Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Буковецька Я.М., звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 06.03.2009 року виконавчим комітетом Щастинської міської ради, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №13 та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 7000грн. щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми\~\~повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, між подружжям постійно виникали сварки та суперечності, свідками яких нерідко були спільні діти, що негативно впливає на їх душевний та фізичний стан. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних стосунків. За таких обставин, позивач вважає, що збереження їх шлюбу є неможливим, тому наполягає на розірванні шлюбу. Зважаючи на те, що після фактичного припинення шлюбних стосунків діти, які народилися в подружжі залишились проживати з позивачкою, відповідач після того як покинув сім`ю жодним чином не допомагає дітям, хоча має високий дохід, позивачка просить стягувати з нього аліменти. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Разом з тим позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Зокрема, у зв`язку з тим, що фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача достовірно невідоме, оскільки він не проживає за місцем реєстрації, останній в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України викликався до суду також через оголошення на офіційному веб-сайті Ужгородського міськрайонного суду порталу судової влади України. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивачки, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 06.03.2009 року у виконавчому комітеті Щастинської міської ради, про що 06 числа березня місяця 2009 року складено відповідний актовий запис №13. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка\~« [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . З копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 03 липня 2009 року вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , та що його батьками записані: батько\~ [PERSON] , мати\~ [PERSON] . З копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 20 вересня 2016 року вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , та що його батьками записані: батько\~ [PERSON] , мати\~ [PERSON] . З довідок від 27 лютого 2018 року №671 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що [PERSON] 19 квітня 2009 та [PERSON] [INFO] , законний представник - [PERSON] , постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . З договору оренди від 03 грудня 2018 року встановлено, що квартиру по [ADDRESS] , в якій [PERSON] проживає разом з дітьми, вона орендує. Як вбачається з довідки закладу дошкільної освіти №36 загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області від 11.08.2021, [PERSON] , 2016 року народження, дійсно відвідує середню групу №2 вказаного навчально-виховного закладу. Також з характеристики закладу дошкільної освіти №36 загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області встановлено, що дитина є охайною, доглянутою; з січня 2021 року дитину приводить і забирає тільки мама. З довідки Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №12 Ужгородської міської ради Закарпатської області встановлено, що [PERSON] , [INFO] навчається у 7-Г класі вказаного навчального закладу. Щодо вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.24СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3\~ст. 105СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.110СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1\~ст.51Конституції України\~про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, проживають окремо, оскільки відповідач покинув сім`ю. Позивач з цих підстав наполягає на розірванні шлюбу. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей слід зазначити наступне. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.180СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положеньст.141СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік»\~визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; для дітей віком 6-18 років відповідно 2395грн., 2510грн., 2618грн. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачем - [PERSON] . Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню,

Outcome: partial