Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просить винести рішення про визнання [PERSON] (далі - Відповідача) таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог Позивачем зазначено, що він є власником домоволодіння № 31 по вул. Новоселівкасмт. Мілове Міловського району Луганської області на підставі договору дарування від 14 грудня 2000 року. У зазначеному будинку з його згоди був зареєстрований Відповідач, який з 2010 року там не проживає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не бере. Окрім того, реєстрація Відповідача за вказаною адресою є перепоною у здійсненні права власності на зазначений будинок. У звязку з цим Позивач просить визнати Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні Позивач вимоги, викладені у заяві, підтримав повністю, просив позов задовольнити, та пояснив, що неодноразово зустрічався з Відповідачем та намагався добровільному порядку вирішити питання про зняття його з реєстрації, але останній від цього ухиляється. Про судовий порядок вирішення спору Відповідачу відомо. Відповідач у судове засідання 29.03.2018, 02.04.2018, 12.04.2018, 23.04.2018, 04.05.2018 року не зявився, однак був належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. На підставі ст. 281 ЦПК України 04 травня 2018 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності Позивача на будинок, де зареєстрований, але не проживає Відповідач, посвідчено договором дарування від 25.12.2000 року (а.с.4). Порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання громадян визначений Постановою КМУ від 02 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Згідно підпункту 4 пункту 18 цієї Постанови, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, а зняття особи з реєстрації місця проживання, згідно п.п.26 Постанови, здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто на законодавчому рівні Позивач має право зареєструвати у своєму житлі будь-яку особу, але позбавлений можливості самостійно зняти її з реєстрації за власною ініціативою. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Обовязок доказування своїх вимог і заперечень, відповідно до ст. 81 ЦПК України, покладаються на сторони. Факт не проживання Відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою Міловської селищної ради Міловського району Луганської області від 26.01.2018 року, згідно якої за адресою: смт. Мілове, вул. Новоселівка, 31, зареєстрований [PERSON], але не проживає. (а.с. 10). Твердження Позивача про те, що Відповідач не проживає у зазначеному будинку з 2010 року, ніким не оспорюється. Окрім того, відповідно до ст. 383 ЦК України, яка за своїм правовим змістом кореспондується з положеннями ст. 71 ЖК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, а відповідно до ст. 318 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З матеріалів справи, не видно чи перебуває Відповідач з Позивачем у родинних відносинах. Відповідачем не доведено перед судом існування правових підстав для користування житловим будинком на теперішній час. На підставі статей 16, 386, 391 ЦК України, позивач вправі усунути порушення свого права власності, яке не пов'язане із позбавленням володіння житловим будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 1316/4731/12. Визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням не суперечить законодавству та моральним засадам суспільства, і необхідне Позивачеві для захисту свого права власності на житлове приміщення і усунення перешкод у користуванні ним, тому суд вважає з можливе вимоги Позивача задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст. 318, 383, 391 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved