Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві приватної власності. У вищевказаній квартирі, на даний час, залишається зареєстрованими також їх син - відповідач [PERSON] . Відповідач у зазначеній квартирі з кінця 2015р. постійно не проживає, оскільки він проживає в іншій державі, а саме в Російській Федерації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує їх права та інтереси, як співвласників квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачі змушені нести додаткові витрати по сплаті за комунальні послуги. Добровільно з реєстраційного обліку відповідач [PERSON] не знімається. У зв`язку з цим, [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся з позовною заявою до суду і просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його та позивачів відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та визнав позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. З матеріалів справи вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної часткової власності належать [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією договору міни квартир, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №626 від 21.12.1996р., копією договору дарування квартири, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №2039 від 26.07.1997р., копією договору міни квартир, посвідченого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №2481 від 12.08.1997р. Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою також зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.08.2020р. №12533, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , станом на 25.08.2020р. зареєстровані [PERSON] (квартиронаймач), [PERSON] (син), [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з 2015 року, оскільки переїхав проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації. Зазначена обставина підтверджується копією заяви [PERSON] від 16.12.2020р. в якій відповідач визнав позовні вимоги. Частиною 2 статті 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем їх реєстрації понад один рік і переїхав проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації, то, відповідно, він втратив право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі [ADDRESS] , яка на праві приватної часткової власності належить позивачам [PERSON] та [PERSON] створює перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вони змушені сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача і не можуть отримати субсидію. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймає участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг квартири, а отже втратив інтерес до вказаного житлового приміщення. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50% судового збору у сумі 840,80грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 420,40грн., що складає загалом інші 50% судового збору, сплаченого позивачем.

Outcome: approved