Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

[PERSON] 24 червня 2019 року поштою направила до суду позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , треті особи Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, який надійшов до суду 25 червня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з додержанням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 08 липня 2019 року позивачем подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2019 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2019 року судовий розгляд справи було відкладено і визначено дату розгляду на 18 вересня 2019 року. Позивач у своєму позові посилалася на те, що їй на праві власності належить ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано у встановленому порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідачів було зареєстровано з дозволу попереднього власника, [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідачі у спірному житловому приміщенні не проживають і ніколи не проживали, їх речей в ньому немає, комунальні послуги вони не сплачують, поточний ремонт не здійснюють, добровільно зніматися з реєстрації не бажають. Перешкод у проживанні їм ніхто не чинить. Відповідач [PERSON] зобов`язувалася знятися з реєстрації та отримала від позивача грошові кошти у розмірі 1 500 гривень, проте, з реєстрації не знялася. Позивач у своїх позовних вимогах просила суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку. Відповідачам [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , та [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачами відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування ј частини житлового будинку від 24 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотокругу Гупало К.В. і зареєстрованого у реєстрі за № 521, [PERSON] є власником ј частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 11-12). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 13). На підставі договору дарування частини домоволодіння від 09 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотокругу Лозенко В.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 1214, [PERSON] на праві власності належить 3/8 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 10). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8). Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Другою дніпропетровською держнотконторою 31 березня 2016 року і зареєстрованого у реєстрі за № 1-166, [PERSON] на праві власності належить 3/8 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 14), право власності у встановленому законом Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 9). Згідно з довідкою № 6096 про склад сім`ї від 10 червня 2019 року, виданої Департаментом адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, у буд. [ADDRESS], зареєстровано відповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (а.с. 15). 07 листопада 2016 року [PERSON] отримала від позивача [PERSON] 1 500 гривень за зняття з реєстраційного обліку місця проживання (а.с. 17). Відповідно до акту обстеження, складеного 21 червня 2019 року комісією у складі [PERSON] і [PERSON] , затвердженого головою квартального комітету Боєвою Н.К., відповідачі [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] , у буд. [ADDRESS] , не проживають з вересня 2015 року і по теперішній час, їх особистих речей у ньому немає, будинок перебуває в аварійному стані (а.с. 21). [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] не є членами сім`ї позивача, у будинку не проживають, речей їх та дитини у будинку немає, комунальні послуги вони не сплачують. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідачі не є співвласниками буд. [ADDRESS] , у ньому не проживають, їх речей у будинку, належному позивачеві, немає, комунальні послуги [PERSON] і [PERSON] не сплачують, доведених документально родинних стосунків з позивачем не мають, суд доходить висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп., який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь позивача у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved