Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] 25 серпня 2016 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,7719 га, яка розташована на території Любівської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 2 лютого 2015 року помер її рідний брат [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, площею 3,7719 гектарах, розташованої на території Любівської сільської ради, Краснокутського району, Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 141550. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем другої черги за законом, в звязку з чим звернулася до суду з даним позовом та прохає визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. В судове засідання представник позивача не зявився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] та про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про визнання позову та про слухання справи у відсутність представника. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 2 лютого 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І - ВЛ № 482177, відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,7719 гектарах, розташованої на території Любівської сільської ради, Краснокутського району, Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 141550. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Факт, що позивач являється рідною сестрою померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] та її свідоцтвом про одруження, копія яких знаходяться в матеріалах справи. Окрім позивача спадкоємцями майна [PERSON] є його діти [PERSON], [PERSON], а також його брати [PERSON] та [PERSON], які відмовляються від прийняття спадщини, про що свідчать нотаріально посвідчені заяви. Як вбачається з відповіді Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 20.10.2016 року № 1550/01-14, що згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області за 2015-2016 роки після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини чи відмову від неї до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР №141550. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті спадкодавця [PERSON] має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved