Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

[PERSON] 11.12.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання як другого із подружжя чоловіка після розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області шлюб між ним та відповідачкою розірвано, останній відновлено дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до акту обстеження [PERSON] джерелом його існування є пенсія. Згідно довідки ПФУ м.Жмеринка, розмір його пенсії складає 588 грн. 05 коп, на пенсії він з 2008 року. Відповідно до ч.2 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує допомоги, якщо його пенсія не забезпечує його прожитковий мінімум. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2015 рік» - прожитковий мінімум на непрацездатну людину встановлений на 2015 рік становив 1074 грн., а до його прожиткового мінімуму йому не вистачає 1074-588= 486 грн. Тому на підставі ч.2 ст. 76 СК України просить постановити рішення про стягнення щомісячно з [PERSON] аліменти на його користь у розмірі 486 грн. для забезпечення його прожиткового мінімуму, судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково та на запитання пояснив, що із вказаних обставин існує два рішення, які він не зобов»язаний надавати суду. Першим рішенням, ухваленим під головування судді Верника В.М. у 2013 році, йому відмовлено у задоволенні позову із тих підстав, що його пенсія перевищувала прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік». Другим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 2015 року, ухваленого під головуванням судді Саландяк О.Я. йому відмовлено у стягненні аліментів з [PERSON] за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, а рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2015 року, яке надав для огляду у судовому засіданні, відмовлено у позові до [PERSON] із тих підстав, що позивачем не доведено можливість останньої сплачувати аліменти. Вважає, що на даний час змінились підстави позову змінився розмір прожиткового мінімуму, порівняно із 2013 роком, його пенсія не відповідає мінімуму встановленому, законом, що доводиться рішеннями адміністративних судів. Також при обґрунтуванні своєї позиції посилався на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.09.2013 року (а.с.24) В обґрунтування своїх вимог послався на те, що судом у 2013 році винесено рішення про стягнення із нього аліментів на утримання двох його неповнолітніх дітей, із його пенсії утримується значна сума, якої не вистачає на власне утримання, тобто саме судом порушено його право на прожитковий мінімум. Він ніде не працює, не є власником землі на якій розташований будинок, у якому він проживає, а тому він позбавлений можливості нею користуватись. Позивач хворіє, однак не може лікуватись через відсутність коштів, рахунків у банках, нерухомості не має, сплачує аліменти на неповнолітню дочку. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2015 року змінено рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області та стягнено із його сина [PERSON] аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно до припинення права. Однак, оскільки у розпаді сім»ї винувата саме [PERSON], а аліменти на утримання із сина він стягувати не бажає, то вважає, що сплачувати аліменти має саме відповідачка. Позивач категорично наполягав на приєднанні до матеріалів даної цивільної справи оригіналу виконавчого листа, що виданий Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2015 року, вказавши, що саме у такий спосіб він бажає ним розпорядитись, йому відомо право на отримання дублікату виконавчого листа, а також роз»яснено судом, його право отримати оригінал вказаного виконавчого листа із матеріалів цивільної справи, замінивши його на копію, шляхом написання відповідної заяви. Оскільки він відмовляється від стягнення аліментів із сина, його прожитковий мінімум знову не забезпечений, а тому рішення суду про стягнення аліментів на його утримання із сина не може враховуватись при визначенні розміру аліментів, а такі аліменти має сплачувати [PERSON], яка проживає окремо, має іншу сім»ю, позивач сплачує аліменти на утримання дочки. Відповідачка позов не оспорила, у судове засідання не з»явилась, доводити неможливість сплачувати аліменти має відповідачка. Оскільки відповідачка без поважних причин не з»явилась у судове засідання, про причини неявки суд не повідомила, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, про що заявив суду у судовому засіданні. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання (а.с. 10) про час, дату та місце розгляду справи відповідно до конверта, що повернувся на адресу суду із відміткою про відсутність за місцем проживання (а.с.13) в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у її відсутність не надала, позов не оспорила. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається. Згідно ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається за адресою, зазначеною стороною, фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявились в судове засідання без поважних причин. Тому слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, але в судове засідання не зявився без поважних причин, позов не оспорив. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи, про що заявив суду. Оглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Шлюб [PERSON] та відповідачки [PERSON] розірвано згідно рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2013 року (а.с.2, 3-4) [PERSON] згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.08.2015 року (а.с.5) проживає в [INFO]. Житловий будинок, господарські споруди знаходяться у задовільному стані, в господарстві худоба та птиця відсутні. Джерелом існування є пенсія. Згідно довідки Виконавчого комітету Сербинівської сільської ради від 30.06.2015 року № 397 власником присадибної земельної ділянки по вул. Леніна, 55 в селі Сербинівці та житлового будинку, який знесений є [PERSON], позивач [PERSON] зазначений як співмешканець (а.с.19) [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, однак не проживає, сінокосів, пасовищ, земельного та майнового паю на території сільської ради не має. Позивач [PERSON] знаходиться на обліку в УПФ України в м.Жмеринка та Жмеринському районі та отримує пенсію за віком при повному стажі, розмір якої згідно довідки УПФ № 5007/02-3-25 від 01.09.2015 року складав з вирахуванням аліментів за період з березня 2015 по серпень 2015 року 588,05 грн. щомісячно (а.с.6) та за поясненнями позивача, розмір його пенсії на час розгляду справи не змінився. Згідно ксерокопії медичної карти [PERSON] та висновку реоенцелографії (а.с.21-22) [PERSON]С 02.10.2015 року звернувся до окуліста, де йому рекомендовано стаціонарне лікування, від якого він утримується та встановлено порушення пульсового кровонаповнення, однак, як пояснив позивач він не має можливості лікуватись у зв»язку із скрутним матеріальним становищем. [PERSON] коштів на рахунках у банківських установах не має (а.с.20), нерухомого майна станом на 11.08.2015 року не має (а.с.23). Рішенням апеляційного суду вінницької області вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 10.08.2015 року і до припинення такого права та на виконання рішення суду видано виконавчий лист (а.с.25). Встановленим в суді фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. В силу ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 76 СК розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно ст.ст. 79 ч.1, 80 ч.ч. 1, 2 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя за рішенням суду від дня подання позовної заяви у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному із подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Із аналізу вказаних норм вбачається, що обов»язок другого із колишнього подружжя на сплату аліментів виникає за обов»язкової сукупності таких юридичних фактів: один із подружжя (стягувач аліментів) є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, та можливість другого із подружжя (платника аліментів) надавати матеріальну допомогу. При цьому ч.3 ст. 75 ЦПК України презюмується, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» станом на час подачі позову установлено у 2015 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність- з 1 грудня - 1074 гривні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на час розгляду справи установлено у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - з 1 січня 2016 року- 1074 грн. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припушеннях. [PERSON] не надав жодних доказів того, що інший з колишнього подружжя [PERSON] має можливість надавати йому матеріальну допомогу у заявленому розмірі 486 грн., а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд не приймає твердження позивача про те, що обов»язок доказування вказаної обставини покладений на відповідача, оскільки із аналізу норм ст. 75 ч.2 СК України не вбачається такої правової презумпції, а тому вказана обставина підлягає доказуванню у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Суд не приймає твердження позивача про достатній матеріальний стан відповідача, вважаючи його припущенням. Таким чином судом не встановлено сукупності юридичних фактів, за яких у позивача, виникає право на утримання від [PERSON] після розірвання шлюбу: один із колишнього подружжя потребує матеріальної допомоги, та можливість другого із колишнього подружжя (платника аліментів) надавати таку матеріальну допомогу. Суд погоджується із твердженням позивача про те, що поданий ним 11.12.2015 року позов, що розглядається, підлягає розгляду по суті, не дивлячись на наявність рішень судів 2013 та 2015 року, якими відмовлено у задоволенні аналогічних позовних вимог із інших підстав, оскільки розмір прожиткового мінімуму із 2013 року до часу подачі позову змінився, а рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2015 року, яке змінено Апеляційним судом Вінницької області 03.12.2015 року в частині розміру стягуваних аліментів із сина на користь позивача з 200 до 500 грн., відмовлено [PERSON] в задоволенні невизначених позовних вимог до [PERSON], тобто без зазначення суми аліментів, яка виходячи із позовних вимог [PERSON] мала бути визначена судом самостійно. Також вказаним рішенням вирішено обставину, яка має бути врахована при вирішенні і даної справи, а саме можливість одержання утримання від повнолітнього сина [PERSON] Така можливість забезпечена [PERSON] рішеннями судів та лише у судовому засіданні 13.01.2015 року ним заявлено про відмову від такого утримання від сина. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed