Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] як законного представника малолітнього [PERSON] на її користь 9678,82 гривень матеріальної та 40000 гривень моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я. Позовні вимоги мотивує тим, що ухвалою Володарського районного суду Київської області від 10.07.2020 року за вчинення суспільно небезпечного діяння до малолітнього [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки та передано його під нагляд матері [PERSON] . В результаті вчинення даного суспільно небезпечного діяння потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини обох кісток правого передпліччя зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, у зв`язку з чим перебував на лікуванні у КНП Володарської районної ради «Володарська районна лікарня» та в КЗ Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня». Вартість лікування разом із вартістю проїзду до лікувальних закладів склала 9678,82 гривень, що є матеріальною шкодою, заподіяною ушкодженням здоров?я, яку позивач просить стягнути в примусовому порядку. Крім цього позивач вважає, що протиправними діями малолітнього [PERSON] її сину [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях через перелом руки, яку позивач оцінює в сумі 40000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, згідна лише на стягнення з неї половини суми заподіяної матеріальної шкоди в сумі 4839,41 гривень, оскільки вважає, що інша половина має бути покладена на позивача. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не визнає повністю. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] , 27.08.2019 року близько 19 год. 30 хв., перебуваючи на стадіоні комунального закладу «Тетіївського освітнього центру опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3» Тетіївської міської ради Київської області, який знаходиться по вул. Академіка Байраківського, 1 в м. Тетієві Київської області, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, з необережності, штовхнув обома руками малолітнього потерпілого [PERSON] , який знаходився в напівзігнутому положенні, в поперек, внаслідок чого останній впав правим передпліччям на трав`яний настил землі та отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини обох кісток правого передпліччя зі зміщенням уламків, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Своїми діями, що виразились у вчиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження у віці 12 років малолітньому потерпілому [PERSON] , малолітній [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 128 КК України. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 10.07.2020 року до малолітнього [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки та передано його під нагляд матері [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини вчинення малолітнім [PERSON] суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 128 КК України та його винність у його вчинені сторонами не оспорюються і доказуванню в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі в силу вимог пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України є однією із самостійних підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Згідно пункту 8 та пункту 9 частини першої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною першою статті 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини першої статті 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття (ч. 5 ст. 1178 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на лікування, протезування, постійний догляд, посилення харчування тощо. Матеріалами справи підтверджено, що малолітній потерпілий [PERSON] в зв`язку з отриманням травми 27.08.2019 року з вини малолітнього [PERSON] звертався за медичною допомогою до КНП Володарської районної ради «Володарська районна лікарня» та 28.08.2019 року був направлений для лікування до КЗ Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» (копія направлення - а.с. 14-15). Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого Київської обласної клінічної лікарні, 31.08.2019 року [PERSON] було проведено операцію - закрита репозиція уламків МОС перелому н/3 обох кісток правого передпліччя спицями Кішнера (а.с.16). Після цього згідно лікувальних рекомендацій 27.09.2019 року, 21.10.2019 року та 04.11.2019 року позивач з сином зверталися до КЗ Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» для консультації, де отримували медичні послуги. На лікування малолітнього [PERSON] позивачем було витрачено 6428,82 гривень: 4300 гривень - на придбання набору для закритої репозиції (копія видаткової накладеної № 0915 від 30.08.2019 року - а.с. 17, копія квитанції - а.с.27), 357,42 гривень - на надання послуг проведення аналізу крові (копія акту про надані медичні послуги для пацієнта та копія квитанції від 30.08.2019 року - а.с. 34,35) та 1758,30 гривень - на придбання ліків та надання медичних послуг (копії товарних чеків - а.с. 25-27). Також, матеріалами справи підтверджуються витрати позивача на оплату вартості проїзду автобусом малолітнього [PERSON] разом з нею як супроводжуючою особою до лікувальних закладів та назад в сумі 3250 гривень (копії квитків - а.с. 28-33). Зазначені витрати підтверджуються документально, є обґрунтованими та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку між винними діями [PERSON] та необхідністю усунення негативних наслідків таких дій, спричинених здоров`ю малолітнього [PERSON] , з огляду на що суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 40000 гривень, слід зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Позивач як на підставу позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди посилається на те, що внаслідок нанесених її сину [PERSON] травм, йому спричинено душевні та фізичні страждання, він зазнав значного болю в зв`язку з переломом кісток передпліччя, проведенням оперативного втручання та подальшою реабілітацією. На три місяці йому було рекомендовано індивідуальне навчання, він не відвідував школу, в зв`язку з чим був обмежений у спілкуванні з однолітками. З огляду на це, позивач моральну шкоду оцінює в сумі 40000 гривень. Виходячи з обсягу спричинених страждань, характеру фізичних та душевних страждань, суд дійшов висновку про справедливість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки малолітній [PERSON] дійсно зазнав фізичного болю у зв`язку з ушкодженням здоров`я та душевних страждань у зв`язку з лікуванням та реабілітацією. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, в зв`язку з чим приходить до висновку про визначення розміру відшкодування такої моральної шкоди позивачу в сумі 15000 грн., оскільки визначений позивачем розмір моральної шкоди є, на погляд суду, завищеним, не доведеним та не обґрунтованим. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути по 840,80 гривень судового збору на користь держави за подання позову про стягнення матеріальної шкоди та за подання позову про стягнення моральної шкоди (разом 1681,60 гривень), оскільки позивачка згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від його сплати, а відповідно до постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року судовий збір сплачується окремо за кожну позовну вимогу (або загальною сумою).

Outcome: partial