Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] 05.05.2015 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], 3 особа - Літвінчук І.А. - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS]. Позивач зазначав, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.09.2005 року він є власником квартири [ADDRESS]; квартира є однокімнатною; в лютому 2015 року [PERSON] (відповідачка), яка є його (позивача) дочкою, запропонувала йому скласти заповіт на її ім»я, на що він погодився. 18.02.2015 року він (позивач) з дочкою (відповідачкою) прибули до приватного нотаріуса Літвінчука І.А. (3 особа), з наміром скласти заповіт, але на підпис позивачу був наданий інший документ, а саме - договір дарування квартири, який був посвідчений нотаріусом за реєстровим №1331. Вважаючи, що договір дарування був підписаний позивачем помилково, оскільки сторони попередньо мали домовленість про складання заповіту, позивач не мав наміру укладати договір дарування квартири, а підписання договору позивачем відбулось під впливом помилки та обману з боку відповідачки, яка вчинила на нього психологічний вплив та ввела його в оману своїми діями, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 18.02.2015 року та повернути квартиру у власність позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві; відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, стверджуючи, що позовні вимоги позивача є надуманими, такими, що не відповідають дійсним обставинам, не підтверджені належними доказами, тому просили в задоволенні позову відмовити. 3 особа - Літвінчук І.А. - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу в судовому засіданні факт посвідчення ним договору дарування квартири від 18.02.2015 року підтвердив; стверджуючи, що зазначена нотаріальна дія була ним вчинена з дотриманням відповідних положень інструкції та вимог закону, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників та 3-ої особи в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 05.09.2005 року, виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження від 05.09.2005 року №40556, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (позивачеві) - а.с.96. Квартира [NUMBER] є однокімнатною, жилою площею 23,9 кв. м, загальною площею 52,3 кв. м (а.с.76-78); згідно довідки форми №3 від 27.02.2015 року - в квартирі [ADDRESS] зареєстрована одна особа - позивач [PERSON], з 02.04.2005 року (а.с.9). Як вбачається з наданої копії договору, 18.02.2015 року між [PERSON] (позивачем) та [PERSON] (відповідачкою) було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого [PERSON] безоплатно передав у власність (подарував) [PERSON] (обдаровуваній) квартиру [ADDRESS]; дарунок сторонами оцінено у 180000,00 грн.; зазначений договір посвідчений Літвінчуком І.А. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (3 особою) 18.02.2015 року за реєстровим №1331 (а.с.88-89). Сторонами не заперечується факт підписання зазначеного договору дарування квартири від 18.02.2015 року особисто дарувальником - [PERSON] та обдаровуванню [PERSON], у присутності нотаріуса Літвінчука І.А. Пунктом 13 Договору визначено, що право власності на відчужувану квартиру у Обдаровуваної виникає з моменту прийняття дарунка; прийняттям дарунка вважається одержання Обдаровуваною примірника цього договору після його нотаріального посвідчення (а.с.89). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.02.2015 року - право власності на квартиру [ADDRESS] на ім»я [PERSON] було зареєстровано 18.02.2015 року на підставі договору дарування квартири від 18.02.2015 року (а.с.135). Позивач [PERSON] є батьком відповідачки [PERSON] (а.с.94-95). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і також не заперечуються сторонами. Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу. Позивачем даний позов про визнання недійсним договору дарування квартири пред»явлено із посиланням на положення ст.229 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки), ст.230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) та ст.231 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства). Посилання позивача на те, що оспорюваний договір дарування був підписаний ним помилково, тобто позивач не мав наміру на укладення цього договору, оскільки сторони попередньо мали домовленість про складання заповіту по квартирі; що підписання договору позивачем відбулось під впливом обману з боку відповідачки, застосування до позивача психологічного впливу, шляхом надання перед сніданком позивачу випити «рідину (узвар) коричневого кольору», від чого у останнього погіршився стан здоров»я та він не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними; ввела його в оману своїми діями, - відповідачкою [PERSON] заперечуються у повному обсязі. Як стверджує Літвінчук І.А. - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу в судовому засіданні, на момент підписання договору дарування він встановлював особи сторін договору, перевіряв в установленому порядку їх дієздатність; сторонам було роз»яснено значення і умови договору, правові наслідки договору дарування, що підтверджується також змістом договору дарування (п.5-11). Як вбачається з матеріалів, на підставі яких було нотаріально посвідчено оспорюваний договір дарування, позивачем, як Дарувальником, було також підписано заяву про належність квартири йому особисто (а.с.90), заяву-згоду на обробку персональних даних, тощо (а.с.92). З пояснень позивача також вбачається, що він має ще інше житло - у с. Ставище Попільнянського району Житомирської області, а квартирою [NUMBER] в м. Києві він користується періодично. Згідно положень ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Позивачем [PERSON], а також його представником, в судовому засіданні не надано жодних доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається, підтримуючи позов із зазначених у ньому підстав. Отже, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами та 3 особою докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами; заперечення відповідачки та її твердження щодо дійсності правочину (оспорюваного договору) - не спростовані позивачем, тому в задоволенні позову має бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed