Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

[PERSON] 17.09.2018 року звернулася з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня звернення із позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON] 12.07.2014 року, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. До шлюбу вони були знайомі недовго, що не дало їм змоги добре пізнати одне одного. Із самого початку відносин відповідач, як потім виявилося, казав багато неправдивої інформації, обманював, вона просила його не брехати та вірила в те, що він виправиться. Позивач вказує, що протягом останніх двох років через брехню їхнє сімейне життя стало просто нестерпним. За час їхнього спільного життя відповідач потай здав в ломбард належні їй золоті прикраси, які були придбані ще до одруження, а також золоті прикраси дитини подаровані родичами при її народженні. Також зазначає, що при народженні дитини її дідусь подарував автомобіль, який потім відповідач без її відома та згоди продав чи віддав за борги, яких у нього було багато, а точна інформація про те куди подівся автомобіль вона не має. На протязі останнього року відповідач позичав великі суми коштів без її відома, які тепер вона має повертати, оскільки це їхні спільні знайомі. Відповідач грубо себе поводив по відношенню до неї, використовував лайливі слова і, навіть, присутність дитини його не стримувала. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам не має та також не має інших дітей та непрацездатних батьків. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року було відкрите провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 06.11.2018 року (а.с. 25, 26). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2018 року підготовче провадження було закрите, справа призначена до розгляду по суті в судовому засіданні на 08.01.2019 року (а.с. 32, 33). В судове засідання позивач не з'явилася, до суду подала заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 08 січня 2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 12 липня 2014 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблений відповідний актовий запис за № 1118 (а.с. 7). Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З матеріалів справи убачається, що інших непрацездатних осіб та/або неповнолітніх дітей на утриманні відповідача не має. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з матір'ю та перебуває на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, інших утриманців не має. У спростування зазначених обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. Обов'язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 липня - 1559 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, а саме аліменти слід стягнути у розмірі 1 559,00 грн. щомісячно, починаючи з 17 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. у частині вимог про розірвання шлюбу (а.с. 11). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved