Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Камисов А.Я., звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначив що 29 серпня 2016 року він, діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 19 серпня 2016 року за реєстровим № 2742 приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіною В.В., знаходячись під впливом помилки, підписав договір дарування квартири [ADDRESS] , яка згідно правовстановлюючих документів належала [PERSON] на праві приватної власності, а фактично була спільною сумісною власністю подружжя та набута в шлюбі за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON] . Свою помилку обґрунтовує тим, що він на день підписання договору дарування вищевказаної квартири вже був людиною похилого віку якій виповнилось на той час 88 років і він помилився в розумінні саме того правочину, який ним вчинявся. До підписання договору дарування між ним та [PERSON] велись перемовини щодо укладання договору довічного утримання у зв`язку з тим, що його дружина [PERSON] задовго до укладення вказаних правочинів страждала на тяжке захворювання, яке було встановлено низкою проведених судово-психіатричних експертиз як при житті [PERSON] так і посмертних. Позивач [PERSON] вважав, що він укладає договір довічного утримання, проте в подальшому виявилося, що він підписав договір дарування квартири про що йому після смерті [PERSON] в 2018 році сказала і сама відповідачка [PERSON] . Він вважав, що при укладенні спірного договору було узгоджено надання відповідачкою догляду та матеріальної допомоги йому, як особі похилого віку та його тяжко хворій на той час дружині [PERSON] . Таким чином, позивач помилився відносно правової природи правочину. Похилий вік позивача негативно вплинув на можливість правильного сприйняття позивачем певних фактів та обставин, що потягнуло за собою настання таких наслідків як втрата прав власності та спадкового майна його дружини. Уточнивши позовні вимоги, просить визнати недійсними: односторонній правочин, а саме, довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіною В.В. 19 серпня 2016 року за реєстровим № 2742 вчинений [PERSON] та договір дарування квартири від 29.08.2016 року квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіною В.В. зареєстрованим в реєстрі за № 2820; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1473,20грн. Ухвалою судді від 25.09.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 23). Ухвалою суду від 12.11.2018 року за клопотанням представника позивача- адвоката Камисова А.Я. провадження по справі зупинено, у зв`язку з призначенням посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с. 54). Ухвалою судді від 31.01.2019 року провадження по справі поновлено (а.с. 67). Ухвалою суду від 13.03.2019 року за клопотанням представника позивача- адвоката Камисова А.Я. витребувані письмові докази (а.с. 86). Ухвалою суду від 13.03.2019 року прийняті до розгляду уточнені (збільшені позовні вимоги (а.с. 88). Ухвалами суду від 12.04.2019 року, від 20.05.2019 року та від 11.07.2019 року за клопотання представника відповідача- адвоката Сірко Л.П. витребувані додаткові доказі (а.с. 108, 120, 147). Ухвалою суду від 05.09.2019 року за клопотанням представника позивача- адвоката Камисова А.Я. провадження по справі зупинено, у зв`язку з призначенням посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с. 166). Ухвалою судді від 04.12.2019 року провадження по справі поновлено (а.с. 186). Ухвалою суду від 27.12.2019 року прийнято до розгляду змінену позовну заяву (підстави позову) [PERSON] (а.с. 204). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Камисов А.Я. надав через канцелярію суду заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність (а.с. 216). Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Шовкопляс Ю.В. також через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги в останній редакції визнають у повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення (а.с. 212, 213). Третя особа- приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіна В.В., причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини, викладені у позові підтверджуються наступними письмовими доказами: свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 9), лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] , № 175 від 23.07.2018 року (а.с. 10), витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі (а.с. 11), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості (а.с. 12-13), договором дарування [ADDRESS] від 29.08.2016 року (а.с. 37-38), висновками судово-психіатричного експерта № 605 від 28.12.2018р. та № 449 від 10.10.2019р., згідно яких [PERSON] на момент підписання довіреності від 19.08.2016р. та на момент укладання договору дарування квартири від 29.08.2016 року виявляла ознаки психічного розладу у вигляді судинної деменції, а тому не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 57-65, 176-185), договором купівлі-продажу [ADDRESS] від 01.07.2002 року (а.с. 82, 141), Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 83, 140), довіреністю від 19.06.2016 року, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] на оформлення документів для дарування та дарування спірної квартири [PERSON] (а.с. 97), нотаріально посвідченою заяво. [PERSON] на згоду на дерування [PERSON] квартири [PERSON] (а.с. 98, 142), листом в.о. начальника ДЗ «СМСЧ № 1» м. Енергодар № 3343 від 25.04.2019 року , згідно якого [PERSON] з 08.02.2018р. по день смерті перебувала на обліку у лікаря-психіатра (а.с. 117). Так, за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 4 ст. 202 ЦК України передбачає, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ст. 722 ЦК України). На відміну від оплатного правочину, в якому обов`язку однієї сторони вчинити певну дію з надання певного блага кореспондує такий же зустрічний обов`язок іншої сторони, договір дарування є безоплатним правочином, у якому відсутній обов`язок вчинити дію з надання певного блага іншій стороні та для якого непритаманне зустрічне надання певного блага однією стороною іншій. За умовами договору дарування обдаровані не мають перед дарувальником будь-яких зобов`язань майнового характеру. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України). За змістом ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно достатті 334 цього Кодексу (право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом). Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з роз`ясненнями п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»відповідно достатей 229 - 233 ЦК Україниправочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. За змістом правового висновку, зробленого Верховним Судом України 16 березня 2016 року в справі № 6-93цс16, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина першастатті 229 ЦК України). Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину. Окрім того, сторона, яка посилається на ст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору дарування недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто, допустила істотну помилку - помилку в природі правочину. Відтак не є підставою для визнання правочину недійсним помилка: щодо мотивів правочину, крім випадків, установлених законом; щодо якості речі (неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину); щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину; яка виникла внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, щопри оформлення довіреності та укладенні спірного договору було узгоджено надання відповідачкою догляду та матеріальної допомоги йому, як особі похилого віку та його тяжко хворій на той час дружині [PERSON] таким чином, позивач помилився відносно правової природи правочину, оскільки в силу свого похилого віку, стану здоров`я потребував допомоги та утримання. Відповідач [PERSON] та її представник- адвокат Шовкопляс Ю.В. через канцелярію суду надали заяви, про визнання позовних вимог та не заперечують проти їх задоволення (а.с. 212, 213). Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. На підставі письмових доказів, та враховуючи визнання відповідачкою [PERSON] позовних вимог, суд дійшов висновку про їх задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає задоволенню і вимога [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] судових витрат у розмірі1473,20грн. (а.с. 1, 78). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved