Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] 31.10.2018р. звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати заповіт [PERSON] , посвідчений 02.04.1997р. Другою ДДНК на користь відповідача [PERSON] , недійсним. Позовна заява мотивована тим, що позивач проживала однією сім`єю з [PERSON] з 2005 року та є спадкоємицею після смерті останньої, яка померла [INFO] , проте після звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщині, позивачу стало відомо, що [PERSON] 02.04.1997р. склала на ім`я відповідача заповіт. На думку позивача [PERSON] на момент складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій, оскільки була у стані тимчасового психічного розладу, викликаного смертю сина, страждала низкою захворювань, в т.ч. кардіосклерозом, постійно перебувала у пригніченому стані. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2018р. заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження квартири за адресою [ADDRESS] . 26.12.2018р. представником [PERSON] , - [PERSON] надані суду заперечення на позов, в яких, зокрема, посилаючись на те, що позивач не є спадкоємцем після смерті [PERSON] та самовільно займає спадкове майно, що підтверджується рішеннями судів, а також на те, що [PERSON] не могла знати про психічний стан померлої з огляду на їх знайомство лише у 2005 році, тоді як заповіт складено в 1997 році, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] 10.01.2019р. надала суду відповідь на відзив, у якому посилаючись на ст.400-1 КК України просить суд не приймати заперечення відповідача. Відповідь мотивована тим, що направлена їй копія вказаних заперечень не підписана [PERSON] та містить ознаки злочину передбаченого ст.400-1 КК України, оскільки до них не долучено доказів, що [PERSON] має право представляти інтереси [PERSON] в суді. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні представник [PERSON] , - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та свідка, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Згідно з актовим записом про смерть № 5585 від 09.07.2008р. [PERSON] померла [INFO] (а.с.100). Відповідно до заповіту, посвідченого 02.04.1997р. державним нотаріусом Другої ДДНК Дундук В.В., [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось [PERSON] (а.с.106). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2018р., яке залишено без змін Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.07.2018р., визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] (а.с.64-68). Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що [PERSON] на момент розгляду справи не набув права власності на вказану квартиру з огляду на те, що вказані рішення судів оскаржується у Верховному Суді, оскільки в ухвалі Верховного Суду від 17.09.2018р. у справі № 205/8181/15-ц про відкриття провадження у справі, не вирішувалось питання зупинення виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2018р. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2013р. в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , відмовлено (а.с.69-70). Окрім того, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2017р., яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.12.2017р., в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Дніпропетровська міська рада, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про усунення від права на спадкування, відмовлено. Таким чином, квартира [ADDRESS] неодноразово була предметом судового розгляду. Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, позивач посилається на те, що померла [INFO] [PERSON] на момент складання заповіту не розуміла значення своїх дій, оскільки була у стані тимчасового психічного розладу, викликаного смертю сина, страждала низкою захворювань, в т.ч. кардіосклерозом, постійно перебувала у пригніченому стані. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до відповіді № 6/12-566 від 07.05.2019р. амбулаторну карту (ф. 025/о) пацієнтки [PERSON] , [INFO] , на розгляд суду представити неможливо у зв`язку з тим, що архівні документи, у тому числі амбулаторні карти померлих до КЗ «ДЦПМСД № 6» не були передані. Додатково зазначено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» медичні картки - амбулаторних хворих зберігаються строком 5 років. Згідно з відповіддю № 14/271, наданою КЗ «Дніпровська міська поліклініка № 1» ДМР 27.06.2019р., [PERSON] , 1932 року народження, не перебувала на обліку у лікаря-психіатра. З пояснень допитаної у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] вбачається, що померла [PERSON] на момент складання заповіту була дієздатна та не мала ознак психічних відхилень. З урахуванням відсутності достатніх вихідних даних для висновку про необхідність призначення посмертної судово-психіатричної експертизи ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2019р. відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення по справі судово-психіатричної експертизи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Враховуючи відсутність можливості проведення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, а також беручи до уваги, що [PERSON] не була знайома з померлою на момент складання спірного заповіту, який складено у 1997 році, суд доходить висновку, що [PERSON] всупереч ст.81 ЦПК України не довела тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed