Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] ( далі - позивач ) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.11.2005 року в Завадівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №7. За час шлюбу в подружжя народилося троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. 25.09.2015 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб між сторонами розірвано. Позивач в позовній заяві зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, з моменту припинення фактичних сімейних відносин відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на утримання не надає попри те, що він на даний час працевлаштований, отримує заробіток, конкретний розмір якого позивачу невідомий, а тому пропонує стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заперечення на позовні вимоги суду не представив. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.11.2005 року в Завадівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №7, який згідно Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/571/15-ц від 25.09.2015 року був між ними розірваний та змінено прізвище позивача [PERSON] на дошлюбне «[PERSON]». Від даного шлюбу у них народилися діти: дочка - Вікторія, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]; син - Віталій, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]; син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] (батько) - відповідач по справі, та [PERSON] (мати) - позивач по справі. З позовної заяви вбачається, що сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх малолітні діти знаходяться на повному утриманні та вихованні матері з якою і проживають, відповідач по справі участі у вихованні дітей не бере та фінансово їх не утримує попри те, що є працездатною особою. Окрім цього з позовної заяви вбачається, що відповідач працевлаштований і отримує заробіток, проте місце роботи та його заробіток не відоме. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх малолітніх дітей. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи місце роботи відповідача невідоме, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоров'я позивача, відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоров'я та вік дітей, відсутність відомостей про інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та з врахуванням положень ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі по 600 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 19.07.2016 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК України у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача - [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial