Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Петровського Т.І., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1978 року. Від шлюбу мають двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Поряд з тим, зазначила, що причиною розпаду їх сім`ї стало зневажливе ставлення відповідача до неї, як до дружини і жінки, а також до дітей та до неї, як матері. Таке негативне ставлення до неї було з самого початку одруження, а до дітей таке ставлення почалося, коли діти пішли навчатися в університет. Відповідач бачив в цьому причину того, що вона виїхала за кордон щоб мати змогу оплатити дітям вищу освіту. Крім того зазначила, що з перших років подружнього життя, відповідач забороняв їй відвідувати батьків, а коли вони їх відвідували, то після повернення додому, відповідач влаштовував скандали, які закінчувалися нанесенням побоїв. На грунті цього, відповідач наніс побої і її матері. Починаючи з 45 річного віку, відповідач не працює і не утримує матеріально сім`ю, у зв`язку з чим вона змушена виїжджати за кордон, щоб хоч якось утримувати сім`ю і відповідача в тому числі. Також зазначила, що вона неодноразово намагалася розірвати шлюб в позасудовому порядку, однак кожного разу відповідач робив усе, щоб зробити це неможливим, а саме ходив до її батьків коли ще жив батько, а тепер ходить до її матері, яка його боїться, просить і обіцяє їй, що змінить поведінку та ставлення до сім`ї, однак таким його завірянням не вірить. Також позивач зазначила, що подальше перебування в шлюбі є неможливим, це згубно відбивається на її здоров`ї. За станом здоров`я їй важко працювати на чужині, хоче спокою і відпочинку, а додому їхати боїться, бо там її чекають сварки, скандали, погрози та приниження. За таких обставин вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. 03 лютого 2021 року відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що здоводами позивача не згідний, обставини наведені нею не визнає за правдиві. Також, що ніколи дружини, її матері, дітей не бив і нікому з них не погрожував. Поряд з тим, вказав, що позивач жодних доказів на підтвердження доводів викладених в позовній заяві, не надала. Крім того, позовна заява подана від імені [PERSON] , за підписом представника, повноваження якого нічим не підтверджено, навіть заява від [PERSON] про розгляд справи у її відсутності, (яка написана не власноручно) підписана представником, що вважає неприпустимим та грубим порушенням норм цивільного та сімейного законодавства. З огляду на що та те, що подача позову про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню, і представник позивача не може сам підписати позовну заяву про розірвання шлюбу, просив позов залишити без розгляду. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 09 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 09 вересня 1978 року у Глибочецькій сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 10. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Також судом встановлено, що сторони разом не проживають, фактично перебувають у неприязних стосунках. Позивач наполягає на розірванні шлюбу Відповідач заперечень щодо розірвання шлюбу у поданому відзиві на позов не виклав. Доказів, які б спростовували наведені позивачем обставини щодо взаємовідносин подружжя, суду не надав. Будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не подавав. Доказів, які б стверджували ті обставини, що сторони дійшли взаєморозуміння, бажають зберегти сім`ю та шлюб, суду надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. При цьому, суд не знаходить такими, що є підставними та ґрунтуються на вимогах закону, твердження відповідача про те, що представництво інтересів позивача у даному випадку не може бути здійснено відповідною особою. Як і твердження останнього про те, що позов підлягає залишенню без руху, оскільки вказані питання відносяться до компетенції суду та вирішуються таким при прийнятті рішення про відкриття провадження у справі. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених нею судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved