Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] 29.09.2015 року звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернівецької області та УМВС України в Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги Посилається на те, що 07.05.2013 року він був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Цього ж дня заступником начальника відділу розслідування злочинів, вчинених проти життя та здоров'я особи СУ УМВС України в Чернівецькій області Гордашем А.С. позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. 08.05.2013 року стосовно позивача обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 29.09.2013 року слідчим було складено обвинувальний акт про підозру у вчиненні позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. 30.09.2013 року обвинувальний акт було затверджено та направлено до суду для розгляду по суті. Кельменецьким районним судом Чернівецької області продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.01.2014 року. 17.01.2014 року цим же судом змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт до 17.03.2014 року. Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27.07.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05.11.2014 року, [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у пред'явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2015 року винесені по справі судові рішення залишено без змін. Таким чином, [PERSON] незаконно перебував на протязі 18 місяців під слідством та судом, його цивільні права були обмежені запобіжним заходом, в тому числі 256 днів він перебував під вартою та 60 днів під домашнім арештом. Незаконним притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності, оголошення йому підозри про вчинене кримінальне правопорушення, застосування до нього запобіжного заходу, в тому числі і тримання під вартою, позбавило його можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршило відносини з оточуючими людьми та призвело до інших негативних наслідків морального характеру, нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, чим і було спричинено йому моральної шкоди. Під час перебування в слідчому ізоляторі м.Чернівці його стан здоров'я значно погіршився, існувала загроза життю через постійну нервову напругу та хвилювання, виникали моменти, коли він хотілося покінчити життя самогубством, протягом майже 18 місяців його життя минало від викликів до слідчого, від одного судового засідання до іншого. позивача звинувачували у вчиненні особливо тяжкого злочину, у нього дома проводилися обшуки, вилучалося майно. Це все проводилося в присутності односельчан, які могли думати, що він вбивця. Повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, перебування у слідчому ізоляторі, призвело до порушення його життєвих зв`язків. Позивача почали цуратися його знайомі та друзі, сусіди, все його оточення ставиться до нього з підозрою, а більшість його знайомих перестали з ним вітатися і він не впевнений, що зможе відновити свою репутацію та почати нове життя. Вважає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу йому була заподіяна моральна шкода в сумі 150 000 грн. Крім того, позивач поніс витрати за надання захисниками правової допомоги під час досудового слідства та судового розгляду у сумі 15 000 грн. Просить стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 150 000 грн. моральної шкоди та 15 000 грн. за надання правової допомоги. Під час судового розгляду ухвалою суду від 30.10.2015 року позовні вимоги до прокуратури Чернівецької області та УМВС України в Чернівецькій області були залишені без розгляду. Крім того, представниками позивача 30.10.2015 року була подана письмова заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просять стягнути на користь позивача з держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 150 000 грн. моральної шкоди та 15 000 грн. за надання правової допомоги. У судовому засіданні представники позивача підтримали уточнені позовні вимоги та просять їх задовольнити. Допитаний у судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] дав наступні пояснення в обґрунтування моральної шкоди. Затримання за підозрою у вчиненні умисного вбивства, перебування під слідством та судом, проведення обшуку він дуже важко переживав, скільки був невинний у вчиненому. Під час перебування в слідчому ізоляторі він не міг звикнути до умов тримання (обмеження волі, дискомфорт, незвичне харчування, постійна зміна камер тощо). Він постійно боявся за своє життя і у нього неодноразово виникали думки про самогубство. Позивач важко переживав неодноразові допити та судові засідання. Його сім`я проживала у м. Новгород-Волинському, а він приїхав у с. Кормань Сокирянського району Чернівецької області тимчасово для виконання сільськогосподарських робіт, де його і було затримано. Внаслідок його перебування під слідством та судом у нього погіршилися відносини з дружиною, вони перестали спілкуватися і пізніше шлюб між ними було розірвано. У слідчому ізоляторі його провідувала лише сестра. Коли він цілодобово перебував під домашнім арештом, він сидів один у будинку, який не отоплювався, без продуктів харчування. До даних подій у нього були хороші відносини з сусідами та односельчанами, а після цього всі його стороняться. Внаслідок даних подій у нього погіршився стан здоров`я, однак у зв'язку з відсутністю коштів він не звертався до лікарів та відповідно у нього відсутні докази на підтвердження таких обставин. Представник Державної казначейської служби Катриняк-Гладка Ю.І. у судове засідання не з`явилася, однак подала письмові заперечення на позов, в яких зазначено клопотання про проведення судового розгляду без присутності представника. У запереченнях просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку необгунтованістю. Вважає, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року №266/94 ВР право на відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів. При цьому, незаконність посадових осіб органу досудового слідства щодо позивача повинна бути встановленим фактом і мати своє відображення у рішенні суду. Крім того, вважає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди у розмірі 150 000 грн., який є завищеним та не відповідає п. 3 ст. 13 зазначеного Закону. Представник прокуратури Лозан І.В. в судовому засіданні вважає, що сума моральної шкоди є завищеною і не повинна бути визначена у більшому розмірі, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Щодо стягнення витрат за надання правової допомоги, то вважає їх обґрунтованими та не заперечує щодо їх задоволення. На підставі досліджених у судовому засіданні письмових доказів судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З оглянутих у судовому засіданні матеріалів кримінальної справи № №717/2439/13 та кримінального провадження №1201327010140000203 від 17.04.2013 року, судом встановлено наступні обставини. 21.04.2013 року на підставі ухвали слідчого судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20.04.2013 року у житловому будинку [PERSON] було проведено обшук. 07.05.2013 року позивача [PERSON] на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду Чернівецької області було затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. 08.05.2013 року стосовно позивача ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Терміном до 07.07.2013 року. Даний запобіжний захід ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.07.2013 року, 31.07.2013 року, 03.09.2013 року та 26.09.2013 року був продовжений до 07.08.2013 року, 04.09.2013 року, 03.10.2013 року та 03.11.2013 року відповідно 25.09.2013 року слідчим було повідомлено позивача про підозру у вчиненні позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та складено обвинувальний акт. 30.09.2013 року обвинувальний акт було затверджено прокурором та направлено до суду для розгляду по суті. Кельменецьким районним судом Чернівецької області [PERSON] продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.01.2014 року. 17.01.2014 року цим же судом змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт до 17.03.2014 року. Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27.07.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05.11.2014 року, [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у пред'явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2015 року винесені по справі судові рішення залишено без змін. Таким сином, позивач [PERSON] перебував під досудовим слідством та судом з 07.05.2013 року по 05.11.2014 року, тобто 1 рік 5 місяців та 28 днів, у т.ч. під вартою з 07.05.2013 року по 17.01.2014 року (8 місяців та 10 днів) та під домашнім арештом з 17.01.2014 року по 17.03.2014 року (60 днів). З пояснень позивача, допитаного як свідка, судом встановлено, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, обшуку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягала у перенесені ним страждань внаслідок порушення його прав, зокрема проведення у його будинку обшуку, повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, тривалого періоду перебування під вартою та домашнім арештом, що призвело до порушення можливості реалізації ним звичного способу життя, а також до порушення його нормальних життєвих зв`язків та відносин з дружиною, знайомими та односельчанами. Згідно його пояснень, під час перебування під вартою у нього неодноразово виникали думки про самогубство, оскільки він дуже важко переживав дані події. На даний час він не може відновити відносини та життєві зв`язки, які існували у нього до зазначених подій, внаслідок чого його страждання тривають. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рах унок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідності до ч.ч.1, 2, 7 ст. 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п.1 ст.1, ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року №266/94 ВР (далі - Закон) шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Пунктом першим ст. 2 Закону передбачено право, що на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до п.п. 4,5 ст.3 Закону у наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Частинами першою ст. 4 Закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадку, передбаченому п. 1 статті 3 цього закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.ч.5,6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частиною другою та третьою ст.13 Закону встановлено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Положеннями ч.1,3 ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що враховуючи характер порушень, глибину та тривалість душевних страждань, які переніс позивач внаслідок них, ступеня змін у його житті та можливості їх відновлення, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, з урахуванням вимог розумності та справедливості, розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди становить 50000 грн., які підлягають стягненню на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. При цьому, суд вважає необґрунтованими заперечення представника Державної казначейської служби України, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у випадку встановлення рішенням суду факту незаконності дій посадових осіб досудового слідства, прокуратури та суду, оскільки як встановлено судом зазначене право виникло у позивача відповідно до п.1 ст.2 Закону з підстави постановлення виправдувального вироку суду відносно нього і не передбачає встановлення будь-яких інших фактів. Зазначена норма встановлена і п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання. Щодо доводів представників Державної казначейської служби України та прокуратури, згідно яких розмір моральної шкоди позивачем не доведено та не може перевищувати один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, то суд вважає їх необгрунтованими, оскільки на підставі досліджених письмових доказів та пояснень позивача, допитаного як свідка, судом відповідно до положень ЦПК України та ч.ч.2,3 ст. 13 Закону встановлено обставини заподіяння [PERSON] моральної шкоди у визначеному судом розміру, з урахуванням обставин справи та в межах, встановлених цивільним законодавством. За таких обставин, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Крім того, з матеріалів кримінальної справи встановлено, що 08.05.2015 року було укладено угоду з адвокатами [PERSON]. та [PERSON] для здійснення захисту прав [PERSON] під час досудового слідства, що підтверджується ордерами серії ЧЦ №006295 та №005265 від 08.02.2013 року. Постановою слідчого від 10.05.2013 року даних захисників було допущено до участі у даному провадженні для захисту підозрюваного [PERSON] і відповідно до матеріалів кримінальної справи вони брали участь під час судового розгляду справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера від 08.05.2015 року, 08.10.2013 року, 27.08.2014 року та 20.04.2015 року зазначеним захисникам позивачем було сплачено за надання правової допомоги під час досудового слідства 4000 грн., за надання правової допомоги під час судового розгляду 4000 грн., за надання правової допомоги під час апеляційного розгляду 2000 грн. та за надання правової допомоги під час касаційного розгляду 5000 грн. Таким чином, загальна сума даних витрат становить 15000 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідно до п. 4 ст. 3 Закону позовні вимоги про стягнення витрат за надання правової допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167 ч.2, 1176 ч.ч.1, 2, 7 Цивільного кодексу України, п.1 ст.1, п.1 ст. 2, п.п. 4,5 ст. 3, ч.ч.1, 5, 6 ст. 4, ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року №266/94 ВР та

Outcome: partial