Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] , 19.03.2019р. звернувся в суд з позовом до Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області про визнання право власності на житловий будинок №7 з приналежними до [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] мотивуючи тим, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на означене будинковолодіння через відсутність правовстановлюючого документу на нього. Ухвалою судді від 21.03.2019р. провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Позивач в суді вимоги підтримав покликаючись на мотиви викладені у заяві, окрім цього пояснив, що проживав та значився зареєстрованим разом з [PERSON] до дня її смерті на [ADDRESS] , допомагав у веденні домашнього господарства, що остання при житті все своє майно заповіла йому, після смерті спадкодавця продовжує доглядати за спадковим майном. Просить позов задовольнити. Представник Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області Юрчак Ю. у листі №351 від 02.04.2019р. просив про розгляд справи за його відсутності, заперечень щодо задоволення позову [PERSON] , не висловив (а.с. 36). Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. ст. 4, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 524 ЦК УРСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Із копії заповіту посвідченого 11.06.1987р. виконавчим комітетом Великолюбінської селищної Ради народних депутатів Городоцького району Львівської області за реєстровим №27 видно, що [PERSON] , при житті, на випадок смерті розпорядилась своїм майном і зокрема усе своє майно, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] (а.с. 9). Заповіт на 19.03.2019р. не змінювався та не відмінявся (а.с.9). [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 10). Із пояснень позивача в суді, із копії будинкової книги, довідки Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області №235 від 30.01.2019р. убачається, що [PERSON] до дня смерті проживав та значився зареєстрованим разом із спадкодавцем [PERSON] на [ADDRESS] , допомогав їй у веденні господарства, продовжує користуватися спадковим майном, доглядає за будинком, що свідчить про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 21, 23). Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 26.05.2017р., спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є [PERSON] , і зокрема: земельної ділянки площею 0, 2073 га, кадастровий номер [NUMBER] , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної ділянки площею 1, 4185 га, кадастровий номер [NUMBER] , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, кожна (а.с. 13-14). 24.01.2019р. листом державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на означене будинковолодіння (а.с. 15). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що на [ADDRESS] , виготовленого 07.03.2019р. на замовлення [PERSON] , копій витягів з погосподарських книг за 1983-1984рр., 1991-1995рр., будинкової книги убачається, що будинок зведений у 1948р., складається із кімнати, кухні, коридору та комори, загальна його площа складає 35, 2 кв.м, з них житлова -15, 9 кв.м., при будинку 2 сараї, вбиральня та огорожа, головою означеного домогосподарства значилася [PERSON] , 1910р.н. (а.с. 4-7, 16-20, 23). 25.12.1996р. рішенням Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, [PERSON] ( [PERSON] ) передано у власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі і для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] (а.с. 41-42). Згідно довідки Самбірського МБТІ №1918 від 03.10.2018р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с. 24). Обставини, які б вказували, що [PERSON] при житті набула або володіла житловим будинком №7 з приналежними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] неправомірно, або що такий є самочинно побудований, в суді не встановлено. Відповідач Великолюбінська селищна рада Городоцького району Львівської області у листі №351 від 02.04.2019р. позов [PERSON] , визнала (а.с. 36). За наведеного, суд доходить переконання, що [PERSON] звела та користувалася як власник будинковолодінням в [ADDRESS] , що після смерті [INFO] останньої, позивач фактично прийняв спадщину, користується спадковим майном, доглядає за будинком, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно за законом чи за заповітом немає, тому є підстави для визнання за [PERSON] права власності на означене будинковолодіння, в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved