Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою. В обґрунтування свого позову вказали, що [PERSON], разом із дружиною, [PERSON], та спільною донькою, [PERSON] (дівоче прізвище до заміжжя у червні 2003 року - - [PERSON]), є власниками квартири загальною площею 116,9 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та яка належить ним на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2-99-194164 від « 4» червня 1999 року, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради, згідно з розпорядженням №34998 від « 4» червня 1999 року. Згідно технічного паспорту на Квартиру, остання розташована та третьому поверсі 5-поверхового будинку та складається: з 5 кімнат житловою площею 87,7 кв. м, у тому числі 1-а кімната - 16,8 кв.м, 2-а кімната - 15,5 кв.м, 3-я кімната - 17,2 кв.м, 4-а кімната -20,2 кв.м, 5-а кімната -18,0 кв.м, кухні площею 7,1 кв.м, ванної кімнати площею 4,5 кв.м, вбиральні - 1,0 кв.м, коридорів 8,8, 3,4 та 1,0 кв.м. Квартира обладнана балконами 2,4; 2,4 та 6,6 кв.м. Останнім часом через непорозуміння та сварки між співвласниками Квартири виник спір щодо користування нею. Так, дочка позивачів, [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]), займає більшу частину квартири, а саме кімнати 16,8 кв.м, 15,5 кв.м і зайняла кімнату 18,0 кв.м, яка належить [PERSON], позбавивши його можливості користуватися цим приміщенням і речами, що там знаходяться, на власний розсуд, тобто створює перешкоди у користування частиною Квартири, в якій проживають позивачі. На сьогоднішній день [PERSON] фактично позбавлений можливості користуватися та володіти своєю частиною Квартири, яку зазвичай позивачі займали із дружиною. Між [PERSON] та Відповідачем, як співвласником частини Квартири, виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання Квартири. Відповідачка вчиняє перешкоди, позбавляючи [PERSON] права вільно користуватися його часткою Квартири. Оскільки за домовленістю встановити режим користування Квартирою не вдається, позивачі звернулися за захистом своїх прав до суду і просять визначити порядок користування Квартирою наступним чином: виділити користування [PERSON] та [PERSON] житлові кімнати №№ 3, 4, 5 згідно технічного паспорта площею 17,2 ; 20,2 та 18,0 кв.м. а також балкони 2,4 та 6,6кв.м.(прилеглідо вказаних кімнат) відповідно; виділити в користування Відповідачу - [PERSON] житлові кімнати №№ 1, 2 згідно технічного паспорта площею 16,8 та 15,5 кв.м. відповідно.; у спільному користуванні залишити кухню площею 7,1 кв.м, ванну кімнату площею 4,5 кв.м, вбиральню - 1,0 кв.м, коридори 8,8, 3,4 та 1,0 кв.м., а також балкон 2,4. Також просили суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні Квартирою [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивачі свій позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але надала письмові заперечення, в яких вказала, що з нею проживають її діти: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], а також фактично проживає її чоловік [PERSON]. Між тим, незважаючи, на це, позивачі просять суд надати їй у користування в спірній квартирі дві прохідні кімнати №№ 1, 2 площею 16.8 кв. м, 15,5 кв. м відповідно. Таким чином, виділення в користування відповідачці двох прохідних кімнат без балконів призведе до того, що позивачі будуть проходити через ці кімнати, турбуючи малолітніх дітей та заважаючи їм відпочивати, а старшому сину готувати домашні завдання до школи, що створить великі незручності, у тому числі і в догляді за дітьми. На підставі вищенаведеного просить виділети їй в користування житлові кімнати №№ 3, 4, площею 17,2 кв. м, 20,2 кв. м відповідно, а також балкон площею 2,4 кв,, як прилеглий до цих кімнат, оскільки тільки ці приміщення є відокремленими від інших кімнат у спірній квартирі, а кімнати 1,2,5 виділити позивачам, а у спільному користуванні залишити кухню площею 7.1 кв. м., ванну кімнату площею 4,5 кв. м, вбиральню 1,0 кв. м. коридори: площею 8,8 кв. м, 3,4 кв. м та 1.0 кв. м., а також балкон площею 2.4 кв. м. Ознайомившись із запереченнями відповідачки, позивачі в судовому засіданні вказали, що не заперечують проти запропонованого відповідачкою порядку користування кімнатами у спірній квартирі. Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] його дружині [PERSON] та доньці [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира загальною площею 116,9 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2-99-194164 від « 4» червня 1999 року, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради, згідно з розпорядженням №34998 від « 4» червня 1999 року. Згідно технічного паспорту на Квартиру, остання розташована та третьому поверсі 5-поверхового будинку та складається: з 5 кімнат житловою площею 87,7 кв. м, у тому числі 1-а кімната - 16,8 кв.м, 2-а кімната - 15,5 кв.м, 3-я кімната - 17,2 кв.м, 4-а кімната -20,2 кв.м, 5-а кімната -18,0 кв.м, кухні площею 7,1 кв.м, ванної кімнати площею 4,5 кв.м, вбиральні - 1,0 кв.м, коридорів 8,8, 3,4 та 1,0 кв.м. Квартира обладнана балконами 2,4; 2,4 та 6,6 кв.м. Стаття 355 ЦК України передбачає, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України). Згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» в осіб, які приватизували житло (квартиру, кімнату, будинок, далі - житло), виникає право спільної власності. Згідно з ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі спільної сумісної власності, частки не визначаються (ч. 1 ст. 368 ЦК України), але при виділі частки з майна, що є у спільній сумісній власності, кимсь із співвласників, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Отже, співвласники житла знаходяться у рівному становищі, якщо інше не передбачено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що також встановлено ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом. Ст. 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості про користування спільним майном, суд, враховуючи обставини справи, інтереси співвласників, наявність у відповідачки малолітніх дітей, вважає за правильне встановити наступний порядок користування жилими та допоміжними приміщеннями спільної квартири: в користування [PERSON], [PERSON] виділити житлові кімнати №№ 1, 2, 5 площею 16,8 кв. м, 15,5 кв. м, 18.0 кв. м відповідно, а також балкон площею 6.6 кв. м, як прилеглий до цих кімнат; в користування [PERSON], разом з якою зареєстровані та проживають її малолітні діти: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], виділити житлові кімнати №№ 3, 4, площею 17.2 кв. м, 20,2 кв. м відповідно, а також балкон площею 2.4 кв., як прилеглий до цих кімнат; у спільному користуванні залишити кухню площею 7.1 кв. м., ванну кімнату площею 4,5 кв. м, вбиральню 1,0 кв. м. коридори: площею 8,8 кв. м, 3,4 кв. м та 1.0 кв. м. а також балкон площею 2.4 кв. м. Враховуючи, що порядок користування квартирою встановлюються саме цим рішенням суду, відсутні підстави для зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою, оскільки раніше питання користування не було врегульовано договором або судовим рішенням. Судові витрати суд, на підставі ст.. 88 ЦПК України, розподіляє порівну, з урахуванням часткового задоволення позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial