись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.10.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також зазначила, що вони з відповідачем припинили підтримувати шлюбно-сімейні відносини, та з 2015 року не проживають разом та припинили ведення спільного господарства. Усі спроби зберегти родину позитивного результату не дали, а тому не бажала надання їм з відповідачем строку на примирення. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що вони з позивачем дійсно з 2015 року проживають окремо та не підтримують шлюбно-сімейні відносини, намірів зберегти шлюб він не має, а тому вважав за доцільне розірвати укладений з позивачем шлюб. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 29.12.2006 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1937, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Сторони по справі мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін, вони з 2015 року не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства, намірів зберегти шлюб вони не мають. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved