Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] 14 березня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , що на день смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері - [PERSON] , позивач прийняв фактично так як був зареєстрований разом із померлою на момент її смерті. [PERSON] належала 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року, право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] було визнано за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . 13 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , а саме - 1/4 частина квартири [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 13 вересня 2017 року відмовлено у видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності. На підставі вищезазначеного просить визнати за [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 85), яка на день смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 86) та свідоцтвом про зміну імені від 28 вересня 2012 року (а.с. 86 на звороті). Спадщину після смерті [PERSON] прийняли фактично її діти: [PERSON] та [PERSON] , так як були зареєстровані разом із померлою на момент її смерті (а.с. 87). 13 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , а саме - 1/4 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 84 на звороті). Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 13 вересня 2017 року відмовлено у видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності (а.с. 91). Згідно відповіді КП «ДМБТІ» № 3497 від 15 березня 2018 року в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31 грудня 2012 року містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] в цілому на підставі договору купівлі-продажу від 29 листопада 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кулінічем С.А., за реєстровим № 3098 (а.с. 19). Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року встановлено, що квартира [ADDRESS] , була придбана в період подружнього життя [PERSON] та [PERSON] . Тобто, [PERSON] належала 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2016 року визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; визнано за [PERSON] власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 92-93). Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з пп. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У положеннях п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved