Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] \~20\~вересня 2019\~року пред`явила\~до [PERSON] \~позов \~про встановлення батьківства, а саме, визнання відповідача батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У обґрунтування позову посилалася на те, що вона із відповідачем тривалий час, фактично з 2008 року, проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, неможливість такої реєстрації полягала в тому, що на час фактичного проживання [PERSON] не набула відповідного правового статусу на території України, не будучи громадянкою Російської Федерації та не отримавши правового статусу на території України особи без громадянства, вона не мала можливості подати відповідні документи для реєстрації шлюбу із відповідачем. Тому, при народженні дітей [PERSON] та [PERSON] реєстрація їх народження в органах місцевого самоврядування проводилася за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 135 СК України прізвище батька, його ім`я та по батькові дітей записані зі слів матері. З часу народження дітей і до 2016 року відповідач фактично проживав із позивачем та дітьми, вони разом вели спільне господарство та виховували дітей, однак у 2016 році відповідач виїхав в пошуках роботи за межі України, але це не стало перешкодою до виховання дітей та їхнього матеріального забезпечення, яке покладено виключно на відповідача. Сам відповідач не заперечує проти позову, оскільки вважає себе батьком дітей, опікується ними, матеріально їх забезпечує, хоча сам знаходиться за кордоном, що позбавляє його можливості в інший спосіб встановлення батьківства. Під час розгляду справи по суті представник позивача адвокат Цейко І.П. у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві та не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що вбачається із оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Самбірського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про не заперечення щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1 та 2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 2) ч. 1\~ст. 43 ЦПК України\~учасники справи мають право подавати докази та брати участь у дослідженні доказів. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати\~та батько\~дитини не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~походження дитини\~від батька\~визначається: \~за заявою\~матері та\~батька дитини або за рішенням суду. Частиною 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини\~від батька\~визначається за\~заявою жінки\~та чоловіка,\~які не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою.\~Така заява\~може бути\~подана як\~до,\~так і\~після народження\~дитини до\~органу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Із свідоцтв про народження відомо, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Чернихів Самбірського району Львівської області, а [PERSON] народився [INFO] у с. Чернихів Самбірського району Львівської області, їх матір`ю записана [PERSON] , а запис про батька вчинено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, на підставі вказівки матері і таким записаний [PERSON] ( а. с. 8, 9). Відповідно до\~роз`яснень,\~які містяться\~у \~п.\~9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України \~від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» \~ рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень\~ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Із показань свідків [PERSON] , яка є матір`ю позивача, та [PERSON] , який є батьком відповідача вбачається, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] з 2008 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу і під час цих відносин у них народилося двоє дітей, на даний час відповідач перебуває за кордоном на заробітках, однак повністю матеріально забезпечує дружину та двох дітей. Отже, наведені докази дають підстави встановити, що [PERSON] є батьком цих дітей. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. \~Згідно п. п. 2.13.1 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства За положеннями\~ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у\~статті 126 СК України\~або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Ураховуючи наведене, та інтереси дітей, вирішуючи справу в межах наданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову та встановлення батьківства відповідача щодо дітей, народжених позивачкою.

Outcome: approved