Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] 15 березня 2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ПАТ «МНПК «Веста» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12 січня 2012 року по 28 квітня 2015 року. З вересня 2014 року по березень (включно) 2015 року підприємством не виплачувалась позивачу заробітна плата, у звязку з чим заборгованість з виплати заробітної плати за вказаний період становить 16\~247,75 грн. У звязку із зазначеним позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 16\~247,75 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 92,68 грн. в день, починаючи з 01 квітня 2015 року по день прийняття судом рішення (а. с. 3-5). Позивач надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 34). Відповідач у судове засідання представника своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи не направив, про час, дату та місце проведення судового засіданні був повідомлений належним чином за адресою місця реєстрації юридичної особи, про причини неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за правилами постановлення заочного рішення.. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом ПАТ «МНПК «Веста» №3-к від 12 січня 2012 року [PERSON] прийнято на посаду старшого інспектора департаменту охорони управління економічної безпеки, наказом № 68-к від 30 березня 2015 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням. Викладені обставини підтверджуються трудовою книжкою [PERSON], копія якої наявна в матеріалах справи (а. с. 9-10). Згідно з довідкою № 27-03-15 від 27 березня 2015 року, виданої ПАТ «МНПК «Веста» [PERSON], за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року останньому була нарахована заробітна плата: за вересень 2014 року у розмірі 2\~108,12 грн., за жовтень 2014 року 2\~085,72 грн., за листопада 2014 року 2\~364,00 грн., за грудень 2014 року 2\~125,83 грн., за січень 2015 року 2\~095,85 грн. за лютий 2015 року 2\~041,20 грн. (а. с. 14). Відповідно до розрахункового листка ПАТ «МНПК «Веста» за березень 2015 року [PERSON] нарахована заробітна плата у розмірі 3\~427,03 грн. (а. с. 13). Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Положеннями ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п. 8 Постанови № 100 від 08 лютого 1995 року середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у їх сукупності, приймаючи до уваги, що за період з вересня 2014 року по квітень 2015 року відповідачем не була виплачена нарахована позивачу заробітна плата в загальному розмірі 16\~247,75 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в зазначеному розмірі. Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. З урахуванням того, що загальний розмір заборгованості по заробітній платі за сім місяців становить 16\~247,75 грн., середньомісячний розмір заробітної плати становить 2\~321,11 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 92,68 грн. в день, починаючи з 01 квітня 2015 року по день прийняття судом рішення суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем не зазначено сум грошових коштів, які, на його думку, відповідач має йому сплатити, а також не надано відповідних розрахунків, з огляду на що, та приймаючи до уваги, що суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, такі вимоги не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial