Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] 25 серпня 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та позбавлення права користування (а. с. 4-10). Позивач у своїй позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що є власником квартири № 90, розташованої в будинку № 3 по вул. Маршала Судця у м.Дніпропетровську, за адресою якої разом із позивачкою зареєстровані її сини: [PERSON] та [PERSON]. За адресою даної квартири разом із позивачем на даний час проживає її син [PERSON] разом із дружиною [PERSON], на проживання якої в квартирі позивач згоди не давала. На протязі останніх чотирьох років відповідач влаштовує сварки з позивачем, в ході яких висловлюється нецензурною лайкою на адресу позивача, застосовує фізичне насилля по відношенню до матері. За викладених обставин [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд усунути їй перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою № 90, розташованою в будинку № 3 по вул. Маршала Судця у м.Дніпропетровську шляхом виселення з неї [PERSON], [PERSON] разом із малолітньою дитиною від першого шлюбу [PERSON] без надання іншого житлового приміщення; позбавити [PERSON] права користування вказаною квартирою; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнила у відношенні малолітнього сина відповідачки: оскільки останній проживає разом із бабусею (матірю [PERSON]А.) за адресою належної відповідачці на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] квартирі від вимог до малолітньої особи відмовилась. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином за адресою їх фактичного місця мешкання у спірній квартирі, про причини неявки суду не повідомили. Треті особи у судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами [PERSON] 8 розділу ІІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог позивача з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії СКА № 076926, 10160745, виданого 30 вересня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, належить квартира [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 листопада 2015 року (а. с. 88-89). З довідки про склад сімї та місце реєстрації № 28351 від 30 липня 2015 року вбачається, що за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. маршала Судця[ADDRESS] з 10 вересня 1990 року зареєстрована [PERSON], з 08 листопада 2004 року її син [PERSON], з 11 вересня 1990 року її син [PERSON] (а. с. 17). Згідно з актом, складеним мешканцями квартир № 88, 91, 92 будинку № 3 по вул. Судця маршала у м. Дніпропетровську та завіреним головою ЖБК № 383 з липня 2011 року в квартирі № 90 за зазначеною адресою постійно мешкає [PERSON], її син [PERSON] разом зв своєю дружиною [PERSON] зявлялись за цією адресою періодично, а з січня 2015 року постійно мешкають в даній квартирі (а. с. 41). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за іншою адресою (а. с. 90). Відповідно до розписки [PERSON] від 02 липня 2013 року останній зобовязався знятись з реєстрації в квартири, в якій прописаний (м. Дніпропетровськ, вул. маршала Судця, 3/90) у місячний строк, натомість отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 40\~000,00 грн., що еквівалентно 5\~000,00 доларам США, за відмову від частки житла, на яку він мав право (а. с. 20). З документів, наявних в матеріалах справи, а також з показів свідка [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки [PERSON] по відношенню до неї, яка, в тому числі, виражалась і у спричиненні [PERSON] тілесних ушкоджень. Викладені обставини підтверджуються висновком фахівця судово-медичного експерта № 1791 від 18 червня 2011 року (а. с. 18-18 зворот), висновком фахівця судово-медичного експерта № 2903 від 09 серпня 2012 року (а. с. 19-19 зворот), висновком фахівця судово-медичного експерта №379 від 28 січня 2015 року, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року, якою була скасована постанова Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року про притягнення [PERSON] за заявою [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та справу у відношення позивача було закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 22-23), висновком фахівця судово-медичного експерта № 654 від 16 лютого 2015 року; постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 29). Судом також встановлено, що за наслідками застосування [PERSON] фізичної сили по відношенню до матері [PERSON], за відповідними фактами в Жовтневому РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області перебуває кілька кримінальних проваджень (а. с. 61, 69-74, 92). Судом було встановлено, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] належить квартира № 3б в будинку № 21 по вул. Виконкомівській у м. Дніпропетровську (а. с. 81-82), в якій, як пояснила позивачка у судовому засіданні, мешкає син відповідачки разом із бабусею [PERSON] Викладене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявною в матеріалах справи (а. с. 81-82). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України. Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Частиною 2 ст. 156 ЖК України встановлено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом в ході судового розгляду в їх сукупності, аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, враховуючи, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований та фактично мешкає відповідач [PERSON] разом зі своєю дружиною відповідачкою [PERSON], приймаючи до уваги, дії [PERSON] щодо застосування по відношенню до своєї матері [PERSON] фізичного насилля, які можливо назвати «систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі» (ст. 116 ЖК України), а також те, що відповідачка [PERSON], зайняла спірну квартиру самоправно, тобто без дозволу власника квартири [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, позбавлення права користування житловим приміщенням, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат розгляду справи на підставі ст.. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору по 121,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved