Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] 21 жовтня 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона є власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 06 лютого 1997 року, та державного акту на право приватної власності на землю від 29 січня 1999 року. Однак в зазначених правовстановлюючих документах прізвище заявника зазначено як «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявнику для проведення державної реєстрації права власності. Заявник просила суд встановити факт належності їй договору дарування від 06 лютого 1997 року та державного на право приватної власності на землю від 29 січня 1999 року. Заявник 12 грудня 2016 року надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. Представниктериторіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради надала суду заяву, в якій заперечувала проти задоволення заявлених вимог. 09 грудня 2016 року до суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Попової І.В. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 06 лютого 1997 року було укладено договір дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. за реєстровим № 1-441 (а.с. 8). [PERSON] 29 січня 1999 року було видано державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 19 листопада 1998 року № 2290, на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 024332 (а.с. 9). Однак в зазначених правовстановлюючих документах, прізвище заявника було помилково зазначено як «[PERSON]»,тоді як правильно було б вказати «[PERSON]», як записано у паспорті громадянина України серії [NUMBER], виданому 27 вересня 1999 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 5-6), та картці фізичної особи - платника податків, виданій ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська 12 грудня 2008 року (а.с. 7). Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 07 вересня 2016 року № 628-р присвоєно житловому будинку по [ADDRESS] (а.с. 12). Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявнику для проведення державної реєстрації права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зазначено, що інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт належності [PERSON] договору дарування від 06 лютого 1997 року та державного акту на право приватної власності на землю від 29 січня 1999 року, підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданим 27 вересня 1999 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, карткою фізичної особи - платника податків, виданою ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська 12 грудня 2008 року, довідкою Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів від 20 листопада 2001 року № 3452 (а.с. 5-7, 10). Таким чином, суд, оцінивши зібрані по справі докази з позиції їх належності та допустимості, а також зв'язку у сукупності, приходить до висновку щодо підтвердження факту належності заявникудоговору дарування від 06 лютого 1997 року та державного акту на право приватної власності на землю від 29 січня 1999 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved