Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулась до Макарівського районного суду Київської області із позовом до Садового товариства «Мотицикліст» (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточнених у судовому засіданні вимог просила зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою шляхом проведення демонтажу опори (анкеру) до електричного стовпа. В обґрунтування вимог позивач вказала, що згідно договору купівлі-продажу вона є власником земельної ділянки площею 0,07 га для ведення садівництва, що розташована на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області. У відповідності до плану ця земельна ділянка, кадастровий номер 3222780200:05:009:0044, межує від В до А - з землями колективного користування СТ «Мотоцикліст». У червні 2012 року відвідавши земельну ділянку, позивач побачила, що огорожа частково пошкоджена та на її земельній ділянці встановлена підпорка (анкер) до електричного стовпа. Від сусідів позивач дізналася, що ця опора встановлювалась за рішенням правління СТ «Мотоцикліст». Позивач звернулася із заявою до голови правління СТ «Мотоцикліст» [PERSON], з проханням прибрати опору з її земельної ділянки. Після тривалих звернень позивача до садового товариства протоколом № 80 від 08.06.2013 року на засіданні правління СТ «Мотоцикліст» було постановлено сплатити їй матеріальні та моральні збитки, нанесені при встановленні електроопори. Але до цього часу ніяких коштів позивач не отримала, а опору ніхто не демонтував. У судовому засіданні представник позивача вимоги за позовом підтримав, просив їх задовольнити із вказаних у заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити. На обґрунтування заперечень проти позову представник вказав, що дійсно на ділянці позивача було встановлено підпорку (анкер) до електричної опори, а на правлінні товариства неодноразово розглядалося питання сплатити позивачу матеріальні збитки, нанесені СТ «Мотоцикліст» при ремонті електроопори, та у звязку зі встановленням відкоса до неї, лише після сплати позивачем внесків, при цьому було вирішено, що позивач може платити внески за зменшену площу земельної ділянки, тобто за вирахуванням площі, на якій встановлено анкер. Представник відповідача також зазначив, що опора лінії електропередачі (далі - опора ЛЕП) - це конструкція для утримання дротів повітряної лінії електропередачі на певній відстані від землі. Опора ЛЕП використовується для будівництва ліній електропередач напругою 35 кВ і вище при температурі зовнішнього повітря до 65 °С і є одним з головних елементів ЛЕП, що відповідають за кріплення електричних дротів на певній відстані. Встановлення опори ЛЕП не може здійснюватись лише на підставі рішення правління СТ «Мотоцикліст», адже потребує спеціальних технічних та технологічних знань, та регулюється Державними будівельними нормами України «Інженерне обладнання споруд, зовнішніх мереж. Визначення розмірів земельних ділянок для об'єктів електричних мереж ДБН В.2.5-16- 99», затвердженими Наказом Держбуду України № 179 від 27.07.1999 року. Відповідно до зазначених державних будівельних норм України підставою для надання ділянок у землекористування є матеріали для вибору місцерозташування обєкта електричних мереж. А розміри ділянок для розміщення опор повітряних ліній електропередачі визначаються проектною документацією або шляхом проведення фактичних вимірювань. В ст.18 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що проектування та будівництво об'єктів електроенергетики (в тому числі електричної мережі) здійснюються відповідно до законодавства у сфері містобудівної діяльності. А визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою (ст.21 Закону України «Про основи містобудування»). Встановлення опори ЛЕП є запорукою передачі, розподілу та споживання електричної енергії іншими членами СТ «Мотоцикліст», а не перешкодою у користуванні земельною ділянкою. Відповідач також вказав, що позивач буде виключена із членів товариства відповідно до ст.13 Закону України «Про кооперацію» та підпункту б) пункту 5.5. Статуту СТ «Мотоцикліст», оскільки не сплачує членських внесків. Твердження позивача щодо створення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою є також безпідставним та необгрунтованим, адже на виконання вимог пункту 5.5. Статуту СТ «Мотоцикліст» було проведено перевірку щодо раціональності/нераціональності використання земельної ділянки позивачем. За результатами перевірки складено [PERSON], в якому встановлено, що із загальної площі земельної ділянки позивача використовується близько 10 (десяти) відсотків для сільськогосподарських робіт, а решта земельної ділянки є неосвоєною та не використовується позивачем. Відповідач також зазначив, що земельна ділянка № 248, що належить позивачу, має площу 0,07 га, що вказує на самовільний захват позивачем землі та прилеглих територій, які належать до земель загального користування, площею 0,01 га, і її незаконне приєднання до земельної ділянки № 248. Дозвіл на приватизацію землі загального користування ні правління, ні загальні збори садового товариства не надавали. Тобто відповідач вважає, що опора ЛЕП розміщується на незаконно приєднаній земельній ділянці загального користування. Більш того, встановлення опори ЛЕП сприяє безпечній експлуатації енергетичних установок, а споживач (відповідач) забезпечує їх належний технічний стан, та сприяє реалізації ст.26 Закону України «Про електроенергетику» та ст. 3 Закону України «Про кооперацію» (підвищення життєвого рівня членів кооперативів, захист їх майнових інтересів і соціальних прав; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для провадження господарської та іншої діяльності кооперативу з метою зростання матеріального добробуту його членів). Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] акціонерне товариство «Київобленерго» у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечив, вказав, що лінії електропередач, що розташовані на землях Садового товариства «Мотоцикліст» знаходяться на балансі цього товариства, а тому ніякого відношення до них не мають. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу від 13.10.2004 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 319918 позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,07 га для ведення садівництва, кадастровий номер 3222780200:05:009:0044, що розташована на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області у межах Садового товариства «Мотоцикліст». Як вбачається із зворотного боку державного акту на право власності на земельну ділянку, вона межує від В до А із землями колективного користування СТ «Мотоцикліст». На земельній ділянці позивача була встановлена опора до електричного стовпа, який розташований на землях загального користування та знаходиться за межею ділянки позивача. Вказані вище фактичні обставини справи підтверджуються матеріалами справи та визнаються обома сторонами. Також підтверджується витягами з протоколу засідання правління той факт, що позивач зверталася із заявами до СТ «Мотоцикліст» з проханням прибрати опору з її земельної ділянки та відремонтувати огорожу, на що на правлінні товариства було постановлено сплатити позивачеві матеріальні та моральні збитки, нанесені при ремонті електроопори, але ніяких коштів виплачено не було. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказана норми кореспондуються із спеціальним нормативно-правовим актом у галузі земельних відносин, а саме із положеннями ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України визначено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Оскільки на земельній ділянці позивача без її згоди була встановлена підпорка (анкер) до електричної опори, це порушує її право власності, а саме право повноцінного користування її земельною ділянкою, позовні вимоги підлягають задоволенню. Посилання відповідача на те, що на правлінні товариства неодноразово розглядалося питання сплати позивачу збитків не свідчить про відновлення її прав та у звязку із цим не є підставою для відмови у позові. Посилання відповідача на те, що розміри ділянок для розміщення опор повітряних ліній електропередачі визначаються проектною документацією або шляхом проведення фактичних вимірювань, а також відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою (ст.21 Закону України «Про основи містобудування») не спростовує порушення абсолютного права власності позивача. Відповідач в даному випадку у порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довів, що вказана підпорка (анкер) до електроопори має бути встановлена саме на ділянці позивача та саме з цього боку, і ніяким іншим способом неможливо забезпечити електропостачання товариства. Посилання відповідача на виключення в майбутньому позивача із членів товариства відповідно до ст.13 Закону України «Про кооперацію» та підпункту б) пункту 5.5. Статуту СТ «Мотоцикліст», через не сплату членських внесків не має правового значення для правильного вирішення даного спору. Твердження відповідача про використання позивачем лише близько 10 (десяти) відсотків своєї земельної ділянки для сільськогосподарських робіт, а решта земельної ділянки є неосвоєною та не використовується позивачем не спростовує правомочності власника по володінню, користуванню та розпорядженню земельною ділянкою. Посилання відповідача на самовільне захоплення позивачем 0,01 га із земель загального користування, оскільки вона має право лише на 0,06 га також не стосується предмету доказування у даній справі, оскільки законність видачі державного акту на право власності на земельну ділянку позивача ніхто не оспорює. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 243,60 грн., по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved