Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

[PERSON] 21.03.2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, що стягуються на двох неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.03.2017 року за результатами розгляду цивільної справи №455/1370/16-ц присуджено стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини із всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. На підставі даного рішення судом 23.05.2017 року був виданий виконавчий лист. Зазначила, що відповідач періодично в примусовому порядку сплачує на утримання їхніх дітей кошти в мінімально можливому, з огляду на чинне законодавство України, розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На даний час суттєво збільшився прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць збільшився і буде збільшуватись і надалі, що в свою чергу, призвело до зростання цін на харчі, одяг для дітей тощо. 08.07.2017 року набрали чинності зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить змінити (збільшити) розмір аліментів, визначений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.03.2017 року по цивільній справі №455/1370/16-ц, стягуючи з [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], в розмірі Ѕ (однієї другої) частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. 06.11.2018 року надіслала до суду заяву про неможливість бути присутньою у судовому засіданні, просила проводити судове засідання та слухати дану справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.32, 53). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений, в тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, причини неявки суду не відомі. В матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідачу надсилалися повідомлення про час та місце слухання справи, що підтверджують довідки Укрпошти, форма №20, вказані причини повернення судової повістки «за закінченням встановленого строку зберігання» - 21.11.2018 року (а.с. 28-29, 34-35, 46-47, 50-51, 63-64). Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи встановлено, що: сторони з 21.08.2008 року по 23.03.2017 року перебували у шлюбі (а.с.13-14), від якого мають дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] (а.с.10-12). Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.03.2017 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини із всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.10.2016 року до досягнення старшою дитиною повноліття. На підставі даного рішення Старосамбірським районним судом Львівської області видано виконавчий лист (а.с.9). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Слід врахувати те, що при подачі позову до суду позивачем не надано жодного доказу на підтвердження зміни матеріального становища як свого так і відповідача, більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази спільного проживання дітей з позивачкою, перебування дітей на її утриманні, стан здоров'я дітей, які позбавляють суд можливості перевірити зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я сторін, а отже вимога позивачки про зміну (збільшення) розміру аліментів, визначений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.03.2017 року з 1/3 (однієї третьої) частини із всіх видів заробітку (доходу) на Ѕ (одну другу) частину з усіх видів його заробітку (доходу) не обгрунтована, доказами не підтверджена, а отже задоволенню не підлягає. Окрім цього, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 відсотків). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року справа №536/1557/17, провадження №61-7584св18 та від 12.09.2018 року справа №459/2181/17, провадження № 61-37114св18. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів, а отже суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Враховуючи матеріальний стан позивача та те, що вона при зверненні до суду з позовною заявою була звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, суд вважає можливим віднести судовий збір на рахунок держави. А тому,

Outcome: dismissed