Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] в особі представника звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 30000,00 доларів США. В обґрунтування вимог зазначила, що 26.04.2013 він уклала з відповідачем договір позики, відповідно до якого передала відповідачу кошти в сумі 60000,00 доларів США, про що було складено розписку. Термін повернення коштів в розписці не зазначений, але в усній формі відповідач пообіцяв повернути кошти найближчим часом. До теперішнього часу відповідач повернув борг частково, в розмірі 30000,00 доларів США. На даний час залишок боргу відповідачем не повернуто, добровільно повернути борг не бажає. У зв'язку з неповерненням відповідачем боргу, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 30000,00 доларів США та відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 8120,00 грн. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд постановляє заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 26.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв грошові кошти в сумі 60000,00 доларів США. На підтвердження укладання договору позики [PERSON] надав позивачу розписку написану власноручно. 29.10.2013 відповідач повернув позивачу грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США, 05.11.2013 - 15000,00 доларів США та 20.01.2015 - 5000,00 доларів США. (а.с.7-8). На теперішній час відповідачем борг в повному обсязі не повернуто, таким чином, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає 30000,00 доларів США. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору між [PERSON] та [PERSON], але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що діяв на день звернення до суду з зазначеним позовом. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Оскільки позивачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 гривень. За таких обставин, суд задовольняє позов в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 8120,00 грн. відповідно до ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved