Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON], в редакції позовних вимог від 11.01.2018 року, звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, зазначивши, що її син [PERSON] у 2001 році уклав шлюб з [PERSON] За час спільного проживання у них народилося двоє дітей; [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач є матір'ю відповідача [PERSON], і відповідно бабусею дівчаток. Окрім того зазначила, що відповідачі ніяким чином не виконують своїх батьківських обов'язків та не беруть участі у вихованні своїх дітей. Рішенням Тростянецького районного суду від 31.08.2012 року шлюб між ними розірвано. Також рішенням Тростянецького районного суду від 14.09.2012 року у справі №225/1532/12 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. У тому ж 2012 році мати дітей знялася з місця реєстрації у с. Оляниця та вибула у Гайсинський район, с. Зятківці. З тих пір вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не сплачує аліменти, не спілкується з ними та взагалі не проявляє ніякого до них інтересу. Окрім того, у батька [PERSON] друга сім'я і діти від іншого шлюбу, а про своїх дітей від першого шлюбу він зовсім забув. [PERSON], хоча і проживає у тому ж селі, що і його діти, але також не піклується про них. Він постійно зловживає спиртними напоями, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя. Діти фактично проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, [PERSON] забезпечує їх духовний та фізичний розвиток, лікування та оздоровлення, навчання, харчування, і все, що необхідно дітям. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Окрім того, [PERSON] та [PERSON] ухиляються від покладеного на них у відповідності до ст. 180 СК України обов'язку утримувати дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, тому [PERSON] просила позбавити відповідачів батьківських прав відносно доньки [PERSON], 2001 року народження, доньки [PERSON], 2003 року народження, та стягнути з них на користь дітей аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей та зазначив, що в подальшому не буде мати до них претензій. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] та дочки [PERSON], оскільки з ними не проживає більше 5 років, вона має іншу сім'ю та дітей. Представник органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації Червонецька Т.В. в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], [INFO] народилася [PERSON], їх батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER] (а.с. 6,7). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 31.08.2012 року шлюб [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01.07.2001 року за актовим записом №9 - розірвано (а.с.8). Рішенням Тростянецького районного суду від 14.09.2012 року у справі №225/1532/12 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей Згідно довідки про неотримання аліментів від 26.09.2017 року №9613/15,4-37/3, у період з 01.09.2012 року по 31.08.08.2017 року відповідач [PERSON] не отримував аліменти з [PERSON] на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 100 грн. щомісячно (а.с.10). Довідка-характеристика від 14.09.2017 року, видана виконкомом Оляницької сільської ради, підтверджує факти позивача про те що, відповідач [PERSON], 1975 року народження, схильний до зловживання спиртних напоїв (а.с.11). Діти - [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], 2001 року народження, зареєстровані з [PERSON] за адресою [ADDRESS], та перебувають на її утриманні, що підтверджується відповідними довідками №707 та №709 від 14.09.2017 року (а.с.13,15). При перевірці матеріально-побутових умов проживання позивача від 13.09.2017 року встановлено, що внуки [PERSON] та [PERSON] проживають біля бабусі [PERSON] та знаходяться на її утриманні. [PERSON] навчається в Ладижинському коледжі на першому курсі, [PERSON] у 9 класі (а.с.13-1). Згідно інформації дирекції Оляницької СЗШ І-ІІІ ст. від 12.09.2017 року №68, батьки учениці 9 класу [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] не беруть та не брали участі у шкільному житті своєї дитини. Дитиною опікується бабуся [PERSON] (а.с.16, 17). [PERSON] являється студенткою І курсу денного відділення Ладижинського коледжу Вінницького національного аграрного університету, що підтверджується довідкою № 3363 від 27.09.2017 року (а.с.18). Відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що мати та батько дітей: [PERSON] та [PERSON], протягом п'яти років не цікавляться дітьми. Не беруть участі у їх вихованні, розвитку, лікуванні, матеріально не допомагають (а.с.20,21). Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі питанням виховання та розвитку своїх дітей не займаються. До суду ними було подано заяви, згідно яких [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно доньки [PERSON] та доньки [PERSON], та в подальшому не будуть мати претензій до них. Орган опіки і піклування Тростянецької районної державної адміністрації надав висновок від 17.01.2018 року №01-31/231 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно матеріалів справи відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, суд розцінює це як винну поведінку батька та матері по відношенню до дітей, як свідоме нехтування своїми обов`язками і байдужість до долі доньок. При вирішенні спору про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] та [PERSON], суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов її нормального виховання, бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів у твердій грошовій формі також підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. З огляду на викладене, враховуючи рівний обов'язок батьків щодо утримання дитини, а також те що дівчатка проживають з бабусею [PERSON], яка ними опікується постійно, і несе всі витрати на їх утримання, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є обґрунтований. Таким чином, суд вважає за необхідне стягувати з відповідачів на користь дітей аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи те, що [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів 11.01.2018 року, тому саме з цієї дати слід стягувати аліменти з відповідачів на користь дітей. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів, та солідарно з відповідачів на користь позивача 640, 00 судового збору, сплачених при подачі позову до суду та 66,00 грн. витрат пов'язаних з розглядом справи. На підставі викладеного згідно ст. ст. 19, 155, 164-166, 180, 182, 191 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved