Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] 26.02.2015 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, в якому просила встановити факт родинних відносин з її матірю [PERSON], померлою 19.11.2012 року, та визначити їй додатковий строк в один місяць після набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 19.11.2012 року. Ухвалою суду від 05.10.2015 року позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин залишені без розгляду за заявою позивача (а.с. 76). В той же день [PERSON] уточнила позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, залучивши в якості співвідповідача [PERSON] (а.с.77). В обґрунтування позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач [PERSON] зазначила, що 03.02.1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, в період якого 04.11.1998 року [PERSON] придбав житловий будинок №28 по вул. Дружби смт Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області, тобто вказане нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. [PERSON] померла 19.11.2012 року, та після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Спадкоємцями першої черги за законом після [PERSON] є позивач як дочка померлої. Іншим спадкоємцем першої черги був чоловік померлої [PERSON], який 20.05.2014 року також помер, однак фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], оскільки був зареєстрований з нею за однією адресою. Із заявою до нотаріальної контори після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався. Позивач стверджує, що в період з 2000 року по 2010 рік фактично постійно мешкала в будинку матері та вітчима. В середині 2010 року уклала шлюб з [PERSON] та переїхала до сусіднього будинку №34 по вул. Дружби в смт Христофорівка Криворізького району, однак практично постійно знаходилася в будинку матері, доглядала за нею, оскільки вона хворіла та потребувала постійного догляду. Після смерті матері вона до середини 2013 року залишалася проживати в будинку вітчима, оскільки він почувався погано, був виснажений морально та фізично після смерті дружини. Після того, як вітчиму зробили операцію по видаленню нирки, вона знову стала проживати у його будинку, доглядала за ним, а потім здійснила його поховання, і лише на похороні вона зустрілася з його донькою [PERSON] Після смерті матері позивач не мала фінансової можливості звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки напередодні взяла значний кредит та здійснила витрати на поховання матері. Крім того, вона не знала, що мати має право на 1/2 частину житлового будинку, який був оформлений тільки на її чоловіка. Вважала, що будинок належить лише вітчиму, з яким у них була домовленість про те, що після його смерті вона оформить будинок на своє імя, оскільки вони були однією сімєю та вітчим бажав залишити будинок їй. Про те, що мати має приховану подружню частку у вказаному будинку, вона дізналася у нотаріальній конторі, куди звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги кожен окремо підтримали та просили визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки позивач вважає, що пропустила строк з поважних причин. Так, вона перебувала в тяжкому матеріальному стані, змушена сплачувати кредит та витратила гроші на поховання матері, а її зарплата вчителя становила близько 1000 грн. Крім того, вона сама хворіла на онкологічну хворобу з січня 2013 року, а 02.10.2013 року перебувала на лікування в онкодиспансері, після чого ще 1,5 місяці лікувалася амбулаторно. В цей час за вітчимом доглядала [PERSON], за послуги якої вона сплачувала 1200 грн. щомісячно. Разом з вітчимом вони зверталися до сільської ради, так як він хотів скласти заповіт на її імя, однак стан його здоровя різко погіршився та він не встиг оформити розпорядження на випадок смерті. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON]В.(а.с.81) в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення (а.с. 119). Будучи присутнім в судовому засіданні 17.11.2015 року пояснив(а.с.114), що вважає причини пропуску позивачем строку для звернення із заявою про прийняття спадщини поважними. Вказує, що довгий час позивач була на лікарняному, про що йому особисто відомо, так як позивач є класним керівником його дитини. З розмови з секретарем селищної ради [PERSON] йому відомо, що позивач разом з вітчимом зверталися з питанням оформлення заповіту, що не було зроблено, в звязку з погіршенням стану здоровя [PERSON] Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, проти його задоволення заперечували. В своїх запереченнях вказували, що відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON] та бажає прийняти спадщину після смерті свого батька, який в свою чергу був єдиним власником житлового будинку, оскільки фактично прийняв в спадщину 1/2 частину спадкового майна після смерті своєї дружини [PERSON] Вказують, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, про які заявляє позивач, є неповажними. Так, однією з поважних причин пропуску строку позивач вважає відсутність коштів на оформлення спадщини через отримання кредитів, договори по яким вона уклала в 2008 році та в 2011 році, що не має жодного відношення до строку прийняття спадщини, перебіг якого розпочався 20.11.2012 року та закінчився 19.05.2013 року. Не може бути визнана поважною причиною пропуску строку і необізнаність позивача про належність її матері 1/2 частини житлового будинку, адже позивач перебувала в шлюбі, який був розірваний, та могла знати про наявність подружньої долі в спільному сумісному майні подружжя. Тому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 101-103). Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.02.1993 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, внаслідок чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ДВ №490534 (а.с.14). В період шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.11.1998 року набув права власності на житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Христофорівка, вул. Дружби, 28 (а.с.16). Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 55). Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на момент виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Отже, житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Христофорівка, вул. Дружби, 28, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла 19 листопада 2012 року, що вбачається з свідоцтва про смерть серії І-КИ №474490 (а.с. 22). Згідно ч. 1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини, відповідно ст. 1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно чт. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповітів/ спадкових договорів) від 28.07.2015 року, та відомостей завідувача Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 03.08.2015 року, [PERSON] за життя заповітів не складала (а.с. 58,61). У відповідності зі ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її дочка позивач по справі [PERSON] та чоловік [PERSON] Факт родинних відносин між позивачем як дочкою та померлою [PERSON] як матірю підтверджується наступним. Згідно свідоцтва про народження ЯК №1258363, матірю позивача вказана [PERSON](а.с. 9), дівоче прізвище «Захватихата» позивач змінила в звязку з укладенням шлюбу на «Горобець», що вбачається з архівної довідки про укладення шлюбу (а.с. 10), в подальшому шлюб з [PERSON] був розірваний (а.с. 11) та укладено новий шлюб з [PERSON], внаслідок чого позивач змінила прізвище на «Швидун» (а.с. 12). Мати позивача уроджена [PERSON], що вбачається з свідоцтва про народження (а.с.13), в звязку з укладенням шлюбу 26.11.1962 року змінила прізвище на «Захватихата», який був розірваний 06.02.1975 року (а.с. 68,69), в звязку з укладенням шлюбу 05.03.1982 року, який розірваний 01.06.1989 року, змінила прізвище на «Яковлєву» (а.с. 68-70). В подальшому [PERSON] змінила прізвище на «Морозову», що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-ДВ №490534 (а.с. 14). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виходячи із положень ст. 1268 ЦК України, [PERSON], який на момент смерті дружини [PERSON] 19.11.2012 року проживав разом із спадкодавцем за однією адресою: с. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області, вул. Дружби, 28 (а.с. 21) фактично прийняв спадщину, до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті дружини не звернувся, що вбачається з листа завідувача Шостої криворізької державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Криворізької районної Державної нотаріальної контори від 15.04.2015 року № 466/02-14 (а.с. 32). Згідно вказаного листа нотаріуса, після смерті [PERSON], померлої 19.11.2012 року, із заявою про намір прийняття спадщини 02.07.2014 року звернулася позивач. [PERSON] 20.05.2014 року помер, що вбачається із свідоцтва про смерть серії І-КИ №572050 (а.с. 15), та за життя розпорядження на випадок смерті не зробив, що видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 60). Згідно повідомлення Шостої криворізької державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON], померлого 20.05.2014 року, з заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися [PERSON] та [PERSON] (а.с. 58). Відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON], померлого 20.05.2014 року, та спадкоємицею першої черги за законом після його смерті, що підтверджується свідоцтвом про її народження, серії 1-КИ №199219 (а.с. 107), свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу, з яких вбачається зміна прізвища з [PERSON] на «Тарасенко» та потім на «Сириця» (а.с. 108-109). При зверненні позивача [PERSON] до Криворізької районної державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої 19.11.2012 року, постановою нотаріуса від 02.07.2014 року їй було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва (а.с. 20). Однією з підстав відмови вчинення нотаріальної дії є те, що спадкоємець пропустила 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином строк прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 19.11.2012 року закінчився 19.05.2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України , якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, як слідує з правових висновків Верховного Суду України, прийнятого Судовою палатою у цивільних справах при розгляді справи №6-85 цс 12 від 26.09.2012 року, № 6-1486 цс 15 від 04.11.2015 року, правила ч. 3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними, при цьому поважними причинами строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач вказує, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини в звязку з тяжким матеріальним становищем, а саме через кредитні зобовязання за кредитним договорами, на підтвердження чого надала заяву позичальника на отримання кредиту в ЗАТ КБ «Приватбанк» від 13.07.2008 року та копію заяви від 01.11.2011 року до ПАТ «[PERSON] Стандарт» про видачу банківської карти із встановленим кредитним лімітом (а.с. 71,72), а також понесення витрат на поховання матері (а.с. 74). Однак, суд відноситься критично до вказаних доказів поважності причин пропуску встановленого законом строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки строк договору з ЗАТ КБ «Приватбанк» сплинув 12.07.2010 року, а заява до ПАТ «[PERSON] кредит» взагалі оформлена неналежно - без зазначення обовязкових реквізитів з боку представника банку. Позивач не надала доказів про сплату вказаних кредитних зобовязань, довідки про свої доходи, що унеможливлює визначення співмірності її доходів та витрат, а отже і визначення тяжкості її матеріального становища. Позивач також вказує на неможливість звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через свою хворобу та хворобу [PERSON], за яким вона здійснювала догляд. Із наданих як доказ цієї обставини медичних документів (а.с. 82-94) вбачається, що дійсно [PERSON] періодично зверталися для консультацій до медичних закладів протягом 2013 року та 03.10.2013 року їй проведене оперативне лікування. В той же час, суд вважає, що ці обставини не створювали істотних перешкод для звернення до нотаріуса. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] доглядала спочатку за своєю хворою матірю, а потім і за вітчимом, який бажав залишити будинок в спадщину саме їй. З вітчимом фактично були однією родиною та він потребував допомоги позивача. Позивач же в своїх поясненнях вказала, що за [PERSON] доглядала Герасимик, за послуги якої вона сплачувала гроші. Отже, позивач сама спростувала свої твердження про неможливість звернення до нотаріуса через догляд за хворим вітчимом. Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді пояснили, що [PERSON] не проживала разом з матірю та вітчимом, а лише навідувалася до них. Після смерті [PERSON] чоловік померлої фактично проживав сам, а потім з ним проживала Герасимик, з якою він хотів укласти шлюб. Крім того, позивач вказувала на необізнаність законодавства, яке регулює спільну сумісну власність подружжя, а саме, що її матері належала 1/2частина житлового будинку, який був придбаний в період шлюбу з [PERSON] та був оформлений на його імя. Однак само по собі необізнаність в законодавстві не можу бути поважною причиною невчинення дій щодо оформлення спадщини. Допитана в судовому засіданні як свідок секретар Христофорівської селищної ради [PERSON], вказувала, що після смерті матері позивача [PERSON] пояснювала [PERSON] порядок звернення для прийняття спадщини після смерті матері протягом 6-ти місяців. Зазначала також, що після смерті дружини, [PERSON] приходив до сільради з Герасимик, зясовував, які документи потрібні для реєстрації шлюбу, що виявляв бажання скласти заповіт, але на кого їй невідомо, оскільки вона не встигла до його смерті посвідчити. Проаналізувавши вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки самі по собі названі позивачем причини без установлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, а тому в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed