Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого виступає адвокат Субота М.І., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вказаною позовною заявою яку мотивує її тим, що 26 березня 2014 року Ужгородським міськрайонним судом у справі №712/13193/12 було прийнято рішення, яке ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26.06.2015 року залишено без змін, за яким стягнуто з Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчого комплексу «Полонина» Закарпатського обласного Закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» на користь позивача грошові кошти в сумі 4656,08 грн. - розрахунку при звільненні та 55440,0 грн. середнього заробітку за період прострочення. Станом на теперішній час вказане рішення суду відповідачем не виконано, грошові кошти [PERSON] не виплачено. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України за період прострочення виконання грошових зобов'язань з 26.06.2015 року по 21.03.2018 року, що становить 1004 дні, повинен виплатити йому 3% річних в розмірі 4959,16 грн. та індекс інфляції в розмірі 22355,74 грн. В судове засіданні позивач та його представник не з'явились, хоч про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином. 27.08.2018 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Суботи М.І. про розгляд справи без його участі та участі позивача [PERSON], позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчого комплексу «Полонина» Закарпатського обласного Закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, своєчасно і належним чином. У попередньому судовому засіданні, що мало місце 17.04.2018 року, представник відповідача Луцук Л.М. позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними. Надала суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судове засідання у даній справі було призначене на 13 год. 30 хв. 27 серпня 2018 року, однак учасники справи у судове засідання не з'явились. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п'ять днів, тому згідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 31 серпня 2018 року. Згідно з положеннями статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] працював на посаді директора Лумшорського дочірнього підприємства ЛОК «Полонина». Наказом голови правління ЗАТ «Закарпаттурист» №01/02-01 від 22.01.2009 року позивач був звільнений з роботи з 24.01.2009 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору - п.2 ст.36 КЗпП України. Пунктом 2 наказу бухгалтерію Лумшорського ДП ЛОК «Полонина» зобов'язано провести розрахунок з [PERSON] Однак, в день звільнення позивача з роботи відповідач не виплатив йому всіх сум, що належали йому від підприємства, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду з відповідною позовною заявою до Закритого акціонерного товариства «Закарпттурист», Лумшорське дочірнє підприємство лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» про стягнення суми. 26 березня 2014 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду в справі №712/13193/2012 позов [PERSON] було задоволено, стягнуто з Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» - 4656,08 грн. розрахунку при звільненні та 55440 грн. середньомісячної заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні та на користь держави 600,96 грн. судових витрат. Дане рішення ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2015 року залишено без змін. На підставі даного судового рішення, яке набрало законної сили, 09 липня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист №712/13193/12, який стягувачем (позивачем) [PERSON] пред'явлений для примусового виконання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Як слідує з листа начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області №48968088 від 26.02.2018 року, на виконанні відділу примусового виконання рішень перебуває зведене виконавче провадження ЗВП №48910645 відносно боржника - Лумшорське дочірнє підприємств лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» до складу якого входить 4 виконавчі провадження, в т.ч. і ВП №48968088 по виконанню виконавчого листа №712/13193, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ДП ЛОК «Полонина» на користь [PERSON] 4656,08 розрахунку при звільненні та 55440,0 грн. середньої заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні. Станом на 26.02.2018 року виконавче провадження перебуває на виконанні, заборгованість з ДП ЛОК «Полонина» на користь [PERSON] не стягнута. Представник відповідач у своїх пояснення та згідно відзиву не заперечує факту невиконання судового рішення та наявності заборгованості перед [PERSON] Однак вважає, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати). До правовідносин, які виникли з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження в Україні», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Таку позицію відповідач обґрунтовує посилаючись на постанову Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі №6-2759цс15. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказує, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2014 року про стягнення з Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» - 4656,08 грн. розрахунку при звільненні та 55440 грн. середньомісячної заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні, а також листом начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області №48968088 від 26.02.2018 року про його невиконання. Тобто, що відповідач порушив вказане грошове зобов'язання, а у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, які викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц. При цьому, Верховний Суд у даній правовій позиції вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України); постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п'ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. За таких обставин, суд не може погодитись з запереченнями представника відповідача щодо необхідності застосування при розгляд даної справи правової позиції, викладеної в постанові ВС України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, відповідно до якої правовідносини, які виникли з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження в Україні», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). З наданого позивачем розрахунку слідує, що прострочення Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» перед [PERSON] грошових зобов'язань в період з 26.06.2015 року (дата постановлення апеляційним судом Закарпатської області ухвали про залишення рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2014 року без змін) по 21.03.2018 року (звернення до суду) становить 1004 дні. Сума 3% річних за весь період прострочення від загальної суми зобов'язання 60096,08 грн. становить - 4959,16 грн., індекс інфляції за вказаний період становить - 22355,74 грн. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що позивачем надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання Лумшорським дочірнім підприємством лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» зобов'язань, встановлених рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2014 року у справі №712/13193/12, а відповідач жодних доказів відсутності у нього вказаної заборгованості перед [PERSON] не надав, суд вважає, що позовну заяву слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за весь період прострочення зобов'язання, встановленого судовим рішенням у розмірі 4959,16 грн. та індекс інфляції за у розмірі 22355,74 грн. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved