Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON]А, зменшивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири під № 12, розташованої в м. Одесі по Люстдорфській дорозі в будинку під № 146 «Д», укладений 14.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.07.2009 року, визнати недійсними видані 18.04.2014 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] спадкоємцям майна [PERSON]: [PERSON] в ? частці, та [PERSON] в ? частці свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під № 12, розташовану в м. Одесі по Люстдорфській дорозі в будинку під № 146 «Д», визнати недійсним договір дарування квартири, укладений 30.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 21.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] (серія та номер: 25, виданого 21.01.2015 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]О.), номер запису про право власності 8453954, а також виселити [PERSON] з квартири під №12, розташованої в м. Одесі по Люстдорфській дорозі в будинку під № 146 «Д». При цьому позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1993 року вона, [PERSON] та [PERSON] були власниками спірної квартири. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 17 березня 2003 року договір купівлі-продажу, укладений 03 липня 2000 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартири №12, по вул. Люстдорфській дорозі, 146 «д» визнаний дійсним і за [PERSON] визнано право власності на вказану квартиру. В подальшому квартира неодноразово відчужувалась і на даний час власником квартири є [PERSON] Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.06.2014 року, рішення Київського райсуду м.Одеси від 17 березня 2003 року скасовано, а тому позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник [PERSON] у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявились, повідомлялись, про причини неявки суд не сповістили. Представник 3-ої особи: [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. 3-ті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Третя одеська державна нотаріальна контора до суду не зявились, повідомлялись, надали до суду листи з проханням слухати справу у їх відсутність, розгляд справи залишили на розсуд суду. 3-ті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявились, повідомлялись, про причини неявки суд не сповістили. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1993 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були власниками квартири №12, по вул. Люстдорфській дорозі, 146 «д» в м.Одесі. 17 листопада 2000 року [PERSON] померла. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 17 березня 2003 року договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений 03 липня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнаний дійсним і за [PERSON] визнано право власності на спірну квартиру. 14.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири №12, по вул. Люстдорфській дорозі, 146 «д» в м.Одесі, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 17 серпня 2010 року [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної квартири, яку прийняли [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 квітня 2014 року. 30 квітня 2014 року [PERSON] і [PERSON] подарували квартиру №12, по вул. Люстдорфській дорозі, 146 «д» в м.Одесі, [PERSON], яка 21 січня 2015 року продала вказану квартиру [PERSON] 16 квітня 2014 року рішенням апеляційного суду Одеської області рішення Київського райсуду м.Одеси від 17 березня 2003 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] відмовлено. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та узагальненнях Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочину недійсним» розяснено, що на відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК норми гл. 29 ЦК є спеціальними, в них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Ст. 330 ЦК України чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обраний не вірний спосіб для захисту своїх прав і [PERSON], як співвласник спірної квартири має право на звернення до суду з віндикаційним позовом.

Outcome: dismissed