Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] 06.11.2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) прохала визнати за нею право власності на ? частку жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] та на ? частку приватизованої земельної ділянки площею 0,18 га, яка знаходиться за цією ж адресою. Мотивувала тим, що вказане майно було придбане під час шлюбу з відповідачем, а тому є спільною сумісною власністю, проте, після розірвання шлюбу за рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 03.10.2012 року вона та колишній чоловік не можуть дійти згоди щодо його розподілу . 04.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому прохав визнати за ним право особистої приватної власності на вищевказані спірні будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтував тим, що нерухоме майно - будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, розташовані по [ADDRESS], були куплені за кошти, одержані ним від продажу належної йому на праві власності квартири номер два, що знаходиться у житловому будинку по [ADDRESS]. Він був її власником на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Глобинською міської радою 01.04.1994 року на 1/3 частку та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Глобинською державною нотаріальною конторою 18.06.2001 року за реєстровим № 2-733 на 2/3 частки. В судовому засіданні позивач за первісним позовом - [PERSON], її представник [PERSON] позов підтримували, посилаючись на підстави та обставини, викладені в ньому. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] прохали відмовити. [PERSON], зокрема, не заперечувала і визнала, що проживала разом із [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. Пояснила, що в зв»язку з тим, що чоловік пиячив і не турбувався про матеріальне забезпечення сім»ї виникли великі борги за надані комунальні послуги, в квартирі відрізали і світло, і газ. По цій причині вирішили її продати , щоб погасити комунальні борги, а натомість придбати будинок. Десь через місяць після продажу квартири з дозволу господарки-продавця вселилися в не газифікований будинок по [ADDRESS] , але договір його купівлі - продажу чоловік оформив нотаріально значно пізніше - 14.06.2003 року, оскільки грошей на його придбання не вистачало. Значна частина грошей одержаних після продажу квартири пішла на погашення боргів, а частину чоловік пропив. Грошей на купівлю будинку не вистачало. Вона вмовила продавця почекати з оформленням, поки не назбирають грошей. Ні авансу, ні завдатку не давали. Для покупки будинку вона особисто внесла свої кошти - десь 3-3.5 тис. грн., частину яких заробила неофіційно працюючи в кіоску, а частину отримала від своїх батьків як допомогу. Визнати право власності на свою частку в судовому порядку вирішала в інтересах своїх дітей, так як впевнена, що батько про них не потурбується. На даний час розподіляти будинок в натурі намірів не має. Представник позивачки - [PERSON], в судовому засіданні звертав увагу суду на те, що статус майна придбаного в шлюбі презюмується як спільна сумісна власність подружжя і довести протилежне зобов»язана та сторона, яка цю обставину заперечує, тобто [PERSON] Останній, на його думку, таких доказів суду не надав. Відповідач [PERSON] ( він же позивач по зустрічному позову), його представник [PERSON] зустрічний позов підтримували, у задоволенні позову [PERSON] прохали відмовити. [PERSON], зокрема, мотивував тим, що будинок по [ADDRESS] він купив за кошти, виручені від продажу 1 листопада 2002 року належної йому на праві власності квартири [ADDRESS]. Не заперечував, що на момент її продажу мав борги по оплаті комунальних послуг в розмірі еквівалентному 400-600 доларам США, проте, вказував, що причиною продажу стало те, що він отримав травму і потребував коштів на операцію. Пояснив, що квартиру продав за 2700 доларів США, з яких її покупець відняла десь 400 чи 600 доларів (точно не пам»ятає) як борги за комунальні послуги. За придбання будинку домовлявся особисто із сім»єю [PERSON] - жителями м. Глобине, які доглядали за будинком [PERSON]. Віддав завдаток в розмірі 300 доларів США, домовилися, що ціна продажу будинку - 1500 доларів США. Договір купівлі-продажу нотаріально оформив значно пізніше - 14.06.2003 року, не через відсутність коштів, як вказує колишня дружина, а через те, що в продавця не були в порядку документи. Він заперечує пояснення позивача по первісному позову щодо нього, оскільки саме вона майже не працювала, а він весь час працював вантажником на цукровому заводі і одержував немалі гроші. Свідок зі сторони [PERSON] - [PERSON], пояснила, що була подругою його покійної матері. Може підтвердити, що сторони проживали в квартирі батьків [PERSON], а після їх смерті він її продав і купив будинок, в який відразу його сім»я переселилася. По якій причині та за яку суму він продав квартиру, по якій ціні придбав будинок їй невідомо. Інший свідок зі сторони відповідача - [PERSON], дала аналогічні показання. Пояснила, що на час продажу [PERSON] квартири була його сусідкою. Їй відомо, що відразу після продажу він із сім»єю перебрався в куплений в районі елеватора будинок. За яку ціну було продано квартиру і за чиї гроші куплено будинок їй невідомо. Може підтвердити, що [PERSON] в той період працював на цукровому заводі, а [PERSON] була домогосподаркою і доглядала за дітьми. Свідок [PERSON] - кум сторін, пояснив, що йому зі слів обох із подружжя, а також зі слів свого начальника, член сім»ї якого була покупцем, відомо, що квартиру, яка належала [PERSON] було продано десь за 3000 доларів США. Відразу після її продажу , в листопаді чи в грудні 2002 року (точно не пам»ятає), [PERSON] переїхали до будинку по [ADDRESS], який придбали за гроші виручені від продажу квартири. За будинок дали 300 доларів США, як завдаток. Свідок [PERSON], допитаний за клопотанням відповідача, повідомив, що його мати - [PERSON] - продавець будинку по [ADDRESS], померла [INFO]. Події пов»язані з продажем будинку він в зв»язку з їх давністю пам»ятає погано. Будинок було продано за 1300 чи за 1500 доларів США. Коли саме передавалися кошти - під час нотаріального посвідчення договору чи раніше, кому саме - йому чи його матері, чи давав покупець завдаток сказати не може. Може підтвердити, що саме він (свідок) займався виготовленням якихось документів для продажу будинку. Почав цим займатися, як було прийнято рішення про його продаж , але точно сказати коли це було не може. Сім»я покупця почала проживати в будинку до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, але в який час та на яких умовах також не пам»ятає. Достовірно знає, що при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу будинку його мати була присутня. Представник ІІІ особи - Глобинського районного управління юстиції, в судове засідання не з»явився. Надана заява про розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З 28.05.1994 року по 3.10.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 3.10.2012 року. Рішення набрало законної сили. Документально підтверджується і не заперечується сторонами, що в період шлюбу, на підставі посвідченого приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу договору купівлі - продажу серії ВАК № 909150 від 14.06.2003 року , реєстровий № 1087, [PERSON] купив у [PERSON] за 7420 грн. жилий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку площею 0.18 га, що знаходяться в [ADDRESS]. Договір пройшов державну реєстрацію в Кременчуцькому МБТІ. Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями , розташованого по [ADDRESS] , проведена 18.02.2008 року на ім»я [PERSON], як власника 1/1 частки власності. Купівлі названого будинку передував в часі продаж [PERSON] квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Глобинською міською радою 1.04.1994 року на 1/3 частку, зареєстрованого в Кременчуцькому МБТІ 1.04.1994 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 32, та свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки, виданого Глобинською державною нотаріальною конторою 18.06.2001 року за реєстровим № 2-733, зареєстрованого Кременчуцьким МБТІ 15.04.2002 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 32. Вказану квартиру [PERSON] продав [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 1.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] Ціна продажу склала 11340 грн. В пункті 1 вказаного договору нотаріусом допущено описку при написанні номеру жилого будинку, в якому знаходиться квартира ( [ADDRESS] замість [ADDRESS]), проте, для вирішення спору вказане не має суттєвого значення, оскільки обидві сторони визнають і не заперечують, що була продана квартира [ADDRESS]. Згідно ст. 22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року та був чинний на час набуття спірного майна, майно набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Частина 1 ст.28 КпШС України передбачала , що в разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Вказані норми свідчать, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презюмується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді. Згідно статтей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач надала суду докази того, що спірний будинок було придбано під час шлюбу, а саме : - копію рішення Глобинського районного суду від 3.10.2012 року у справі № 1604/2265/2012, з якого вбачається, що шлюб тривав з 28.05.1994 року по 3.10.2012 року; - копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями і земельної ділянки серії ВАК № 909150, укладеного 14.06.2003 року. Натомість відповідач по первинному позову - [PERSON], не надав суду належних і безспірних доказів того, що житловий будинок було придбано за кошти, які були його особистою власністю. Так, допитані за його клопотанням свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили лише факт продажу [PERSON] належної йому на праві власності квартири та факт купівлі будинку за адресою [ADDRESS]. В той же час жодному з названих свідків не було відомо за чиї кошти було придбано будинок, тобто обставина, яка стосується предмету доказування. Показання свідка [PERSON], який стверджував, що спірний будинок було придбано за кошти отримані від продажу квартири, належної [PERSON] суд сприйняв критично, оскільки достовірно встановлено, що це показання з чужих слів, тобто таке, що ґрунтується на поясненні іншої особи. Як на джерело своїх свідчень свідок посилався на інформацію, яку почув від [PERSON] та [PERSON] Остання це категорично заперечувала. Крім цього, суд звернув увагу, що розрив в часі між продажем квартири та купівлею будинку значний : з 1 листопада 2002 року по 14 червня 2003 року , тобто більше семи місяців. Твердження [PERSON] про те, що це було викликано неготовністю документів продавця, а не відсутністю коштів на придбання будинку є сумнівним, оскільки вказана обставина спростовується документально. Так, на час купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями і земельної ділянки , тобто станом на 14 червня 2003 року, згідно п. 2 договору, продавець надала нотаріусу: - правовстановлюючий документ на будинок, а саме договір купівлі - продажу, посвідчений Глобинською державною нотаріальною конторою 12.06.1992 року за реєстром № 1-1062, зареєстрований Кременчуцьким МБТІ 15.06.1992 року в реєстрову книгу № 17 за реєстровим № 3043 ; - правовстановлюючий документ на приватизовану земельну ділянку - Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 040300, виданий на ім»я [PERSON] Глобинською міською радою 16.06.2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 884. Вказане свідчить про те, що всі документи на підставі яких можна було вчинити договір купівлі-продажу спірного будинку і земельної ділянки, продавець одержала в 1992 році та в 2000 році і потреби у їх виготовленні в період з 1 листопада 2002 року по 14 червня 2003 року не було. Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача , заявлене в судовому засіданні під час розгляду справи по суті , про допит в якості свідка громадянки [PERSON], якій він ніби - то після продажу квартири передав на зберігання кошти отримані від її реалізації. Це клопотання було заявлено з порушенням вимоги ч.2 ст. 27 ЦПК України, якою встановлено, що для підтвердження своїх вимог або заперечень особи, які беруть участь у справі, зобов»язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо воно не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Будь-яких доказів поважності несвоєчасного заявлення вказаного свідка сторона не надала. Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що продавець з його особистих коштів отримала від нього завдаток за будинок в сумі 300 доларів США, оскільки це повинно підтверджуватися таким засобом доказування як розписка [PERSON] про отримання коштів, чи документами про поштовий чи банківський переказ цих грошей названій особі. Крім цього, суд звернув увагу на те, що в п.3 договору купівлі-продажу від 14.06.2003 року зазначено «продаж вчинено за 7420 гривень, які Продавець одержала від Покупця при підписанні цього договору», що знову ж таки спростовує вищевказане твердження, адже під договором стоять власноручні підписи і продавця і покупця, як посвідчення правильності викладеного. На думку суду, факт переселення подружжя [PERSON] до будинку, розташованого по [ADDRESS], майже відразу після продажу квартири [PERSON], який визнаний і не заперечується обома сторонами, не може слугувати підтвердженням факту купівлі вказаного нерухомого майна за кошти належні на праві особистої власності відповідачу, адже відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши належність , допустимість , достовірність наданих сторонами доказів, а також їх достатність і взаємний зв»язок у сукупності, суд прийшов до висновку, що жилий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] та приватизована земельна ділянка площею 0,18 га, яка знаходиться за цією ж адресою є об»єктами права спільної сумісної власності. Безспірних належних доказів протилежного [PERSON] не надав. З огляду на викладене частки обох із колишнього подружжя у названому майні згідно закону є рівними - по ? на кожного. Позов [PERSON] з названих підстав підлягає задоволенню. У задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Той факт, що в період продажу квартири та придбання житлового будинку і земельної ділянки [PERSON] , згідно записів в її трудовій книжці, не працювала, висновків суду не змінює, оскільки згідно припису ст. 22 КпШС України, чинній на час виникнення правовідносин, подружжя користується рівними правами на майно, яке є спільною сумісною власністю, і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Не спростовується відповідачем, що у вказаний період дружина займалася домашнім господарством і доглядом за малолітніми на той час дітьми : сином [PERSON], [INFO], та дочкою [PERSON] , [INFO]. Судом достовірно встановлено, що правовстановлюючий документ на куплену земельну ділянку площею 0.18 га - Державний акт встановленої форми , [PERSON] на своє ім»я до цього часу не виготовив. Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 81 Земельного Кодексу України в редакції чинній на момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 14.06.2003 року , громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. В п. 6 названого договору також зазначено, що право власності на земельну ділянку виникає у покупця з моменту підписання договору. Це означає, що [PERSON] з моменту підписання договору набув право власності на спірну земельну ділянку, а отже, законодавчих перепон для визначення в ній частки [PERSON] немає. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] наданням квитанції підтвердила сплату нею судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. Ця сума стягується на її користь з відповідача.

Outcome: approved