Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] 23.10.2015 року звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Олишівської селищної ради Чернігівського району 16 сесії 5 скликання від 21 грудня 2007 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1540 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану по [ADDRESS], та визнання недійсним і скасування Державного акту серії [NUMBER] на право власності на вказану земельну ділянку. Позов обґрунтовується ти, що 12.10.1999 року [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. [INFO] померла його мати [PERSON], яка за вищевказаним договором і продала йому будинок. Після відкриття спадщини він дізнався, що до кола спадщини входить в тому числі і земельна ділянка площею 0,1540 га по [ADDRESS], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Таким чином передача земельної ділянки органом місцевого самоврядування іншій особі порушує права позивача і унеможливлює реалізувати його право на безоплатне отримання землі у власність шляхом приватизації спірної земельної ділянки. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовні заяві та пояснили, що станом на дату прийняття рішення про безоплатну передачу у власність земельної ділянки по [ADDRESS], [PERSON] вже вісім років не була власником житлового будинку за вищезазначеною адресою, а отже і не була користувачем земельної ділянки. Отже дана земельна ділянка була передана незаконно, так як будинок знаходиться в сільській місцевості і земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства є невід'ємною його частиною. Представник відповідача - голова Олишівської селищної ради у вирішенні позову поклався на розсуд суду та пояснив, що кожна особа, яка на території населеного пункту проживає більше 10 років має право подати заяву про безоплатну передачу їй у власність вільної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Так як, згідно кадастрової книги земельна ділянка по [ADDRESS] нікому не була передана у власність, а значилась у користуванні за покійною [PERSON] то і було прийнято рішення про надання їй дозволу на приватизацію. Третя особа та її представник у засіданні позов не визнали, надали заперечення які зводяться до того, що [PERSON] скористалась своїм законним правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки проживала [ADDRESS] з 1969 року і використовувала її за цільовим призначенням. У позивача відсутні правові підстави для посилання на ч.2 ст.120 ЗК України, так як норми статті прив'язують будівлю до землі на якій вона розташована і на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області, яке залишив в силі апеляційний суд Чернігівської області, [PERSON] отримав у повному обсязі земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд. Таким чином передача у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1540 га ні в якому разі не порушує права власника житлового будинку на обслуговування будинку і господарських споруд, що розміщені біля нього. У зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. до суду не з'явилась, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши усі наявні матеріали справи та об'єктивно оцінивши подані докази, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, з наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] Чернігівського району Чернігівської області на підставі договору купівлі - продажу від 20.10.1999 року, укладеного між ним та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієвою В.В., зареєстрованого в реєстрі за №І-3774. Державна реєстрація права на нерухоме майно здійснена 06.07.2013 року. /а.с.10, 11/ Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у м. Чернігові, а за життя, 28.05.2008 року, [PERSON] зробила посвідчене у виконавчому комітеті Олишівської селищної ради Чернігівського району, розпорядження за яким своїм спадкоємцем, до всього належного їй майна призначила третю особу [PERSON] /а.с.13, 14/ Рішенням 16 сесії 5 скликання Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 21.12.2007 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,1540 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS]. На підставі цього рішення вона 03.12.2008 року отримала Державний акт серії [NUMBER], а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. Цим же рішенням [PERSON] отримала у власність і другу земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. /а.с.12, 42-48/ Однак, згідно рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06.05.2015 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22.06.2015 року, рішення 16 сесії 5 скликання Олишівської селищної ради від 21.12.2007 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] визнано незаконним та скасовано, а також визнано недійсним та скасовано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га виданий на ім'я [PERSON], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Суд своє рішення мотивував тим, що оскільки [PERSON] набув у 1999 році у власність домоволодіння, то відповідно до приписів ст.134 ЦК УРСР та ст.120 ЦК України до нього перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок та господарські споруди, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, а тому рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність у 2007 році покійній [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку та господарських будівель є протиправним і підлягає скасуванню. /а.с.16-20, 40-41/ Як вбачається з приписів статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, що стосується справи, належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до частини 1 стаття 118, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно довідки виконкому Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №1434 від 20.11.2015 року, [PERSON] на день смерті, [INFO] була зареєстрована [ADDRESS], одна. /а.с.70/ Провівши аналіз вищевказаних документів у їх сукупності, визначившись з характером спірних правовідносин та правовими нормами, що підлягають застосуванню, перевіривши у повному обсязі доводи сторін, суд дійшов висновку, що Олишівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області в межах своїх повноважень правомірно передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1540 га, для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], оскільки земельна ділянка знаходилась в комунальній власності і перебувала в користуванні [PERSON], з дотриманням вимог ст.ст.116, 118, 121, 122 ЗК України, при цьому жодним чином не порушила права позивача, як власника житлового будинку за вищезазначеною адресою, так як він має, як власник домоволодіння, лише право, відповідно до положень ст.120 ЦК України, користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок та господарські споруди, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, тобто покійної матері [PERSON], і таке його право було захищене судом у вказаному вище рішенні від 06 травня 2015 року. Отже, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не ґрунтуються на нормах права.

Outcome: dismissed