Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом, вимоги якого в ході розгляду справи уточнив, про стягнення з [PERSON] (надалі - Відповідач-1, Позичальник) в примусовому порядку заборгованості за договором позики від 01.08.2013 р. в розмірі 19000,00 грн., посилаючись на те, що Відповідач-1, позичивши у нього суму коштів 20000,00 грн., у встановлений договором строк, а саме, 15.12.2013 р., в добровільному порядку їх не повернув. Крім того, з посиланням на положення ст. 1048 ЦК України ставить питання про стягнення з Відповідача-1 процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 9703,01 грн. Також, в зв'язку з несвоєчасним виконанням грошових зобов'язань, в порядку ст. 625 ЦК України, Позивач просить стягнути з Відповідача-1 борг з урахуванням 3% річних від простроченої суми, що становить 1527,12 грн., інфляційне збільшення суми основного боргу у розмірі 17 825,49 грн., а також судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору та наданням правової допомоги. Щодо позовних вимог до [PERSON] (надалі - Відповідач-2, Поручитель), вказує, на те, що остання за Договором часткової поруки від 01.08.2013 р. частково поручалася перед Позивачем за виконання обов'язків Відповідачем-1 за вищезазначеним Договором позики від 01.08.2013 р. щодо повернення суми позики, у тому числі відповідних штрафних санкцій за Договором позики, пов'язаних з простроченням строків повернення позики на суму, що дорівнює 1 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву з підстав, викладених в ній, підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з урахуванням уточнення позовних вимог. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не подавали. Представник позивача, заперечив проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що за Договором позики від 01.08.2013 р., укладеному у формі розписки, Відповідач-1 отримав в борг у Позивача 20000,00 грн., які зобов'язався повернути до 15.12.2013 р. Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно доводів Позивача, які Відповідачем-1 в належний спосіб не спростовані, у встановлений строк позичені кошти Відповідач-1 не повернув. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно наведеного Позивачем розрахунку інфляційне збільшення суми основного боргу 20000,00 грн. за період з 15.12.2013 р. по 30.06.2016 р. становить 17825,49 грн.; 3% річних від простроченої суми основного боргу за той же період - 1527,12 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином розмір процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 15.12.2013 р. по 30.06.2016 р. становить 9703,01 грн. Правильність таких розрахунків Позивача перевірена судом та Відповідачами не оспорюється. Крім того, судовим розглядом встановлено, що в забезпечення виконання Відподвачем-1 зобов'язань за Договором позики від 01.08.2013 р., того ж дня між Позивачем та Відподвіачем-2 укладено Договір часткової поруки, відповідно до умов якого Відповідач-2 частково, а саме, у сумі 1000,00 грн. поручається перед Позивачем за виконання Відподвіачем-1 обов'язків за вищевказаним Договором позики. Пунктом 1.2. Договору поруки його сторони досягли згоди, що Відподвіач-2 відповідає перед Позивачем за виконання Відподвіачем-1 зобов'язань за Договором позики щодо повернення суми позики, у тому числі сплати відповідних штрафних санкцій за Договором позики, пов'язаних з простроченням строків повернення суми позики на суму, що дорівнює 1000,00 грн. Відповдіач-2 не несе відповідальності за виконання Відподвіачем-1 будь-яких зобов'язань за Договором позики на суму, що перевищує 1000,00 грн. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Положеннями ст.. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи, що судовим розглядом встановлено неналежне виконання Відповдіачем-1 взятих на себе зобов'язань з повернення боргу в обумовлені договором позики строки, а Договором поруки від 01.08.2013 р., р. встановлено часткову відповідальність Відподвіача-2 в межах суми 1000,00 грн., саме такий розмір грошових коштів підлягає стягненню з Відповідача-2 в примусовому порядку. Суд, враховуючи викладене, знаходить вимоги позивача обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. Відповідно до ст.88 ЦПК України відшкодуванню підлягають понесені та документально підтверджені судові витрати Позивача на оплату правової допомоги в розмірі 4000,00 грн., сплачені ним на підстав Договору про надання правової допомоги від 20.06.2016 р., укладеного з Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та партнери» згідно Акту прийому передачі наданих послуг від 29.06.2016 р. та квитанції № 16 від 01.07.2016 р., та у сумі судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved