Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований онук позивачів - [PERSON], [INFO], який з 2008 року виїхав з м. Сєвєродонецька до Російської Федерації. Позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він раніше спілкувався з відповідачем [PERSON] Як йому відомо, 10 років тому назад, на рік раніше від нього, відповідач закінчив школу у м. Сєвєродонецьку та виїхав на постійне місце проживання до міста Санкт-Петербург, РФ, де вступив до вищого навчального закладу та більше не повертався. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знав відповідача [PERSON], як онука позивачів, які є його сусідами. Відповідач мешкав разом з позивачами змалку і до закінчення школи. Закінчив школу приблизно 10 років тому назад та поїхав до своєї матері у Санкт-Петербург, РФ. До діда з бабою [PERSON] більше не повертався. Вислухавши позивачів, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим Сектором приватизації житла від 30.04.1996 року. Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 03.07.2018, виданою ЦНАП у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради № 28336 від 03.07.2018, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Як вбачається з акту про встановлення факту проживання/не проживання/ № 884 від 05.07.2018, затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживають [PERSON] та [PERSON], окрім них з 2008 року ніхто не проживає. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2008 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачами судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 68 від 25.07.2018 у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved