Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] 02 березня 2020 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04 червня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, в якому [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 19.02.2018 шлюб розірвано. Разом із [PERSON] вони почали спільно проживати з другої половини 2013 року. На той час вона надавала перукарські послуги вдома, а [PERSON] здійснював виготовлення меблів. У 2014 році почали будівництво тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. На момент будівництва вона була вагітна від [PERSON] та між ними був укладений шлюб. Зазначила, що 22 липня 2014 року фактично було завершено встановлення тимчасової споруди та отримано паспорт прив`язки тимчасової споруди. Тимчасова споруда, яка розміщена на [ADDRESS] , побудована сторонами за спільні кошти в період спільного проживання сім`єю та перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Жодних письмових чи усних договорів щодо порядку користування тимчасовою спорудою між сторонами не укладалось. Сторони постійно сплачували орендну плату власнику земельної ділянки [PERSON] . Враховуючи, що сторони проживали однією сім`єю та перебували у шлюбі, їх відносини будувалися на довірливих відносинах, тому передаючи кошти [PERSON] для закупівлі матеріалів, жодних розписок в нього вона не брала. Факт спільного проживання між сторонами та їх спільної роботи над тимчасовою спорудою можуть підтвердити свідки. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частку в тимчасовій споруді для здійснення підприємницької діяльності, яка знаходиться на [ADDRESS] , та є спільним сумісним майном подружжя. Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 20.03.2020 відкрито провадження у даній справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву 15 днів та призначено підготовче судове засідання. Від відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] 31 березня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому останні заперечили обставини, викладені у позовній заяві, а позовні вимоги не визнали. Свій відзив мотивують тим, що [PERSON] не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження спільного будівництва тимчасової споруди. Відповідач категорично заперечив факт спільного набуття тимчасової споруди у власність, стверджуючи, що він створив її самостійно задовго до спільного проживання з [PERSON] , яке насправді розпочалося з червня 2014 року перед укладенням шлюбу з нею після повідомлення про її вагітність. На підтвердження цієї обставини долучили: лист Головного управління ДПС у Волинській області, яке підтверджує джерело походження коштів, витрачених на виготовлення спірної тимчасової споруди; договори підряду, укладені [PERSON] з фізичними особами щодо виготовлення спірної тимчосової споруди; акти здавання-приймання робіт, складені на виконання умов вищевказаних договорів підряду. Долученими документами підтверджується, що створення спірної тимчасової споруди відбулось ще 01 лютого 2014 року, а остаточне її розміщення на земельній ділянці, що знаходиться на [ADDRESS] 15 травня 2014 року. Також вказали, що тимчасова споруда є рухомою річчю, створеною відповідачем шляхом переробки. Оскільки за договорами підряду відбулося створення нового об`єкта шляхом переробки матеріалів (речей), належних відповідачу, про що вказано в договорах, виключно він був власником новоствореного 01 лютого 2014 року спірного об`єкта тимчасової споруди (торгівельного павільйону). Зауважили, що відповідачка безпідставно ототожнює момент виникнення права власності на об`єкт із моментом надання дозволу на його розміщення на певній земельній ділянці, обґрунтовуючи цим свої вимоги та вказуючи, що наявний в матеріалах справи паспорт прив`язки тимчасової споруди, виданий відділом містобудування та архітектури Ратнівської РДА 22 липня 2014 року, свідчить про її будівництво спільними зусиллями сторін. Натомість вказаний документ носить лише дозвільний характер та не вказує на момент набуття права власності на тимчасову споруду, а лише надає право особі, якій його видано, розмістити свою річ, яка вже перебуває у власності, в конкретно визначеному місці. Також звернули увагу на те, що сторони не мали статусу подружжя на момент набуття [PERSON] права власності на тимчасову споруду, факт спільного проживання є спірним, недоведеним і таким, що підлягає встановленню у визначеному законом порядку. Позивачка ж станом на 01 лютого 2014 року день створення спірного об`єкта, ще перебувала в офіційному зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був припинений лише 01 квітня 2014 року із набранням рішенням про розірвання шлюбу законної сили, що в свою чергу виключає спільне набуття тимчасової споруди, виходячи із принципу одношлюбності. Крім того, вказали, що відповідно до договору купівлі-продажу тимчасової споруди від 19.12.2019 відповідачем було відчужено [PERSON] спірний об`єкт за ціною 100000 грн. Враховуючи, що сторони на момент набуття права власності на спірний об`єкт не перебували у зареєстрованому шлюбі, зважаючи на відсутність недобросовісних дій між відповідачем та покупцем при укладенні договору купівлі-продажу тимчасової споруди та абсолютну впевненість [PERSON] у відсутності інших її власників, об`єктивно неможливий поділ спірного майна, яке вже вибуло із володіння відповідача. Також вважають за необхідне залучити [PERSON] та [PERSON] до участі у справі в статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на сторні відповідача. Просять відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивачки понесені [PERSON] судові витрати. 21 квітня 2020 року [PERSON] та його представник [PERSON] звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, в якій зазначили, що в своїй позовній заяві позивачка за первісним позовом стверджує, що її шлюбні відносини із [PERSON] припинились одразу після розірвання шлюбу відповідно до рішення Ратнівського районного суду Волинської області, з чим сторона позивача за зустрічним позовом категорично не згідна та в результаті чого вбачається спір з приводу встановлення даного факту, який в порядку окремого провадження неможливо вирішити. Розірвання шлюбу в судовому порядку не припинило їх спільне проживання однією сім`єю, як і ведення спільного побуту, бюджету, виховання дітей, оскільки між ними продовжували існувати взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю. Так, позивач здебільшого займався отриманням доходу шляхом здійснення підприємницької діяльності для забезпечення основних майнових потреб родини, при цьому, допомагаючи своїй цивільній дружині у вільній від роботи час по господарству та вихованню дітей, а відповідачка - забезпечувала належні й комфортні умови проживання в будинку, готувала їжу, займалась вихованням дітей, при цьому, також здійснювала підприємницьку діяльність в сфері надання перукарських послуг. За твердженням позивача розірвання шлюбу було ініційовано та реалізовано з єдиною метою отримання «молодіжного» кредиту, який неможливо отримати за умови перевищення встановленого законодавством вікового цензу в 35 років будь-ким із членів сім`ї. Тобто, фактично шлюбні відносини між сторонами та їх спільне проживання однією родиною не припинялись, а продовжували існувати. Таке проживання спочатку мало місце на [ADDRESS] в період з 19.02.2018 по 18.12.2018 включно, а потім на [ADDRESS] , в період з 19.12.2018 по 22.06.2019. За час спільного проживання на початку 2018 року сторони вирішили спільно придбати для своєї сім`ї квартиру в новобудові та почали займатись оформленням документів із метою отримання «молодіжного кредиту» на купівлю житла. Позивачем було витрачено на придбання квартири та її облаштування грошові кошти в загальному розмірі не менше ніж 300000 грн. Сторони вселилися до спірного об`єкта 19 грудня 2018 року та продовжили спільне безперервне проживання однією сім`єю з цього часу вже в ньому. Право власності на згадану квартиру було оформлено на відповідачку 30 січня 2019 року, як і кредит. При цьому, договір купівлі-продажу майнових прав на спільну квартиру із його ціною близько 720000 грн був укладений ще 23 серпня 2018 року, і позивач був особисто присутнім при його підписанні сторонами, а також надав кошти в сумі 70000 грн для сплати першого внеску за квартиру. Фактично шлюбні відносини між сторонами існували понад пів року після вселення до нової квартири до 22 червня 2019 року, коли відповідачка вигнала позивача та почала проживати з іншим співмешканцем. Також позивач наголосив, що до вищевказаної дати ним систематично надавались грошові кошти відповідачці для сплати нею щомісячного платежу за кредитним договором, який становив майже 10000 грн. Просять встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період з 19.02.2018 по 22.06.2019, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частину об`єкта житлової нерухомості двокімнатної квартири загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 22,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , стягнути 1/2 ідеальну частину меблів, а саме кухні-студії вартістю 77300 грн, прихожої (купе) вартістю 10250 грн, спальні вартістю 31000 грн, стягнути з [PERSON] понесені [PERSON] судові витрати. Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2020 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя об`єднано в одне провадження з вимогами за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Залучено до участі в розгляді справи як третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , Державну спеціалізовану фінансову установу «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Підготовче судове засідання відкладено на 06 жовтня 2020 року. Ухвалою від 06 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Сторони і треті особи без самостійних вимог на стороні [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Третя особа без самостійних вимог Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи без участі її представника. Представники сторін звернулися до суду із клопотаннями про проведення судового засідання 23 лютого 2021 року без їх участі. [PERSON] , з`явившись у судове засідання 18 січня 2021 року, пояснив, що із [PERSON] познайомився 01 січня 2014 року. У червні 2014 року почали проживати в квартирі на [ADDRESS] ). Металевий вагончик,\~що є\~предметом первісного\~позову,\~виготовив він\~впродовж грудня\~2013\~року \~лютого 2014\~року,\~ще до\~знайомства із\~ [PERSON] .\~ Спочатку\~згадану тимчасову\~споруду \~він та\~ наймані\~ним особи\~виготовили,\~розібрали й\~зберігали за\~місцем провадження\~ним підприємницької\~діяльності з\~виготовлення меблів,\~згодом його\~перевезли на земельну ділянку біля магазину «Антан» по вул. Шевченка, 2, де змонтували, розвели електрику, здійснили внутрішні роботи. [PERSON] участі в її спорудженні не брала, лише надавала в ній перукарські послуги. Згодом вказану металеву конструкцію він продав колишній дружині [PERSON] . У ході спільного проживання у них виник намір придбати квартиру в новобудові. Для отримання кредиту за умовами молодіжного кредитування змушені були розірвати шлюб, оскільки він досягнув 35-річного віку, а дружина ні. Пояснив, що задля отримання коштів продав рідному братові автомобіль за три тисячі доларів США, здійснив перший внесок за квартиру в розмірі 50 чи 60 тисяч гривень, подальші щомісячні платежі здійснювали спільно. Зазначив, що усі будматеріали, сантехніку, покриття на підлогу придбав він. До ремонтних робіт із шпаклювання, вирівнювання стін залучав кума [PERSON] із м.Камінь-Каширський, до фарбування стін [PERSON] .. З останніми за виконані роботи розраховувався він. Просить у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що\~\~ [PERSON] та [PERSON] з 04 червня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 19 лютого 2018 року розірваний. Згідно із ч.1, ч. 2\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте, нею ним до шлюбу. Так, за змістом п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно. Відповідно до\~пункту 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5, (чинний на час виникнення спірних правовідносин) реєстрації підлягають права власності тільки на об`єкти нерухомого майна, які прийняті в експлуатацію в установленому порядку за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених БТІ, яка проводить реєстрацію прав власності на ці об`єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею. Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей або не мати такого приміщення. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17 серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація, однак тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю. Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. Відповідно до\~ст.328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з\~ч.1\~ст.331\~ЦК України\~право власності\~на нову\~річ,\~яка виготовлена\~(створена)\~особою,\~набувається нею,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. В силу вимог ч.3 ст.332 ЦК України право власності на рухому річ, створену особою шляхом переробки з матеріалу, що їй не належить, набувається власником матеріалу за його бажанням, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 17.06.2020, яке набрало законної сили 21.07.2020, відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.12.2019 тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, яка розташована в [ADDRESS] . З вищевказаного рішення суду від 17.06.2020 вбачається, що [PERSON] не доведено ту обставину, що тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності збудовано спільними зусиллями, тобто нею та [PERSON] під час спільного проживання в шлюбі. Паспорт прив`язки тимчасової споруди, виданий відділом містобудування та архітектури Ратнівської РДА №2 від 22.07.2014, носить дозвільний характер, а не підтверджує момент набуття права власності, як стверджує [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] створив тимчасову споруду 01 лютого 2014 року самостійно, а її розміщення відбулося 22 липня 2014 року. Згідно з ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, установлено, що тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності, яка розташована на [ADDRESS] , набута у власність [PERSON] 01 лютого 2014 року, тобто до моменту укладення шлюбу між сторонами та є його особистою приватною власністю. Відповідно до вимог ст.74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.\~ Із наведеного вбачається, що при застосуванні положень\~ст.74\~СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Із рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 13.03.2014, яке набрало законної сили 01 квітня 2014 року, вбачається, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 11 листопада 2010 року по 01 квітня 2014 року. Оскільки [PERSON] на час створення спірної тимчасової споруди перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , спільне набуття тимчасової споруди нею з [PERSON] виключається у силу положень\~ст.74 СК України. Враховуючи встановлені обставини, суд у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] відмовляє за безпідставністю. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя суд дійшов такого висновку. Як вбачається із свідоцтва про шлюб та рішення Ратнівського районного суду від 19.02.2018, юридичний шлюб між сторонами тривав із 04 червня 2014 року, тобто дати його реєстрації, до 19 лютого 2018 року - дати розірвання шлюбу судом. Судом установлено, що після розірвання шлюбу на ім`я [PERSON] , як одноосібного власника 30 січня 2019 року зареєстровано право приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 196786055 від 19.01.2020 року(т.1. а.с.185), відповідно до якої 30 січня 2019 року приватним нотаріусом Ратнівського районного нотаріального округу Ляленко А.О. зареєстровано право приватної власності на об`єкт житлової нерухомості (двокімнатну квартиру) загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 22,8 кв.м., розташований на 4-му поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1756305907242 за [PERSON] на підставі: договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно №8, укладеного 23 березня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «ДП Комфортбуд»; довідки №26, виданої 23.11.2018 ТОВ «ДП Комфортбуд»; акта прийому-передачі квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДП Комфортбуд»; додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу майнових прав не нерухоме майно від 23.03.2018 №8, укладеної 22.11.2018 між [PERSON] та ТОВ «ДП Комфортбуд»; технічного паспорта № 726, виданого 21.11.2018 ПП «Волиньексперт». За заявою [PERSON] від 23.03.2018 останньою із Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву 28 березня 2018 року укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] для будівництва квартири на [ADDRESS] отримала кредит у розмірі 638928 грн на строк до 15 березня 2047 року включно зі сплатою 14,1 % річних. Додатком до вказаного кредитного договору сторонами узгоджено графік погашення позичальником зобов`язань за договором із визначенням протягом строк дії договору розміру щомісячного платежу (т.2, 157-159). Із наданих [PERSON] на виконання ухвали суду від 25.11.2020 платіжних доручень (т.2, а.с.39-79) установлено факт перерахування щомісячно з березня 2018 року по листопад 2020 року коштів на рахунок кредитора на виконання умов даного кредитного договору. Виконання зобов`язання боржником за вказаним кредитним договором забезпечено іпотекою згідно із договором від 23.04.2019, укладеним між [PERSON] та Держмолодьжитло, посвідченим державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори Лахтюк І.М (т.2 а.с.122-129). Предметом іпотеки за договором є майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершене і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згаданим нотаріусом 23 квітня 2018 року накладена заборона відчуження зазначеного у договорі іпотеки майна. За змістом\~статті 74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Зі змісту даної норми вбачається, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом\~встановлення факту їх проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, наявності між ними усталених відносин, які притаманні подружжю. Верховний Суд (постанових від 12.03.2020 року у справі № 211/4835/17, від 10.02.2020 року у справі № 607/10694/16, від 12.02.2020 року у справі № 754/15625/16-ц, від 29.01.2020 року у справі № 137/1350/14-ц, від 24.01.2020 року у справі №490/10757/16-ц,від 18.03.2020 року у справі № 328/3634/16-ц) дотримується висновку про те, що вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. У постановах від 13.02.2020 року у справі № 460/4991/15-ц, від 29.01.2020 року у справі № 570/4887/17, від 05.02.2020 року у справі № 639/1012-15-ц, від 05.02.2020 року у справі № 127/16445/16-ц, від 19.02.2020 року у справі № 405/3904/17, від 24.01.2020 року у справі № 546/912/16-ц Верховний Суд констатував, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті такого майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відтак, обов`язковою умовою визнання майна спільною сумісною власністю є обов`язкове доведення стороною, яка стверджує про наявність у неї відповідних прав, що джерелом його набуття є саме спільні сумісні кошти або спільна праця. Водночас згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, установленню підлягає факт проживання сторонами однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, наявності між ними усталених відносин, які притаманні подружжю. Так, позивач за зустрічним позовом стверджує, що розірвання шлюбу між сторонами в судовому порядку не припинило їх спільне проживання однією сім`єю, як і ведення спільних побуту, бюджету, виховання сторонами спільної дочки [PERSON] та двох дітей відповідачки від інших шлюбів. Судом установлено, що сторони зареєстровані фізичними особами-підприємцями: [PERSON] займався підприємницькою діяльністю із виготовлення меблів, [PERSON] діяльністю із надання перукарських послуг. Крім цього, [PERSON] згідно із довідкою ТОВ «Давіс-груп» №148 від 15.03.2018 обіймала посаду регіонального представника з 02 липня 2015 року; загальна сума отриманого нею доходу за вказаним місцем роботи за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року становить 104061,91 грн (без урахування податків). Із листа ГУ ДПС у Волинській області від 23.03.2020 №2805/ФОП/03-20-54-62 (т.1 а.с.213) установлено, що загальна сума доходу [PERSON] за І-ІІ квартали 2014 року становила 40000 грн, за І-ІІІ квартали 2018 року 42000 грн. У ІV кварталі 2018 року [PERSON] відповідно до відомостей із державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 17.04.2020 (т.1 а.с.249) отримав 30350 грн доходу. Згідно із інформацією ПФУ щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу (ф.ОК-5) [PERSON] , будучи самозайнятою особою, отримав заробітку для нарахування пенсії, з якого здійснено сплату страхових внесків, у 2014 році в розмірі 14616 грн, у 2015 році 15256 грн, у 2016 році 17262 грн, у 2018 році 38400 грн (т.1 а.с.245, 246). Таким чином, судом установлено, що кожна із сторін отримувала дохід. Твердження [PERSON] \~про особисту\~його присутність\~під час\~підписання договору\~ купівлі-продажу\~майнових прав\~на спірну\~квартиру 23\~березня 2018\~року представником\~ЖКБ «Рать»\~і відповідачкою\~та надання\~ ним\~коштів в\~сумі 70000\~грн.\~для сплати\~першого внеску\~за квартиру та щомісяця\~грошових коштів\~для сплати\~ [PERSON] \~ щомісячного\~платежу за\~кредитним договором, будь-якими доказами не доведені. На підтвердження спільного проживання із [PERSON] після розірвання шлюбу позивач за зустрічним позовом покликається на довідку Ратнівської селищної ради від 24.02.2020 №597, згідно з якою він проживав із 19 грудня 2018 року по 22 червня 2019 року без реєстрації у квартирі [ADDRESS] . Проте вказана довідка не містить жодних відомостей про підставу її видачі, тим більше з огляду на зазначення конкретних початкової і кінцевої дат проживання за вказаною адресою. Аналогічно не містить підстави видачі, джерела обізнаності, надана на адвокатський запит відповідь голови ЖКБ «Рать» М.Приймачука від 05.02.2020 (т.1 а.с.про те, що [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] орієнтовно з грудня 2018 року. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що вони допомагали [PERSON] переїжджати напередодні дня Святого Миколая у грудні 2018 року в квартиру в новобудові, здійснювати ремонтні роботи в ній, виготовляти меблі не свідчать про те, що між сторонами існували притаманні подружжю відносини. Ці ж свідки показали, що будь-яких договорів із [PERSON] не укладали, вони ж ствердили, що участь у ремонті квартири в новобудові брали батько та брат [PERSON] . Зважаючи на те, що згідно із показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] їх участь у ремонтних роботах у квартирі будь-якими письмовими договорами не документувалася, тому копії договорів підряду щодо виконання ремонтних робіт у спірній квартирі із [PERSON] від 02.09.2018, із [PERSON] від 25.09.2018, із [PERSON] від 08.10.2018, які складені однотипно, із заповненням друкованих бланків договорів рукописним способом однією і тією ж особою, суд оцінює критично. Такого ж формату договори (їх копії) надано [PERSON] на підтвердження своїх заперечень щодо первісного позову, правовідносини з якого виникли в 2013-2014 роках. Оскільки особи, вказані у договорах як підрядники, будучи належним чином викликаними для дачі показань у суді, в судове засідання не з`явилися, як і не з`являлися сторони, заявляючи клопотання про розгляд справи за їх відсутності, тому відреагувати на неявку свідків та з`ясувати думку сторін про те, чи належить їх викликати повторно з метою встановлення факту укладення таких договорів із [PERSON] , суд, дотримуючись принципу змагальності, можливості не мав. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у спірній квартирі меблів, зазначених у зустрічному позові, а також докази на підтвердження придбання позивачем інших товарів згідно із поданими накладними і товарними чеками (т.1 а.с.164-166, 171-174, 179, 182-183) саме для облаштування спірної квартири. Накладні про видачу меблів (спальня, дитяча, прихожа (купе), комод) (т.1 а.с.178, 180) складені самим [PERSON] , як їх виробником, тому не є достатнім доказом на підтвердження їх наявності у спірній квартирі. Отримання [PERSON] доходу (три тисячі доларів США) від продажу автомобіля марки ВАЗ 210990 з р.н. [NUMBER] братові [PERSON] , а також 01 серпня 2018 року - споживчого кредиту в розмірі 50000 грн у ПАТ «Перший український міжнародний банк» не свідчать про витрачання даних коштів на придбання і облаштування спірної квартири. Особиста фізична участь [PERSON] у ремонті квартири, її облашуванні, як про це показали свідки [PERSON] і [PERSON] , з огляду на наявність спільної дитини в сторін, не є доказом взаємності прав та обов`язків останніх як подружжя. У заяві від 23.04.2018 до Ратнівської державної нотаріальної контори, що надана на виконання ухвали суду від 25.11.2020 державним нотаріусом, [PERSON] зазначила, що на момент набуття майнових прав на нерухоме майно на [ADDRESS] , в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах станом на дату складання заяви вона не перебувала і не перебуває. Із рішення Ратнівського районного суду від 19.02.2018 у справі №166/78/18 (т.1 а.с.159), яким шлюб між сторонами розірвано, вбачається, що причинами розірвання шлюбу згідно із поясненнями [PERSON] є несумісність характерів і поглядів на життя, постійні сварки і скандали, що призвели до припинення між ними подружніх відносин, окремого проживання. Тому за відсутності належних і достатніх доказів на підтвердження існування між сторонами притаманних подружжю відносин, повідомлена [PERSON] причина розірвання шлюбу між ними (отримання молодіжного кредиту) є необґрунтованою. Таким чином, позивачем не доведено факт спільного проживання сторонами однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відтак суд у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовляє за недоведеністю.

Outcome: dismissed