Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] в особі представника Патяк А.С. звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 15.11.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 1484, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів кохання та поваги один до одного. Фактичні шлюбні відносини були припинені з весни 2014 року, подружжя разом не проживають, не спілкуються. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Спір, щодо поділу сумісно нажитого майна, відсутній. Зазначає, що після розірвання шлюбу має намір залишити прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від адвоката Патяк А.С., відповідно до якої останній просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 15.11.1996 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя було видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] та в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 1484 (а.с. 7). Шлюбні відносини між сторонами припинені з весни 2014 року, неповнолітніх дітей подружжя не має, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (6 місяців) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved