Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із позовною заявою до Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області про визнання права власності за: [PERSON] право власності на 3/7 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (2/7 в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO]; та 1/7, - як за членом колгоспного двору); [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/7 частку (за кожним) житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивачі покликалися на те, що відповідно до довідки, виданої архівним відділом Підволочиської РДА, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є членами колгоспного двору - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] померла [INFO]. Після звернення позивачу 1 до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO], на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. З огляду на вказане Позивачі змушені звернутися до суду для захисту своїх невизнаних прав. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивач 1, Позивач 2, Позивач 3, Позивач 4 та Позивач 5 подали заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача подав заяву в якій позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову представником відповідача, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 вересня 1992 року виконкомом Остапєвської сільської ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 7-х членів, головою якого є [PERSON] Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Остапєвської Ради народних депутатів [NUMBER] від 29 вересня 1992 року. Відповідно до реєстрового напису, даний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 7-х членів, записаний в реєстрову книгу №1 стор. №159 за реєстром №159. До складу даного колгоспного двору станом на 1992 року входили: [PERSON], 1928 р.н. - голова двору; [PERSON], 1926 р.н. - дружина, [PERSON], 1953 р.н., - син; [PERSON], 1959 р.н., - невістка, [PERSON], 1980 р.н., - внучка; [PERSON], 1982 р.н., - внук; та [PERSON], 1984 р.н., - внук, що підтверджується довідкою №2020 Архівного відділу Підволочиської районної державної адміністрації від 21 листопада 2017 року (справа №3, арк. 12, Фонд №54). Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р., який діяв на момент виникнення правовідносин (далі - ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/7 частці будинковолодіння (кожному) по [ADDRESS], як членам колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності» - Судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [INFO] помер [PERSON], про що Остап'ївською сільською радою Підволочиського району 10 лютого 1999 року складено запис №4 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 10 лютого 1999 року). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, - 1/7 частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS]. Згідно з чч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР (чиного на день виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 529 ч. 1 передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. [PERSON], спадщину після батька прийняв, що посвідчується довідкою №11 виданою 09.01.2018 року Архівним відділом Підволочиської РДА. [INFO] померла [PERSON], про що Остап'ївською сільською радою Підволочиського району 19 липня 2010 року складено актовий запис №19 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 19 липня 2010 року Остап'ївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, - 1/7 частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS]. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно з вимогами ч.1 ст.1258 УК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України, передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частина третя ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], що стверджується довідкою №2942 виданою 29.11.2017 року Скалатською міською радою. Таким чином, з врахуванням норм чинного законодавства, позивачу [PERSON] належить 3/7 частки будинковолодіння (1/7 в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO], 1/7 в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та 1/7 - як члену колгоспного двору), а [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], - 1/7 частка (за кожним), - як членам колгоспного двору. Однак, 09 лютого 2018 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори - в.о. завідувача Підволочиської державної нотаріальної контори [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], по причині відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, і роз'яснено право на звернення до суду. З огляду на вказане Позивачі через відсутність правовстановлюючого документа не можуть оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення їх прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved