Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувсь до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), в якому просив стягнути з останньої заборгованість за договором позики у загальній сумі 58508,80 грн., судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.11.2015 року відповідач взяла у нього в борг 360 (триста шістдесят) доларів США, що відповідно за офіційним курсом Національного банку України складало (за 1 долар США - 23,88 грн.) 8596,8 грн. При фактичному отриманні зазначеної суми коштів [PERSON] була написана власноручно розписка 30.11.2015 року, за якою вона отримала від позивача кошти зазначені в розписці, які зобов`язалася повернути до 30.08.2016 року та в разі невиконання своїх зобов`язань за кожний прострочений день сплачувати 1 відсоток від загальної суми боргу. В добровільному порядку [PERSON] частково повернула позивачу кошти 20 липня 2016 року в сумі 40 доларів США, а решту коштів на суму 320 доларів США повертати добровільно не бажає. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано проценти за користування коштами на суму 320 доларів США за період з 31.08.2016 р. по 10.06.2019 р. у сумі 83229,12 грн. Сума боргу по відсотках за період з 31.08.2016 року по 10.06.2019 року за користування 320 доларами США становить: 8208 *1% * 1014 = 83229,12 грн. Таким чином з відповідача крім основної суми боргу підлягає стягненню 1,0 процентів за кожний день прострочення в сумі 83229,12 грн. за користування коштами. Сума за користування коштами складає 83229,12 грн., проте дану суму позивач зменшив до 33229 грн. 12 коп., а тому з відповідача підлягає стягненню сума 50000 грн. за користування коштами. На день складання позовної заяви 10 червня 2019 року, курс долара США по відношенню до гривні України за офіційним курсом Національного банку України складає за 1 долар США - 26,59 грн., що відповідно 320 доларів США складає 8508,8 грн. В зв`язку з тим, що відповідачка добровільно не бажає повернути кошти, які вона отримала у борг, а тому необхідність захищати свої права в судовому порядку та слугувало для позивача підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 19.12.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 19.12.2019 р. та копію позовної заяви з додатками відповідач отримала 15.05.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 0800104967740. Відповідно у встановлений судом строк, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, яким процесуальні строки, визначені Кодексом та встановлені судом, продовжуються на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала. Поряд з тим, 17.07.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-ІХ від 18.06.2020 року, відповідно до якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України №540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020 року (включно). Протягом цього 20-денного строку учасники справи мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Проте, протягом зазначеного 20-денного строку відповідач не заявляла до суду клопотання про продовження їй процесуального строку, встановленого судом, для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно наявної в матеріалах справи розписки відповідач 30.11.2015 року взяла у позивача в борг 360 (триста шістдесят) доларів США строком на дев`ять місяців, тобто до 30.08.2016 р. При цьому, відповідач зобов`язалась щомісячно до 20 числа повертати по 50 доларів США. При не виконанні умов договору зобов`язалась за кожен прострочений день сплачувати 1% від загальної суми боргу (а.с. 8). В добровільному порядку [PERSON] частково повернула позивачу кошти 20 липня 2016 року в сумі 40 доларів США, про що міститься відмітка на розписці (а.с. 8 зворот). Оскільки, відповідачем у строк встановлений у розписці борг позивачу не повернула, останнім нараховано відсотки за користування коштами, а саме: з 31.08.2016 року по 10.06.2019 року за користування 320 доларами США становить: 8208 *1% * 1014 (днів) = 83229,12 грн. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або од\-ностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Коде\-ксу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача, розмір процентів за період з 31.08.2016 року по 10.06.2019 року за користування 320 доларами США становить: 8208 *1% * 1014 (днів) = 83229,12 грн. Сума за користування коштами складає 83229,12 грн., проте дану суму позивач зменшив до 33229 грн. 12 коп., а тому з відповідача підлягає стягненню сума 50000 грн. Тож, враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в загальному розмірі 58508,80 грн. Суд звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи розрахунок позивача не спростовано та не заявлено з цього приводу будь-яких клопотань, заперечень. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено ті обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачем, належними та допустимими доказами, їх не спростовано. Щодо розподілу судових витрат слід вказати наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн. (а.с. 1), позов задоволено в повному обсязі, тому він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на правничу допомогу слід вказати наступне. Ч. 3 ст. 133 ЦПК передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем надано договір про надання правової допомоги (а.с. 14), акт виконаних робіт (а.с. 15), попередній розрахунок судових витрат (а.с. 17) та квитанцію про оплату послуг з надання правничої допомоги у сумі 1000,00 грн. (а.с. 16), тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved