Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє адвокат [PERSON], звернувся в суд із позовом до Полянської сільської ради, третя особа без самостійних вимог: управління ДАБІ в Закарпатській області, посилаючись на те, що 24.05.2004 року позивач отримав у власність земельну ділянку розміром 0,0798 га в с. Поляна, вул. Курортна-Бічна, Свалявського району, Закарпатської області для будівництва та обслуговування готелю. На вказаній ділянці (належить позивачу на підставі державного акту з кадастровим номером 2124084401:06:001:0060) побудовано готель, обєкт встановлено з надійною експлуатацією, жодних претензій з боку органів місцевого самоврядування не надходило. Оскільки документи про проведення будівництва не зареєстровані в ДАБІ, позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на збудований обєкт - готель (літ. А, площею 427,2 м.кв.), що розташований за адресою: с. Поляна, вул.Курортна-Бічна, Свалявського району, Закарпатської області. Позовні вимоги позивач та його представник [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] (на підставі довіреності від 23.10.2018 року) підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити (письмова заява вх. №8272). Представник відповідача та представник третьої особи подали до суду письмові заяви (вх. №8013, вх. № 1077) про розгляд справи за наявними матеріалами в справі. Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України), суд проводить засідання без участі сторін за наявними доказами у справі, наявними у справі матеріалами та доходить наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом перевірено докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві по суті справи, встановлено, що спірне будівництво готелю не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб, а також санітарні та екологічні норми і правила та правила пожежної безпеки, що підтверджується дослідженими судом доказами (копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 025966 від 24.05.2004 року; копія технічного\~паспорту №\~1/298\~ від\~15.03.2017\~року на\~садибний (індивідуальний)\~готель з\~зведеним актом\~вартості будинків,\~господарських будівель\~та споруд,\~планом поверхів\~громадського будинку,\~експлікацією та інші правовстановлюючі документи. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу», і є частиною національного законодавства України. Статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. При вирішенні питання про визнання права власності, суд бере до уваги вимоги чинного закодавства п ро практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) - будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови. Відповідно до інформації № 132637431 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 31.07.2018 року земельна ділянка 2124084401:06:001:0060, площею 0,0798 га, на якій збудований обєкт має цільове призначення для комерційного використання (обслуговування готельного комплексу). Відповідно до ст. 415 ЦК України - землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором. Землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови. Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України - право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (із змінами внесеними згідно із Законами № 2269-VIII від 18.01.2018 року, №2443-VIII від 22.05.2018 року, № 2475-VIII від 03.07.2018 року ) - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні та письмові пояснення, викладені у заяві позивача по суті справи та надані представником управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, беручи до уваги, що позивач здійснив реконструкцію власного майна, на власній земельній ділянці і така реконструкція не суперечить вимогам Державних будівельних норм та правил, а також зважаючи, що іншого способу у позивача підтвердити наявність права власності на вищевказаний готель на земельній ділянці, крім судового немає, суд доходить висновку, що заявлені вимоги позивача є підставними, обгрунтованими, які слід задовольнити. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved