Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] 17.06.2014 року звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] зазначав, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем - обіймає посаду старшого інженера з комп»ютерних систем з 01.12.2009 року, з посадовим місячним окладом 7210,50 грн.; починаючи з 19.03.2014 року, без повідомлення причин відповідач не здійснює виплату заробітної плати позивачу; тобто відповідач має заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати - за другу половину березня 2014 року, за квітень та травень 2014 року та частково за червень 2014 року (на дату звернення до суду) - у загальному розмірі 14774,84 грн., тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. 30.07.2014 року Позивачем подано заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої позивач зазначав, що відповідно до наказу №184-НК від 18.06.2014 року він звільнений з роботи з Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» з 18.06.2014 року, за власним бажанням - згідно ст.38 КЗпП України; його було ознайомлено з наказом про звільнення під розпис та належно оформлену трудову книжку йому було видано на руки; з моменту подання позовної заяви до суду відповідачем було частково сплачено позивачеві заборгованість із заробітної плати; проте, Відповідачем не було здійснено з Позивачем повного розрахунку на день звільнення. Так, при звільненні відповідачем було виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки (за 47 календарних днів) в розмірі 14594,44 грн.; при цьому, дохід позивача за період з 01.06.2013 року по 31.05.2014 року становив 119696,58 грн.; отже, середньоденна заробітна плата для розрахунку становить 337,17 грн., тому сума грошової компенсації становитиме 15846,99 грн.; тобто, відповідачем не доплачено позивачу (15846,99 - 14594,44) = 1252,55 грн. Крім того, виходячи із посадового окладу позивача у розмірі 7210,50 грн. та відпрацьованих у квітні 2014 року (21) та травні 2014 року (19) - всього 40 робочих днів, середньоденна заробітна плата позивача становить 360,53 грн.; отже, за затримку повного розрахунку при звільненні - з 19.06.2014 року відповідач зобов»язаний сплатити позивачу середній заробіток з розрахунку 360,53 грн. за кожен день затримки розрахунку; зазначеними порушеннями відповідачем законних прав позивача йому завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює грошовою сумою 1000,00 грн. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить суд - стягнути з відповідача на його користь: 1) заборгованість із заробітної плати (за відпрацьований час) в сумі 6334,75 грн.; 2) недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 1252,55 грн.; 3) середній заробіток за час затримки розрахунку, виходячи з середньоденного розміру 360,53 грн. за кожен день затримки; 4) моральну шкоду - у розмірі 1000,00 грн. 25.12.2014 року Позивачем було подано заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, згідно якої позивач зазначав: 22.10.2014 року відповідачем на банківську картку позивача у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було зараховано кошти в розмірі 1064,70 грн., з пояснень представника відповідача - зазначена сума це компенсація недоплати за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні. Крім того, 18.11.2014 року відповідачем на банківську картку позивача у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було зараховано кошти в розмірі 10233,89 грн., з пояснень представника відповідача, вказана сума є компенсацією середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 18.06.2014 року по 22.07.2014 року. Оскільки повний розрахунок з позивачем був здійснений 22.10.2014 року, тому відповідач повинен додатково сплатити середній заробіток за час затримки за період з 23.07.2014 року по 22.10.2014 року (за 65 робочих днів), з розрахунку 360,53 х 65 = 23434,45 грн. Відповідно до останньої уточненої позовної заяви позивач [PERSON] просить постановити рішення, яким стягнути з Відповідача на його користь - 1) заборгованість із заробітної плати (за відпрацьований час) в сумі 6334,75 грн.; 2) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.07.2014 року по 22.10.2014 року (за 65 робочих днів), з розрахунку 360,53 х 65 = 23434,45 грн.; 3) в порядку відшкодування моральної шкоди - 1000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги в редакції заяви про збільшених вимог від 25.12.2014 року підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі; представники відповідача ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» - Кушнаренко Н.І., Остапчук М.Г., Карпенко В.О. позов не визнали; стверджуючи, що позовні вимоги позивача є безпідставними; ухвалою Господарського суду Вінницької області від 22.07.2014 року було порушено провадження у справі про банкрутство ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» (відповідача); оскільки Позивач 22.08.2014 року звернувся до Господарського суду Вінницької області із заявою про визнання грошових вимог кредитора (позивача) до Боржника (відповідача) у розмірі 19845,32 грн.; ухвалою від 16.12.2014 року у справі №902/798/14 Господарським судом Вінницької області [PERSON] було відмовлено в задоволенні вищевказаної заяви; Позивач з 19.03.2014 року по 18.06.2014 року не з»являвся на роботу до Відповідача; незважаючи на це, відповідачем був здійснений розрахунок та виплата заробітної плати та інших виплат, загальна сума цих виплат становить 36500,87 грн.; отже, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у повному обсязі, а провадження у даній справі підлягає закриттю згідно ст.205 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що клопотання представників відповідача щодо закриття провадження у даній справі за позовом [PERSON] з наведених у клопотанні підстав є безпідставним, а по суті позовні вимоги [PERSON] - в об»ємі підтриманих Позивачем вимог в судовому засіданні - не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно наказу №1029-нк від 10.09.2007 року [PERSON], [INFO] був прийнятий на роботу на посаду інженера з комп»ютерних систем департаменту інформаційних технологій ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff»; наказом №622-нк від 01.12.2009 року він був переведений на посаду старшого інженера з комп»ютерних систем цього ж підприємства, із встановленням йому розміру посадового окладу 7210,00 грн. на місяць (а.с.9-11 т.1). Згідно наказу №184-НК від 18.06.2014 року [PERSON] був звільнений з роботи з посади старшого інженера з комп»ютерних систем з 18.06.2014 року, за згодою сторін - згідно п.1 ст.36 КЗпП України, із зазначенням в наказі про виплату йому компенсації за невикористану відпустку за 47 днів (а.с.32 т.1). Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 17.06.2014 року, посилаючись на те, що відповідачем (роботодавцем) порушені його трудові права, які підлягають судовому захисту, та в подальшому збільшив свої позовні вимоги - з урахуванням обставин його звільнення; судом було відкрито провадження у справі №753/11213/14 - 07.07.2014 року. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 22.07.2014 року було порушено провадження у справі про банкрутство ДП «Українська горілчана компанія «Nemiroff» та введено процедуру розпорядження майном боржника до 13.11.2014 року; 23.07.2014 року було оголошено про порушення справи про банкрутство (а.с.51-59 т.1). 18.08.2014 року [PERSON] звернувся до Господарського суду Вінницької області як кредитор із заявою в порядку ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» про задоволення його вимог до боржника на суму 19845,32 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Відповідачем за період квітень, травень та червень 2014 року не було здійснено нарахування та відповідні виплати заробітної плати у повному обсязі, а саме: за квітень 2014 року - не сплачено (7210,50 - 4807,40) = 2403,10 грн., за травень 2014 року - не сплачено (7210,00 - 4806,86) = 2403,64 грн., за червень 2014 року (по день звільнення) - не сплачено (4584,03 - 3056,02) = 1528,01 грн., а всього - недоплата становить (2403,10 + 2403,64 + 1528,01) = 6334,75 грн.; що підприємством (відповідачем) йому не було здійснено нарахування та відповідні виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки (за 47 днів) - недоплата становить 1252,55 грн.; та у зв»язку з не проведенням відповідачем належного розрахунку на день звільнення, позивачем було заявлено вимогу відповідно до положень ст.117 КЗпП України про виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (за період з 19.06.2014 року по 22.07.2014 року - за 34 дні), виходячи з розміру середньоденного заробітку 360,53 грн. - у розмірі 12258,02 грн. (а.с.14-19 т.1). Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.08.2014 року вищезазначена заява [PERSON] від 18.08.2014 року була призначена до розгляду в судовому засіданні на 17.09.2014 року (а.с.60-66 т.1). За кінцевим результатом розгляду зазначеної заяви [PERSON] господарським судом - Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.12.2014 року в задоволенні заяви [PERSON] від 18.08.2014 року про включення до складу кредиторів Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» з сумою грошових вимог в розмірі 19845,32 грн. було відмовлено; при цьому [PERSON] в судове засідання не з»явився (а.с.85-117 т.2); в даній частині Ухвала Господарського суду Вінницької області від 16.12.2014 року набрала законної сили, апеляційна скарга на зазначену ухвалу [PERSON] не подавалась (а.с.186-200 т.2). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. За встановлених обставин, ураховуючи, що процедуру вирішення звернення позивача до господарського суду із заявою про задоволення вимог кредитора завершено; з позовом у даній справі (№753/11213/14) [PERSON] звернувся до порушення провадження у справі про банкрутство Боржника (відповідача); позивачем також заявлено окрему вимогу до відповідача про відшкодування моральної (немайнової) шкоди; позивач, підтримуючи позовні вимоги у даному провадженні у повному обсязі уточнених вимог (в редакції від 25.12.2014 року), наполягає на судовому розгляді позову у цьому провадженні, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання представників Відповідача щодо закриття провадження у даній справі згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України. Щодо заявлених та підтриманих позивачем вимог по суті, суд приходить до наступного. Позивачем [PERSON] в судовому засіданні підтримані позовні вимоги щодо: стягнення з Відповідача на його користь - заборгованості із заробітної плати (за відпрацьований час) в сумі 6334,75 грн. (дана вимога також заявлялась позивачем у межах заяви кредитора до господарського суду); середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.07.2014 року по 22.10.2014 року (за 65 робочих днів), з розрахунку 360,53 х 65 = 23434,45 грн.; та в порядку відшкодування моральної шкоди - 1000,00 грн. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; структурно заробітна плата складається із основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно положень ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами; якщо колективний договір на підприємстві не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов»язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Згідно ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.03.2014 року по 18.06.2014 року позивачеві було нараховано заробітну плату: за березень - 7210,50 грн., за квітень - 4807,40 грн., за травень - 4806,86 грн., за червень (до дня звільнення) - 3056,02 грн. плюс компенсація за невикористану відпустку (47 днів) - 14594,44 грн., а всього 34475,22 грн., з них до виплати - 25202,28 грн. (а.с.35 т.1); отримання позивачем вказаних нарахованих до виплати сум позивачем не оспорюється, тощо (а.с.159-160 т.2). Позивач [PERSON] свої вимоги в частині стягнення заробітної плати в сумі 6334,75 грн. обґрунтовує тим, що за квітень - червень 2014 року відповідачем йому не донараховано заробітну плату, виходячи з повного окладу 7210,50 грн., тобто фактично розрахунок проводився з 2/3 посадового окладу, з урахуванням режиму простою на підприємстві. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, згідно наказів генерального директора підприємства Сорочинського Ю.В. - від 31.03.2014 року, від 07.04.2014 року, від 14.04.2014 року, від 22.04.2014 року, від 02.06.2014 року та від 27.06.2014 року - на підприємстві відповідача було встановлено режим простою, із встановленням порядку оплати заробітної плати працівникам, виходячи з положень ст.113 КЗпП України (не нижче від двох третин встановленого працівникові розряду/окладу); а працівникам дозволено було не виходити на роботу до закінчення простою - у період з 24.03.2014 року по 31.07.2014 року (а.с.79-84 т.1, 170-171 т.2). Щодо існування зазначених наказів по підприємству відповідача позивач [PERSON] не заперечує, а ствердження представників відповідача про те, що у зазначений період (у тому числі - розрахунковий за вимогами позивача) [PERSON] не був присутнім на робочому місці (не виходив на роботу), позивачем та матеріалами справи не спростовані (а.с.101-114, 115-123, 124-132, 133-138 т.1). За таким обставин, посилання представників відповідача на те, що відповідачем, у зв»язку із порушенням справи про банкрутство, було прийнято рішення про додаткові нарахування та виплату, у тому числі [PERSON], в порядку погашення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 22.07.2014 року (порушення провадження у справі про банкрутство) - у розмірі 10233,89 грн., згідно відомості від 18.11.2014 року (а.с.142-143, 157-158 т.2), не можуть бути підставою для задоволення вимог Позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 6334,75 грн. та середнього заробітку за період з 22.07.2014 року по 22.10.2014 року, оскільки позивач в період березня - червня 2014 року не виконував безпосередньо своїх обов»язків за посадою до дня звільнення (а.с.174-206 т.1). Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позову [PERSON], у тому числі в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн., не встановлено; позовні вимоги заявлені без достатніх правових підстав та обґрунтування, тобто в задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

Outcome: dismissed