Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON]\~17.03.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому, з урахуванням наданих до суду уточнень в заяві від 18.10.2016 року (а.с.96), зазначив, що Рішенням 13-ї сесії ХХІ скликання Данилівської сільської Ради народних депутатів Березанського району Миколаївської області від 30.07.1993 року йому було надано у постійне користування земельну ділянку площею 44,57 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Данилівської сільської ради, для ведення селянського/фермерського господарства. На підставі вказаного рішення йому було видано державний акт серії МК №376, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування №1 від 09.09.1993 року. Після отримання державного акта на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою він 13.09.1993 року створив селянське /фермерське/ господарство «Сімя», і з того часу постійно використовує дану земельну ділянку в ході своєї господарської діяльності за цільовим призначенням. Відповідно до вимог закону за його зверненням 20.03.1994 року СФГ «Сімя» було взято на облік платника єдиного внеску в Управлінні Пенсійного фонду України в Березанському районі, де воно перебуває на обліку по день його звернення до суду з зазначеним позовом, а 08.02.2013 року ним, без будь-яких зауважень з боку контролюючих органів, було проведено перереєстрацію СФГ «Сімя». Одночасно з зазначеними реєстраційними діями підприємство знову взято на облік платника єдиного внеску. З початку діяльності СФГ «Сімя» він чітко дотримувався і виконував вимоги закону щодо сплати податків та зборів, передбачен законом, і не отримував будь-яких зауважень з боку органів, які регулюють ці питання, а також претензій з боку Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області. Однак, наприкінці жовтня 2015 року він від голови Данилівської сільської ради дізнався про те, що він нібито незаконно користується зазначеною земельною ділянкою тому, що Розпорядженням №551 від 15.06.2004 року він позбавлений права користуватися вказаною земельною ділянкою. Звернувшись після цього до відповідних органів з заявами про надання інформації, він зясував, що відповідачем дійсно за ініціативою Березанської районної ДПІ було прийняте вказане рішення, обґрунтоване тим, що він нібито систематично не сплачував податки. Проте, вказане рішення він вважає незаконним, оскільки заборгованості по податкам у нього не було, і інформації про її наявність від Березанської районної ДПІ йому не надходило. Про наявність конфліктної ситуації відповідач його не повідомляв, і прийняв зазначене рішення без будь-яких пояснень від нього та перевірки фактичних обставин справи. Після того, як було прийнято дане рішення він продовжував сплачувати всі податки і користуватися земельною ділянкою. Також зазначив, що вказане розпорядження, на його думку, було прийнято за межами повноважень відповідача, оскільки на той час згідно Земельного Кодексу України районні державні адміністрації такими повноваженнями наділені не були. Крім того, не був розірваний договір оренди на підставі якого він користувався спірною земельною ділянкою, хоча це мало бути зроблено у випадку прийняття законного розпорядження. Посилаючись на наведене, просить суд розпорядження Березанської районної державної адміністрації №551 від 15.06.2004 року визнати незаконним та скасувати. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. Позивач пояснював, що про наявність оскаржуваного розпорядження він дізнався лише у 2015 році, хоча до цього часу користувався спірною земельною ділянкою та сплачував всі передбачені законом податки. Жодних претензій з боку податкової інспекції щодо наявності заборгованості по податках, чи вимог з боку Березанської районної державної адміністрації щодо необхідності звільнити земельну ділянку, йому ніхто не предявляв. Вказане рішення він вважає незаконним, оскільки заборгованості по податкам у нього не було, і інформації про її наявність від Березанської районної ДПІ йому не надходило. Представник відповідача позов не визнала. Вважає оскаржуване рішення обґрунтованим. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом на підставі досліджених письмових доказів, позивач [PERSON] є керівником Фермерського господарства «Сімя» (а.с.16), зареєстрованого 04.03.1994 року (а.с.15-16). Рішенням 13-ї сесії ХХІ скликання Данилівської сільської Ради народних депутатів Березанського району Миколаївської області від 30.07.1993 року [PERSON] було надано у постійне користування земельну ділянку площею 44,57 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Данилівської сільської ради, для ведення селянського/фермерського господарства (а.с.11). На підставі вказаного рішення на імя [PERSON] було видано державний акт серії МК №376, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування №1 від 01.09.1993 року (а.с.13, 14). Вказані обставини встановлені на підставі досліджених судом копій відповідних документів, наявних у матеріалах справи. Також судом встановлено, що Розпорядженням №551 від 15.06.2004 року Березанської районної державної адміністрації «Про припинення права користування земельною ділянкою» (а.с.8) вирішено припинити право постійного користування земельними ділянками фермерським господарствам, визначеним у Додатку №1 до розпорядження (а.с.9), в тому числі Ф/Г «Сімя», голова [PERSON] на підставі клопотання Державної податкової інспекції у Березанському районі у звязку з систематичною несплатою земельного податку (а.с.8). З пояснень позивача та [PERSON] Березанської районної адміністрації від 08.12.2015 року (а.с.10), за відсутності у суду інших фактичних даних, вбачається, що про припинення права користування спірною земельною ділянкою та про те, що її передано до земель державної власності (запасу), позивача було повідомлено у грудні 2015 року. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову суд керується наступними положеннями закону. Відповідно до ч.1 ст.60, ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.2 ст.60 ЦПК). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3 ст.60 ЦПК). Згідно положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ст.12 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, розпорядження землями територіальних громад, належить до повноважень сільських, селищних, міських рад. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка розташована у межах Данилівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, розпорядження зазначеною земельною ділянкою згідно ст.12 Земельного кодексу України належить до повноважень Данилівської сільської ради. В звязку з цим, Березанська районна державна адміністрація Миколаївської області, ухваливши Розпорядження №551 від 15.06.2004 року Березанської районної державної адміністрації, на думку суду, перевищила надані їй законом повноваження у галузі земельних відносин, а тому є підстави для визнання зазначеного рішення незаконним. Також суд звертає увагу, що в порушення ч.1 ст.60, ч.3 ст.10 ЦПК України відповідач не надав доказів у підтвердження наявності заборгованості позивача по сплаті земельного податку на дату прийняття оскаржуваного розпорядження, як підставу для його прийняття. Разом з тим, з Довідки Березанського відділення Очаківської ДПІ від 20.10.2015 року №1005/10/22 (а.с.19) вбачається, що Ф/Г «Сімя» станом на 20.10.2015 року не має заборгованості зі сплати податків та платежів. Також суд звертає увагу, що позивач з 15.06.2004 року по дату ухвалення рішення у даній справі продовжує відкрито користуватися спірною земельною ділянку, а тому оскаржуване розпорядження є фактично не виконаним. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Разом з тим, враховуючи, що оскаржуване позивачем розпорядження, крім нього, стосується ще шістьох осіб (а.с.9), які не заявляли відповідні вимоги у даній цивільній справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване розпорядження підлягає скасуванню в межах, що стосуються його інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: partial