Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 350 000,00 грн. заборгованості за договором позики (розпискою) від 01.03.2017 року, стягнення судових витрат в розмірі 3 500,00 грн., мотивуючи тим, що згідно договору позики(розписки) від 01.03.2017 року відповідач позичив в позивачів грошові кошти в розмірі 350 000 грн. строком до 01.09.2017 року. Однак, відповідач у визначений в розписці термін кошти так і не повернув, а тому просили стягнути суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору. Позивачі [PERSON], [PERSON], представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявилися, попередньо подали до суду заяви, відповідно до яких просили розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги підтримують з підстав наведених у позовній заяві, просили задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечили (а.с.44-46). Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 34-36, 43). З урахуванням думки позивачів, представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики(розписки), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON]. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 01.03.2017 року між [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики(розписка). Відповідно до вказаного договору позики(розписки) відповідач отримав у позивачів грошові кошти в розмірі 350 000 грн. строком до 01.09.2017 року (а.с. 47). Проте, відповідач по даний час свої зобовязання згідно договору позики не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином за відповідачем наявна заборгованість перед позивачами в розмірі 350 000,00 грн. згідно договору позики(розписки) від 01.03.2017 року. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачами суму заборгованості за вказаним договором позики(розпискою) та доводи позивачів суду не представлено. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивачі просять про захист свого порушеного права шляхом стягнення суми заборгованості з відповідача на користь одного із позивачів [PERSON]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача також слід стягнути на користь позивачів понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved