Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

[PERSON] в січні 2017 року заявив позов про стягнення з [PERSON] 406741,31 грн. на погашення заборгованості за договором позики, в тому числі проценти в сумі 73328,32 грн. та інфляційні втрати в сумі 87512,99 грн. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором. Представник позивача [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд вважає за можливе постановити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. 18.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №18/3, за яким перший надав, а другий прийняв у позику 245900,00 грн., які зобов'язався повернути в строк до 31.12.2016 року. На підтвердження факту отримання коштів відповідачем оформлена розписка. В п. 5.2 договору сторони оговорили, що починаючи з січня 2014 року позика буде повертатись щомісяця платежами не меншими ніж 6830,55 грн., що мають бути здійснені позичальником в готівковій чи безготівковій формі до 25 числа місяця. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525,526, 530, 599 ЦК України, всі зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання, одностороння зміна його умов не допускаються; при цьому зобов'язання виконуються у встановлений термін і припиняються виконанням, проведеним належним чином. Позивач стверджує, що відповідачем жодного платежу за договором не здійснено. Наявність у позивача боргової розписки, на думку суду, вказує на те, що зобов'язання за договором позики відповідачем не виконано. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Останньою нормою передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 7.3 договору, у разі прострочення позичальником повернення суми позики позикодавцю останній має право вимагати, а позичальник зобов'язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20,00 % річних, які нараховуються на суму простроченої заборгованості позичальника за весь період прострочення повернення суми позики позикодавцю. Отже, за обставин справи, як вони наведені вище, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики та нараховані на позику індекс інфляції за весь час прострочення, а також 20 процентів річних від простроченої суми. Суд, в порядку ст. 214 ЦПК України, перевірив розрахунки розміру заявлених вимог, що здійснені позивачем і знаходить їх правильними. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та можливість задоволення його вимог повністю на підставі наведених вище норм закону. За такого рішення, витрати понесені позивачем на розгляд справи мають бути відшкодовані відповідачем відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved