Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON], від імені якої на підставі довіреності діє [PERSON], звернулася в суд із вказаним вище позовом. Обґрунтовуючи позов вказувала, що рішенням Сокирянського районного суду від 15.02.2016 року було визнано її право власності на земельну ділянку площею 1,3199 га, кадастровий номер 73240880001:04:001:0022, розташовану на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку державний акт ЧВ №060718 від 08.10.2011 року був виданий на імя її баби [PERSON]. Звернувшись до державного реєстратора Новодністровської міської ради [PERSON] для реєстрації свого права власності на земельну ділянку, вона дізналася що дана земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Буковинський аграрний союз» на підставі договору оренди землі, укладеного 30.10.2014 року та зареєстрованого 03.11.2014 року. Від свого батька, [PERSON], який проживав спільно з [PERSON] до дня її смерті, вона отримала один екземпляр даного договору оренди з додатками та дізналася, що оскільки баба була хровою та не могла самостійно розписуватися, то в присутності представника відповідача [PERSON] договір та всі додатки від імені [PERSON] підписав він. Також, вона помітила що в договорі не зазначена дата його укладення. Також, зазначена в п.5 договору нормативна грошова оцінка земельної дівлянки не відповідає дійсності, а долучена довідка про таку оцінку видана на земельну ділянку, власником якої є [PERSON]. Крім того, в акті прийому-передачі земельної ділянки не зазначено дату його складання, а підпис в акті не відповідає підпису [PERSON] На її вимогу звільнити зайняту земельну ділянку, листом відповідача від 10.06.2016 року №10-06/1 було їй відмовлено. Вважає вказаний договір оренди недійсним, оскільки покійна [PERSON], як власник земельної ділянки, його не підписувала, договір не містить всіх істотних умов, а саме: не зазначено умови збереження стану обєкта оренди, не зазначено умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Посилаючись на норми ст.ст.15, 16, 203, 204, 207, 208, 215, 216, 319, 321, 386, 387, 638, 1212, 1213 ЦК України, ст.93 ч.6 Земельного Кодексу України, ст.15 Закону України «Про оренду землі», просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 1,3199 га., кадастровий номер 7324088001:04:001:0022, розташованої на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 30.10.2014 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Буковинський аграрний союз»; зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю «Буковинський аграрний союз» повернути [PERSON] земельну ділянку площею 1,3199 га., кадастровий номер 7324088001:04:001:0022, розташовану на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Доповнив, що договір від імені власника земельної ділянки [PERSON] підписано особою, яка не мала належним чином посвідчених повноважень на його підписання [PERSON], тобто порушено встановлену ст.639 ЦК України вимогу щодо письмової форми договору. В примірнику договору, який отримав на руки [PERSON], не зазначена дата укладення договору. Орендну плату за 2014-2015 роки покійна [PERSON] не отримувала за свого життя, також її не отримувала [PERSON] Повноважень на отримання орендної плати по даному договору [PERSON] ні покійна [PERSON], ні спадкоємець [PERSON] не надавали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи що сторони оспорюваного договору в момент його підписання досягли домовленості щодо всіх істотних умов. Також, 29.07.2015 року ТОВ «Буковинський аграрний союз» виплачено до договору орендну плату. При житті [PERSON] не оспорювала договір, тому, на його думку, договір є укладеним. Доказів надання власником землі [PERSON] повноважень [PERSON] на укладення договору та отримання орендної плати, а також доказів права власності на земельну ділянку інших осіб, надати не може. Кому відповідачем видана орендна плата по договору, при тому що на той момент отримувач [PERSON] вже померла, пояснити не може. До укладення договору відповідачем, з метою економії коштів, не замовлялась довідка про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки [PERSON], а до договору долучено таку довідку на земельну ділянку [PERSON], розмір якої є іншим. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що за життя своєї матері [PERSON], яка померла 23.05.2015 року, коли мати внаслідок тяжкої хвороби не виходила за межі господарства, він, як проживаючий разом з матірю, повністю розпоряджався майном матері і мати вимушена була з ним погоджуватися. Оскільки земельна ділянка, належна матері, перебувала в оренді у жителя [INFO] на імя «Іван», який виплачував орендну плату у розмірі 700 кг зерна щорічно, він припинив договірні відносини. Тоді ж він, перебуваючи в приміщенні сільської ради с.Романківці, зустрів знайому жінку, яку в с.Романківці називали «Карпишкою», яка запропонувала йому передати земельну ділянку матері в оренду за орендну плату в розмірі 1 тонну зерна на рік. Тоді він приніс і віддав даній жінці виданий на імя матері державний акт, вона склала договір, він підписав його від імені матері і один екземпляр забрав собі. Письмову довіреність на право укладення від її імені договору мати йому не надавала, він діяв на власний розсуд, а мати з ним погодилася. Він не підписував акт прийому-передачі землі. В 2015 році він разом зі своєю донькою - [PERSON] отримував у відповідача орендну плату до даному договору оренди землі, однак розписувався у відомості він. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона протягом тривалого періоду працювала в сільськогосподарських підприємствах, розташованих в с.Романківці, і добре знає людей в даному селі. Восени 2014 року на підставі усної домовленості з ТОВ «Буковинський аграрний союз» вона надавала даному товариству допомогу в укладенні договорів оренди землі. З цією метою, вона агітувала власників земельних ділянок, збирала у них необхідні документи, заповняла бланки договорів та надавала їх на підписи орендодавцям. Покійну [PERSON] та її сина [PERSON] вона добре знала. Зустрівшись із останнім на вулиці, вона розповіла про умови договору оренди, які пропонує товариство і він погодився укласти договір оренди земельної ділянки його матері. На наступний день [PERSON] прийшов до неї з державним актом, паспортом своєї матері і довідкою про ідентифікаційний номер. Вона зробити ксерокопії даних документів, заповнила 3 екземпляри бланків договорів оренди та стільки ж екземплярів актів прийому-передачі земельної ділянки. Будь-яких письмових повноважень на право укладення від імені товариства договорів, не видавалося. Ввечері того ж дня вона прийшла до [PERSON], розповіла їй про умови договору і остання власноручно підписала договір та акт. Від її пропозиції прочитати бланки, [PERSON] відмовилася, а чи вміла остання читати їй не відомо. Також, неофіційно, без оформлення жодних повноважень, в 2015 році вона приймала участь у видачі орендної плати товариством орендодавцям-власникам земельних ділянок. Їй було відомо, що на момент видачі орендної плати в 2015 році [PERSON] вже померла, однак [PERSON] приїхала зі своїм чоловіком і батьком [PERSON], предявила заповіт [PERSON], даний на її імя, тому їй видати орендну плату. [PERSON] розписалася у відомості та отримала пшеницю. Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №060718 від 08.10.2004 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 1,3199 га., кадастровий номер 7324088001:04:001:0022, розташована на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12). З оригіналів договорів оренди землі вбачається, що орендодавець [PERSON] та орендар Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковинський аграрний союз» в особі директора [PERSON] уклали договір про надання в строкове платне користування земельної ділянки для ведення товарного виробництва, площею 1,3199 га. Вказані договори підписані від імені [PERSON] та директора ТОВ «Буковинський аграрний союз» [PERSON] Даний договір зареєстрований в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №7546459 від 03.11.2014 року. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються зокрема, Цивільним Кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» №161-XIV від 06.10.1998 року. Так, відповідно п.2 ч.1\~ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою\~ст.206 цього Кодексу. Згідно ч.1\~ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За умовами\~ст.203 ЦК України\~особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто, підписання договору сторонами є основною і обовязковою умовою його укладання. Сторона, не підписавши договір не набуває будь-яких прав чи обовязків за договором. Згідно висновку експерта за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи №2667/2668/16-21 від 25.11.2016 року, підписи від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» на оригіналах примірників договору оренди землі від 30.10.2014 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Буковинський аграрний союз» виконані рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підписи у графі «Орендодавець» в примірниках договору оренди землі від 30.10.2014 року, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Буковинський аграрний союз» виконані не [PERSON], а іншою особою. Суд не приймає до уваги показання в судовому засіданні свідка [PERSON] щодо того, що в її присутності договір підписала особисто [PERSON], оскільки даний свідок, а також представник відповідача не надали суду докази на підтвердження того, що [PERSON] мала належним чином підтверджені повноваження укладати від імені ТОВ «Буковинський аграрний союз» договір оренди земельної ділянки з власником земельної ділянки [PERSON] Крім того, з поведінки даного свідка в судовому засідання вбачається її заінтересованість в результатах розгляду справи на користь товариства. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що вищевказаний договір був підписаний ним від імені матері [PERSON] без надання останньою йому письмової довіреністі на вчинення від її імені таких дій. При цьому, акт прийому-передачі землі він не підписував взагалі. Оскільки обставини, зазначені у висновку експерта, підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка [PERSON] та сукупністю інших доказів, суд приймає його як належний та допустимий доказ по справі та вважає встановленою ту обставину, що оспорюваний договір оренди від імені орендодавця [PERSON] підписано іншою особою, а не самою [PERSON] Ст.237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Ч.3 ст.244 ЦК України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представник відповідача в судовому засіданні не довів, що [PERSON], підписавши від імені [PERSON] договір оренди землі від 30.10.2014 року, мав на це належні повноваження, які б випливали з договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Також, представником відповідача не доведено в судовому засідання наявність волевиявлення [PERSON] на укладення договору, а показання свідка [PERSON] в цій частині суд не приймає до уваги, оскільки останній, як особа, що отримувала платежі по даному договору та якій вигідна наявність договору, є заінтересованим в результатах розгляду справи. Згідно ч.3\~ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст.203 ч.3 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Представник відповідача не подав до суду докази, які б свідчили про те, що договір від імені [PERSON] підписано особою, яка мала відповідні повноваження діяти від імені власника земельної ділянки, а також що позивач мала волевиявлення до укладення даного договору, тому суд приймає за основу твердження позивача про відсутність таких повноважень у інших осіб та відсутність у неї бажання та волевиявлення на укладення такого договору. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, суд вважає, що\~спірний договір оренди земельної ділянки від 30.10.2014 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Буковинський аграрний союз», повинен бути визнаний недійсним, оскільки в судовому засіданні встановлено, що він укладений з порушенням вимог чинного законодавства та без волевиявлення позивача на його укладення. При цьому, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що покійна власник земельної ділянки [PERSON]\~отримувала орендну плату на виконання договору оренди, чим схвалила укладений від її імені договір, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цьому, надано не було. Крім того, як представник відповідача, так і допитані в суді свідки заперечували отримання орендної плати саме [PERSON], яка померла до моменту виплати першої орендної плати по договору. Рішенням Сокирянського районного суду від 15.02.2016 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 1,3199 га, цільове призначення якої «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер 7324088001:04:001:0022, розташовану на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №57963528 від 22.04.2016 року підтверджується, що право власності [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] зареєстровано 22.04.2016 року. У звязку з наведеним, суд вважає [PERSON] належним позивачем, яка звернулася до суду з даним позовом, на захист своїх прав, які, на її погляд, порушені відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди землі є обгрунтованими, тому підлягають до задоволення. Ч.1 ст.216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.ст.1212, 1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Оскільки внаслідок визнання судом правочину договору оренди землі від 30.10.2014 року недійсним, відсутні правові підстави для утримання відповідачем земельної ділянки, належної позивачу, відповідач зобовязаний повернути позивачу його земельну ділянку. За таких обставин, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача повернути позивачу земельну ділянку також є обгрунтованими, тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тобто, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1102,40 грн. за дві позовних вимоги немайнового характеру (551,20 + 551,20) підлягає стягненню в відповідача на користь позивача. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу, витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно квитанції №24 від 03.11.2016 року позивачем було сплачено на користь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз суму 1981,80 грн. вартості проведення судової почеркознавчої експертизи. Вказані документально підтверджені судові витрати, на думку суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved