Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє представник [PERSON] , звернулися до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до Сватівської міської ради Луганської області про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якої посилаються на наступні обставини. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . За життя мати позивачів не встигла повністю оформити документи на вказане спадкове майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON] . Разом із цим, позивачі вважають, що їх мати [PERSON] вступила у фактичні управління та володіння спадковим майном, що залишилося після смерті [PERSON] , оскільки проживала разом із нею за однією адресою, доглядала за нею та розпоряджалася її майном та особистим майном після її смерті. Інших спадкоємців після смерті матері позивачів немає, оскільки їх батько [PERSON] помер [INFO] , а тому позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті своєї матері. Нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказані житлові будинки у зв`язку з тим, що спадкоємцями не було надано документів, які б підтверджували факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , а також оскільки у спадкоємців відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивачі зазначають, що відновити оригінал правовстановлюючого документу на цей житловий будинок неможливо у зв`язку із смертю власника цього будинку. У зв`язку з цим позивачі просили суд: 1) встановити факт своєчасного прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] ; 2) визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за законом по 1/2 частині за кожною на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 01.04.2021 разом із вирішенням питання про відкриття провадження у справі суддею було задоволене клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Дашдамірова Е.А. належним чином завіреної копії спадкової справи № 183/2018, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 49-50). 16.04.2021 разом із вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду по суті судом була задоволена заява представника позивачів про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 110-111). 05.05.2021 судом на місці без виходу до нарадчої кімнати було задоволене клопотання представника позивачів про виклик свідка [PERSON] та прийнято відмову від подальшого виклику свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 119-121). Позивач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також пояснила, що до 16 років вона проживала зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] доводиться їй рідною бабусею. Наразі бабуся та батьки позивача померли. Мати позивача проживала з бабусею більше десяти років, однак після смерті бабусі мати позивача не оформила спадщину. Разом із тим, [PERSON] розпоряджалася майном бабусі, зокрема займалася продажем швейної та пральної машинок, які належали бабусі. Після смерті матері позивачі звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини, однак їм було відмовлено. Крім позивачів, інші спадкоємці після смерті їх матері відсутні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , а також рідною онучкою [PERSON] . Наразі батьки та бабуся позивача померли. Бабуся позивача була сліпою та не ходила, а тому мати позивача проживала разом із нею та здійснювала догляд за нею. Позивач зазначила, що вона зі своєю рідною сестрою [PERSON] також допомагали своїй матері у догляді за бабусею. Після смерті матері позивачі звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини, однак їм було відмовлено. Представник позивачів у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а також надала пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача у засідання не з`явився, начальник відділу юридичного забезпечення, правової допомоги та кадрової роботи Сватівської міської ради Столяренко О. надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що із позивачами знайома як з односельчанами. Так, свідок пояснила, що мати позивачів [PERSON] проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] (бабусею позивачів) за адресою: [ADDRESS] , здійснювала за нею догляд, оскільки вона не ходила. Після смерті [PERSON] свідок придбала у [PERSON] швейну машинку, а сестра свідка - пральну машинку. Після смерті матері [PERSON] продовжувала проживати у будинку за вищевказаною адресою, а також доглядала за будинком і худобою. Заслухавши позивачів та їх представника, а також свідка, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Із роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 вбачається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Водночас у п. 23 вказаної постанови наголошується, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка 19.02.1952 уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого взяла собі прізвище чоловіка, є рідною донькою [PERSON] (а.с. 17, 70). Позивачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є рідними сестрами, а їх батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-11, 12, 13, 15). Отже, позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними доньками [PERSON] та відповідно рідними онучками [PERSON] , яка померла [INFO] , і після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 25, 26-27, 87). У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що мати позивачів [PERSON] проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , здійснювала за нею догляд, а також розпоряджалася її майном, зокрема продала свідку та сестрі свідка швейну та пральну машинки. Також після смерті [PERSON] мати позивачів [PERSON] продовжувала проживати у вказаному будинку та здійснювати догляд за ним, а також за худобою. Щодо наявних у матеріалах справи письмових заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які додаються до позову та фактично письмовими поясненнями свідків (а.с. 36, 37, 38), суд зазначає, що такі пояснення не можуть бути доказами у справі з огляду на положення ч. 2 ст. 76 ЦПК України, оскільки діючим цивільним процесуальним законодавством визначений порядок виклику та допиту свідків, які допитуються виключно у судовому засіданні, а також перед їх допитом попереджаються про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приводяться до присяги (ст.ст. 69, 91, 230 ЦПК України), що зобов`язує їх давати правдиві показання та забезпечує можливість іншим учасникам справи та суду ставити свідкам питання. Отже, доказами у цивільній справі можуть бути виключно показання свідків, отримані у судовому засіданні під час їх допиту у встановленому законом порядку, у той час як письмові показання свідків не відповідають критеріями допустимості доказів з огляду на вимоги ст. 78 ЦПК України, а отже не можуть бути враховані судом. Згідно з абз. 16 п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 (яка наразі втратила чинність) передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Таким чином судом встановлено, що мати позивачів [PERSON] своєчасно прийняла спадщину, що відкрилася після смерті її матері [PERSON] , оскільки вступила в управління та володіння майном померлої, зокрема житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Мати позивачів [PERSON] померла [INFO] і після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , а також житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.1991 після смерті [PERSON] (а.с. 19, 83). Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами. Інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами спадкової справи № 183/2018, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 35, 59, 63, 79, 55-103). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Із постанови приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Дашдамірова Е.А. № 4386/02-14-183/2018 від 20.11.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що під час розгляду заяв [PERSON] та [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житлові будинки, що залишилися після смерті [PERSON] було встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (матері [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Виконавчим комітетом Кремінської районної ради 27.11.1990, однак спадкоємцями не було надано документів, які б підтверджували факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] . Крім того, у спадкоємців відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказаний будинок не зареєстрований (а.с. 34). Отже, судом встановлено, що перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за законом на житлові будинки позивачам, який своєю постановою відмовив у вчиненні відповідних нотаріальних дій, є відсутність у позивачів документів, що підтверджуються факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті її матері [PERSON] , а також відсутність оригіналу документа, який посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.п. 3.1, 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, оскільки видача свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я позивачів не може бути проведена на загальних підставах, які зазначені у Законі України «Про нотаріат», суд дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити факт своєчасного прийняття [PERSON] спадщини після смерті її матері [PERSON] та визнати в порядку спадкування за законом за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожною права власності на нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved