Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] 12 лютого 2021 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу посилаючись, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1996 виданого Житлово-комунальним відділом автомобільного заводу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їй [PERSON] належить по 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Вказана квартира зареєстрована в кременчуцькому бюро технічної інвентаризації на праві спільної часткової власності і записана у реєстрову книгу № В-2 за реєстровим № 215. 15 листопада 2019 року вона звернулася до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності вказаної частки квартири, який їй відмовив в державній реєстрації, посилаючись, що у Свідоцтві про на право власності на житло виданому Житлово-комунальним відділом автомобільного заводу співвласником квартири вказано [PERSON] , тоді як в паспорті заявника [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) по батькові заявника вказано « [PERSON] », що унеможливлює проведення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Просила суд встановити факт належності їй Свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1996 виданого Житлово-комунальним відділом автомобільного заводу, згідно з розпорядженням (наказом) від 06.12.1996 № 1883 на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частці кожному на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрованого в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної часткової власності в реєстровій книзі № В-2, за реєстровим № 215. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, де просила розглянути справу у її відсутність, заяву підтримує та просить задовольнити. Заінтересована особа: Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується роздруківкою трекінгу поштових відправлень з офіційного сайту Укрпошти, з заявою про відкладення розгляду справи не звертались, причини неявки не повідомили. Суд, дослідивши надані докази і оцінюючи їх в сукупності, приходить до таких висновків. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України). Установлено, що у паспорті заявника [PERSON] , вона ж [PERSON] , серії [NUMBER] виданому Автозаводським РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області 23.08.2016 по батькові заявника [PERSON] записано « [PERSON] », у свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] , виданому 22 липня 2016 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області по батькові заявника [PERSON] вказано як « [PERSON] ». У свідоцтві про право власності на житло від 06.12.1996 виданому Житлово-комунальним відділом автомобільного заводу від 30.06.1993 прізвище, ім`я та по батькові заявника вказано як « [PERSON] », що має розбіжність з паспортом та свідоцтвом про шлюб. 15 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права приватної спільної часткової власності на квартиру, де під час перевірки документів було встановлено, що в свідоцтві про право власності на житло співвласником вказано « [PERSON] », що не відповідає її паспорту серії [NUMBER] виданому Автозаводським РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області 23.08.2016, де заявником є [PERSON] . Факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1996 підтверджується копією паспорту заявника [PERSON] , копією довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера, копією свідоцтва про шлюб [PERSON] , копією атестату про повну загальну середню освіту [PERSON] , копіями дипломів молодшого спеціаліста серії [NUMBER] та бакалавра серії [NUMBER] [PERSON] , копією трудової книжки серії [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] . Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, який дає право заявнику зареєструвати право власності, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 06.12.1996 видане Житлово-комунальним відділом автомобільного заводу від 30.06.1993 на ім`я « [PERSON] » належить [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення: для реєстрації права власності, то заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. До вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і

Outcome: approved