Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

\~ [PERSON] 20 квітня 2017 року звернувся до суду із позовними вимогами, які він збільшив 25 липня 2017 року (а.с. 191-192 т.1) та змінив 03 жовтня 2017 року (а.с. 22-23 т. 2) та 10 листопада 2017 року, в обґрунтування яких посилається на те, що з 02 лютого 2015 року він працював у відповідача інженером-програмістом першої категорії коледжу. 27 липня 2016 року його було призвано до Збройних Сил України за контрактом, про що було повідомлено відповідача.\~\~ Наказом № 228-к від 26 грудня 2016 року його 27 липня 2016 року було звільнено із посади на підставі п. 3 ст. 39 КЗпП України у зв`язку з вступом на військову службу. Про його звільнення йому стало відомо 16 лютого 2017 року. Вважає звільнення незаконним з посиланням на ст.119 цього Кодексу, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки за ним зберігається місце роботи і середній заробіток. Тому просить визнати вказаний наказ незаконним та скасувати його, поновити на роботі тастягнути середньою заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 59\~004 грн. 27 коп. та моральну шкоду у розмірі 50\~000 грн. Позивач\~\~та його представник [PERSON] \~ позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав та суду вказав, що позивача було звільнено правомірно, оскільки укладений [PERSON] контракт за власною ініціативою не в період особливого стану те не під час мобілізації на три роки не передбачає збереження місця роботи і виплати середнього заробітку. Вислухавши пояснення сторін, свідка, розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: призив або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частин 3 та 4 ст. 119 цього Кодексу. Згідно до ч. 3 ст.119 КЗпП України (в редакції на травень 2015 р.), працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, і установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. Відповідно до п. 2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 р. поширено дію чистин 2 і 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч. 3 ст. 119 КЗпП України на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію». Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року, метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 ч. 1 ст.106 Конституції України постановлено: «Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 днів із дня набрання чинності цим Указом. З Указу вбачається, що ним встановлюється період проведення мобілізації, тобто вона закінчилася 17 серпня 2015 року. Особливий стан не був запроваджений, як не був оголошений і воєнний стан, тому укладання військового контракту особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не передбачає збереження гарантій, визначених ст. 119 КЗпП України. (Ухвала ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року -справа № 712/12892/15-ц, провадження № 6-4228св16). Указом Президента України від 26 вересня 2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призивом під час мобілізації, особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року постановлено провести у жовтні того ж року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період: призваних під час останньої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року, крім тих, які висловили бажання продовжити військову службу. Згідно із зазначеним підходом особливий період вже завершився у жовтні 2016 року. Особливий період охоплює час, протягом якого здійснювалася мобілізація відповідно до Указів Президента України. Але у них відсутня пряма норма, яка пов`язує закінчення особливого періоду винятково із демобілізацією. Разом з тим у Постанові від 16 лютого 2015 року (справа № 800/582/14) Вищий Адміністративний Суд України аналізуючи Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вказав, що закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період. Однак вказана постанова була постановлена до ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ. Отже в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Його дія було обумовлено строками: з 18 березня 2014 року по 02 травня 2014 року, з 07 травня 2014 року по 21 червня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року, з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року, а починаючи з 23 серпня 2015 року особливий період не діє. Докази, які надано суду, свідчать про наступне. Свідок [PERSON] суду повідомила, що позивач працював в коледжу Луганської державної академії культури і мистецтв. Увечері 26 липня 2016 року повідомив, що його призвали на службу до лав Збройних Сил України, а 29 липня 2016 року з військкомату принесли повідомлення про укладення з ним контракту. Текст був погано читанний, тому вона попросила надати копію контракту. За вказаним контрактом позивач не має права на збереження місця роботи і середнього заробітку. Пізніше матері [PERSON] була видана трудова книжка.\~\~\~ Згідно до трудової книжки (а.с.9-10 т. 1), наказу (а.с.11 т. 1) позивач працював у відповідача інженером програмістом 1-ї категорії коледжу і наказом № 228-к від 27 липня 2016 року, який було укладено 26 грудня 2016 року, його було звільнено за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України від 28 липня 2016 року, витяг з наказу № 278 від 18 вересня 2016 року. Відповідно до заяви від 21 червня 2016 року на ім`я Т.в.о. військового комісара Рубіжансько-Кремінського об`єднаного міського військового комісаріату (а.с.212 т. 1) [PERSON] просив оформити на нього особову справу у зв`язку з його бажанням проходити військову службу за контрактом у військовій частині, що розташована у м. Полтава. Т.в.о. військового комісара Рубіжансько-Кремінського об`єднаного міського військового комісаріату (а.с.95 т. 1) 26 липня 2016 року повідомив Ректора коледжу Луганської державної академії культури і мистецтв про те, що [PERSON] підлягає призову на військову службу за контрактом в ЗСУ 27 липня 2016 року. За ним на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію на весь період зберігається місце роботи і середній заробіток. Вказане повідомлення коледж отримав 29 липня 2016 року.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 28 липня 2016 року (а.с. 7-8 т. 1) [PERSON] взяв на себе зобов`язання строком на три роки проходити військову службу у Збройних Силах України, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби. Тобто заява [PERSON] і зміст контракту не містить відомостей про його укладення у зв`язку наявністю особливого періоду або мобілізації. Відповідно до витягу з наказу від 28 липня 2016 року (а.с.14 т. 1) [PERSON] , який прийнятий на військову службу за контрактом на три роки з 28 липня 2016 року по 27 липня 2019 року, присвоєно первинне військове звання солдат та призначено на посаду курсантів навчального механізованого взводу навчальної механізованої роти 354 навчального механізованого полку навчального центру Сухопутних військ Збройних Сил України. Згідно до довідок від 17 лютого 2017 командирів військових частин (а.с.12-13,182 т. 1) [PERSON] з 18 вересня 2016 року бере участь а антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції.\~ Таким чином, [PERSON] за власним бажанням уклав контракт на проходження військової служби в лавах Збройних Сил України терміном на три роки в період який не відноситься до особливого, тому суд вважає його звільнення правомірним, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed