Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] в травні місяці 2017 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою особою, що втратила право на користування житлом - 3\\5 частиною житлового будинку [ADDRESS] , стверджуючи, що 3\\5 частини житлового будинку належить їй - позивачці - на праві власності, що відповідач не є членом її сім`ї і не проживає в будинку з березня 2016 року. [PERSON] у позові виклала вимогу про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи сповіщений, відзив на позов не надав. Третя особа без самостійних вимог Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради надала до суду письмові пояснення за позовом. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] , про час і місце слухання справи сповіщена, пояснень за позовом не надала. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вивчив матеріали справи і встановив: 3\\5 частини житлового будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. і зареєстрованого в реєстрі № 1892 від 07.08.2018 року. Співвласником 2\\5 частини цього ж житлового будинку є - [PERSON] Відчужувачем за договором купівлі-продажу виступала [PERSON] , відповідач [PERSON] є сином колишньої власниці будинку. Після оформлення договору купівлі-продажу у відповідності до вимог закону [PERSON] - мати відповідача оформила зняття з реєстраційного обліку по вище вказаній частині житлового будинку, а у відповідача до сьогодні зберігається реєстрація по даній адресі. Позивач стверджує, що на момент укладання договору купівлі-продажу будинок був вільний як від мешканців так і від будь-яких речей, що з відповідачем вона не зустрічалась, інтереси відповідача представляла його мати - [PERSON] , яка пояснювала, що син виїхав в 2016 році проживати до дружини і проживає в [ADDRESS] . Продавець будинку запевнила позивача, що на час укладання договору відчуження - її син - перебував у рейсі, а після повернення оформить зняття з реєстрації у добровільному порядку. Оскільки до сьогодні відповідач не оформив зняття з реєстраційного обліку по будинку, належному позивачу, [PERSON] звернулась до суду з цим позовом і доводить, що наявність у відповідача реєстрації по належній ій частині жилого будинку значно обмежує право власника щодо користування та розпорядження будинком. На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі доводи та докази: договір купівлі-продажу жилого будинку, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домову книгу на будинок [ADDRESS] , копію громадянського паспорту [PERSON] з відмітками на відповідних сторінках про реєстрацію місця проживання в будинку [ADDRESS] , довідку - форма №1, інформаційну довідку з державного реєстру прав. Посилаючись на положення ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України позивач вимагає ухвалити судове рішення, яким визнати [PERSON] такою особою, що втратила право на користування житлом в будинку [ADDRESS] . При наведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав: Суд встановив, що відповідач в 2007 році на законних підставах заселився до будинку [ADDRESS] у якості члена сім`ї колишнього власника і оформив реєстрацію за місцем проживання в будинку [ADDRESS] . В подальшому відповідач одружився, добровільно звільнив житлове приміщення і більше 3-х років житлом не користується і не цікавиться. Ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У даному випадку усунення перешкод власнику полягає в оформленні зняття з реєстраційного обліку по житловому будинку відповідача по даній справі. Суд встановив, що відповідач не є власником спірного будинку, не є (і не був) членом сім`ї власника будинку, в будинку не проживає з 2016 року, а продаж будинку вчинено у серпні 2017 року. Суд погоджується з доводами позивачевої сторони, що наявність у [PERSON] реєстрації по будинку, належному [PERSON] , обмежує право власника щодо користування та розпорядження будинком, тому як власник ряд комунальних послуг сплачує з урахуванням усіх осіб, що мають реєстрацію в будинку, а вселити в будинок інших осіб і оформити їх реєстрацію можливо за письмовою згодою відповідача. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд не отримав будь-яких доказів, що спростовують доводи позивачевої сторони. Зняття з реєстрації не порушує прав відповідача, так як він фактично проживає за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це є фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов`язана з будь-якими іншими правами особи. Відповідно до вимог ст.7 ЗУ Про свободу пересування і вільний вибір місця мешкання на Україні» зняття з реєстрації місця мешкання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням….).

Outcome: approved