Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] 16 жовтня 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідачів ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» та ТОВ «Рибальський кар'єр» про визнання звільнення насильницьким та незаконним, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення вихідної допомоги. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. 24 грудня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було отримано заяву на виконання ухвали судді від 21 жовтня 2013 року, однак позивачем недоліки в повному обсязі усунуто не було. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року позов було залишено без руху повторно, а позивачу надано строк для усунення недоліків, з метою усунення яких 11 лютого 2014 року нею було подано виправлений позов з додатками. Позивач у своєму уточненому позові та у ході судового засідання посилалася на те, що наказом № 20-ок від 17 липня 2013 року її було прийнято на роботу на посаду лаборанта фізико-механічних випробувань на ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна». Позивач пройшла інструктаж з техніки безпеки та охорони праці. Однак позивача не було ознайомлено з її правами та обов'язками: з правами на компенсації та пільги, з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором, а також з належним їй робочим місцем. Внаслідок конфлікту, що виник з приводу відвантаження продукції 9 серпня 2013 року, Жолобенко В.О. змусив її написати заяву про звільнення за власним бажанням, яку вона написала 12 серпня 2013 року. У ході судового засідання позивач зазначала, що докази того, що зазначена заява нею була написана під тиском головного інженера Жолобенка В.О., у неї відсутні. В день звільнення їй не було видано трудову книжку та проведено повний розрахунок при звільненні. 17 серпня 2013 року позивач отримала два листа від відповідача № 13/08-1 від 13 серпня 2013 року та № 15/08-1 від 15 серпня 2013 року з проханням з'явитися для отримання трудової книжки та картки, на яку було зараховано її заробітну платню. Крім того, у ході судового засідання [PERSON] зазначала, що 28 серпня 2013 року вона відмовилася отримувати трудову книжку та банківську карту з заробітною платнею, оскільки нею вже було направлено скаргу до прокуратури, і вона очікувала відповіді на неї. Фактично трудова книжка нею була отримана 11 грудня 2013 року, цього ж дня вона поставила свій підпис на наказі про звільнення. Позивач у своєму позові та у ході судового засідання просила суд поновити її на роботі, скасувати наказ про її звільнення, зобов'язати відповідача сплатити їй заробітну плату за час вимушеного прогулу відповідно до довідки про заробітну плату у розмірі 15 000 грн. та зобов'язати відповідача виплатити їй вихідну допомогу у розмірі 7 500 грн. Представник відповідача ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» у ході судового засідання позовні вимоги не визнавала та просила у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що 17 липня 2013 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду лаборанта фізико-механічних випробувань, а 12 серпня 2013 року вона була звільнена за власним бажанням на підставі наданої нею заяви. Крім того, між ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» та позивачем було досягнуто згоду про її звільнення без необхідності відпрацювання двотижневого терміну, про що було видано наказ ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» № 26-ок від 12 серпня 2013 року про її звільнення за власним бажанням та з виплатою компенсації за частину невикористаної відпустки за період роботи з 17 липня 2013 року по 12 серпня 2013 року в кількості двох календарних днів. Від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення та отримання банківської пластикової картки з заробітною платнею позивач відмовилась, про що було складено акт від 12 серпня 2013 року за участю головного інженера Жолобенка В.О., інженера з охорони праці Марцонь Л.С. та макшрейдера Якуніної М.В. Доводи позивача про те, що головний інженер Жолобенко В.О. змусив її написати заяву про звільнення, не відповідають дійсності, також немає доказів того, що позивач переписувала цю заяву. З огляду на викладене, строк, з якого позивач дізналася про звільнення та мусила звернутися до суду у відповідності з наданим їй правом, сплив 12 вересня 2013 року, але позовна заява нею до суду була подана 16 жовтня 2013 року, про поновлення пропущеного строку вона суд не просить, жодних поважних причин його пропуску не зазначає. Твердження позивача про те, що вона не була ознайомлена зі своїми правами та обов'язками, правом на компенсації та пільги, з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором, належним робочим місцем, не відповідають дійсності, оскільки під час прийняття позивача на роботу їй були роз'яснені її трудові обов'язки, умови оплати праці, графік внутрішнього розпорядку, з якими вона погодилась, крім того, вона пройшла вступний інструктаж з питань охорони праці до початку роботи, про що свідчить її підпис в журналі реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці та техногенної безпеки від 16 липня 2013 року. Представником відповідача також було зазначено, що місцем знаходження ТОВ «ХайдельбегГраніт Україна» є Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Акціонерна, 1, яке і є, відповідно до вимог законодавства України, місцем зберігання трудових книжок працівників цього підприємства, та враховуючи, що позивачем заяву про звільнення за власним бажанням було подано не за адресою місцезнаходження ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна», то відповідач не мав можливості видати трудову книжку позивачу 12 серпня 2013 року. 13 серпня 2013 року відповідач намагався вручити трудову книжку позивачу за місцем її реєстрації, однак від її прийняття вона відмовилась, тому 13 серпня 2013 року [PERSON] було поштою направлено лист з проханням з'явитися для отримання трудової книжки, повторні листи їй неодноразово направлялися 15 серпня 2013 року, 20 серпня 2013 року, 30 серпня 2013 року, про що свідчать поштові повідомлення про їх вручення. Лише 23 вересня 2013 року ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» було отримано лист позивача про її відмову від отримання трудової книжки, в якій не було зазначено жодної поважної причини про неможливість її отримання. Крім того, ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» були направлені листи позивачу від 20 серпня 2013 року та 3 вересня 2013 року з пропозицією надання нею згоди на направлення їй трудової книжки поштою, однак згоди на ці пропозиції отримано не було. Лише 11 грудня 2013 року позивач отримала трудову книжку та ознайомилась з наказом про її звільнення. Таким чином, ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» були виконані усі дії, які підтверджують відсутність його вини в затримці видачі трудової книжки позивачу. Відповідачем також було сплачено позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з 12 серпня 2013 року по 16 серпня 2013 року в сумі 237 грн. 06 коп., від отримання якого позивач неодноразово відмовлялася, про що були складені відповідні акти від 12 серпня 2013 року, 13 серпня 2013 року, 28 серпня 2013 року, а також були направлені рекомендовані листи на її адресу від 15 серпня 2013 року та від 20 серпня 2013 року з пропозицією отримати ці виплати. Також у зв'язку з тим, що ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» було повністю дотримано вимоги чинного законодавства України при звільненні позивача, а також того, що підстав, передбачених ст. 44 КЗпП України, при звільненні [PERSON] не вбачається, підстави для виплати вихідної допомоги відсутні. Третя особа ТОВ «Рибальський кар'єр» у своїй заяві, наданій на адресу суду, просило розгляд справи проводити за відсутності її представника. Вислухавши думку позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі особистої заяви [PERSON] від 17 липня 2013 року (а.с. 50) її було прийнято на посаду лаборанта фізико-механічних випробувань на ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» за строковим договором відповідно до п. 2 ст. 23 КЗпП України на період інтенсивного відвантаження з 17 липня 2013 року, про що було видано наказ № 20-ок від 17 липня 2013 року (а.с. 49). 16 липня 2013 року позивач пройшла інструктаж з питань охорони праці та техногенної безпеки (а.с. 51-53), з метою належного виконання нею її обов'язків, [PERSON] також було видано спецодяг (а.с. 54). З посадовою інструкцією позивач ознайомлена не була через її відсутність, що представником відповідача було зазначено у ході судового засідання. 12 серпня 2013 року позивачем на ім'я генерального директора ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» було написано заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням (а.с. 55). Наказом № 26-ок від 12 серпня 2013 року [PERSON] було звільнено з посади лаборанта фізико-механічних випробувань за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 12 серпня 2013 року та наказано виплатити компенсацію за частину невикористаної відпустки за період з 17 липня 2013 року по 12 серпня 2013 року у кількості двох календарних днів, підставою видачі наказу була її особиста заява (а.с. 56). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. На підставі ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що підстав для скасування наказу № 26-ок від 12 серпня 2013 року про звільнення [PERSON] та поновлення її на роботі немає, оскільки позивача було звільнено з роботи на підставі особистої заяви про звільнення за власним бажанням, написаної нею власноручно, будь-яких обставин та доказів того, що її звільнення було насильницьким, та під час написання заяви про звільнення на неї здійснювався тиск з боку відповідача чи будь-якої іншої особи, позивачем суду надано не було, також ці обставини не вбачаються з доказів, наданих відповідачем. Крім того, на момент видання спірного наказу, заява про звільнення за власним бажанням [PERSON] відкликана не була, а інші підстави з метою обґрунтування цих позовних вимог позивачем заявлені не були ні під час подання позову до суду, ні під час розгляду справи. 12 серпня 2013 року [PERSON] відмовилась від отримання і ознайомлення під підпис з наказом про її звільнення та отримання банківської зарплатної картки, про що було складено акт в її присутності, засвідчений працівниками ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна»: головним інженером Жолобенком В.О., інженером з охорони праці Марцонь Л.С., маркшейдером Якуніной М.В., від підпису на акті [PERSON] відмовилась (а.с. 57). З приводу невидачі позивачу у день звільнення трудової книжки представник відповідача пояснила, що усі трудові книжки працівників зберігаються за юридичною адресою відповідача у м. Кривому Розі, для доставлення трудової книжки [PERSON] у м. Дніпропетровськ був потрібен певний час, у м. Дніпропетровськ її було доставлено ввечері 12 серпня 2013 року. 13 серпня 2013 року за місцем реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS], працівниками ТОВ «ХайдельбергГраніт» було складено акт про те, що [PERSON] відмовилась від отримання трудової книжки та заробітної банківської картки, пояснень надано нею не було, від підпису на акті позивач відмовилась (а.с. 59). Позивачу неодноразово були направлені рекомендовані листи з повідомленням з пропозицією з'явитися до ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» з метою отримання трудової книжки та заробітної банківської картки: лист № 13/08-1 від 13 серпня 2013 року, отриманий позивачем, відповідно до поштового повідомлення 17 серпня 2013 року (а.с. 58); лист № 15/08-1 від 15 серпня 2013 року, отриманий позивачем, відповідно до поштового повідомлення 17 серпня 2013 року (а.с. 60); лист № 20/08-1 від 20 серпня 2013 року, отриманий позивачем, відповідно до поштового повідомлення 23 серпня 2013 року (а.с. 61). Але з метою отримання трудової книжки і зарплатної картки позивач до відповідача не з'явилася. 23 серпня 2013 року ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» від [PERSON] було отримано лист, в якому вона повідомила, що не має можливості приїхати до місцезнаходження підприємства, оскільки вона не має грошових коштів на проїзд та не знає, за якою саме адресою її просять з'явитися (а.с. 62). 28 серпня 2013 року за місцем реєстрації позивача комісія у складі головного інженера Жолобенка В.О., головного енергетика Пергун Г.М. та начальника АТЦ Пономаренко М.Ю. намагалися вручити [PERSON] трудову книжку та банківську пластикову заробітну картку, але позивач відмовилася від їх отримання, про що було складено відповідний акт (а.с. 66). У ході судового засідання позивач підтвердила, що цього дня вона дійсно відмовилась від отримання трудової книжки і заробітної картки, оскільки на той час нею вже було написано до прокуратури скаргу на дії відповідача, і вона чекала відповідь на свою скаргу. 30 серпня 2013 року ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» на адресу позивача [PERSON] було направлено рекомендований лист № 30/08-1 з пропозицією з'явитися за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Томська, 283, з метою ознайомлення з наказом про звільнення № 26-ок від 12 серпня 2013 року (а.с. 68). Крім того, листом № 03/09-1 від 3 вересня 2013 року, який було направлено рекомендованим листом з повідомленням, [PERSON] було запропоновано направити їй трудову книжку за місцем її реєстрації (а.с. 69), але відповідь на цей лист відповідачем отримано не було. З особової картки працівника ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» [PERSON] вбачається, що трудова книжка нею була отримана особисто лише 11 грудня 2013 року, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 110), цього ж дня вона поставила свій підпис про ознайомлення з наказом про звільнення (а.с. 56). Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі і скасування наказу про звільнення позивачу було відмовлено, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. У зв'язку з тим, що [PERSON] була звільнена з займаної нею посади на ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна» на підставі її особистої заяви в порядку, передбаченому ст. 38 КЗпП України, а ця підстава звільнення, згідно з положеннями ст. 44 КЗпП України, не передбачає виплату вихідної допомоги, у задоволенні позовних вимог про стягнення вихідної допомоги [PERSON] слід відмовити. На підставі ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Таким чином, судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed