Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про захист порушеного авторського права на твори образотворчого мистецтва картину «Город спит» шляхом стягнення з відповідача суми компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (32 000 грн), а також стягнення понесених судових витрат (а.с.2-6). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що нею в 2012 році було створено твір образотворчого мистецтва картину під назвою «Город спит». Авторство [PERSON] на вищевказаний Твір підтверджується підписом позивача на картинах, як це передбачено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Додатково позивач зареєструвала своє авторське право у Державному департаменті інтелектуальної власності при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України, згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», на що Автору видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права №73811 від 12.09.2017 року. 05.09.2017 року в магазині «ВіВат, канцелярія!», господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON], за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, буд.5-А, здійснюється розповсюдження товару: «Блокнот для ескізів», штрих код №1- 0200002634740; артикул №1: 263474, на лицевій та зворотній сторонах якого протиправно використано Твір Позивача, а саме частину картини під назвою «Город спит» (2012 р.). Зазначає, що товари, що реалізуються відповідачем є контрафактним товаром, так як містять в своїй структурі належні виключно позивачу обєкти авторського права, хоча позивач не надавала дозвіл на використання ні творів, ні їх самостійних частин. Вважає, що вказаними діями відповідача порушено її авторські права та сума компенсації в розмірі 10 мінімальних заробітних плат буде достатньою для поновлення її майнових авторських прав, що складає 32 000 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Також 30.01.2018 року представником позивача подано заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн (а.с.63-64). Зазначили, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ визначив, що мінімальна заробітна плата застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Тому, дія норм Закону України №1774-VІІІ не розповсюджується на порядок визначення розміру компенсації за порушення авторського права і розмір компенсації повинен бути визначений в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що на момент розгляду справи становить 37 230 грн. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Суд визнав можливим розглянути справу без його участі на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Представники третьої особи в судовому засіданні просили позов залишити без задоволення, з підстав вказаних у письмових поясненнях та додаткових письмових поясненнях (а.с.90-92, 151-157). Зазначили, що в звязку з малозначністю вказаного порушення розмір визначеної компенсації в сумі 32 000,00 грн є неспіврозмірний збиткам, понесеним позивачем, або отриманому відповідачем доходу, а стягнення її у меншій сумі, ніж це визначено ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», не передбачено. Наполягали на застосуванні розрахункової величини при стягненні компенсації у розмірі 1 600 грн, а не мінімальної заробітної плати в розмірі 3200 грн. Вважають недоведеним факт наявності у позивача авторського права та факт порушення прав саме відповідачем по справі. Вимога про стягнення компенсації витрат на професійну правничу допомогу є безпідставною, оскільки до складу наданих послуг включені послуги, які не надавалися позивачу АО «Фіделум» у звязку з відсутністю між ними відповідного договору. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 12.09.2017 року [PERSON] було видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір за №73811 «Збірник творів образотворчого мистецтва художниці Маряни [PERSON]», в тому числі картини під назвою «Город спит» (а.с.9-10). 05.09.2017 року в магазині «ВіВат, канцелярія!», господарську діяльність в якому здійснює ФОП [PERSON], за адресою: м. Харків, Стадіонний проїзд, буд.5-А, було придбано блокнот для ескізів, на якому зображено частину твору позивача «Город спит» на загальну суму 60 грн 10 коп (а.с.11-13, 47). Дозволу на використання вказаного твору [PERSON] ФОП [PERSON] не давала. 21.09.2017 року на адресу ФОП [PERSON] була направлена претензія-вимога про припинення розповсюдження продукції з використанням творів [PERSON] та укладення угоди про врегулювання матеріально-правової претензії (а.с.16-19). Всі вище перераховані докази суд у відповідності зі ст.ст.77, 78 ЦПК України вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися; примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі. Перелік об'єктів авторського права закріплений у статті 433 ЦК України та статті 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Згідно з п.8 ч.1 ст.8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» об'єктами авторського права є твори образотворчого мистецтва. Відповідно до вимог частини першої статті 437 ЦК України та статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» авторське право виникає з моменту створення твору. Первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Державна реєстрація авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, здійснюється Установою відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку. Установа складає і періодично видає каталоги всіх державних реєстрацій. За змістом частин третьої та четвертої статті 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором. Використання твору здійснюється лише за згодою автора (стаття 443 ЦК України). Статтею 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Частиною першою статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону. Позивач є автором картини під назвою «Город спит», докази іншого авторства відсутні, [PERSON] згоди відповідачу на використання та розповсюдження товарів із зображенням творів образотворчого мистецтва, авторські права на які належать їй, не надавала. Отже здійснивши продаж товару із зображеннями, автором яких є позивач, відповідачем порушено її авторські права. Вибір способу захисту порушеного права належить позивачу - суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав. За змістом положень статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» у разі порушення авторського права і (або) суміжних прав можливим є одночасне застосування кількох передбачених зазначеною статтею способів цивільно-правового захисту таких прав. Відповідно до підпунктів «а», «г» абзацу другого частини першої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема: вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу (підпункт «г» абзацу першого частини другої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом. При визначенні відповідної компенсації суд виходить з приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VII. Так, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників, та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн. Виплата компенсації за порушення майнових авторських прав підпадає під ознаки «інших виплат», про які йдеться у Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений Законом України «Про авторське право і суміжні права» на час прийняття рішення у справі, не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації. Суд враховуючи приписи пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», застосовує розрахункову величину у розмірі 1 600 грн, та, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача компенсації за порушення майнових авторських прав позивача у сумі 16 000 грн. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч.1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правову допомогу надавали адвокати адвокатського об'єднання «Фіделіум» на підставі ордерів серії КВ №700688 від 29.09.2017 та серії КВ №700671 від 27.09.2017 року (а.с.85-86, 209-210). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №16 від 29.01.2018 року проведено оплату згідно договору про надання правової допомоги та додаткового договору про надання правової допомоги в сумі 10 000 грн адвокатському об'єднанню «Фіделіум» і цього ж дня був підписаний акт виконаних робіт (наданих послуг) (а.с.65-67). Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання з обґрунтуванням підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач не подав. Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених судових витрат у даній справі, а саме 320 грн. витрат по сплаті судового збору та 5 000 грн витрат на правничу допомогу, а всього 5 320 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial