Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про внесення змін до встановленого порядку користування квартирою. Свої вимоги мотивують тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 29 червня 2006 року. Дана квартира складається з кімнати №26-2, площею 9,0 кв. м, кімнати 26-3, площею 21,1 кв. м, кімнати 26-4 кв. м площею 18,5 кв. м, коридору 26-я, площею 5,5 кв. м, санвузла 26-5, площею 1 кв. м, ванної кімнати 26-6, площею 4,1 кв. м. кухні 26-7, площею 7,1 кв. м. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2014 року встановлений порядок користування цією квартирою, виділено [PERSON] у користування кімнату 26-2, площею 9,0 кв. м, [PERSON] - кімнату 26-3, площею 21,1 кв. м, [PERSON] в особі опікуна [PERSON] - кімнату 26-4, площею 18,5 кв. м, кухню, санвузол, ванну кімнату, коридор залишено у спільному користуванні. Позивачі зазначають, що користувачем цієї квартири є також позивачка [PERSON] - дружина позивача [PERSON] , яка проживає разом із ним. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , у зв`язку із чим користування ним та його опікуном кімнатою площею 18,5 кв. м припинилося. Ця кімната, наразі, пустує, однак сторони не можуть у досудовому порядку вирішити питання користування нею, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. За таких обставин, позивачі просили внести зміни до встановленого порядку користування квартирою [ADDRESS] , виділивши позивачам у користування кімнату 26-4, площею 18,5 кв. м, виділивши [PERSON] у користування кімнату 26-2, площею 9,0 кв. м, та кімнату 26-3, площею 21,1 кв. м, а кухню, санвузол, ванну кімнату, коридор - залишити у спільному користуванні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивача [PERSON] - адвокат Міщенко А. Г. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити. Крім того вказували, що в підвальному приміщенні під кімнатою, яку займають позивачі по справі, обвалилася штукатурка, що створює аварійний стан кімнати. Відповідач [PERSON]. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи, що він є власником квартири, його право не може бути обмежене, а в кімнаті, яка наразі вільна, має мешкати його син. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 29 вересня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за реєстровим №5-737, та зареєстрованим КП «ВООБТІ» 02 жовтня 2006 року у реєстровій книзі №66 за реєстровим №1199. За даними викопіювання з поверхового плану зазначена квартира складається з кімнат 26-2, площею 9,0 кв. м, 26-4, площею 18,5 кв. м, 26-3, площею 21,1 кв. м, кухні 26-7, санвузла 26-5, ванної кімнати 26-6, коридору 26-1; загальна площа квартири становить 66,3 кв. м, житлова площа - 48,6 кв. м. Дані обставини встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2014 року по справі № 127/20159/13-ц та в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Як слідує з матеріалів справи, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 27 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2010 року, відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] та [PERSON] про виселення. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 лютого 2014 року (за даними Єдиного державного реєстру судових рішень), встановлений порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділено [PERSON] у користування кімнату 26-2, площею 9,0 кв.м, виділено [PERSON] у користування кімнату 26-3, площею 21,1 кв. м, виділено [PERSON] в особі опікуна [PERSON] у користування кімнату 26-4, площею 18,5 кв.м; кухню 26-7, санвузол 26-5, ванну кімнату 26-6, коридор 26-1 залишено у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі опікуна [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року зобов`язано ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання», КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», КП «Вінницяоблводоканал» відкрити окремі особові рахунки [PERSON] для нарахування плати за отримані житлово-комунальні послуги відповідно з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, з централізованого опалення, з водопостачання і водовідведення, що надаються на квартиру [ADDRESS] , виходячи з площі квартири, якою користується [PERSON] відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2014 року (справа №127/20159/13-ц). Судом також установлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 липня 2018 року. Наразі в квартирі [ADDRESS] проживають: відповідач [PERSON] , який займає кімнату 26-3, площею 21,1 кв. м, позивачі [PERSON] та [PERSON] , які займають кімнату 26-2, площею 9,0 кв. м; в кімнаті 26-4, площею 18,5 кв. м знаходяться речі [PERSON] . При цьому місце проживання позивачки [PERSON] не зареєстроване у зазначеній квартирі. Відповідно до заяви [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання від 20 листопада 2018 року у зв`язку з вибуттям за адресою: [ADDRESS] , у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено 20 листопада 2018 року у зв`язку із неподанням необхідних документів або інформації. Відповідно до заяви [PERSON] про реєстрацію місця проживання від 20 листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] , їй відмовлено у реєстрації місця проживання 20 листопада 2018 року у зв`язку із неподанням необхідних документів або інформації. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі вказують про можливість зміни встановленого рішенням суду порядку користування спірною квартирою, посилаючись на норми ст. 54 ЖК УРСР щодо можливості поліпшення їх житлових умов як наймачів у разі звільнення в квартирі ізольованого жилого приміщення. Так статтею 54 ЖК УРСР визначено, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої ст. 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Однак суд звертає увагу, що вказана норма регулює надання жилого приміщення, що звільнилося в квартирі державного чи громадського житлового фонду та не регулює порядку користування квартирою, яка перебуває в приватній власності. Наразі квартира [ADDRESS] , в якій мешкають сторони, є приватною власністю [PERSON] . Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в ст. 321 ЦПК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, ст. 156 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Зважаючи на вищезазначені норми законодавства суд не вбачає підстав для зміни встановленого порядку користування квартирою, оскільки встановлення можливості користуватися нею, порядок такого користування може визначити лише відповідач [PERSON] як власник спірної квартири. Суд не вправі будь-яким чином впливати на волевиявлення власника щодо цього майна чи підмінити собою його рішення або ж домовленість між особами, які проживають у квартирі разом з власником, тим паче, що порядок користування квартирою уже встановлений рішенням суду. Смерть же одного із мешканців квартири не може бути підставою впливу суду на волевиявлення власника приміщення. Що ж до тверджень позивачів про аварійний стан кімнати, то в суду відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували цю обставину, а стан підвального приміщення лише свідчить про неналежне утримання житлового будинку. При цьому суд зазначає, що члени сім`ї власника квартири, в тому числі бувшого власника, зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири) та брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) та проведенню ремонту. При цьому суд звертає увагу на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, слід звернути увагу, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2014 року порядок користування квартирою [ADDRESS] щодо позивачки [PERSON] не встановлювався, відповідно такий порядок щодо конкретної особи змінюватися не може. При цьому суд вказує на відсутність правових підстав для зміни порядку користування квартирою. Щодо ж до відсутності реєстрації особи за місцем свого постійного проживання, на що вказує позивачка [PERSON] , то вказане право особи не може бути захищене в спосіб обраний позивачкою. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed