Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з вказаним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач). В обґрунтування позовних вказав, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2019 року Позивач став власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки для їх обслуговування по [ADDRESS] . При складанні вказаного договору сторони, Позивач та представник колишнього власника [PERSON] , через свою необачність належним чином не врахували відомостей про наявність зареєстрованих осіб у вказаному вище будинку. Між тим, з 05 травня 2018 року в будинку залишається зареєстрованою мати колишнього власника [PERSON] , яка протягом останніх трьох років в будинку не проживає та виїхала мешкати з колишньою власницею до Італії. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку Відповідач не намагається, уникає спілкування з цього приводу з Позивачем, участі у витратах на утримання будинку не приймає, її реєстрація є перешкодою для отримання Позивачем житлової субсидії, а тому такими діями Відповідач чинить перешкоди в повноцінній реалізації права власності Позивача, який просив суд визнати її такою, що втратила право користування озвученим майном. Ухвалою суду від 19 липня 2021 року по справі відрито провадження та надано сторонам строк для подання заяв по суті. Так як, сторони отримали можливість надати суду відзив, відповідь на відзив та заперечення, але їх у визначенні терміни не надали, через закінчення строків проведення підготовчого судового засідання воно ухвалою суду від 13 вересня 2021 року закрито та її призначено до розгляду по суті. Позивач позов підтримав та просив його задовольнити. У призначені судові засідання відповідач з невідомих суду причин не з`явилась, але з огляду на зміст та виклад позовних вимог та додатків до позову, суд вважав можливим проводити судовий розгляд у її відсутність, яка не перешкоджала цьому. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1.ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України\~випадках (стаття 13 ЦПК України). У частині 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи по захист свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Як встановлено в ході судового розгляду, на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2019 року Позивач став власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки для їх обслуговування по [ADDRESS] . Колишнім власником згідно договорів купівлі продажу значилась [PERSON] . З 05 травня 2018 року в будинку залишається зареєстрованою мати колишнього власника [PERSON] , яка є Відповідачем у справі. З показів свідків [PERSON] , [PERSON] слідує, що протягом останніх трьох років Відповідач в будинку не проживає та виїхала мешкати з колишньою власницею до Італії. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку Відповідач не намагається, за твердженнями Позивача свідків відомо, що вона уникає спілкування з цього приводу з Позивачем, участі у витратах на утримання будинку не приймає, її реєстрація є перешкодою для отримання Позивачем житлової субсидії. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Про вказану правову позицію йдеться у постанові Верховного Суду України від 15 серпня 2018 року. У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Судом встановлено, що право Відповідача користування будинком по [ADDRESS] було похідним від прав колишнього власника будинку, членом сім`ї якого вона була, а тому припинення права власності призвело до припинення права користування таким майном у Відповідача. У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України тільки власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Отже, у власника житлового приміщення є право вимагати захисту порушеного права власності на будинок, від будь-яких осіб, які не є і не були членами його сім`ї, і така позовна заява повинна обґрунтовуватися на підставі положень статей 383, 391 Цивільного кодексу України. З огляду на обраний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved