Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] вернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 03.08.2009 р. мж ним та третіми особами як співавторами і ПАТ «НВО КЗА ім.. Петровського», як набувачем майнових прав інтелектуальної власності був укладений авторський договір № 524/3. За умовами договору його предметом є передача (відчуження) прав інтелектуальної власності на створений співавторами у порядку виконання службових обов»язків твір технічного характеру - «[INFO]». Сторони також погодили розмір авторської винагороди, який визначається у відсотковому відношенні від обсягу реалізованої відповідачем у звітному періоді продукції, виготовленої з використанням Твору, і строк дії угоди становить 20 років, про що свідчить додаткова угода № 1 від 03.08.2009 р. до авторського договору, укладений з позивачем, як співавтором. В подальшому позивач отримав від відповідача лист від 07.04.2016 року за № 525/390 з якого вбачається, що Товариство відмовляється в односторонньому порядку від виконання зобов»язання з оплати авторської нагороди у зв»язку із припиненням зобов»язання неможливістю його виконання за приписами ст. 607 ЦК України. Така відмова від виконання зобов»язання не відповідає вимогам чинного законодавства і підлягає визнанню недійсною, оскільки суперечить положенням ст.. 214, 525 ЦК України. Зважаючи на те, що зміст правочину не може суперечити вимогам чинного законодавства України позивач і звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що дійсно ПАТ «НВО «Київський завод автоматики ім.. Г.І. Петровського» повідомив позивача про припинення виконання умов додаткового договору № 1 щодо виплати авторської винагороди, враховуючи положення ст. 607 ЦК України. Зазначив, що таке рішення було прийнято з врахуванням того, що виплата такої нагороди прив»язана до обсягів реалізації продукції, створеної з використанням твору. Така продукція на разі відповідачем не виробляється, зважаючи на те, що її характеристики не відповідають сучасним вимогам, вона є незатребуваною в рамках існуючих замовлень. Треті особи в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що 03.08.2009 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Науково-виробниче об'єднання «Київський завод автоматики ім. Г.І.Петровського» було укладено авторський договір № 524/3. Відповідно до умов зазначеного договору об»єктом останнього є Твір створений співавторами, що являє собою літературний письмовий твір технічного характеру - «[INFO]». Предметом авторського договору є передача (відчуження) прав інтелектуальної власності 9виключних авторських майнових прав) на створений співавторами, у порядку виконання службових обов»язків, Твір. Згідно до п. 2.1. Договору співавтори передали 9відчужили) правонаступнику (відповідачу) всі майнові права інтелектуальної власності (виключні авторські майнові права) на створений ними в порядку виконання службових обов»язків твір у повному обсязі без обмеження у просторі та за змістом на весь час дії авторського права відповідно до норм діючого законодавства України та норм міжнародних договорів, учасником яких є Україна. Також встановлено, і це не заперечується представниками сторін, 03.08.2009 року між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 524/3 від 03.08.2009 р. відповідно до якої сторони домовились, що авторська винагорода (роялті) становить 0,8% від обсягу реалізованої ВАТ «НВК «Київський завод автоматики ім. Г.І. Петровського» у звітному періоді продукції, створеної з використанням Твору «[INFO]». Строк дії додаткової угоди за домовленості сторін становить 20 років. Як свідчать матеріали справи 07.04.2016 р. ПАТ «НВК «Київський завод автоматики ім. Г.І. Петровського» направив в адресу [PERSON] лист за № 525/390 яким повідомив про те, що з 01.04.2016 р. продукція, яка створювалась з використанням твору «[INFO]» не виробляється, зважаючи на те, що її характеристики не відповідають сучасним вимогам, є незатребуваною в рамках існуючих замовлень та враховуючи положення ст. 607 ЦК України зазначив, що зобов»язання щодо виплати авторської винагороди вважаються припиненими. Відповідно до приписів ст.. 607 ЦК України зобов»язання припиняється неможливістю його виконання у зв»язку з обставинами, за яку жодна з сторін не відповідає. Позивач вважає, що односторонню відмову від виконання зобов»язання має бути визнано недійсною, оскільки вона не відповідає вимогам чинного законодавства України. Приписами ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачені способи захисту майнового та особистого немайнового права та інтересу кожної особи. Такими способами можуть бути 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) припинення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання зобов'язання в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, чинним законодавством України передбачено такий спосіб захисту права як визнання недійсним правочину. Правочином, відповідно до положень ст. 202 ЦК України це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. За встановлених обставин, зважаючи на те, що висловлена в листі відмова від виконання зобов»язання не є в розумінні положень ЦК України правочином, суд приходить до висновку, що спосіб захисту обраний позивачем не може бути застосований при вирішенні даного спору, а тому вважає за можливе відмовити в задоволення позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed