Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] 21 грудня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Дніпроважмаш», третя особа Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Свобода Праці» ПАТ «Дніпроважмаш» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року позов залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 22 січня 2021 року від [PERSON] в інтересах позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, якою недоліки в позовній заяві усунуто не було. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року позов повторно було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотримання вимог п. 4 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 5, 7 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких стороною позивача 26 лютого 2021 року через систему «Електронний суд» було подано заяву про повернення позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року позовну заяву [PERSON] до АТ «Дніпроважмаш», третя особа Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Свобода Праці» ПАТ «Дніпроважмаш» в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було повернуто. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду 18 травня 2021 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду 16 червня 2021 року. Позивач у позовній заяві посилався на те, що з 16 травня 2015 року він працював на посаді машиніста крана 5 розряду електропічного відділення сталеплавильної дільниці виробництва (№ 03). АТ «Дніпроважмаш». 12 листопада 2020 року його було звільнено на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності штату. Наказ про звільнення і трудову книжку ним було отримано 19 листопада 2020 року. Вважає, що його звільнення є незаконним. Позивач є членом профспілки ВПО «Свобода Праці» АТ «Дніпроважмаш», проте, відповідач не звертався до виборного органу профспілки для отримання згоди на його звільнення, вимірювання продуктивності праці не проводилося та відповідачем не було запропоновано всі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом останніх двох місяців, та які були на день його звільнення. АТ «Дніпроважмаш» було порушено порядок звільнення працівника, а також гарантії для членів виборних профспілкових органів. Просив суд поновити його на роботі на посаді машиніста крана V розряду електропічного відділення сталеплавильної дільниці виробництва (№ 03) в АТ «Дніпроважмаш». Відповідач АТ «Дніпроважмаш» проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач працював в АТ «Дніпроважмаш» на посаді машиніста крана (кранівником) 5 розряду електропічного відділення сталеплавильної дільниці виробництва (№ 03). Наказом № 1159 к від 12 листопада 2020 року його було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності штату. Скорочення чисельності штату підприємства відбувалося у зв`язку зі змінами в організації праці, пов`язаних з погіршенням фінансово-економічного стану підприємства на підставі наказу № 238ОТиЗ від 07 серпня 2020 року, яким виведено ряд посад з організаційної структури та штатного розпису. Після чого було створено комісію для визначення конкретних осіб, які підлягають звільненню з урахуванням кваліфікації та продуктивності праці робітників та наявності переважного права на залишення на роботі. Результати були оформлені протоколом № 1 від 19 серпня 2020 року, а 21 серпня 2020 року отримано попередню згоду профспілкового комітету. Після чого було видано наказ № 242ОТиЗ від 21 серпня 2020 року про попередження працівників про заплановане вивільнення. Позивач отримав повідомлення та 11 вересня 2020 року був ознайомлений з наказом № 242ОТиЗ від 21 серпня 2020 року. При цьому йому було запропоновано переведення на посаду охоронника служби безпеки, від якої він відмовився, інших посад, які б відповідали його кваліфікації, в наявності не було. Після закінчення строку попередження позивача було звільнено на підстав ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що видано наказ № 1159 к від 12 листопада 2020 року, та який позивач отримати відмовився. 14 та 15 листопада 2020 року [PERSON] вийшов у робочі зміни та був допущений до роботи. За відпрацьовані зміни йому було нарахована заробітна плата, яку він отримав разом з іншими належними виплатами 16 листопада 2020 року. Тобто, останнім робочим днем позивача було 16 листопада 2020 року, у зв`язку з чим наказом № 1233 від 01 грудня 2020 року дату звільнення [PERSON] було змінено на 16 листопада 2020 року. На підприємстві АТ «Дніпроважмаш» відсутня зареєстрована профспілкова організація ВПО «Свобода Праці», юридичною адресою якої зазначено: м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 37, офіс 38, керівником зазначено [PERSON] , та про яку відповідачеві невідомо. Позивач був членом незалежної профспілкової організації АТ «Дніпроважмаш» у м. Дніпрі. При цьому відповідач зазначив, що у разі, якщо працівник є членом декількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник. Таким чином, відповідачем було дотримано процедури звільнення [PERSON] . Реєстрація позивача кандидатом у депутати, на думку відповідача, є зловживанням правом і спрямована за створення труднощів у звільненні працівника. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Свобода Праці» ПАТ «Дніпроважмаш» про дату судового розгляду повідомлена у порядку встановленому законом, письмові пояснення на позовну заяву до суду не надала. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що наказом АТ «Дніпроважмаш» № 238ОТиЗ від 07 серпня 2020 року було внесено зміни до штатного розпису підприємства шляхом виведення посад, створено комісію про визначення працівників, які мають переважне право залишитися на роботі при скороченні, або таких, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця (а.с. 52-54). Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право залишитися на роботі, або щодо яких встановлено обмеження за скороченням, АТ «Дніпроважмаш» №1-вк від 19 серпня 2020 року було затверджено перелік працівників, які не мають переважного права на залишенні на роботі та підлягають звільненню, у числі яких визначено [PERSON] (а.с. 56-63). Відповідно до витягу із протоколу засідання профспілкового комітету незалежної профспілкової організації № 9 від 21 серпня 2020 року із профспілковою організацією було узгоджено звільнення працівників у зв`язку із скороченням штату та надано попередню згоду на звільнення, у тому числі [PERSON] (а.с. 64-66). Наказом АТ «Дніпротяжмаш» № 242ОТиЗ від 21 серпня 2020 року було вирішено про попередження працівників про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату (а.с. 67-69). 11 вересня 2020 року АТ «Дніпроважмаш» повідомило [PERSON] про заплановане звільнення та запропоновано вакантну посаду охоронця відділу безпеки, від якої позивач відмовився (а.с. 70). Наказом АТ «Дніпротяжмаш» № 1159к від 12 листопада 2020 року [PERSON] було звільнено з посади машиніста крана 5 розряду електропічного відділення сталеплавильної дільниці виробництва (№ 03) та виплачено допомогу в розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 51). Наказом АТ «Дніпротяжмаш» № 1233к від 01 грудня 2020 року було внесено зміни до наказу № 1159к від 12 листопада 2020 року про звільнення [PERSON] , а саме: змінено дату звільнення з 12 листопада 2020 року на 16 листопада 2020 року (а.с. 71). 01 грудня 2020 року відповідачем на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про необхідність з`явитися до відділу кадрів АТ «Дніпроважмаш» для внесення виправлень у трудову книжку (а.с. 72, 73). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на АТ «Дніпроважмаш» 30 липня 2010 року зареєстровано Незалежну профспілкову організацію АТ «Дніпроважмаш» (а.с. 76-79). Згідно з довідкою АТ «Дніпроважмаш» № 65 від 08 квітня 2021 року [PERSON] протягом його роботи на підприємстві був членом Незалежної профспілкової організації АТ «Дніпроважмаш» у м. Дніпрі і з його заробітної плати утримувалися профспілкові внески (а.с. 74), та з якої він вибув 16 листопада 2020 року у зв`язку із звільненням (а.с. 75). Ознайомившись з наданими та здобутими доказами, суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Згідно із п. 1 ч. 1 ст.\~40\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч. 2 ст.\~40\~КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст.\~49-2\~КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2\~КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Разом з тим, суди не наділені повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. За правилами ч.ч. 1-3 ст.\~43\~КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Відповідно до ч. 8 ст.\~43\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). З наданих судові доказів вбачається, що відповідачем було направлено зазначене вище подання до профспілкового органу Незалежної профспілкової організації АТ «Дніпроважмаш», членом якої був [PERSON] , та отримано згоду на розірвання трудового договору з позивачем. Отже, у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, внаслідок чого було скорочено посаду, яку обіймав [PERSON] , відповідачем дотримано порядку попередження позивача про наступне вивільнення та обов`язку працевлаштування, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача з роботи відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Крім цього, суд зауважує, що за адресою: [ADDRESS] , відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань мітиться шістнадцять записів про профспілкові організації підприємств м. Дніпра і Дніпропетровської області, зокрема, Первинну профспілкову організацію Всеукраїнської професійної спілки «Свобода Праці» АТ «Дніпроважмаш», про діяльність якої на підприємстві АТ «Дніпроважмаш» відповідач заперечував. Позивачем доказів перебування у членах відповідної профспілкової організації судові надано не було. Разом з тим, відповідно до положень ч. 6 ст. 43 КЗпП України, якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.\~49-2\~КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. За таких обставин, оскільки [PERSON] було повідомлено про звільнення у встановлений чинним законодавством двомісячний строк, запропоновано посаду для подальшого працевлаштування, яку він міг виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду, проте останній не надав згоди на своє переведення, а також наявність згоди на вивільнення працівника у зв`язку із скороченням штату, наданої Незалежної профспілкової організації АТ «Дніпроважмаш» у м. Дніпрі, членом якої був позивач, що підтверджено належними доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не зайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому у їх задоволенні позивачеві слід відмовити. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.\~76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог йому було відмовлено, тому судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed