Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із даною позовною заявою та просять визнати недійсними договір дарування буд. [ADDRESS] , укладений 24.04.2008 р. між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , і договір дарування земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] , укладений того ж дня між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчені державним нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори. Вимоги обгрунтовують тим, що 24.04.2008 р. укладено договори дарування між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , згідно яких подаровано відповідачу по 1/2 ч. будинку та земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS] . Однак, позивачі вважають зазначені договори недійсними, оскільки [PERSON] на момент їх укладання була пенсіонеркою та хворіла на цукровий діабет. Донька [PERSON] приділяла останній більше уваги перед укладанням договору, щоб у майбутньому після її смерті не було спорів між дітьми. [PERSON] домовилася з відповідачем про укладання договору довічного утримання.\~ При укладанні спірних правочинів нотаріусом, вони в голос не читалися, лише поставили підписи. Донька піклувалася про неї, однак на протязі останніх півтора років відмовилася це робити. [PERSON] про вчинення спірних правочинів не знав, хоча був зареєстрований у вищевказаному будинку, згоди на дарування не надавав. Під час укладення договорів та на даний час [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] , вказаний будинок є єдиний її житлом. [PERSON] про укладання договорів дізнався у квітні 2018 р., вважає, що відповідач ввела матір в оману, з нотаріусом була змова, що і змусило звернутися з даним позовом до суду. [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. [PERSON] пояснила, що донька відмовилася її утримувати як тільки були укладені договори дарування. [PERSON] пояснив, що відповідач виселяє його з вищевказаного житла, у якому він зареєстрований. [PERSON] , її представник [PERSON] заперечують задоволенню позовних вимог, про що надали відзив на позовну заяву. [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, задоволенню позову заперечує. Представник Сумського обласного державного нотаріального архіву в судове засідання не зявився, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Встановлено судом, що рішенням Конотопського міського суду від 27.12.2002 р. поділено спільне майно подружжя [PERSON] і [PERSON] , а саме домоволодіння по [ADDRESS] по 1 [ADDRESS] ч. кожному (а.с.55-56 оглянутої у судовому засіданні цивільної справи №577/2628/18 (2/577/1062/18) та інвентаризаційна справа КП Конотопського МБТІ). 24.04.2008 р. [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] по 1/2 (половині) буд. [ADDRESS] (а.с.12). Того ж дня [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1466 га, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.13). Згідно ст. 11 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] у судовому засіданні не надано жодного доказу того, що він є власником оспорюваних будинку та земельної ділянки, отже відповідно його права порушено оспорюваними правочинами. Позивач зазначив, що його виселяють з вищезазначеного будинку, однак доказів на підтвердження даного факту, як того вимагає ст. 81 ЦПК України, суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за недоведеністю порушення його права. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути однозначною підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16. З урахуванням наведених норм права та встановлених у справі обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , ураховуючи обставини того, що спірний будинок є її єдиним житлом, іншого житла вона не має, з реєстрації місця проживання у вказаному будинку не знімалась і має право безперешкодного доступу до житла дотеперішнього часу. Як пояснила відповідач під час розгляду даної справи, мати залишилася зареєстрованою та проживає у спірному будинку до теперішнього часу. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] залишаючись зареєстрованою у спірному будинку та маючи до цього житла безперешкодний доступ, фактично обумовила обов`язок з боку відповідача забезпечити її проживання у цьому будинку. Таким чином, позивач не мала на меті укладання договору дарування, адже встановлення вказаного обов`язку для відповідача, як обдаровуваного, суперечить правовій природі цього договору. Також суд бере до уваги ту обставину, що [PERSON] на момент укладення договору дарування виповнилося 58 років, вона мала проблеми зі здоров`ям (а.с. 5-6, 9-10). До того ж, позивач не має юридичної освіти, що не спростовує факт того, що вона помилилася щодо юридичної природи договору дарування. За таких обставин, суд вважає, що під час укладення оспорюваного договору волевиявлення [PERSON] не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами дарування. Остання діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого донька буде надавати їй посильну допомогу щодо догляду за нею, тобто, помилялася щодо правової природи вказаного правочину. Суд, виходячи з вищевикладеного приходить до висновку, що слід частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] і визнати недійсними договір дарування житлового буд. [ADDRESS] , укладений 24.04.2008 р. між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , лише в частині дарування належної [PERSON] 1/2 половини будинку, і визнати недійсним договір дарування земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] , укладений 24 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] . В той же час, [PERSON] у судовому засіданні не надала доказів того, що оспорюваним договором дарування буд. [ADDRESS] , в частині дарування [PERSON] належної йому 1/2 ч. будинку [PERSON] , порушено, згідно ст. 4 ч. 1 ЦПК України, її права. Тому в даній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: partial