Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (далі за текстом - відповідач, ТОВ «ФК «СОНАТІ»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О., в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05 лютого 2021 року за реєстровим № 4681, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О. перебуває виконавче провадження №64999001 з примусового виконання виконавчого напису №4681 від 05.02.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ» заборгованості в розмірі 66461,40 грн., в тому числі - заборгованість за кредитним договором №010/0460/82/0445989 від 27.11.2017, за період з 31.10.2019 по 28.12.2020 у розмірі 66011,14 грн. Позивач не згідна із сумою заборгованості, що вказана у виконавчому написі. Позивач вказує, що не отримувала жодних звернень щодо суми заборгованості або ж її погодження, вважає її необґрунтованою та такою, що не підтверджена жодними належним допустимими доказами. На думку позивача, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила факт безспірності заборгованості, чи входить в перелік безспірних заборгованостей у заборгованість, відносно якої вчинявся виконавчий напис. Крім того, по тексту зазначеного виконавчого напису не вказано жодного документа, що підтверджує суму безспірної заборгованості, документів, що підтверджують факт настання кінцевого терміну виконання зобов`язань чи факт прострочення зобов`язань, чи факт прострочення виконання зобов`язання. Крім того, позивач вважає, що сплив строк, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, який обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідач ТОВ «ФК «СОНАТІ» відзив на позов в установлений законом строк не надав. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Петренко Д.О., письмові пояснення по справі не надали. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує не проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, про причини своє неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від останнього до суду не надходило. Треті особи у судове засідання також не з`явились, про причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки, відзив на позов не надав, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді у відповідності до положень ст.ст. 280-283 ЦПК України. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинений виконавчий напис за реєстровим № 4681 згідно якого,з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором №010/0460/82/0445989 від 27.11.2017 року (надалі - Кредитний договір), укладеним з Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» на підставі договору відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.2020 року, відступлені до ТОВ «ФК «СОНАТІ» на підставі договору відступлення права вимоги № 07-12/20-S від 07.12.2020 року на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ» -стягувач, стягнуто заборгованість за період з 31.10.2019 року по 28.12.2020 року у розмірі 66011,4, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 52616,76 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 13394,64 грн; а також стягнуто плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 450,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувана становить 66461,40 грн. Позивач не погоджується з виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. від 05.02.2021 за реєстровим №4681, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що [PERSON] має безспірну заборгованість перед ТОВ «ФК «СОНАТІ» за кредитним договором №010/0460/82/0445989 від 27.11.2017 року у розмірі 66011,40 грн. Ухвалою суду від 25.05.2021 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було витребувано матеріали нотаріального провадження, на підставі яких нотаріусом 05.02.2021 було вчинено виконавчий напис за реєстровим №4681. Однак, ухвала суду про витребування доказів від 25.05.2021 приватним нотаріусомКиївського міського нотаріального округу Харою Н.С. не виконана, витребувані документи суду не надані. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи, що матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-якідокази, які б підтверджували, що нотаріус дійсно належним чином переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню з позивача за виконавчим написом, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 15.04.2021 заяву [PERSON] про забезпечення позову по даній цивільній справі було задоволено частково та зупинено виконання (стягнення), що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Петренком Д.О. в рамках виконавчого провадження №64999001 з примусового виконання виконавчого напису №4681 від 05.02.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СОНАТІ» заборгованості у розмірі 66461,40 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, суд роз`яснює, що заходи забезпечення позову по даній справі, вжиті ухвалою суду від 15.04.2021, у зв`язку із задоволенням позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи у відповідності до положень ч. 7 ст. 158 ЦПК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, згідно частини першої якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved