Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] 08.04.2016 року звернувся до суду з позовом до Новоцаричанскьої сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер його дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» с. Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, розміром 4,0 в умовних кадастрових гектарах, у звязку з чим позивач просить суд: визнати факт прийняття спадщини [PERSON], яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO] та складається із: земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного підприємства «Іскра» с. Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, розміром 4,0 умовних кадастрових гектарів; визнати за [PERSON], як спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, після смерті [PERSON] та складається із: земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного підприємства «Іскра» с. Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, розміром 4,0 умовних кадастрових гектарів. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився , про час місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 02.10.2000 року, актовий запис № 15. (а.с. 5). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] видано [PERSON] земельну частку розміром 4,0 в умовних гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що перебуває у колективній власності КСГП «Іскра» на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 17.03.1997 року № 127/97. (а.с.8). Судом встановлено, що позивач [PERSON] онук [PERSON], син [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. (а.с. 6-7). Позивач в позовній заяві зазначає, що звернувшись до нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку прийняття спадщини та із-за відсутності правовстанавлюючого документу на спадкове майно, однак вважає, що фактично прийняв спадщину. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (надалі -ЦК України 1963р.), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч.1 ст.529 ЦК України 1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Визнати позивачів такими, що фактично прийняли спадщину померлого [INFO] [PERSON] неможливо оскільки позивачами не надано жодного доказу, які б свідчили б про фактичне прийняття спадщини після померлого [PERSON] Доказів про те, що позивачі фактично вступили в управління та володіння спадковим майном матеріали справи не містять. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до статей 58, 59 ЦПК України докази мають бути належними та допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки позивач ані фактично, ані юридично не прийняв спадщину після померлого [PERSON] суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Вимоги позивача щодо визнання за [PERSON] права власності на спадщину як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та складається із: земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного підприємства «Іскра» с. Нова Царичанка Білгород-Дністровського району Одеської області, розміром 4,0 умовних кадастрових гектарів є похідними від основного позову та можуть бути задоволенні лише у разі задоволення позовних вимог про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], а тому за викладених обставин задоволенню не підлягають. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не доведено, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися позивач та його представник як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed