Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] 23 вересня 2015 року звернулась до суду з заявою про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2010 року по цивільній справі № 2-8797/2010 за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості. Заявник у своїй заяві посилалась на те, що вказане судове рішення має бути скасовано судом та ухвалено нове судове рішення у звязку з нововиявленою обставиною, а саме: ухвалення 10 грудня 2013 року рішення Святошинським районним судом м.Києва, яким п. 6.9.Умов та правил надання банківських послуг було визнано недійсним з моменту укладання. Заявник та її представник у судове засідання не зявились, від представника інтересів заявника електронною поштою надійшла заява про розгляд даної заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами за відсутності заявника та її представника (а. с. 91-91). ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання для участі в розгляді даної заяви свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали заяви, матеріали цивільної справи № 2-8797/10, суд приходить до висновку про можливість її задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2010 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «УФА «Верус» та [PERSON], а саме: стягнуто з [PERSON] на користь банку в рахунок повернення заборгованості за договором про надання банківських послуг № 6762462033205847 від 10 лютого 2009 року 124\~344,43 грн., з ТОВ «УФА «Верус» - 200,00 грн. та солідарно з вказаних відповідачів стягнуто на користь банку в рахунок повернення судових витрат 1 365,44 грн. (а. с. 58-60). Вказане рішення суду не було оскаржено сторонами та вступило в законну силу. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «УФА «Верус» та [PERSON] про стягнення заборгованості суд керувався, в тому числі, п. 6.9 Умов і правил надання банківських послуг, яким визначено, що у випадку виникнення заборгованості держателя в результаті курсової різниці, технічних помилок роботі обладнання та в інших випадках, клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення (16 абзац мотивувальної частини рішення а. с. 59), а також положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України, відповідно до якого зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 361 ЦПК України та п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами» перегляд справи у звязку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а саме перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення. Судом також встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року у справі № 2/759/5050/13 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» - пункт 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною договору-заяви № 1212100500087010647 банківського дебетового карткового рахунку, визнано недійсним з моменту укладення договору. Святошинський районний суд м. Києва, розглядаючи справу № 2/759/5050/13 дійшов такого висновку: «Вказана заборгованість виникла на підставі пункту 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено, що у випадку виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі техніки, інших випадках, клієнт зобов'язується погашати заборгованість на протязі 30 днів з моменту її виникнення Спір виник у зв'язку із тим, що на думку позивача вказана умова договору є несправедливою і такою, що укладена з використанням нечесної підприємницької практики. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частини 1-2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) передбачають, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Стаття 15 Закону встановлює, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Частина 3 вказаної статті (в редакції на час виникнення правовідносин) встановлювала, що продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Суд враховує ту обставину, що ціна є одним із визначальних критеріїв для здійснення споживачем свідомого вибору. Ціна товару (послуги) є істотною умовою будь-якого договору, а тому має погоджуватися сторонами. Ціна має погоджуватися сторонами і її зміна в односторонньому порядку є недопустимою. В даному випадку 16.02.2009 року сторони погодили ціну (курс валют) зняття валюти ларі по курсу UAH/GEL 3,4722 грн. Ціна (курс валют) встановлювалася банком на час зняття коштів через банкомат. Споживач в такому випадку робив свій свідомий вибір щодо конвертації власних коштів у гривні в іноземну валюту по запропонованому курсу та враховуючи свої фінансові можливості. На підставі пункту 6.9 Умов та правил надання банківських послуг відповідач через місяць змінив курс валют, по якому позивач здійснив знаття валюти, внаслідок чого позбавив його права вибору щодо конвертації власних коштів у гривні в іноземну валюту по відповідному валютному курсу і поставив споживача перед фактом конвертації коштів по іншому курсу. За таких обставин споживача позбавлено права на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, що тягне істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. На підставі оспорюваного пункту Умов та правил надання банківських послуг позивача було позбавлено права на інформацію щодо отримуваної послуги. За таких обставин суд визнає, що пункт 6.9 Умов та правил надання банківських послуг є несправедливим. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Суд встановив, що пункт 6.9 Умов та правил надання банківських послуг є несправедливим, а тому, на підставі ч. 5 ст. 18 Закону, підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним вказаного положення договору.». Таким чином, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року у справі № 2/759/5050/13 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», пункт 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною договору-заяви №1212100500087010647 банківського дебетового карткового рахунку, визнано недійсним з моменту укладення. Суд дійшов висновку про те, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року у справі № 2/759/5050/13 та рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2010 року у справі № 2-8797/2010 безпосередньо повязані, оскільки між ними існує преюдиційний, матеріально-правовий звязок. Так, встановлені у справі № 2/759/5050/13 обставини мають істотне значення для справи № 2-8797/2010, а тому визнання недійсним з моменту укладення пункту 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною договору-заяви №1212100500087010647 банківського дебетового карткового рахунку у справі № 2/759/5050/13 обумовлює зовсім інше вирішення спору судом у справі № 2-8797/2010. Тобто, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2013 року у справі № 2-8797/2010 про стягнення заборгованості підлягає перегляду у звязку з нововиявленими обставинами, оскільки задовольняючи у цій справі позов ПАТ КБ «Приватбанк», суд керувався пунктом 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною договору-заяви № 1212100500087010647 банківського дебетового карткового рахунку, визнаним в подальшому недійсним з моменту укладення рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року у справі № 2/759/5050/13. Таким чином, нововиявлена обставина існувала з 10 лютого 2009 року, цей факт встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року у справі № 2/759/5050/13, яке вступило в законну силу та не потребує доказування. Але, сторонам та суду про цю обставину стало відомо лише з 10 грудня 2013 року, з моменту ухвалення (проголошення) рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року у справі № 2/759/5050/13, яке не оспорювалося та вступило в законну силу. При розгляді заяви про перегляд рішення суду від 07 червня 2010 року за нововиявленими обставинами, суд вважає, що строки подачі такої заяви до суду представником [PERSON] [PERSON] не пропущені, оскільки ч.1 ст. 362 ЦПК України встановлено, що строк подачі заяви на підставі п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України становить 3 роки. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами» перевірка наявності підстав для перегляду судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами або підстав для скасування судового рішення проводяться в одному судовому засіданні. Суд розглядає справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин. Таким чином, одночасно зі скасуванням рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2010 року за нововиявленими обставинами, суд вважає можливим в одному засіданні ухвалити рішення про відмову в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки стягнення з [PERSON] суми заборгованості за договором про надання банківських послуг № 6762462033205847 від 10 лютого 2009 року у розмірі 124\~344,43 грн. та судових витрат у сумі 1 365,44 грн. стало можливим саме на підставі порушення [PERSON] п. 6.9. Умов та правил надання банківських послуг, який було визнано недійсним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року у справі № 2/759/5050/13. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, та з урахуванням тих обставин, що суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд не вважає за можливим стягувати з відповідачів на користь позивача понесені банком судові витрати по справі на загальну суму 1365,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved