overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року заявила позов до свого чоловіка [PERSON], за яким просила суд постановити рішення про стягнення аліментів на утримання їх дочки [PERSON], в розмірі 30 відсотків від заробітку, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала і пояснила, що перед зверненням до суду шлюбні відносини між сторонами були припинені через подружню зраду чоловіка, з того часу сторони проживають окремо, батько не приймає участі в утриманні дитини. Представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти призначення аліментів та їх розміру, але просила здійснювати стягнення аліментів з дня винесення рішення у справі, і пояснила, що сторони, в супереч доводам позивача, припинили шлюбні відносини в травні поточного року, до цього часу проживали разом, сім'я перебувала на повному утриманні відповідача, про наявність цього спору та те, що дружиною подавався позов про розлучення відповідачу не було відомо. Судом встановлено таке. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2013 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу мають дочку [PERSON], яка народилась [INFO] (див. свідоцтво про народження). За поясненнями сторін, дитина проживає з матір'ю, позивач здійснює догляд за дитиною, не працює, відповідач є приватним підприємцем і має постійний дохід в достатньому розмірі. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у частці від доходу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Заявлений розмір аліментів, окрім того, що не заперечується відповідачем, узгоджується з приписами ст. 183 СК України, та не суперечить іншим вимогам законодавства. Надані в обґрунтування заперечень докази, не дають суду можливості прийти до однозначного висновку, що відповідач до цього часу утримував сім'ю, або ж регулярно надавав допомогу на утримання дитини. До того ж, ці доводи заперечуються позивачем. Тому, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання [PERSON] мають бути присудженні від дня пред'явлення позову, як це встановлено статтею 191 СК України. Отже, суд знаходить, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю на підставі наведених вище норм закону. За такого рішення, обов'язок понести витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він з [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 1995 року, від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через різницю в характерах та постійні сварки, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Позивач вважає збереження сім»ї неможливим, просить шлюб розірвати, а неповнолітню доньку залишити на проживання та виховання з матір»ю. В судове засідання сторони не з»явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач підтримав заявлені позовні вимоги, а відповідач їх визнала. Суд дослідив матеріали справи та встановив, що подружжя перебуває в шлюбі з 14 жовтня 1995 року, який зареєстровано Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 2155 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Сімейне життя не склалося через різницю в характерах та постійні сварки, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків, сторони наполягають на розірванні шлюбу, а отже збереження даної сім`ї є недоцільним та неможливим. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що даний шлюб підлягає розірванню, а також, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд залишає її на подальше виховання при матері. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернувся до суду з даним позовом у звязку з розпадом сімї, що є підставою для розірвання шлюбу. Позивач в суді позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні з викладених у ньому підстав, оскільки з відповідачкою спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають, а тому подальше збереження сімї є неможливим і суперечить його інтересам. Відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі. Збереження сімї вважала неможливим, просила залишити їй дошлюбне прізвище. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що подружжя перебувають у шлюбі з 07 березня 2001 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]), які проживають разом з відповідачкою. Подальше спільне життя подружжя й збереження сімї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернувся до суду з даним позовом у звязку з розпадом сімї, що є підставою для розірвання шлюбу. Позивач в суді позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні з викладених у ньому підстав, оскільки з відповідачкою спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають, а тому подальше збереження сімї є неможливим і суперечить його інтересам. Відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі. Збереження сімї вважала неможливим. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що подружжя перебувають у шлюбі з 19 лютого 2005 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] ([INFO]), який проживає разом з відповідачкою. Подальше спільне життя подружжя й збереження сімї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернувся до суду з даним позовом у звязку з розпадом сімї, що є підставою для розірвання шлюбу. Позивач в суді позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні з викладених у ньому підстав, оскільки з відповідачкою спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають близько шести місяців, а тому подальше збереження сімї є неможливим і суперечить його інтересам. Відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі. Збереження сімї вважала неможливим. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що подружжя перебувають у шлюбі з 20 липня 2003 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]), які проживають разом з відповідачкою. Подальше спільне життя подружжя й збереження сімї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернувся до суду з даним позовом у зв'язку з розпадом сім'ї, що є підставою для розірвання шлюбу. Позивач в суді позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні з викладених у ньому підстав, оскільки з відповідачкою спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають з липня 2015 року, а тому подальше збереження сім'ї є неможливим і суперечить його інтересам. Відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі. Збереження сім'ї вважала неможливим. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що подружжя перебувають у шлюбі з 05 червня 2014 року, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON] ([INFO]), якаий проживає разом з відповідачкою. Подальше спільне життя подружжя й збереження сім'ї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, що був укладений нею з [PERSON] Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. Відповідач в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. Сторони перебувають у шлюбі з 06 березня 1999 року, на що вказує свідоцтво про шлюб, від шлюбу мають дві дочки [PERSON], яка народилася [INFO] року, та [PERSON], [INFO] (див. свідоцтво про народження). За поясненнями позивача, шлюб розпався через те, що чоловік зловживає спиртними напоями та нехтує інтересами сім'ї, сторони хоч і проживають в одній квартирі, проте тривалий час подружні відносини не підтримують, мають відокремлений бюджет, спільне господарство не ведуть, спору щодо місця проживання дітей, майнового спору не має, питання утримання дітей буде врегульовано в судовому порядку. Підстав для примирення позивач не вбачала. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, у виді сплати судового збору, за вказаного рішення, мають бути компенсовані їй відповідачем, відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, що був укладений ним з [PERSON] Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, і пояснив, що шлюб між сторонами вичерпав себе. Представник позивача [PERSON] підтримала позов, пославшись на відповідні спору вимоги сімейного законодавства. Відповідач в суд не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Судом встановлено таке. Сторони перебувають у шлюбі з 18 серпня 1995 року, на що вказує свідоцтво про шлюб, від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (див. свідоцтво про народження). За поясненнями позивача, шлюбні відносини між сторонами припинені понад два роки тому, з того ж часу спільне господарство не ведеться, на даний час сторони проживають окремо, діти залишились проживати з матір'ю, утримання дітей здійснюється за угодою сторін, майнового спору не має. Підстав для примирення позивач не вбачав. Заяви відповідача про зміну прізвища на дошлюбне не надходило. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Витрати на розгляд справи позивач побажав залишити за собою, що не суперечить приписам ст.ст. 84, 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та в обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого в них [INFO] року народився син [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, тому позивач просить винести рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. В судове засідання сторони не з»явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач позов підтримала, а відповідач - визнав. Суд дослідив матеріали справи та встановив, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8), а оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає належну допомогу на утримання сина, інших утриманців не має та не надав докази про неможливість сплати аліментів, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернулася до суду із заявою, згідно з якою просила встановити факти, що вона є дочкою [PERSON], померлої [INFO], та сестрою [PERSON], померлого [INFO]. Вимоги мотивовані тим, що встановлення даного факту необхідне для вступу у спадщину, що залишилась за померлими родичами, реалізації права на родинне поховання, та інших прав. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, пославшись на докази та підстави зазначені в заяві. Зацікавленні особи своїх представників в суд не направили, пояснень до заяви не надходило. З огляду наданих документів судом встановлено таке. [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження, народилася [INFO] в сім'ї [PERSON] та [PERSON]. Батьками [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON]. За обліковою карткою до військового квитка, до складу сім'ї [PERSON], разом з іншими, входять мати - [PERSON], 1922 р.н., сестра - [PERSON], 1942 р.н. За даними паспорту громадянина СРСР, що виданий 26.10.1977 року, [PERSON] народилася [INFO]. Дані, що містяться в трудовій книжці [PERSON], 1921 р.н., щодо місця та часу роботи та дані щодо місця та часу видачі вказаних вище документів узгоджуються між собою. [PERSON] померла [INFO] в м. Києві у віці 86 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Похованням [PERSON] займалась заявник, на що вказує наявність у неї свідоцтва про поховання. [PERSON], згідно зі свідоцтвом про смерть, помер [INFO] в місті Києві у віці 56 років. У зв'язку з останньою обставиною, заявнику видана довідка на одержання праху. Крім того, заявником надано пенсійне посвідчення на ім'я [PERSON] та копію паспорту громадянина України на ім'я [PERSON] З аналізу даних, що містяться в наведених вище документах, як окремо так і в їх сукупності, суд знаходить доведеним, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та сестрою [PERSON] На користь такого висновку вказує також сам факт знаходження у заявника вказаних у рішенні документів. При цьому, розбіжності в написанні прізвища матері заявника в різних документах суд відносить до описок. Разом з тим, суд визнає, що відсутність у заявника документів, що безпосередньо підтверджують факт родинних відносин з померлими (документи на підтвердження зміни прізвища матері), та наявність описок в документах матері, позбавляють її можливості реалізувати права, які виникають у зв'язку зі смертю, в загальному порядку. Тому, суд вважає вимоги заявника обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню на підставі ст.256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] в грудні 2016 року заявив позов про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та зняття останніх з реєстраційного обліку. Позов мотивовано тим, що відповідачі понад 6 місяців без поважних на те причин не проживають за місцем своєї реєстрації. Представник позивача [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягає, просить задовольнити позов за підстав, наведених в позовній заяві, розглянути справу без участі сторони позивача, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідачі в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлялись за останнім відомим місцем реєстрації. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд знаходить за можливе постановити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. За довідкою від 16.11.2016 року (ф. 3), квартира [ADDRESS] неприватизована, будинок перебуває на балансі комунального концерну «Центр Комунального Сервісу», наймачем квартири є [PERSON], разом з наймачем в квартирі зареєстровані його онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч. 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Позивач стверджує, що відповідач з 1996 року за місцем реєстрації не проживають, вони в той час були усиновлені іноземними громадяними, і виїхали на постійне проживання до іншої країни. Ці доводи позивача знайшли своє підтвердження актом від 08.11.2016 р. (а.с.8), що складений працівниками організації, яка обслуговує будинок [ADDRESS], шляхом огляду квартири та опиту сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Факт усиновлення відповідачів іноземними громадянами, підтверджується відповіддю Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 19.01.2017 року на адвокатський запит. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] більше ніж 6 місяців не проживають за місцем своєї реєстрації, без поважних на те причин, а тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України їх слід визнати такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Що стосується вимог про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, то вони є зайвими оскільки рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користуватись житлом і є підставою для зняття цих осіб з реєстрації місця проживання. Отже, позов підлягає задоволенню. Питання перерозподілу судових витрат позивачами не порушувалось. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] в грудні 2016 року заявила позов до [PERSON], за яким просила розірвати шлюб, що був укладений між сторонами шлюб, та клопотала про відновлення дошлюбного прізвища «[PERSON]». [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, надала пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] підтримала доводи свого довірителя, просила позов задовольнити, пославшись на відповідні спору вимоги сімейного законодавства. [PERSON] заперечив проти позову і заявив, що вважає за можливе зберегти шлюб. Судом встановлено таке. Сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Дітей від шлюбу сторони не мають. Позивач пояснювала, що шлюб розпався вже за два місяця після одруження, через те, що чоловік побив її, з того часу сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, вона фактично створила нову сім?ю. Крім того, позивач заявила, що відповідач не зважаючи на формальність шлюбу, постійно переслідує її, що призводить до конфліктів, які не рідко закінчуються побиттям, що в свою чергу призводить до фізичних та моральних страждань. Відповідач хоч і заперечував доводи позивача, проте визнав, що між ним та дружиною протягом останнього року відсутні відносини притаманні шлюбу, і визнав, що в житті дружини є інший чоловік. Статтею 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За таких обставин, суд приходить до переконання, що сторони не складають сім?ю в розумінні ст. 3 ч. 2 СК України, а відтак шлюб між ними є формальним. Підстав для примирення подружжя суд не знаходить. Бажання відповідача будь-що зберегти шлюб, суперечить інтересам позивача. Тому, суд знаходить вимоги позову про розірвання шлюбу обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 105 ч.3, 110 ч.1, 112 ч.2 СК України. За такого рішення, підлягає задоволенню і клопотання позивача про відновлення дошлюбного прізвища, відповідно до ст. 113 СК України. Судові витрати у справі, за обставин справи, суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] в грудні 2016 року заявила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2015 року. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, надала пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково і просив визначити аліменти в розмірі 1/3 від заробітку, пославшись на обставини створення нової сімї, народження дитини, та інше. Судом встановлено таке. Сторонами не заперечується і знаходить своє підтвердження матеріалами справи те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2001 року (а.с. 7), від шлюбу мають дочок [PERSON], [INFO] (а.с. 6), та [PERSON], [INFO] (а.с. 8), з жовтня 2015 року сторони проживають окремо, діти залишились разом з матірю, у відповідача від відносин з [PERSON] [INFO] року народився син [PERSON] (див. копію свідоцтва про народження). За довідкою з місця роботи, [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у частці від доходу. Позивач вказувала, що відповідач з часу як покинув сім'ю не приймає участь в утриманні дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Проте, суд не може погодитись із заявленим розміром аліментів. Так, позивач фактично обгрунтувала розмір аліментів лише потребами дітей. Проте цього, відповідно до ст. 182 СК України, недостотньо. Зокрема, суд не може залишити поза увагою того факту, що відповідачем фактично створено нову сім'ю, а відповідно має має її утримувати. Тому, з аналізу даних щодо особи позивача, відповідача, їх доходів, віку дітей, як це встановлено з матеріалів справи та пояснень сторін, суд вважає, що необхідним і достатнім для врегулювання спору по суті, буде визначення аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, оскільки позивачем, як того вимагає ст. 191 ч. 2 СК України, не надано доказів про те, що вона вживала заходи щодо одержання з відповідача таких аліментів, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Отже, позов підлягає задоволенню частково відповідно до наведених вище висновків. Судові витрати у справі, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

Outcome: partial