Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] 09.03.2021 року звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості, яким просить стягнути з відповідача на її користь 15071,51 грн. заборгованості за договором суборенди жилого приміщення та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначила, що 13.10.2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір суборенди однокімнатної квартири [ADDRESS] . За умовами договору орендна плата за один місяць була встановлена в сумі 15000,00 грн. строком з 14.10.2020 року по 13.01.2020 року. Крім того, грошові зобов`язання орендаря були забезпечені заставою у в розмірі 15000,00 грн., які повинні бути повернуті не пізніше 5 днів за вирахуванням заборгованості за платежами і відшкодуванням збитків, завданих квартирі та майну. Згідно з п.3.2.1 договору та доданою до нього розпискою, орендодавець отримав від орендаря 15000,00 грн. за перший місяць оренди та встановлений завдаток у розмірі 15000,00 грн. при укладенні договору. Зазначив, що після укладення договору відповідач визначив уповноважену особу, що буде здійснювати контроль за виконанням обов`язків і забезпеченням прав позивача за договором [PERSON] 14.11.2020 року позивач у відповідності до п. 2.4 договору повідомила уповноважену відповідачем особу про дострокове розірвання договору та передачу ключів 15.12.2020 року. Зазначила, що нею були виконані всі зобов`язання за договором, проте відповідач не виконала умови п. 3.1.2. договору, а саме не повернула їй внесену нею заставу в розмірі 15000,00 грн. протягом 5 днів з моменту закінчення найму квартири. На підставі наведеного просила задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою суду від 15.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, яким просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві, в тому числі і на те, що розмір заставної суми повертається орендарю лише в разі закінчення умов договору оренди, а не у разі дострокового припинення договору. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 13.10.2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір суборенди нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири [ADDRESS] . За умовами договору орендна плата за один місяць була встановлена в сумі 15000,00 грн. строк дії оренди з 14.10.2020 року по 13.01.2020 року (а.с. 4-6). Відповідно до п. 3.1.1. договору при передачі квартири орендар передає орендодавцю заставу в розмірі 15000,00 грн. Відповідно до п.3.1.2. застава не повертається, а повертається орендарю не пізніше 5 днів з моменту закінчення найму квартири за вирахуванням заборгованості орендаря за платежами, і відшкодування збитку, заподіяного квартирі і майну. Як вбачається з матеріалів справи, а саме розписки в отриманні грошей від 13.10.2020 року позивачем було передано відповідачу ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000,00 грн., з яких: 15000,00 грн. орендна плата та 15000,00 грн. застава (а.с. 7). Відповідно до п. 2.4 договору орендар має право розірвати в односторонньому порядку попередньо повідомивши орендаря за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання договору договір оренди. Як вбачається, з матеріалів справи позивач повідомив відповідача про розірвання договору суборенди 16.11.2020 року та 15.12.2020 року передав ключі від орендованої квартири відповідачу (а.с. 28). Разом з тим, відповідачем не виконані умови п. 3.1.2. договору суборенди, та не повернуті позивачу грошові кошти в розмірі 15000,00 грн. які були сплачені відповідачу як заставу, встановлену п. 3.1.1 договору. Доказів зворотного суду надано не було. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Уклавши зазначений договір суборенди від 13.10.2020 року на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). За приписами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивач завчасно повідомив відповідача про намір розірвати договір суборенди. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем визначені у договорі суборенди нерухомого майна від 13.10.2020 року зобов`язання щодо повернення внесеної суми застави в розмірі 15000,00 грн. ( п. 3.1.2) не виконані. Доказів зворотного суду не надано. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього на користь позивача суми боргу в розмірі 15000,00 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 71,51 грн. 3 % річних. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 71,51 грн. також визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved