Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] 13.05.2019р. звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що до сплину 10 місяців після припинення шлюбу позивач народила дитину, яка в силу вимог ч.2 ст.122 СК України, походить від подружжя, які перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.02.2006р. по 03.02.2009 р .. В теперішній час син знаходиться на її утриманні, а відповідач у добровільному порядку не надає постійної матеріальної допомоги на утримання сина. Сторони, повідомлені належним чином про дату, місце та час судового засідання, до зали судових засідань не з`явились. В матеріалах справи є заява позивача про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутності та у відсутності її адвоката Бельченка Ю.А. Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. В ході розгляду справи судом встановлено, що 03.02.2009р. Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за №49. Після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] »(а.с.7) [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №53, батьком якого зазачено [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За нормами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ст.76 ЦПК України) Згідно з нормами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, чи являються позивач та відповідач батьками дитини. Надане свідоцтво про розірвання шлюбу суд не враховує як підтвердження факту, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , оскільки в матеріалах справи наявне свідоцтво про народження, де батьком дитини вказано [PERSON] , інших належних доказів на підтвердження батьківства відповідача матеріали справи не містять, тобто позивач не довів належними та допустимими доказами той факт, що [PERSON] є батьком [PERSON] . В судовому порядку позивач не зверталася з вимогами про виключення запису про батька дитини. На підставі вказаного суд вважає, що позов є необгрунтованим не доказаним, тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed