Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому вказала, що з 29.07.2016 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому, у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. З березня 2019 року шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо один від одного. Примирення і збереження шлюбу є неможливим. Окрім того між ними не досягнуто згоди щодо матеріального забезпечення дитини, яка перебуває на утриманні заявниці, відповідач не приймає участь в її матеріальному забезпеченні. На даний час заявниця перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а державна соціальна допомога, яку вона отримує, є єдиним джерелом доходу. Враховуючи викладене, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований 29.07.2016 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №803, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30% від усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, допустивши негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. Зазначила, що спору про місце проживання дитини та поділ спільного майна подружжя між ними немає. Ухвалою суду від 17.03.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали суду від 17.03.2020 року та позовна заява з додатками, направлені відповідачу за місцем його реєстрації повернулись до суду без вручення (поштове відправлення №0800104934389) з відміткою «Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Відповідачу повторно було направлено пакет документів, проте поштове відправлення №0800104967856 також повернулось до суду без вручення з відміткою «адресат вибув», що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, яким процесуальні строки, визначені Кодексом та встановлені судом, продовжуються на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Поряд з тим, 17.07.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-ІХ від 18.06.2020 року, відповідно до якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції згаданого вище Закону України №540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020 року (включно). Протягом цього 20-денного строку учасники справи мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Проте, протягом зазначеного 20-денного строку відповідач не заявляв до суду клопотання про продовження йому процесуального строку, встановленого судом, для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.07.2016 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровали шлюб 29.07.2016 року, про що Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис №803. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] » (а.с. 23). В період шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.12.2008 (а.с. 22). Відповідно до довідки про склад сім`ї №501, виданої 17.12.2019 року Ясногородською сільською радою Макарівського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 25). Відповідно до довідки №2481/0618 від 20.12.2019 року, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Макарівської райдержадміністрації і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини в розмірі 860 грн. (а.с. 26). Як вказала позивач, а відповідач не скористався своїм правом заперечити проти цього, сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. З березня 2019 року шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо один від одного. Примирення і збереження шлюбу є неможливим. Окрім того між ними не досягнуто згоди щодо матеріального забезпечення дитини, яка перебуває на утриманні заявниці, а відповідач не приймає участь в її матеріальному забезпеченні. Спору про місце проживання дитини та поділ спільного майна подружжя між ними немає. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 104, 110, 112 СК України, якими передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Також між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 180-183 СК України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох з подружжя, також судом встановлено, що відповідач-батько повинен утримувати сина до досягнення ним повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено, а з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, а також з врахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, розмір заявлених до стягнення аліментів відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати за позовні вимоги про стягнення аліментів компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати і відсутні особи, які їх понесли; судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. за позовні вимоги про розірвання шлюбу (а.с. 1), слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved