Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. На обґрунтування своїх вимог вказували, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], а інші позивачі є бабою та дідом дитини. 23 березня 2012 року шлюб між батьками хлопчика було розірвано і вони стали проживати окремо, дитина залишилася проживати з мамою. За рішенням суду від 30 березня 2012 року батько сплачує аліменти на сина. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації №1188 від 31 серпня 2012 року позивачам визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною щосуботи з 09.00 до 12.00 години за місцем проживання позивачів в [ADDRESS], не виїжджаючи за межі Київської області за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, при умові, якщо дитина не буде хворою та це не буде шкодити її інтересам. Відповідач з вересня ігнорує вказане рішення, повністю ізолювала дитину від батька, баби і діда та спілкування з ними. Вони бажають бачитися з дитиною, спілкуватися з нею, приймати активну участь у її вихованні, розвитку та житті. Просять зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім [PERSON], [INFO] та не перешкоджати їм у спілкуванні з дитиною. Визначити такі способи участі у вихованні дитини: 1) надати право позивачам на побачення з дитиною щотижня з 09.00 години суботи до 09.00 години неділі за місцем проживання позивачів [ADDRESS], надати право позивачу [PERSON] можливість спільного відпочинку з дитиною не менше 10 днів на морі у період його відпустки та надати можливість спілкуватись з дитиною засобами телефонного зв'язку. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Пояснили, що дуже люблять хлопчика, бажають приймати участь у його вихованні, дбати про нього, однак позбавлені можливості це робити з вини відповідача, яка не бажає спілкування. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково та просила призначити позивачам час спілкування з сином та внуком щосуботи з 09 до 12 години. Щодо спілкування за допомогою телефонного зв'язку не заперечила. Щодо іншої частини вимог заперечила, посилаючись на ті обставини, що дитині лише 4 роки, він звик до певного розпорядку дня, має дуже тісний зв'язок з матір'ю, багато в чому залежить від неї і не може обходитись без неї тривалий час. Представник третьої особи у судовому засіданні вважала, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині телефонних розмов, щосуботніх побачень та спілкувань з 10.00 до 18.00 години. В іншій частині щодо задоволення позовних вимог заперечувала, обґрунтовуючи свої доводи інтересами дитини. Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони знайомі з сторонами у справі та їм відомо про існування конфлікту щодо участі батька, баби та діда з боку батька у вихованні та спілкуванні з [PERSON], оскільки матір хлопчика [PERSON] щодо такого спілкування заперечує, дитину позивачам не надає. Суд, вислухавши позивачів та їх представника, представника відповідача, представника органу опіки і піклування, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Положеннями ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 24.09.2010 року було укладено шлюб, який за позовом [PERSON] 23.03.2012 року судом було розірвано. Під час шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю в с.Матяшівка Обухівського району по місцю проживання батьків відповідача. Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації №1188 від 31 серпня 2012 року позивачу [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні та праві спілкування з дитиною щосуботи з 09.00 до 12.00 години за місцем проживання батька в [ADDRESS] в присутності бабусі малолітнього - [PERSON] та дідуся [PERSON], не виїжджаючи за межі Київської області за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Вказаним розпорядженням зобов'язано відповідача не перешкоджати батьку у здійсненні своїх прав щодо виховання дитини, а також у його праві постійно спілкуватися з дитиною через засоби зв'язку. В судовому засіданні сторонами визнається та з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перешкоджає позивачам зустрічатися та спілкуватися з сином (внуком) з жовтня 2014 року. Розпорядження Обухівської районної держадміністрації №1188 від 31 серпня 2012 року фактично відповідачем не виконується. Як встановлено при розгляді справи, сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її батька, бабусі та дідуся, внаслідок чого позивачі звернулись до суду з даним позовом, в якому просить визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. На виконання ухвали суду, постановленоъ в межах розгляду даної справи, Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області №19 від 23.01.2015 року «Про участь у вихованні малолітнього [PERSON] [INFO]» визначено спосіб участі у вихованні шляхом реалізації права спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] щотижня в суботу з 10.00 до 18.00 години, при умові, якщо дитина не буде хворою. Виходячи з встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивачів необхідно встановити порядок участі у вихованні дитини, який визначено у Розпорядженні районної державної адміністрації №19 від 23.01.2015 року, оскільки воно прийнято відповідно норм СК України, Закону України «Про охорону дитинства», з врахуванням рекомендації комісії з питань захисту прав дитини. Суд вважає, що встановлення саме такого способу участі позивачів у вихованні малолітнього [PERSON] буде повністю відповідати інтересам дитини, а також не буде порушувати права батьків дитини, її бабусі та дідуся на виховання та спілкування з дитиною. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище.

Outcome: partial