Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

[PERSON] в травні 2016 року заявила позов до колишнього чоловіка [PERSON], за яким просила визначити до стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини сторін [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Позов мотивовано тим, що батько дитини участі в утриманні дитини не приймає, і отримати від нього дозвіл на виїзд за кордон не вбачається за можливе, оскільки він проживає на території проведення антитерористичної операції, в той час для розвитку здібностей дитини та підтримання зв'язків з родичами такі виїзди за кордон об'єктивно необхідні. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, надала пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся за останнім відомим місцем проживання. Судом встановлено таке. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з грудня 2003 року по червень 2011 року, що вбачається зі змісту рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 31.05.2011р. про розірвання шлюбу. В цьому шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Позивач разом з дитиною постійно проживала в м. Луганську, а з жовтня 2014 року в м. Києві, як вимушені переселенці із районів проведення антитерористичної операції, на що вказує довідка посадової особи структурного підрозділу з питань соціального захисту населення від 21.10.2014р. Відповідач же, за поясненнями позивача, створив нову сім'ю і залишився проживати на окупованій території. Статтями 180, 181 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та визначено способи утримання дітей, в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань. Тому, позивач має право вимагати стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач з часу припинення шлюбних відносин участі в утриманні дитини не приймає, але є працездатним, а тому має можливість надавати допомогу. Визначений позивачем розмір аліментів, на думку суду, відповідає вимогам ст.ст. 182, 184 СК України. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову про стягнення аліментів та про можливість його задоволення. Що стосується вимог позову про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, то вони можуть бути задоволенні частково за таких підстав. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Виїзд з України на постійне проживання дітей віком від 14 до 18 років може бути здійснено лише за їх згодою, оформленою письмово і нотаріально засвідченою. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р., перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, в тому числі проїзний документ дитини. Відповідно до п.п. 3,4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою у числі іншого можливий також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, законом передбачено, що судом, за наявності до того підстав, може бути надано дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, без згоди батька. Позивач в судовому засіданні в обґрунтування позову в цій частині пояснила, що її син є членом футбольної команди ДЮСШ 173 та займається дзюдо в КДЮСШ «Артем» і йому запропоновано прийняти участь у міжнародних змаганнях. Ці пояснення знайшли своє підтвердження довідками директорів вказаних шкіл, а саме команда з футболу, до складу якої входить [PERSON], запрошена на міжнародні змагання до м. Банско (Болгарія), що відбудуться з 19 по 24 серпня поточного року, а збірна команда КДЮСШ «Артем», в тому числі і [PERSON], планує провести учбово-тренувальний збір в м. Люблін (Польща) з 20 липня по 03 серпня 2016р. При цьому, на даний час під членів команд уже заброньовані місця в готелях, вирішені питання з харчування, тощо. Крім того, позивач планує оздоровити дитину на курорті Криму, під що узгодила з роботодавцем відпустку, і має намір разом з дитиною відвідати родичів в Російській Федерації та в районах проведення АТО, в час коли у дитини будуть канікули і буде відповідна можливість, або виникне нагальна потреба. Наведене вочевидь вказує, на те, що виїзд дитини за кордон буде сприяти розвитку здібностей дитини, розширенню кругозору, зміцненню здоров'я, тощо. За таких обставин, виходячи з того, що отримати від батька дозвіл на виїзд дитини за кордон, з урахуванням інтересів матері та дитини, суд знаходить за можливе надати такий дозвіл на один рік, на підставі наведених вище норм закону. Витрати у справі позивач побажала залишити за собою, що не суперечить вимогам ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial