Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] 21 серпня 2019 року звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] [PERSON] , [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, яке належить позивачу. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] . Крім нього в даній квартирі зареєстровані, але тривалий час не проживають колишня дружина позивача [PERSON] , її син [PERSON] та колишня співмешканка позивача [PERSON] В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою відповідачі не бажають, в той же час факт їх реєстрації в квартирі позивача впливає на розмір нарахованих по кількості мешканців комунальних витрат. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Будучі належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв по суті справи від них не надходило. В зв`язку з цим, суд відповідно до норм ст. 280 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу даної квартири від 12.05.1992, копією рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 28.09.2015 № 551/922/15-ц та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 47168600 від 07.11.2015 (а.с. 11-15). З пояснень позивача та довідок Яреськівської сільської ради щодо місця реєстрації сторін у справі судом встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 09 квітня 2015 року [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] зі збереженням раніше наданої нумерації (а.с.10,19). Згідно довідок Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 14.08.2019 № 2420 та від 30.08.2019 № 1225 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в належній позивачу квартирі [ADDRESS] (а.с.10,19). Згідно пояснень позивача відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною. Шлюб між ними розірвано в 2006 році. [PERSON] є сином [PERSON] Вказані особи не проживають в квартирі позивача з 2007 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] шлюб між [PERSON] [PERSON] розірвано 15.11.2006 (а.с.9). Також з пояснень позивача вбачається, що [PERSON] є його колишньою співмешканкою та не проживає у його квартирі з 2015 року. Допитані в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що всі відповідачі не проживають в квартирі позивача на протязі не менше 4 років, жодної участі в утриманні квартири не приймають. Відповідач [PERSON] проживає за іншою адресою в с. Ярески Шишацького району Полтавської області, з іншою сім`єю. Місце проживання двох інших відповідачів свідкам не відомо. Правовідносини щодо користування житловими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюються главою 6 Розділу ІІІ ЖК України, ст. 405 та главою 59 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки, інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням. Однак згідно ч. 3 ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України (плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові). Відповідно до ч 2. ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] на протязі більше 1-го року та не приймають участі в утриманні даної квартири. Домовленість між ними та власником житла щодо збереження за ними права користування даним житлом на протязі понад одного року відсутня. Відомостями про поважні причини відсутності даних осіб за місцем реєстрації суд не володіє. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, виходячи з приписів Житлового та Цивільного кодексів України, суд прийшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав про задоволення позову щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Судові витрати у справі становлять 2305,20 грн. сплаченого позивачем судового збору. В зв`язку з повним задоволенням позовних вимог суд розподіляє судовий збір відповідно до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України та повність (в рівних частинах) покладає його на відповідачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved