Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] 21 травня 2021 року подала в Корольовський районний суд м. Житомира вказану позовну заяву, де з урахуванням уточнень від 04.06.2021 просить ухвалити рішення щодо розірвання шлюбу, що зареєстрований 07 липня 2017 року між нею та [PERSON] ; щомісячного стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000,00 грн. і грошові кошти в сумі 4 400,00 грн. на оплату послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «МУНІНЯНЯ» по здійсненню догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. В обґрунтування своїх вимоги позивач вказує, що вони з чоловіком мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що тривалий час як родина вони не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім`я розпалась остаточно і примирення є неможливим. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їх сина [PERSON] , який проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. Ухвалою судді від 31 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.26). Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач 20 жовтня 2021 року надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити (а.с.40). Відповідач 20 жовтня 2021 року також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, де позов визнає повністю (а.с.43). Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 липня 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, актовий запис №1148 (а.с.41). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , під час проживання в шлюбі у сторін [INFO] народися син [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам подружжя. З викладених у позові пояснень позивача вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім`ї неможливе, через що позивач відмовляється від примирення. Згідно ст.56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Виходячи з викладеного та відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд вважає вимогу щодо розірвання шлюбу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї суперечило б інтересам позивача, яка бажає їх припинення. Крім того, згідно ст.180, 181 СК України, суд вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів для утримання малолітнього [PERSON] , оскільки батьки рівною мірою зобов`язані його утримувати до досягнення ним повноліття. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд визначає розмір аліментів на малолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов`язання обох батьків утримувати дитину, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги, і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров`я або за іншими підставами не спроможний її надавати своєму синові. Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату послуг ТОВ «МУНІНЯНЯ» слід зазначити наступне. Згідно із ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фіксуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд при розгляді позову виходить з того, що аліменти не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини та в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Процедура стягнення додаткових витрат починається з подання до суду позовної заяви, а розмір додаткових витрат встановлюється в твердій грошовій сумі. Відсоток або частка від заробітку в цій категорії справ не застосовуються (на відміну від стягнення аліментів). З матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2021 між [PERSON] і ТОВ «МУНІНЯНЯ» укладено Договір «Муніципальна няня» за №116/18 про надання послуг по здійсненню догляду за малолітнім [PERSON] до досягнення ним трьох років, вартість яких становить 8 800,00 грн. в місяць (а.с.17-18), що є особливими обставинами, передбаченими ч.1 ст.185 СК України. Отже, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на оплату послуг ТОВ «МУНІНЯНЯ» є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, з урахуванням того, що обоє батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані зазначеними особливими обставинами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь позивача і в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved