Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] 03.02.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] посилаючись на те, що відповідачка є його колишньою дружиною, зареєстрована в спірній квартирі, але не проживає за вказаною адресою постійно з липня 2014 року оскільки створила фактичну іншу сім»ю, зазначена квартира є його (позивача) приватною власністю. Оскільки відповідачка в квартирі не проживає понад рік, але залишається бути зареєстрованою за адресою спірної квартири, чим фактично перешкоджає позивачу у повній мірі здійснювати свої права, як власника житла, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві; відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась повторно; про час та місце розгляду справи відповідачка була повідомлена належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, будь-яких клопотань від неї не надходило. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 04.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 04.09.2008 року за реєстровим №9801, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]; право власності на квартиру на ім'я позивача зареєстровано в БТІ м. Києва 16.01.2009 року; квартира [ADDRESS] є двокімнатною, житловою площею 29,70 кв. м, загальною площею 74,00 кв. м (а.с.8-9). Згідно довідки форми №3 від 08.06.2016 року - в квартирі №112 зареєстровані чотири особи - позивач [PERSON], [PERSON] (відповідач), а також діти - син [PERSON], 2011 року народження та син позивача від першого шлюбу [PERSON], 2005 року народження; відповідачка [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі з 05.04.2011 року (а.с. 40). [PERSON] і [PERSON] (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.10.2010 року; рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/16388/15-ц від 23.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано; від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.10-11). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї (колишнього члена сім'ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (справа №753/16388/15-ц), судом було встановлено факт окремого проживання сторін (подружжя) з 2014 року (а.с.10). Відповідачкою [PERSON] будь-яких заперечень по суті справи судові не надано. За таких обставин, суд вважає, що ствердження позивача про те, що відповідачка [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з липня 2014 року постійно (понад 1 рік); належного відповідачці майна в спірній квартирі не має; будь-яких домовленостей або договорів між позивачем та відповідачкою щодо користування квартирою №112 не укладалось та не існує, в судовому засіданні не спростовані. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані докази у їх сукупності, те, що право власності позивача [PERSON] відповідно до правовстановлюючого документа на квартиру не є оспорюваним на день розгляду справи, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов підлягає задоволенню; рішення суду про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для скасування реєстрації фізичної особи за конкретною адресою. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача (551,20 + 420,00) = 971 грн. 20 коп., як судові витрати (а.с.2, 3, 43).

Outcome: approved