Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути на свою користь з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) заборгованість по заробітній платі в сумі 23968,85 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2020 по день винесення рішення. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 13.06.2020, наказом від 13.06.2020 №829/к звільнений за ст.38 КЗпП за власним бажанням, останній день роботи у відповідача - 13.06.2020. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з нею остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася спірна сума заборгованості. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь період затримки розрахунку - по день постановлення рішення, враховуючи середній заробіток позивача. Позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.26). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. За змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнює 23 968,85 грн; середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 284,27 грн; ані під час отримання позивачем трудової книжки, ані в наступному позивач вимог до відповідача щодо проведення остаточного розрахунку не заявляв, отже, на думку відповідача, позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку із заробітної плати на розсуд відповідача, а тому відсутній предмет спору та вина відповідача у нібито невиплаті належних працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, а отже, як, наслідок, відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку на користь позивача (а.с.20-21,24). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 24.12.2020 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.16). Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 20.01.2003 по 13.06.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №829/к від 13.06.2020 позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.9-10). Останній день праці позивача - 13.06.2020, що підтверджуються довідкою з відділу контрольного табелю від 10.12.2020, виданою відповідачем (а.с.13). Відповідно до довідки відповідача від 08.09.2020 №1534 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 23 968,85 грн, з яких за січень 2020 року - 3154,09 грн, за лютий 2020 року - 3539,22 грн, за березень 2020 року - 4147,41 грн, за квітень 2020 року - 6488,34 грн, за червень - 6639,79 грн; наведені суми заборгованості вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.12). Відповідно до довідки від 08.09.2020 №1533, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 284,27 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за квітень-травень 2020 року та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.11). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 23 968,85 грн (сума вказана за винятком обов`язкових утримань), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. При цьому суд зауважує, що зміст наданого відповідачем табелю дозволяє дійти висновку, що позивач в день звільнення 13.06.2020 був на роботі. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 08.09.2020 (а.с.11), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 284,27 грн. На день постановлення даного рішення (21.01.2021) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 153 робочим дням за період, що починається з 14.06.2020 - дня, наступного за днем звільнення, по 21.01.2021. Враховуючи приписи ст.116 КЗпП, позивач помилково вважає, що період, за який відповідач має виплатити середній заробіток, починається в день його звільнення з підприємства - 13.06.2020. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, не проведеного при звільненні та по день постановлення рішення, становить 43 493,31 грн (284,27*153 робочих дні). Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за січень 2020 р. в розмірі 3154,09 грн.

Outcome: partial