Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] 23 вересня 2019 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , та просить виділити йому зі спільного сумісного майна: квартири [ADDRESS] частину зазначеної кватири, та в порядку виділу визнати за ним право власності на 1/3 частину вказаної квартири; інші 2/3 частини квартири залишити у спільній сумісній власності відповідачів. Підставою цьому зазначав те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] та є батьком [PERSON] . Він у 2005 році спільно з відповідачами в порядку приватизації набув право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Він має намір відчужити свою частку квартири, однак, без виділення частки зі спільної сумісної власності це неможливо. На його пропозицію укласти договір поділу майна відповідачі не реагують, що і змусило його звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої на задоволенні позову наполягав та справу просив розглянути у його відсутність. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з`явились. Були належним чином повідомлені дати судових засідань, призначених на 06.11.2019 року, 26.11.2019 року, 17.12.2019 року, про що свідчать підписи у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Судові повістки на судове засідання, призначене на 21.01.2020 року, повернулись із зазначенням «Адресат відсутній». Про причини неявки суду відповідачі не повідомили, відзиву на позов або заяв про розгляд справи у їх відсутність не надавали. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 19.01.2005 року виконавчим комітетом Котовської міської ради Одеської області. Таким чином, частки в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , набутої в наслідок приватизації, учасниками спільної сумісної власності не визначено. Звертаючись з даним позовом повивач просить визначити його частку майна у спільній сумісній власності. Відповідно до висновку оцінювача про оцінку майна, виготовленого 19.06.2017 року СПД [PERSON] , оціночна вартість квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складає 261000,00 грн. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно із частиною 1статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358\~ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст.369\~ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370\~ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність трьом співвласникам без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/3. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. \~

Outcome: approved