Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

[PERSON] 12 липня 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду 01 жовтня 2021 року. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона з відповідачем 09 лютого 2019 року зареєструвала шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. До вересня 2020 року [PERSON] у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 5\~000 гривень щомісячно. З травня 2021 року відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини участі не приймає. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання сина, але відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 01 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року з нього стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, про що позивачеві відомо, проте, вона навмисно не зазначила про це у позові. Восени 2020 року позивач вивезла сина [PERSON] на непідконтрольну територію до АР Крим та до цього часу на територію України не повернула. Оскільки з його доходів вже стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його доходу, вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина у заявленому позивачем розмірі задоволені бути не можуть. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 09 лютого 2019 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 11). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с. 51). Відповідач [PERSON] , відповідно до довідки № 0000-000002 від 18 серпня 2021 року, працює водієм автотранспортних засобів у ТОВ «ТК «Телепорт» та його заробіток за період з 01 січня 2021 року по 01 серпня 2021 року склав 49 158 гривень 07 коп., сума утримання склала 29\~374 гривні 38 коп. (а.с. 52). Відповідач у добровільному порядку від матеріального забезпечення малолітнього сина ухиляється. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Син сторін [PERSON] малолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, який є працездатною особою і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON] . У задоволенні інших позовних вимог позивачеві слід відмовити, оскільки з відповідача на утримання малолітніх дітей стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку, стягнення аліментів у більшому розмірі може призвести лише до утворення заборгованості по сплаті аліментів, а не до реального матеріального забезпечення дитини батьком, та до порушення права самого відповідача на достатній життєвий рівень. Також суд не приймає до уваги твердження позивача про наявний у відповідача дохід від неофіційної заробітної плати, оскільки зазначена обставина матеріалами справи не доведена матеріалами справи та спростовується довідкою про заробітну плату відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з дня подання позову до суду, тобто з 12 липня 2021 року. Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Вимоги позивача про стягнення аліментів з 01 вересня 2020 року задоволенню не підлягають, оскільки всупереч вимог ч. 2 ст. 191 СК України позивачем судові не було надано доказів, що нею було вжито заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але він ухилявся від їх сплати. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. З приводу заявлених позивачем [PERSON] вимог про відшкодування понесених нею судових витрат на правничу допомогу суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг; витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи, до матеріалів справи стороною позивача не надано акту прийнятих робіт із зазначенням часу, витраченого на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність, підписаного [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу [PERSON] слід відмовити. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 коп. абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial