Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі відповідач) на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 110\~000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебував у трудових відносинах, 02.11.2019 на підставі ст.38 КЗпП звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Вказує, що 07.04.2020 звернувся із заявою до відповідача з письмовою вимогою провести з ним розрахунок та виплатити заборгованість, відповідна заява отримана відповідачем 10.04.2020. За рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2020 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 43 825,95 грн; повний розрахунок відповідач провів з позивачем лише 12.04.2021. Посилаючись на приписи ст.117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 11.04.2020 по 12.04.2021, виходячи із розміру середньоденної зарплати - 653,86 грн та фінансового стану підприємства, в розмірі 110\~000 грн. Ухвалою суду від 26.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.23). В судове засідання позивач не прибув, надав заяву, в якій просить позов задовольнити, справу розглянути без його участі (а.с.20). Відповідач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника та відзив на позов, за яким вважає позовні вимоги необґрунтованими, непослідовними та неспроможними. Мотиви незгоди зводяться до такого. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2020 виконано відповідачем у повному обсязі. Зазначає, що враховуючи той факт, що з моменту набуття чинності рішенням суду у справі №235/5638/20 до моменту його фактичного виконання 12.04.2021 позивач вимог про розрахунок, передбачених нормами ст.116 КЗпП України не заявляв, прийняте судом рішення не оскаржував, 17.11.2020 відкрито виконавче провадження; на думку відповідача, позивач фактично погодився з проведенням з ним відповідачем остаточного розрахунку 12.04.2021. Також відповідач зауважує, що починаючи з 05.10.2020 (з часу видачі рішення) позивач знав про порушення свого права, виконавче провадження державним виконавцем відкрито 17.11.2020, але до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні з 11.04.2020 по день фактичної виплати - 12.04.2021 звернувся лише 20.04.2021, тобто з пропуском без поважних причин строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України. Пропуск строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача (а.с.28-32, 37). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, копією трудової книжки на ім`я позивача підтверджено, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах та був звільнений 02.11.2019 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7-9). Станом на дату звільнення заборгованість із заробітної плати відповідача перед позивачем дорівнювала 43\~825,95 грн (а.с.10). 07.04.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просить провести з ним повний розрахунок у зв`язку із звільненням; заява отримана відповідачем засобами поштового зв`язку 10.04.2020 (а.с.12-16). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2020 у справі №235/5638/20 позов задоволений, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 43825,95 грн, яка визначена за винятком обов`язкових утримань (а.с.17-18). Як вбачається з виписки по картковому рахунку на ім`я позивача та не спростовано відповідачем, остаточний розрахунок із виплати позивачеві заробітної плати проведений відповідачем 12.04.2021 (а.с.19). Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області СМУ МЮ (м.Харків) Балдинюка М.Ю. від 13.04.2021 виконавче провадження з виконання виконавчого листа №235/5638/20, виданого 04.11.2020, яке відкрито 17.11.2020, закінчено у зв`язку з його виконанням боржником відповідачем у повному обсязі (а.с.33-35). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд враховує, що за рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі № 1-5/2012 невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, доводи відповідача з приводу пропущення позивачем строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України, є помилковими та такими, що не заслуговують на увагу. Також суд зважає на правові висновку Верховного Суду України та Верховного Суду, за якими визначальними при застосуванні положень ст.117 КЗпП України є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та момент проведення з ним остаточного розрахунку, тому після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (постанова Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-144ц13, постанова Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №756/10829/15-ц). Враховуючи викладене, оскільки відповідач розрахувався з позивачем 12.04.2021, заява про розрахунок у зв`язку із звільненням отримана відповідачем від позивача 10.04.2020, доказів відсутності вини відповідача у затримці виплати заробітної плати до суду не надано, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2020 (наступний день після отримання відповідачем заяви від позивача) по 12.04.2021 (день остаточного розрахунку з позивачем). Відповідно до довідки відповідача від 13.05.2020 №816 (а.с.11) розмір середньоденного заробітку позивача, який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995, №100, дорівнює 653,86 грн. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, не проведеного при звільненні та по день постановлення рішення, дорівнює 163465 грн (653,86 грн.*250 робочих днів з 11.04.2020 по 12.04.2021 включно). Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.04.2016 у цивільній справі №6-113цс16, та Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 у цивільній справі №756/10824/15-ц (провадження №61-7694зпв18), у суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП, і таке право суду залежить від наступних чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу; розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості; дії відповідача щодо її виплати. Беручи до уваги наведену правову позицію суду касаційної інстанції, враховуючи, що невиплачена позивачу при звільненні 02.11.2019 сума заробітної плати дорівнювала 43\~825,95 грн, за стягненням якої позивач звернувся до відповідача в квітні 2020р., до суду у вересні 2020р., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку дорівнює 163\~465 грн, суд вважає справедливим застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування позивачу заробітної плати за час затримки розрахунку та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 60\~000 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зважаючи на приписи ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 605 грн (55% від 1100 грн - судовий збір, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial