Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] 3 лютого 2014 року звернувся з позовом до суду до відповідачів Дніпропетровської міськради та СТ «Сталь», третя особа Шоста дніпропетровська держнотконтора про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 лютого 2014 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки, з метою усунення яких 21 березня 2014 року позивачем було подано позовну заяву. Позивач у своєму позові посилався на те, що з 16 квітня 1966 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі [PERSON] стала членом СТ «Сталь». Рішенням виконкому Дніпропетровської міськради № 1426 від 15 липня 1999 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0646 га в СТ «Сталь». 28 липня 1999 року на її ім'я було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку та видано державний акт серії ДПД* 026176 від 28 липня 1999 року, земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 1210100000:08:697:0032. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на зазначену земельну ділянку. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті своєї дружини. Позивач у встановленому порядку звернувся до нотконтори з заявою про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса від 27 вересня 2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв'язку з відсутністю державного акта на землю, який було втрачено. Отримати дублікат державного акту на землю в управлінні Держкомзему неможливо через те, що 4 серпня 2008 року пожежею було знищено документацію: державні акти на землю, журнали обліку, книгу видачі державних актів. Позивач у своєму позові просив визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку [ADDRESS], площею 0,0646 га, кадастровий номер 1210100000:08:697:0032, після смерті [PERSON], померлої [INFO]. У своїй заяві до суду позивач справу просив розглянути за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні позивачу відмовити, посилаючись на те, що Дніпропетровською міськрадою жодних прав та інтересів позивача порушено не було, тому між сторонами не існує спору про право, який міг би вирішуватися у судовому порядку. З метою отримання дубліката держакта на земельну ділянку замість втраченого позивач повинен був звернутися до нотаріуса, до компетенції якого відноситься звернення з відповідним запитом до компетентного органу. Представник третьої особи СТ «Сталь» у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялася належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомила. Представник третьої особи Шостої дніпропетровської держнотконтори у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду представник третьої особи справу просив розглянути за своєї відсутності, ухваливши рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 1966 року (а.с. 10). Рішенням виконкому Дніпропетровської міськради № 1426 від 15 липня 1999 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку [ADDRESS] (а.с. 12-15). На підставі рішення виконкому Дніпропетровської міськради № 1426 від 15 липня 1999 року [PERSON] було видано державний акт серії ДПД* № 026176 від 28 липня 1999 року про право приватної власності на земельну ділянку [ADDRESS], про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 17-18). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач у встановленому законом порядку 16 жовтня 2012 року звернувся до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 84). Крім позивача з заявами про прийняття спадщини до нотконтори ніхто не звертався. 16 жовтня 2012 року позивачу Шостою дніпропетровською держнотконторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 94). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у тому числі у вигляді земельної ділянки [ADDRESS] Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Разом з тим, під час оформлення спадщини з'ясувалося, що державний акт серії ДПД* № 026176 від 28 липня 1999 року про право приватної власності на земельну ділянку [ADDRESS], було втрачено; отримати його дублікат неможливо у зв'язку з пожежею, що сталася у приміщенні Управління Держкомзему 4 серпня 2008 року, під час якої було знищено документацію: державні акти на землю, журнали обліку, книгу видачі державних актів. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2582/02-31 від 27 вересня 2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на неї (а.с. 23). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10 вересня 2013 року вбачається, що земельна ділянка [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності, документом, що посвідчує право є державний акт серії ДПД* № 026176 від 28 липня 1999 року, який було видано на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міськради № 1426 від 15 липня 1999 року (а.с. 17-18). Не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача стосовно того, що Дніпропетровською міськрадою жодних прав та інтересів позивача порушено не було, тому між сторонами не існує спору про право, який міг би вирішуватися у судовому порядку, оскільки відповідачем по справі була територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради, а не Дніпропетровська міська рада. За позовами про визнання права власності в порядку спадкування, якщо крім позивача інші спадкоємці відсутні, в якості відповідача виступає саме територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради, оскільки спадщина, яка не була прийнята спадкоємцями, чи від права спадкування спадкоємців було усунуто або у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, може бути судом визнана відумерлою (ч. 1 ст. 1277 ЦК України). Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Таким чином, позивачем правомірно позовні вимоги було заявлено до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, оскільки крім нього інших спадкоємців після смерті [PERSON], померлої [INFO], немає (а.с. 83-95). Також не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача про те, що з метою отримання дубліката держакта на земельну ділянку замість втраченого позивач повинен був звернутися до нотаріуса, до компетенції якого відноситься звернення з відповідним запитом до компетентного органу, оскільки отримати дублікат державного акта про право приватної власності на земельну ділянку позивач не має можливості через пожежу, що сталася у приміщенні Управління Держкомзему 4 серпня 2008 року, під час якої було знищено документацію: державні акти на землю, журнали обліку, книгу видачі державних актів, а державним нотаріусом Шостої дніпропетровської держнотконтори позивачу постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2582/02-31 від 27 вересня 2013 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку. Крім того, абз. 3 п. 23 встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії ДПД* № 026176 від 28 липня 1999 року про право приватної власності на земельну ділянку, який видано на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міськради № 1426 від 15 липня 1999 року, після смерті [PERSON], померлої [INFO], оскільки іншим шляхом, крім визнання права власності в порядку спадкування у судовому порядку, у позивача немає можливості захистити своє право і отримати спадщину. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved