Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

[PERSON] 13 березня 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено і заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії зі спірним майном. 03 квітня 2020 року позивачем було подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2020 року підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року було вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі договору дарування від 25 вересня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 3085, [PERSON] є власником 1/5 частини домоволодіння [ADDRESS] ) з відповідною частиною господарчих будівель і споруд, право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ». В 2001 році [PERSON] уклала угоду із [PERSON] про купівлю-продаж 1/5 частини домоволодіння [ADDRESS] , та почала проживати в даному домоволодінні, яким користується на власний розсуд і на теперішній час одноосібно володіє вказаним майном, опікується ним, несе витрати щодо його утримання, сплачує комунальні послуги; ніхто спірною часткою нерухомого майна не цікавився та прав на неї не заявляв. Просила суд визнати за нею право власності на 1/5 частину об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] у порядку набувальної давності. Позивач у своїй заяві до суду просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, у письмових поясненнях зазначив, що в 2001 році позивач, яка є його сестрою, продала [PERSON] належну їй частину домоволодіння [ADDRESS] ) за 2\~000 доларів США, які були отримані ним, як довіреною особою [PERSON] , та передані відповідачеві. Після отримання коштів, відповідач видала довіреність на ім`я позивача, якою уповноважила розпоряджатися належною їй частиною домоволодіння на власний розсуд. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 25 вересня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М. і зареєстрованого у реєстрі за № 3085, [PERSON] є власником 1/5 частини домоволодіння [ADDRESS] (до перейменування [ADDRESS] ), право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано 31 травня 2000 року в КП «ДМБТІ» в книзі № 355 за реєстровим № 31 (а.с. 8, 8 оберт). 13 грудня 2001 року [PERSON] видала довіреність на ім`я [PERSON] , якою уповноважила останнього продати за ціною і на умовах на власний розсуд належну їй частину нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12), та який отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 2\~000 доларів США від продажу частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40). 03 січня 2002 року [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ціною та на умовах на власний розсуд належну їй 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 14). Починаючи з грудня 2001 року, позивач користувалася спірним будинком, сплачувала комунальні платежі, проводила необхідні ремонті роботи. За свідченнями сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] з родиною проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2001 року (а.с. 41, 42). Відповідно до довідки № 88 від 12 березня 2020 року, виданою головою квартального комітету № 8, [PERSON] разом з родиною проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2001 року (а.с. 39). Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. На підставі ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно через п`ять років з часу спливу позовної давності. Відповідно до змісту ст.\~344\~ЦК України, обставини, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач, як передбачає ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є : законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2001 року, тобто більше 10 років, відкрито і безперервно володіє спірним майном і користується ним на власний розсуд, здійснює поточний ремонт, сплачує комунальні послуги, прав на вказану частину домоволодіння третіми особами не заявлено, спір щодо права власності відсутній, тому позивач має законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за нею на 1/5 частину домоволодіння [ADDRESS] . Судом також враховується обставина, що у письмовій формі між сторонами угода купівлі-продажу спірної частини домоволодіння не укладалася, докази отримання відповідачем чи третьою особою грошових коштів відсутні, а тому підстави стверджувати, що під час угоди не було дотримано її форму, відсутні. За таких обставин, позивач має можливість захистити свої права лише у заявлений нею спосіб. Таким чином, заявлені позивачем вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1\~261 гривні 20 коп. (840 гривень 80 коп. + 420 гривень 40 коп. = 1\~261 гривня 20 коп.) (а.с. 1, 21), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved