Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецьк Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначається, що позивач є рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] у м. Голубівка (минула назва Кіровськ) Луганської області, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що розташований в м. Голубівка (минула назва Кіровськ) Луганської області, а також із недоотриманої пенсії. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого рідного брата. 17.09.2020 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у вчиненні зазначеної нотаріальної дії їй було відмовлено з тих підстав, що позивач пропустила передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що завчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не мала можливості у зв`язку з тим, що на момент смерті брата і позивач, і її брат проживали в м. Голубівка (минула назва Кіровськ) Луганської області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, і де не діють державні органи, внаслідок чого факт смерті брата позивача був встановлений у судовому порядку лише 17.09.2020. Несвоєчасність звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини також обумовлена також тією обставиною, що з 12.03.2020 на всій території України установлено карантин для запобігання поширенню корона вірусу COVID-19. Дія цього карантину неодноразово продовжувалася, внаслідок чого були закриті пункти пропуску з тимчасово окупованої території на підконтрольну українській владі територію, у зв`язку з чим позивач не мала можливості вчасно отримати свідоцтва про смерть брата та звернутися до нотаріуса. Позивач наголошує, що вказані обставини мають об`єктивний характер, не залежать від її волі та є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. У зв`язку із викладеними обставинами позивач просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з\~протоколом автоматизованого\~розподілу судової\~справи між\~суддями від\~26.01.2021\~розгляд справи\~було визначено\~судді Ковальову\~В.М., який ухвалою від 27.01.2021 відкрив провадження у зазначеній цивільній справі та призначив її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, яке було призначене на 16.02.2021 (а.с. 28, 29-30). 16.02.2021 до участі у справі співвідповідачем судом було залучене Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, а підготовче засідання було відкладене на 01.03.2021 (а.с. 37-38). 02.03.2021 судом у справі було замінено співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України належним відповідачем Бахмутсько-Лиманським об`єднанням управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, а підготовче засідання було відкладене на 17.03.2021 (а.с. 59-60). Ухвалою суду від 17.03.2021 підготовче провадження у зазначеній цивільній справі було закрите та справа призначена до судового розгляду по суті на 01.04.2021 (а.с. 68). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 розгляд вказаної справи було визначено судді Безкровному І.Г. у зв`язку із вилученням судді Ковальова В.М. через звільнення останнього з посади, у зв`язку з чим судом у новому складі була постановлена ухвала про прийняття цивільної справи та призначення її до судового розгляду по суті (а.с. 78, 79). 19.04.2021 за клопотанням представника позивача судом у приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Фесенка О.М. була витребувана належним чином завірена копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 91-92). 19.05.2021 за клопотанням представника позивача судом було замінено відповідача Військово-цивільну адміністрацію м. Сєвєродонецьк Луганської області належним відповідачем Кіровською міською радою Луганської області (а.с. 116-117). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги сторона позивача підтримує та просить їх задовольнити. Представники відповідачів Кіровської міської ради Луганської області та Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань від них не надійшло, відзиву на позов не подали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання представників відповідачів, які належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ними не повідомлялися, відзиву на позову вони не подали, а сторона позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності представників відповідачів на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 місто Кіровськ Луганської області було перейменоване на місто Голубівка. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який є рідним братом позивача [PERSON] , [INFO] , та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] у м. Голубівка Луганської області відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 17 вересня 2020 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 5-6, 8-9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16). 17.09.2020 постановою приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Фесенка О.М. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті її брата [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що позивачем був пропущений передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, спадкова справа не заводилася і будь-хто із заявою про прийняття спадщини не звертався, про що зазначається в листі цього ж нотаріуса від 27.04.2021 (а.с. 17, 100). Відповідно до\~ст. 1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. Також із ч. 1 ст. 91\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014\~ вбачається, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Разом із цим за правилами ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно з ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням. Оскільки предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, до складу якої входить зокрема нерухоме майно житлова квартира, що знаходиться у м. Голубівка Луганської області, яке розташоване на тимчасово окупованій території України, що є загальновідомою обставиною, і будь-хто зі спадкоємців у передбаченому законом порядку спадщину не прийняв, відповідачем у цій справі має бути територіальна громада за місцем відкриття спадщини в особі відповідного органу місцевого самоврядування, а саме Кіровська міська рада Луганської області. Відповідно до ч. 1\~ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 у справі № 1320цс17 та постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі 592/9058/17-ц, які суд враховує під час розгляду цієї цивільної справи в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України. При цьому коло причин, що можуть свідчити про поважність пропуску спадкоємцем строку подання заяви про прийняття спадщини, законом не визначене, а отже суд у кожному конкретному випадку з урахуванням наданих доказів та встановлених обставин справи визначає, чи є достатні підстави для визначення додаткового строку для подання такої заяви. Як зазначається у позові, причиною пропуску позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що місцем смерті спадкодавця (як і місцем проживання позивача) є тимчасово окупована територія України, внаслідок чого позивач не мала можливості одразу зареєструвати його смерть у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про смерть. Водночас на контрольних пунктах в`їзду-виїзду з тимчасово окупованої території України було заборонено перетин КПВВ в обох напрямках та закриті пункти перетину лінії розмежування підконтрольної та непідконтрольної українській владі територій. Так, згідно з паспортом позивача і спадкодавця їх зареєстрованим місцем проживання є м. Голубівка Луганської області, розташоване на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а отже реєстрація смерті спадкодавця на цій території була неможливою, і фактично вона була здійснена лише 17.09.2020 на підставі відповідного рішення суду. Суд також бере до уваги, що згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 87/2020 від 13.03.2020, а також постановами Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020 та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин, строк дії якого був продовжений постановою Кабінету Міністрів України № 611 від 16.06.2021 до 31.08.2021. У зв`язку\~з цим\~на підставі\~наказу Командувача\~об`єднаних сил\~«Про тимчасове\~обмеження щодо\~перетину лінії\~розмежування» №\~207\~від 15.03.2020 був обмежений пропуск осіб через лінію розмежування з 00 год. 00 хв. 16.03.2020. Таким чином, суд бере до уваги, що поважність причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини позивачем обумовлюється у сукупності проживанням позивача і спадкодавця на тимчасово окупованій території України та запровадженим у країні під час шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] карантину, внаслідок якого були встановлені обмеження перетину лінії розмежування з тимчасово окупованою території України. Ці обставини, на думку суду, суттєво ускладнювали отримання позивачем свідоцтва про смерть спадкодавця у встановленому законом порядку, у той час як подання заяви про прийняття спадщини неможливе до отримання відповідного документа, для чого позивачем як спадкоємцем вживалися необхідні заходи звернення до суду для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України та звернення до нотаріальної контори після отримання свідоцтва про смерть рідного брата. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Також відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права Прецендентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.10.1979 у справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У той же час відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на це строк для прийняття спадщини встановлюється законом у жодному разі не для обмеження прав спадкоємців, а для належного упорядкування та забезпечення правового статусу спадкового майна, яке за логікою законодавця не має тривалий час залишатися безхазяйним. Більше того, згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише за умови, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки вона втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця, з яким вона перебувала у близьких родинних стосунках. І спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для неї занадто надмірним тягарем, що призведе, у свою чергу, до порушення балансу між інтересами держави та фізичної особи. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач пропустила встановлений законодавством строк для прийняття спадщини із поважних причин, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю три місяці із дня набрання рішенням у цій справі законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved