Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд визнати договір купівлі-продажу житлової квартири №38, яка розташована по вул.Маршала Москаленка, 142 (раніше - 40 років Жовтня) в м.Покровську (раніше - Красноармійськ) Донецької області, від 17.04.2000 дійсним та визнати за ним право власності на житлову квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2000. В обґрунтування позову зазначено, що 17.04.2000 між позивачем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу спірної квартири. Укладений договір сторони зареєстрували в Товарній біржі «Українська» під реєстровим номером 78260. Після укладення договору позивачем відповідне право власності було зареєстровано в БТІ згідно з нормами діючого на той час законодавства, яке передбачало можливість укладання договорів купівлі-продажу на біржах без подальшого нотаріального посвідчення, та право власності на нерухоме майно у такому випадку виникало з моменту реєстрації права власності у БТІ. Позивач зазначає, що ним сплачена продавцям в повному обсязі грошова сума за квартиру, а продавці, зі свого боку, передали йому ключі від квартири. Маючи намір відчужити вказану квартиру, позивач звернувся до нотаріуса, яким було зазначено, що договір не має юридичної сили, так як відповідно до діючого на цей час законодавства, а саме за ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки право власності позивача на вказану квартиру не визнається на теперішній час через відсутність нотаріально завіреного договору купівлі-продажу, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник адвокат [PERSON] не зявились, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутністю. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, а саме, шляхом направлення за адресою місця його реєстрації судової повістки разом із копіями відповідних документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідні поштові повідомлення повернуті на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, відзив на позов не надав. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала (а.с.122). Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, правом участі не скористалась, причини неявки не повідомила, пояснення з приводу позовних вимог не надала. В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 05.11.2018 замінений неналежний відповідач Покровська міська рада Донецької області на належних відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також залучено до участі у справі в якості третьої особи Товарну біржу «Українська» (а.с.32). Оскільки за даними сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП м.Покровська [PERSON] та [PERSON] померли 04.10.2008 та 09.08.2009 відповідно (а.с.39), ухвалою суду від 06.12.2018 з Першої покровської державної нотаріальної контори витребувані відомості щодо осіб, які звертались із заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину та відкриття спадкових справ, із наданням належним чином завірених копій таких справ стосовно спадкодавців [PERSON] та [PERSON] (а.с.58). Оскільки за наданою державним нотаріусом інформацією спадкоємцем вказаних осіб є їхня дочка [PERSON], ухвалою суду від 17.01.2019 за клопотанням представника позивача замінені належні відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним відповідачем - [PERSON], [INFO] (а.с.111). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 17.04.2000 між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладений договір купівлі-продажу житлової квартири №38, розташованої по вул.Маршала Москаленка, 142 (колишня назва - 40 років Жовтня) в м.Покровську (колишня назва - Красноармійськ) Донецької області, за яким позивач придбала вказаний обєкт нерухомості (далі Договір). В п.11 вказаного Договору застережено, що він підлягає державній реєстрації в Красноармійському бюро технічної інвентаризації відповідно до ст.227 ЦК України. Договір підписаний як з боку покупця, так і з боку продавців; зареєстрований в Товарній біржі «Українська» за №78260 (а.с.5). Реєстраційнім посвідченням Форми №5, виданим Красноармійським БТІ, підтверджується, що на підставі вказаного Договору за позивачем зареєстрована спірна квартира на праві власності, про що записано в реєстровій книзі №14 за реєстровим №142, 26.04.2000 (а.с.10). Відповідно до довідки Покровської міської ради Донецької області від 22.08.2018 в спірній квартирі зареєстровані позивач з 17.05.2000, його дружина з 11.06.2003, син з 27.10.2009, дочка з 19.02.2013, його теща та тесть з 11.11.2015 (а.с.4). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №155942418 будь-які відомості щодо такої квартири, її власників, заборон відчуження відсутні (а.с.121). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК 1963р.). За приписами ст.47 ЦК 1963р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Зміст ст.227 ЦК 1963р. дозволяє констатувати, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна визначено обовязковим, якщо обєктом нерухомого майна є жилий будинок та якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно зі ст.153 ЦК 1963р. договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Приписами ст.154 ЦК 1963р. передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Зі змісту спірного Договору вбачається, що він зареєстрований на біржі, а сторони Договору є учасниками біржи. Приписами ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10.12.1991 (в редакції, чинній на час укладання договору купівлі-продажу в 2000р.) визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню; угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Суд відмічає, що підтвердженням наміру сторін та досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є Договір купівлі-продажу від 17.04.2000, зареєстрований на біржі за №78260, а отже, в силу ст.15 Закону України «Про товарні біржі», такий, що укладений з 17.04.2000. Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Так, факт отримання покупної ціни продавцями від покупця підтверджується п.5 Договору; факт звільнення спірного обєкта нерухомості, виписки всіх, хто проживав у ньому на 27.04.2000 та реєстрації в ньому позивача та його членів сімї, а отже, користування спірною квартирою, як і факт передачі квартири продавцями покупцю-позивачу Довідкою Покровської міської ради від 22.08.2018 (а.с.4), а також наявністю у позивача екземпляру Договору, копія якого долучена до матеріалів справи. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини та факти, суд вважає, що до покупця-позивача перейшло право власності на спірну квартиру. При цьому суд враховує, що до укладення зазначеного Договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності продавцям, тому згідно зі ст.225 ЦК 1963р. останні, як власники майна, мали право здійснювати його відчуження. Суд зазначає, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки ті правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У звязку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо (продавці [PERSON] та [PERSON] померли), правочин підлягав реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту права власності позивача шляхом задоволення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved