Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] 23.10.2015 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що із відповідачем [PERSON] вони 05.09.2006 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області за актовим записом №22, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 2006 року народження, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Підставами розірвання шлюбу вказала неможливість спільного проживання сторін подружжя через негативну та протиправну поведінку відповідача. Зазначила, що їх шлюбні відносини поступово погіршилися за наслідком зловживань останнім спиртними напоями та неодноразового вчинення ним у стані алкогольного сп'яніння скандалів та дебошів із застосуванням фізичного насильства відносно позивача та дитини. Вказала, що після вчиненого ним напередодні погрому у будинку її батьків в с.Сьомаки Жмеринського району, де сторони проживали під час шлюбу, відповідач з 29.12.2012 року повернувся проживати до своїх батьків в с.Жуківці Жмеринського району, де мешкає донині окремо від дружини та дитини. Вважаючи, що їх сім'я розпалась остаточно та за власних висновків у неможливості відновлення подружніх стосунків з відповідачем, позивач просила розірвати їх шлюб, оскільки подальше його збереження суперечитиме інтересам її та їх дитини. Також зауважила, що відповідач не надає утримання своєму синові, маючи мінливий особистий дохід, у зв'язку з чим просила стягнути на її користь з [PERSON] на утримання сина [PERSON], 2006 року народження, аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду й до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обгрунтування. Стан власного здоров'я та здоров'я неповнолітнього сина визначила задовільними. Пояснила, що сама вона офіційно працює на птахокомбінаті у м.Ладижині, отримуючи заробітну плату, з якої надає утримання синові. Просила задоволити позов. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи щодо розірвання шлюбу, попередньо висловив власну незгоду надавати будь-які кошти позивачу, посилаючись на особисту їй недовіру стосовно їх витрат саме на потреби сина, згодом повідомив, що здатен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 400 грн. щомісяця, посилаючись на відсутність у нього постійного заробітку та вважаючи цю суму достатньою для забезпечення ним потреб дитини. Власний стан здоров'я визначив як задовільний. Вказав, що він є працездатною особою, але наразі офіційно не працює та не перебуває на обліку у центрі зайнятості населення, проживає разом з непрацездатною матір'ю, яка, окрім нього має двох повнолітніх дітей. Повідомив, що особисто не надає ніякого утримання своїй матері та не звертався з даної вимогою до інших її дітей, оскільки матір має власний дохід, отримуючи пенсію. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вдповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, з пояснень сторін, що додатково підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6) та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7) встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], на утримання якого позивач просить стягнути аліменти з відповідача. З довідок виконкому Браїлівської селищної ради від 07.09.2015 року та від 13.10.2015 року (а.с.8,9) вбачається, що син [PERSON] проживає із позивачем та перебуває на її утриманні; відповідач [PERSON] формально є членом сім'ї позивача, проте, не проживає із дружиною та дитиною з 2012 року. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. З урахуванням наведених обставин, встановлених у судовому засіданні, суд доходить висновку, що даний позов в частині вимог щодо розірвання шлюбу сторін підлягає задоволенню, так як він належно обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, безумовно визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Визначених законом обставин щодо заборони пред'явлення позову про розірвання шлюбу стосовно вагітності дружини або наявності у неї дитини віком до одного року суду наразі ніким не повідомлено, сторонами не заявлено спору про сумісне майно подружжя чи про порядок проживання дитини. Судом враховується визнання відповідачем вказаних позивачем обставин власного батьківства малолітнього [PERSON] та його обов'язку надання утримання останньому. Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо його неспроможності надання неповнолітньому сину утримання понад визнаний ним розмір аліментів, оскільки він є працездатною особою та не має інших неповнолітніх дітей, яким був би зобов'язаний також надавати утримання, та не здійснює утримання своєї непрацездатної матері. Безпідставними суд визнає також заперечення відповідача стосовно його особистої недовіри позивачеві щодо можливого використання нею на інші потреби коштів, призначених на утримання дитини, оскільки ці обставини не підтверджені ніякими доказами та не визнані позивачем, а, отже, базуються виключно на власних припущеннях відповідача, що вочевидь не становить їх належного доведення перед судом. Окрім того, положеннями ст.186 СК України врегульовано порядок перевірки цільового витрачання аліментів за заявою їх платника та правові наслідки нецільового витрачання аліментів, обставини чого визначають достатнє забезпечення захисту прав платника та дитини. Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин щодо належного стану здоров'я неповнолітньої дитини, на утримання якої заявлено вимогу про стягнення аліментів, відсутності у дитини особистого доходу, працездатного статусу та задовільного стану здоров'я відповідача, а також фактичного ненадання ним утримання решті осіб, та невстановлення інших обставин, що мають істотне значення щодо визначення розміру аліментів, до яких суд з наведених підстав не відносить повідомлені представником відповідача обставини стосовно неналежного власного майнового стану, позов у цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі заявлених аліментних вимог, а саме в розмірі 700 грн. щомісячно, що перебуває в межах половини прожиткового мінімуму працездатної особи, якою за віком є відповідач, що у сукупності не обмежуватиме прав останнього та забезпечуватиме надання ним достатнього утримання неповнолітньому сину, що визначає даний позов належно обґрунтованим та доведеним позивачем, відповідаючи матеріальному закону, передусім, положенням Конвенції про права дитини, що є складовою національного законодавства, передбачає пріоритет судового захисту відповідних прав неповнолітніх осіб, тобто визначення необхідності першочергового забезпечення відповідачем належного та достатнього утримання своєї неповнолітньої дитини, обов'язок здійснення чого не залежить від його матеріального стану. У відповідності до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. З урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача, підлягають стягненню на її користь з відповідача сплачені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. (а.с.1) в частині вимог щодо розірвання шлюбу, та на користь держави - витрати по оплаті судового збору в розмірі 487,20 грн., виходячи з мінімальної ставки вимог майнового характеру щодо стягнення аліментів. Враховуючи викладене,

Outcome: approved