Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування вказаної заяви зазначалося, що заявник є дочкою [PERSON] , яка [INFO] померла на тимчасово окупованій території, а тому отримати свідоцтво про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України неможливо. У зв`язку з цим заявник, посилаючись на норми діючого законодавства, просила встановити факт смерті її матері для отримання свідоцтва про смерть. У судове засідання заявник не з`явилася, подала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, зазначені у заяві вимоги підтримала. Чорнобаївський РВ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - заінтересована особа) про дату, час і місце розгляду справи з огляду на невідкладність розгляду даної категорії справ повідомлявся шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, заяви з додатками та судової повістки кур`єрською кореспонденцією, однак явку свого представника у судове засідання не забезпечив з невідомих причин, будь-яких заяв чи клопотань не надіслав. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. З копії виданого повторно свідоцтва про народження від 19 травня 1988 року серії [NUMBER] , копії свідоцтва про укладення шлюбу від 30 листопада 1990 року серії [NUMBER] та копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 8 липня 1996 року серії [NUMBER] вбачається, що заявник, дошлюбне прізвище якої «[PERSON] », є дочкою [PERSON] . Заявник взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується копією довідки від 17 жовтня 2016 року № 0000005969. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть [PERSON] від 10 лютого 2021 року серії [NUMBER] , видане так званим «відділом запису актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки». На підтвердження факту смерті [PERSON] до заяви також додано копії довідки про причину смерті № 49 від 10 лютого 2021 року та лікарського свідоцтва про смерть № 49 від 10 лютого 2021 року, виданих так званою «Державною установою «Ровенківська центральна багатопрофільна лікарня» Луганської Народної Республіки». Згідно з копією відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 20 квітня 2021 року № 626/22.22-01.11/21 заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки надане лікарське свідоцтво про смерть № 49 від 10 лютого 2021 року, видане так званою «Державною установою «Ровенківська центральна багатопрофільна лікарня» Луганської Народної Республіки» не є підставою для проведення такої реєстрації. Таким чином заявник позбавлена можливості самостійно зареєструвати факт смерті матері та отримати свідоцтво про смерть через державні органи без необхідності звернення до суду. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Статтею 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» визначено, що згідно з цим Законом тимчасово, з дня набрання ним чинності з урахуванням положень Закону України «Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей» на строк до 31 грудня 2021 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей). Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» визначено територію м. Ровеньки Луганської області, де померла [PERSON] , як таку, на якій діяльність державних органів влади України, в т.ч. органів (установ) державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється. Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. У ч. 3 цієї статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Беручи до уваги наведене, досліджені у судовому засіданні документи, що підтверджують факт смерті матері заявника, суд дійшов висновку про достатність підстав для встановлення даного факту та задоволення заяви, оскільки іншим чином встановити його неможливо, а встановлення даного факту необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть. На підставі викладеного,

Outcome: approved