Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини до зони проведення антитерористичної операції та за кордон без згоди та супроводу батька. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] є батьком дитини - [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано 18 червня 2014 року. Позивач з дитиною проживає у Київській області смт. Чабани, є внутрішньо переміщеною особою, на даний момент жодних стосунків із відповідачем не підтримує, будь-якої участі у вихованні дитини відповідач не приймає, місце знаходження його не відоме. На непідконтрольній Україні території залишилось житло позивача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке потрібно іноді перевіряти, доглядати та слідкувати за ним. У позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини до району проведення АТО на неконтрольовану територію України, та за кордон до Російської Федерації, до родичів - рідного брата, [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з наведеним, просила суд надати малолітній дитині, [PERSON], [INFO], дозвіл на разовий в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану українською владою територію України через лінію зіткнення в межах Луганської та Донецької областей, у супроводі матері громадянки України, [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини, [PERSON], з 01.06.2019 року і до 31.08.2019 року та на разовий в'їзд/виїзд до Російської Федерації у період з 01.06.2019 року і до 31.08.2019 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам в справі. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). З указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Переміщення громадян через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей здійснюється відповідно до Тимчасового порядку від 14 квітня 2017 року № 222-ог (далі Порядок). Згідно з пунктом 5.1.1 Порядку, в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 № 57. Відповідно до пункту 5.1.2 Порядку, виїзд з тимчасово неконтрольованої території громадян України: які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження (паспорта), а також будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до рішення Артемівського районного суду міста Луганська №434/2733/14-Ц від 18.06.2014, [PERSON] та [PERSON] з 24 листопада 2007 року перебували у шлюбі, який 18 червня 2014 року було розірвано. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON], яка на даний час є малолітньою особою, батьками є позивач та відповідач у цій справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції, актовий запис № 78. Паспорт позивача [PERSON] свідчить про те, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки № [NUMBER] від 07.12.2016, позивач [PERSON] взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, та фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. З довідки № [NUMBER] від 07.12.2016 вбачається, що малолітня [PERSON] також є внутрішньо переміщеною особою, та фактично проживає за вищевказаною адресою разом з матір'ю - позивачем у справі [PERSON]. Із позову вбачається, що місце знаходження відповідача невідоме. Також, у своєму позові позивач вказала, що у неї є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на надання дозволу її малолітній доньці у виїзді до району проведення АТО на неконтрольовану територію України, де знаходься їхнє житло, та до Російської Федерації, де проживають близькі родичі позивача та малолітньої дитини, відвідування яких на думку суду не суперечить інтересам дитини. Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній малолітній дитині на в'їзд/виїзд до тимчасово неконтрольованої українською владою території та до Російської Федерації. За таких обставин, виникає необхідність у наданні дозволу на в'їзд/виїзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення та до Російської Федерації дитини без згоди батька у супроводі матері. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалах від 01 квітня 2015 року у справі №6-1024св15, від 24 червня 2015 року у справі №6-32056св14, від 08 липня 2015 року у справі №6-6403св15, від 09 липня 2015 року у справі №6-7961св15, від 29 липня 2015 року у справі №6-10368св15, від 10 лютого 2016 року у справі №6-32509ск15, від 16 березня 2016 року у справі №6-33303ск1. Визначаючи термін дозволу на вивіз дитини, суд враховує й інтереси батька, не позбавляючи його таким чином можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. З врахуванням викладеного та

Outcome: approved