Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] ( далі - позивач ) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] ( далі - відповідач ), про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 700 грн. на дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Відділі реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №42. За час шлюбу у подружжя народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO]. 28 липня 2014 року згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб між ними було розірвано. Позивач в позовній заяві зазначає, що з моменту розірвання шлюбу сторони разом не проживають, відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на утримання не надає попри те, що є працездатною, здоровою особою. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явився, суду подав заяву в якій просить суд розглядати справу у його відсутності, позов визнає частково та погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 350 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 жовтня 2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Відділі реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №42, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 10 жовтня 2010 року. Від даного шлюбу у них є малолітня дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділі реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, 01 лютого 2011 року актовий запис №04. Згідно вищезазначеного свідоцтва, батьками [PERSON] є [PERSON] - відповідач по справі, та [PERSON] - позивач по справі. 28 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, про підтверджується рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/521/14-ц від 28 липня 2014 року і яке набрало законної сили 13 серпня 2014 року. З часу розірвання шлюбу сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх малолітня дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні матері з якою і проживає, відповідач по справі участі у вихованні дитини не бере та фінансово її не утримує попри те, що є працездатною особою. З наданих суду відповідачем документів вбачається, що [PERSON] ніде не працює, хворіє, що підтверджується випискою з карти 1761/13 стаціонарного хворого наданою Івано-Франківською обласною психоневрологічною клінічною лікарнею №1 від 31 жовтня 2014 року №11/1067. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати свою неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи відповідач офіційно не працевлаштований, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує дані про незадовільний на даний час стан здоров'я позивача, відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоров'я та вік дитини, відсутність інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, враховуючи те, що відповідач позов частково визнав та згоден сплачувати аліменти, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з врахуванням положень ст. 180 СК України, визначає аліменти в розмірі 400 грн. 00 коп. щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 15 жовтня 2014 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК України у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача - [PERSON], слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial