Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернувся до суду із позовом до своєї колишньої дружини [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 28.09.2016 року до участі в справі як співвідповідача за клопотанням позивача залучено [PERSON], який є сином відповідача від іншого шлюбу і також зареєстрований у належному позивачеві житловому приміщенні. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку № 113 по вул. Героїв-десантників(колишня назва вул. Воровського) в м. Лиман Донецької області, який було придбаноРевньовим С.О. на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2004 року. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON],[PERSON], [PERSON]. Останні дві особи є відповідно колишньою дружиною позивача та сином колишньої дружини позивача від іншого шлюбу. З липня 2014 року відповідачіІзотова Л.В. та [PERSON] виїхали за межі України і в житловому будинку за вказаною адресою тривалий час не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належного їм майна. Відповідачі фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. В січні 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням суду, отже, відповідачі на теперішній час не є членами сімї позивача. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані та сплати комунальних платежів,виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача, заважає здійснити оформлення житлової субсидії. З огляду на це, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Для участі в судовому засіданні 13.10.2016 року позивач [PERSON] не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 32), підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їхньому повному задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи судом шляхом розміщення оголошення відповідного змісту в газеті «Урядовий курєр» (а.с. 23,31), проте для участі в судовому засіданні не прибули, про наявність поважних для цього причин суд не повідомили, заперечень проти вимог позивача не висунули. З огляду на це та з урахуванням згоди обох позивачів на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували між собою у шлюбі, який було зареєстровано відділом РАЦС Краснолиманського МУЮ Донецької області 19.07.2008 року, актовий запис № 78; рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.01.2015 року по справі № 236/2021/14-ц, що набрало законної сили, зазначений шлюб було розірвано (а.с.14). Відповідач [PERSON],10.08.1988 р. н., є сином [PERSON] від іншого шлюбу. На підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області Семеновою І.М.07.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5565, [PERSON] придбав у [PERSON] у власність житловий будинок № 113, розташований по вул. Воровського (теперішня назва вул. Героїв-десантників)у в м. Красний Лиман (теперішня назва м. Лиман) Донецької області (а.с.7). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за місцем проживання у цьому житловому будинку, що підтверджено записами в домовій книзі та довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 11-13,15). З липня 2014 року відповідачіІзотова Л.В., [PERSON] виїхали за межі України і в будинку за вказаною адресою тривалий час не мешкають, не користуються житлом, не зберігаю в приміщенні належного їм майна, що підтверджено актом від 13.07.2016 року, складеним органом місцевого самоврядування в присутності сусідів позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Відповідачі фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані та сплати комунальних платежів,виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950)). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «[PERSON] проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за рішенням суду у 2015 році, відповідачі на теперішній час не є членами сімї позивача. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 07.12.2004 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Воровського, буд.113, на підставі договору купівлі-продажу, що є чинним і сторонами не оспорюється, перейшло від [PERSON] до [PERSON]. Відповідачі протягом тривалого часу користувалися вказаним житловим приміщенням, але вже двох років відсутні за адресою реєстрації, з матеріалів справи не вбачається наявної домовленості між ними та позивачем про збереження за ними права користування житлом. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені в ході розгляду справи та документально підтверджені судові витрати. Отже, суд стягує з відповідачів в рівних частинах з кожного на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.2) та витрати, повязані з публікацією в засобах масової інформації оголошення про виклик відповідачів, в розмірі 420,00 грн. (а.с. 21,22).

Outcome: approved