Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON] 12.07.2013р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що двічі підряд, а саме 29.05.2012р. та 13.06.2012р. з вини відповідача сталося залиття квартири [ADDRESS], яка належала його покійній матері [PERSON], померлій 18.09.2005р., в якій зареєстрований та проживає з 23.02.2001р. позивач. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 12134 грн. 40коп., моральну шкоду 5000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору та витрат по складанню локальної смети по оцінки пошкоджень у квартирі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2013р. в задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено з підстав недоведеності у позивача прав на предявлення позову, як спадкоємця матері (а.с. № 95-96). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.10.2013р. апеляційна скарга була відхилена та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2013р. було залишено без змін (а.с. № 123-127). Між тим, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 12.02.2014р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2013р. та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.10.2013р.були скасовані та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. № 144-145). Справа передана в провадження судді Ткаченко Н.В. 18.03.2014р. та ухвалою від 20.03.2014р. прийнята до свого провадження (а.с. № 148 ). Під час судового розгляду справи 24.09.2014р. ухвалою суду (винесена без виходу до нарадчої кімнати) відповідачу було відмовлено в клопотанні про зупинення провадження по справі до вирішення цивільної справи щодо визнання права власності за позивачем на [ADDRESS] ж/м Сокіл-1 в м. Дніпропетровську та визнання заповіту померлої [PERSON] від 02.09.2005р. недійсним (а.с. № 156-157, 184-186, 207). Ухвалою суду від 24.09.2014р. по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с. № 209). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 08.07.2015р. провадження по справі було відновлено та справу призначено до судового розгляду (а.с. № 220). При новому розгляді справи, в судовому засіданні 28.10.2015р. позивач та його представник [PERSON] (діє за дорученням від 22.11.2010р. - а.с. № 51) позовні вимоги підтримали з підстав у ньому викладених, просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засіданні по справі, які призначалися після відновлення провадження по справі на 22.09.2015р. та 28.10.2015р. двічі поспіль не з,явився, про дату судових засідань повідомлявся кожного разу належним чином (а.с. № 224, 237), своєю заявою від 04.09.2015р. просив справу розглянути 22.09.2015р. за його відсутністю, телефонограмою від 28.10.2015р. (а.с. № 245), також просив справу розглядати у його відсутність та врахувати його заяву від 04.09.2015р. Раніше, в своїх письмових запереченнях та інших заявах (клопотаннях) до суду він вимоги позивача не визнавав (а.с. № 52-55, 64-65, 113- 117, 156-157, 177-178). Представники двох третіх осіб в судові засідання по справі на 22.09.2015р. та 28.10.2015р. двічі поспіль не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлялися кожного разу належним чином (а.с. № 226, 227, 238, 241-243). Від директора Старобільського психоневрологічного інтернату 07.10.2015р. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. № 239). Заяв про відкладення розгляду справи від представника відділу опіки та піклування Широківської районної ради Дніпропетровської області до суду не надходило. За таких обставин, суд розглянув справу за відсутністю відповідача та двох третіх осіб на підставі ст. 169 ЦПК України. З урахуванням тих обставин, що відповідач по справі у різних заявах (клопотаннях) до суду неодноразово висловлював свою думку щодо невизнання ним позовних вимог, і ця позиція судом буде врахована при розгляді справи поряд з іншими доказами по справі у їх сукупності, у суду є підстави для винесення рішення суду на загальних засадах ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди та частковому задоволенню в частині вимог про відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне. Судом було встановлено, що позивач [PERSON], зареєстрований та мешкає у квартирі № 24, яка розташована в будинку № 10 по пров. Екіпажному на ж/м Сокіл-1 у м. Дніпропетровську, що підтверджується копією довідки КЖЕП № 37, яка міститься в матеріалах справи (а.с. № 6). Згідно свідоцтва про право власності на житло [ADDRESS], ж/м Сокіл-1 у м. Дніпропетровську належала матері позивача [PERSON], яка померла 18.09.2005р. та недієздатному [PERSON], який довічно знаходиться та мешкає у Старобільському психоневрологічному інтернаті (а.с. № 30, 33, 34, 35, 36, 37, 38). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2014р. за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на ? частину [ADDRESS] на ж/м Сокіл-1 у м. Дніпропетровську, отже у цій цивільній справі він є належним позивачем (а.с. № 185-186). Відповідач [PERSON] мешкає у квартирі № 28, яка розташована поверхом вище над квартирою № 24 в буд. № 10 по пров. Екіпажному на ж/м Сокіл-1 в м. Дніпропетровську, належить останньому на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна та витягом про державну реєстрацію (а.с. № 42-44), отже у цій цивільній справі [PERSON] є належним відповідачем. 29.05.2012р. та 13.06.2012р. з вини відповідача [PERSON] було залито квартиру № 24, яка розташована в буд. № 10 по пров. Екіпажному, ж/м Сокіл-1 у м. Дніпропетровську. За заявами позивача [PERSON] КЖЕП № 37 було проведено розслідування фактів залиття квартири позивача, в результаті чого були складені акти від 30.05.2012р. та 14.06.2012р., з яких вбачається, що залиття квартири виникло внаслідок несанкціонованого втручання в систему гарячого водопостачання мешканця квартири № 28 вищевказаного будинку [PERSON], який демонтував трубопровід гарячого водопостачання на кухні (а.с. № 7, 8). Вина відповідача також підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 27.06.2012р. за № Б-13 (12) на заяву [PERSON], з якої також вбачається, що по заяві останнього була проведена перевірка щодо залиття квартири, в якій він мешкає та було встановлено, що залиття квартири відбулося з вини відповідача по справі [PERSON] (а.с. № 28). Внаслідок залиття квартири, в якій мешкає позивач, останньому було завдано шкоду, яка згідно договору підряду на поточний ремонт квартири № 205.01 від 18.06.2012р. складає 12134 грн. 40коп., копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. № 11). У звязку з тим, що відповідач [PERSON] свою вину у залитті квартири позивача не визнавав і відмовлявся добровільно відшкодувати матеріальні збитки, позивач був змушений зробити ремонт за власні кошти, що підтверджується поясненнями позивача, його представника, договором підряду на поточний ремонт квартири № 205.01 від 18.06.2012р. та п.п. 1 та 2 висновків судової будівельно-технічної експертизи від 22.05.2015р., з яких вбачається: « 1. Сліди залиття в [ADDRESS], ж/м Сокіл-1 у м. Дніпропетровську не наявні, на час дослідження виконано ремонт квартири, в тому числі приміщень кухні та коридору. 2. Внаслідок проведеного ремонту в кв. № 24, сліди залиття [ADDRESS], ж/м Сокіл-1 у м. Дніпропетровську відсутні, встановити час їх утворення неможливо…..» (а.с. № 214-218). Суд вважає, що письмові заперечення відповідача, які містяться в матеріалах справи, слід оцінювати критично, оскільки відповідач не надав суду жодного доказу, який би повністю або частково спростував докази, які були надані суду позивачем та про які згадувалось вище. Заперечення відповідачем обставин, зазначених у актах КЖЄП № 37 від 30.05.2012р. та 14.06.2012р., та посилання на те, що ці обставини не мали місця і в його квартирі причини залиття не розслідувались, не є доказами, які б спростували вищевказані акти працівників КЖЕП № 47 та відповідь райради від 27.06.2012р., а є лише засобом захисту відповідача. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. При проведенні судової будівельно-технічної експертизи від 22.05.2015р., яка була призначена за клопотанням відповідача, останній не надав можливості експерту обстежити його квартиру № 28 з метою спростування причин затоплення квартири позивача, викладених в двох акта КЖЕП № 47 та відповіді райради від 27.06.2012р. на заяву [PERSON], що підтверджується п. 4 вищезазначеної експертизи (а.с. № 210, 212-218). Так, п. 4 експертизи містить наступні висновки: «4. Встановити точно, що причиною затоплення було несанкціоноване втручання власника кв. № 28 в систему гарячого водопостачання, внаслідок демонтажу трубопроводу діаметром 15мм на кухні, без безпосереднього обстеження кВ. № 28, в якій така труба знаходиться, з квартири № 24 неможливо …». Доводи відповідача про те, що залиття квартири позивача могло бути здійснено з квартир 8-го та 9-го поверхів, або внаслідок прориву у міжповерхових перекриттях ґрунтуються на припущеннях, а також спростовуються п. 5 висновків експертизи, з якого вбачається: «…У зв,язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази затоплення квартири № 28 (свідчення свідків, складені акти залиття, наявні сліди залиття кв. № 28, тощо), що розташована на 7-му поверсі та вище розташованих квартир, сліди прориву труб у міжповерхових перекриттях, стверджувати, що затоплення кв. № 24 було здійснено з квартир 8-го та 9-го поверхів або внаслідок пориву труб у міжповерхових перекриттях неможливо». Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Поза увагою не може залишитися той факт, що у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція завдавала шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Положення ст.. 1166 ЦК України кореспондуються з ч.3 ст. 386 ЦК України. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позивач довів обґрунтованість свого позову, а відповідач не довів відсутність своєї вини у завданні матеріальної шкоди позивачу внаслідок залиття квартири останнього. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 12134грн.40коп. (а.с. № 11). Між тим, частину позовних вимог, що стосується відшкодування моральної шкоди, суд задовольняє частково. Так, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінив у 5000 грн., то вони підлягають частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що сума в 5000грн., на стягненні якої наполягає позивач, не відповідає ступеню та характеру його моральних страждань (позивач повинен був проживати у залитій та пахущій вологою квартирі, самостійно її ремонтувати, оскільки відповідач це робити добровільно відмовлявся, звертатися до суду з позовом), а тому з урахування розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500грн., що буде складати ? частину тієї суми, на стягненні якої він наполягав. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди та частково в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову 344грн.10коп. (229грн.40коп.+114грн.70коп.), а також витрати у розмірі 500грн., які поніс позивач по складанню локальної смети суми матеріальної шкоди за договором підряду з ПП «Промислово-торгової фірми «Дніпроград» (а.с. № 90, 11, 12,22, 23,24, 25, 26). З урахуванням вищенаведених обставин, вимоги відповідача про відшкодування йому судових витрат про проведенню судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 2952грн. (а.с. № 212, 214-218, 219, 230, 231) не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial