Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) в особі представника [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 29.10.2004 року укладеного між [PERSON] та [PERSON]. остання прийняла в дар земельну ділянку, що знаходиться на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області на території СТ «Медик» площею 0,073 га. Позивач вважає, що даний договір був удаваним, фактично сторони оформили один правочин, але між ними насправді були встановлені інші правовідносини, оскільки сторони його уклали з метою уникнення підготування довготривалої процедури оформлення документів, необхідних для укладення договору купівлі- проджу, відчуження вказаної земельної ділянки було відплатне, а саме: за 1000 дол США та додатково з погашенням існуючого на той час боргу перед садовим товариством, дані кошти були батьківськими, оскільки подружжя [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] на той час власних коштів не мало, як наслідок, за захистом своїх прав вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та її представники викладене підтримали, позов з урахуванням уточнення позовних вимог просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] -[PERSON] позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заперечення на позов, згідно поданої письмової заяви зазначила, що наданий час хворіє, лежача хвора, з позовом [PERSON] не згодна, заперечила щодо отримання коштів за земельну ділянку [NUMBER] в СТ «Медик», просила справу розглянути без її участі. Відповідачі Андріївська сільська рада Макарівського району Київської області та Управління Держкомзему в Макарівському районі Київської області належним чином повідомлені про день та чс розгляду справи в судове засідання предствників не направили, згідно поданих заяв просили справу розглянути у відсутність представників, рішення винести на розгляд суду. Треті особи - СТ «Медик» Андріївської сільської ради та приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] просили справу розглянути без їх участі, рішення винести на розгляд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, згідно поданої письмової заяви надав письмові пояснення, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримав. Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.1988 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27. 02. 2002 року шлюб було розірвано. Свідоцтво про розірвання шлюбу було видано 05.12.2006 року, відділом РАЦС Солом'янського РУК) у м. Києві 29 жовтня 2004 року відповідно до договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], [PERSON] отримала в дар земельну ділянку площею 0,073 га, яка знаходиться на території Андріївської сільської ради, Макарівського району Київської області, садове товариство «Медик» (підтверджується відповідним договором дарування серії BBK № 464486 від 29. 10. 2004 року, за реєстраційним № 228455, державним актом на право власності на земельну ділянку від 13. 10. 2006 року, виданим Макарівським районним відділом земельних ресурсів, а.с.16, 16 зворот, а.с.17). В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28. 12. 2011 року по цивільній справі за позовом [PERSON], до [PERSON], [PERSON], Андріївської сільської ради, третя особа. КП KOP Макарівське бюро технічної інвентаризації «про визнання права власності на будинок, визнання рішення Андріївської сільської ради і свідоцтва про право власності на будинок недійсними, внесення змін в реєстрації прав власності на нерухоме майно «та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] «про визнання земельної ділянки сумісною власністю подружжя та визначення порядку користування». (головуючий суддя: Усатов Д. Д.) були встановлені обставини, які мають істотне та преюдиційне значення для розгляду справи, а саме: встановлено та підтверджено, що відчуження вказаної спірної земельної ділянки було відплатне. відповідно вказані обставини підтверджують що замість договору дарування, фактично був укладений на спірну ділянку договір купівлі-продажу земельної ділянки, а саме: за 1000 доларів США . та додатково з погашенням існуючого на той час боргу перед садовим товариством, що також підтверджено іншими доказами - відповіддю на судовий запит з садового товариства « Медик» Вказує, що даний договір (договір дарування від 29.10.2004 року) був удаваним, фактично сторони оформили один правочин, але між ними насправді були встановлені інші правовідносини, оскільки сторони його уклали з метою уникнення підготування довготривалої процедури оформлення документів, необхідних для укладення договору купівлі- продажу, відчуження вказаної земельної ділянки було відплатне, а саме: за 1000 дол. США та додатково з погашенням існуючого на той час боргу перед садовим товариством, дані кошти були батьківськими, оскільки подружжя [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] на той час власних коштів не мало. Відповідно до заперечення на позов відповідача [PERSON] (а.с.54-56) остання позов не визнала, ззаначила, що була знайома з [PERSON] до оформлення договору дарування, з позивачем жодних відносин не мала та не мала з нею спільних знайомих, стверджує, що [PERSON] надала суду неправдивий касовий документ на оплату заборованості [PERSON] перед садовим товариством, оскільки вона їй таких повноважень не надавала. Крім цього, стверджує, що метою договору дарування було дійсно дарування, як запорука дружніх стосунків з родиною [PERSON], гроші в сумі 1000 дол. США ніколи не отримувала. Відповідно до заперечення на позов відповідача [PERSON] остання позов не визнала, зазначила, що рішенням, на яке посилається в своєму позові позивач не було підтверджено придбання спірної земельної ділянки за рахунок грошових коштів батьків [PERSON] ([PERSON] та [PERSON].), підстав для визнання договору дарування недійсним немає, оскільки вчинений між сторонами правочин відповідав загальним вимогам, передбаченим ст. 203 ЦК України. Крім того, підстав для визнання правочину удаваним немає, оскільки позивачем не наведено жодного доказу, окрім голослівних заяв про нібито передавання коштів [PERSON], яким би спростовувалось вчинення між ними безоплатного договору. Крім того, зазначила, що позивач [PERSON] стороною правочину не була, а тому її права та інтереси порушені не були, просила застосувати до вимог позивача позовну давність. В судовому засідання приведені у встановленому законодавством порядку до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність свідки показали, а саме: свідок [PERSON] показав, що працював головою садовго товариства, [PERSON] знав 9 років, не платили плату. Коли з'явився [PERSON], зателефонував [PERSON], запитав, чи будуть вони строїти чи ні, сказали, що мабуть не будуть. Запропонувв знайти їм покупця. Приїхав [PERSON] з дружиною, показав та звів їх. Домовились за ціну в 1000 доларів, але [PERSON] повинні сплатити спочатку борг, оскільки був порядок, що спочатку видається довідка про відсутність заборговності, потім оформлення документів. Прийшла [PERSON] і оплатила борг, надав їй квитанцію. Порадив [PERSON], в зв'язку з процедурою оформлення документів, щоб уклали договір дарування, так було швидше. При розмовах [PERSON] присутня не була, та він також присутнім не був. Свідком передачі коштів не був. Свідок [PERSON] показала, що приїхала молода пара на машині, сказали, ми ваші нові сусіди. Познайомились, це був [PERSON] і [PERSON], сказали, що купили для батьків, які проживають за 200 км, там продали тут купили цю землю з недобудованим будинком для батьків. Там проживали [PERSON], [PERSON] (батьки [PERSON].) і [PERSON]. Сказали, що гроші дали [PERSON] батьки, до суда не знала, що подарували, думала купили. [PERSON] не згадувала про [PERSON], це було у 2004 році, будинок був недобудований. Чи дійсно продала не з'ясовувала. Свідок [PERSON] показала, що у 2004 році під'їхали, сказали, що ми ваші сусіди, купили будинок для батьків, які старі та хворіють, там продали тут купили. Бачила як приїжджали, потім [PERSON] почав добудовувати. [PERSON] і [PERSON] знайомі не були. [PERSON] допомоги не потребувала. [PERSON] з 2004 року проживає на дачі з чоловіком, земельною ділянкою користується [PERSON], сплачує за неї. [PERSON] сказав, що купили. Про факт передачі грошей нічого не відомо, про купівлю знаю зі слів. Я з [PERSON] не приятелювала, були різні люди, про якісь потреби [PERSON] не знала. Останній час вона не приїжджала. Присутньою під час зустрічі [PERSON] і [PERSON] свідок не була, при домовленостях також. Договір купівлі-продажу не бачила. Відповідно до письмових матеріалів справи, а саме: акту від 05.07.2010 року складеним головою СТ «Медик» (а.с.118) про те, що з 21.06.2006 року по теперішній час [PERSON] та його батьки [PERSON] та [PERSON], які досягли пенсійного віку мешкають у СТ «Медик» буд.117 і знаходяться на його утриманні та він надає їм допомогу в їх утриманні. Батьки потребують постійного догляду, що підтверджують своїми підписами свідки сусіди. Аналогічно, згідно довідки цього ж садового товариства від 05.07.2010 року (а.с.119) з 21.06.2006 року по теперішній час [PERSON] та його батьки [PERSON] та [PERSON] мешкають у СТ «Медик» буд.117. Відповідно до письмових матеріалів справи, а саме: листа голови СТ «Медик» [PERSON] (а.с.147), яким посвідчено підпис колишнього голови цього ж товариства [PERSON], який в свою чергу зазначає про те, що ним, як головою СТ «Медик» 14.10.2004 року прийнята оплата у розмірі 290 грн. від [PERSON] заборгованості за дев'ять років внесків колишньої землевласниці [PERSON] за земельну ділянку [NUMBER], яка знаходиться в СТ «Медик» Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області. Відповідно до письмових матеріалів справи, а саме: рішення Апеляційного суду Київської області від 15.03.2012 року по спрсаві №22ц-1613/12 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28. 12. 2011 року щодо часткового задоволення зустрічного позову [PERSON] скасуване і ухвалено нове, яким в задовленні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] «про визнання земельної ділянки сумісною власністю подружжя та визначення порядку користування» - відмовлено. Відповідно до письмових матеріалів справи, а саме: Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміналних справ від 16.07.2012 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 15.03.2012 року залишено без змін. При цьому, відповідно до п.7 договору дарування від 29.10.2004 року (а.с 16 зворот) вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків договору, що укладається сторонами правочину роз'яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального (підтверджується вищевказним договором та матеріалами справи та всіх документів, які стали підставою для нотаріального посвідченнядоговору дарування від 29.ю10.2004 року, а.с.137 - 146). В той же час, у вказаних матеріалах (а.с.145) наявна заява чоловіка дарувальника - [PERSON] про згоду на дарування земельної ділянки розміром 0,073 га [PERSON] На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, суд важає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.7,8, 26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. ідповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В той же час, відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. В той же час, суд критично відноситься до наданих позивачем, як на підтвердження певних обставин акту від 05.07.2010 року та довідки від цього ж числа СТ «Медик», оскільки вони підтверджують певні обставни станом на дату їх видачі, тобто 05.07.2010 року, а сам факт сплати заборгованості [PERSON]жодним чином не доводить удаваність спірного правочину. Крім того, зважаючи на те, що свідки допитані під час судового розгляду не були безпосередніми очевидцями передачі коштів в розмірі 1000 дол. США, як і не були присутніми під час укладення договору, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору дарування удаваним, позивачем жодними належними та допустими доказами не підтверджено. При цьому інші вимоги є похідним від основної вимоги, в задовленні якої відмовлено, як наслідок, позов задовленню не підлягає в зв'язку з його недоведеністю саме позивачем, що є самостійною підставою для відмови в позові. Судові вирати відповідно до ст. 88 ЦПК України поверненню не підлягають. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed