Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] 17 лютого 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], про визнання електронних торгів недійсними. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 22 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] та [PERSON], про визнання електронних торгів та протоколу недійсними, визнання акту про проведення публічних торгів незаконним, визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна незаконним та його скасування. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона 12 лютого 2015 року дізналась, що належна їй на праві приватної власності квартира № 58 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Волинська, 7А, продана на Електронних торгах, проведених ДП «Інформаційний центр» МЮУ на замовлення Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Вказані торги відбулись в онлайн-режимі у період з 09:00 години 12.02.2015 року по 18:00 годин 12.02.2015 року, про що організатором торгів ДП «Інформаційний центр» МЮУ було складено протокол проведення електронних торгів від 12.02.2015 року, переможцем торгів визнано учасника № 8. Проте дії Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ під час підготовки та проведення реалізації арештованого майна не відповідають вимогам закону. 21 вересня 2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] Згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 21.09.2010 року, арешт та заборона щодо відчужуваної квартири на дату вчинення правочину відсутні. 03.02.2015 року та 11.02.2015 року позивач через свого представника зверталась до Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ з листами та повідомляла про те, що спірна квартира належить їй, а не боржнику [PERSON] Однак відповіді позивач не отримала. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року встановлено, право власності [PERSON] припинилось з моменту її відчуження та визнано за позивачем право власності на спірну квартиру. Позивач вважає, що у звязку з порушенням процедури підготовки та проведення електронних торгів, вона була незаконно позбавлена права власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач просила суд визнати недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочину електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], що були проведені ДП «Інформаційний центр» МЮУ і оформлені протоколом від 12.02.2015 року; визнати недійсним протокол від 12.02.2015 року, складений ДП «Інформаційний центр» МЮУ за результатами прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна квартири [ADDRESS]; визнати незаконним акт державного виконавця про проведення публічних торгів по реалізації арештованого майна від 02.03.2015 року про реалізацію нерухомого майна; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 26.03.2015 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] на імя [PERSON] про право власності на квартиру [ADDRESS]. У заяві від 19 червня 2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Представник відповідача ДП «Інформаційний центр» МЮУ в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» у заяві від 19 червня 2017 року проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] [PERSON] у заяві від 19 червня 2017 року позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 21 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка складається з: 1 коридор, 2 санвузол, 3 кухня, 4 житлова, І балкон, загальною площею 30,5 кв.м., житловою 18,4 кв.м., продаж вчинено за 37508,00 грн. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 867 (а.с. 7-8 том 1). 02 лютого 2015 року позивачу стало відомо, що вищезазначена квартира виставлена Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ на електронні торги по зведеному виконавчому провадженню про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості. Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ [PERSON] від 11 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1423/2011, виданого 03 червня 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 19383,85 грн. (а.с. 14-15 том 2). Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 223 (а.с. 19-22 том 2). Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ [PERSON] від 14 листопада 2013 року накладено арешт на все майно [PERSON] (а.с. 29-30 том 2). 04 лютого 2015 року та 11 лютого 2015 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звертався до Ленінського ВДВС ДМУЮ з заявою про зняття з продажу на електронних торгах квартири, що належить на праві власності позивачу (а.с. 133-139, 149-150 том 2). 12 лютого 2015 року квартира № 58 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Волинська, 7А, була реалізована на Електронних торгах, проведених ДП «Інформаційний центр» МЮУ на замовлення Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, переможцем торгів визнано учасника № 8, що підтверджується протоколом № 49479 проведення електронних торгів від 12.02.2015 року (а.с. 160-161 том 2). 02 березня 2015 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] було складено акт проведення електронних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна, згідно якого переможцем торгів став [PERSON], що сплатив суму 125040,00 грн. (а.с. 172 том 2). Постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] від 19 березня 2015 року виконавче провадження закінчено (а.с. 183 том 2). [PERSON] 26 березня 2015 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 97 було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстроване 26.03.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 9180700, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 606155112101. Згодом 09 жовтня 2015 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 2114 (а.с. 224-226 том 1). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] про визнання права власності не нерухоме майно задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 227-228 том 1). Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення). Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 24.10.2012 року у справі № 6-116цс12, від 13.02.2013 року у справі № 6-174цс12, від 29.06.2016 року у справі № 6-370цс16, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Разом із тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, договір купівлі-продажу квартири від 21 вересня 2010 року є виконаним, здійснена оплата вартості майна, яке передано покупцю, що підтверджується п. 2.2 договору купівлі-продажу квартири. Зазначений договір та норми ЦК України не встановлюють конкретні строки, у межах яких покупець зобов'язаний зареєструвати право власності за собою. Разом з тим, виходячи з положень ст. 346 ЦК України, право власності [PERSON] на квартиру припинилося з моменту її відчуження й станом на час накладення на неї арешту державним виконавцем власником квартири не являлася. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналіз частини 3 та 4 ст. 334 ЦК України дає підстави дійти до висновку, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення, а усі права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено, позивач набула на квартиру право власності, а той факт, що вона не провела державну реєстрацію права власності вказує лише на неможливість нею розпорядитись, тобто використати усі свої права власника в повному обсязі. Зазначені обставини встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року, у звязку з чим згідно ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З урахуванням того, що на час проведення електронних торгів 12 лютого 2015 року квартира № 58 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Волинська, 7А, не належала боржнику [PERSON], оскільки була відчужена останньою згідно з договором купівлі-продажу від 21 вересня 2010 року, суд приходить до безсумнівного висновку, що права позивача як власника спірної квартири були порушені та підлягають відновленню. На підставі викладеного та

Outcome: approved