Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] ( далі - позивач ) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] ( далі - відповідач ), про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісяця, тобто по 600 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.11.2012 року сторони зареєстрували шлюб. За час шлюбу у подружжя народилися двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Позивач в позовній заяві зазначає, що сторони разом не проживають. Діти проживають разом з нею і повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не забезпечує та не працює попри те, що є працездатною, здоровою особою. [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю, в судових дебатах попросила стягувати з відповідача аліменти на її користь по 450 грн. на кожну дитину. [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та погоджується сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 450 грн. на кожну дитину. Окрім цього в судовому засіданні пояснив, що ніде не працює, ніяких грошових доходів не одержує, на даний час відбуває покарання у вигляді громадських робіт та з'являється в КВІ на реєстрацію, в зв'язку з чим немає можливості десь працювати та поїхати за межі населеного пункту в якому зареєстрований на сезонні чи інші заробітки Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.11.2012 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Дубенківській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 06.11.2012 року. Від даного шлюбу у них народилися діти: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, 08.04.2013 року актовий запис №02 та дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Дубенківською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, 22.05.2014 року актовий запис №02. Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] (батько) - відповідач по справі, та [PERSON] (мати) - позивач по справі (а.с. 4, 5). Сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх малолітні діти знаходиться на повному утриманні та вихованні матері з якою і проживають, відповідач по справі участі у вихованні дітей не бере та фінансово їх не утримує попри те, що є працездатною особою. З наданих суду відповідачем пояснень вбачається, що [PERSON] ніде не працює. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочки - [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи відповідач офіційно не працевлаштований, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоров'я та вік дітей, відсутність інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, враховуючи те, що відповідач позов частково визнав та згоден сплачувати аліменти, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та з врахуванням положень ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі по 450 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Вимога позивача про стягнення аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до задоволення не підлягає з наступних підстав. Так, при винесенні рішення про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд, враховуючи докази сторін щодо можливості сплати аліментів в певній твердій грошовій сумі, вирішує питання щодо стягнення аліментів у заявленій позивачем сумі, зменшення заявленої суми чи визначення розміру аліментів в менше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України (ч. 3 ст. 184 СК України). Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, тимчасова допомога призначається в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку у разі, коли: 1) рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення; 2) стосовно одного з батьків здійснюється кримінальне провадження або він перебуває на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі; 3) місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено. Так, сторони в судовому засіданні дійшли згоди про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн. на кожну дитину, що є більше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 28.01.2015 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача - [PERSON], слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial