Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] в березні 2018 року звернулася до суду з даним позовом у зв`язку з розпадом сім`ї, що є підставою для розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що від шлюбу вони дітей не мають, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, останні роки між ними постійно виникали сварки, а тому подальше збереження сім`ї вважає неможливим, що суперечить її інтересам. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та категорично наполягали на його задоволенні. Позивачка в суді ствердила, що збереження сім`ї з відповідачем вважає неможливим, оскільки вони з березня 2018 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, їхня сім`я розпалась, оскільки вони мають різні погляди на життя, народження дітей, ведення домашнього господарства тощо. За час розгляду справи (більше півтора року) в суді примирення між ними не відбулося. Через небажання чоловіка мати дітей протягом перебування в шлюбі з 2010 року, вона тривалий час позбавлена права на материнство, втратила довгі роки на чоловіка, й унаслідок непоправного погіршення стосунків із ним остаточно втратила будь-яке бажання мати з ним сім`ю й дітей. Пояснила, що бажає створити нову сім`ю, а відтак збереження сім'ї з відповідачем вважала неможливим й наполягала на розірванні шлюбу. В цьому зв`язку позивачка та її представник можливість примирення подружжя та збереження шлюбу категорично відкинули та наполягали на задоволенні позову. Відповідач та його представник позов не визнали та наполягали на збереженні сім`ї та примиренні подружжя. Просили надати час для цього. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 жовтня 2010 року, від якого дітей не мають. З березня 2018 року сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 49 СК України дружина має право на материнство. Небажання чоловіка мати дитину або нездатність його до зачаття дитини може бути причиною розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В суді позивачка категорично наполягала на розірванні шлюбу та не вбачала жодної можливості для збереження сім`ї й примирення з відповідачем. Відповідач в суді не зміг пояснити, яким чином, у який спосіб він вживатиме заходи до примирення з дружиною, коли сама позивачка таку можливість категорично відкидає, тоді як востаннє сторони спілкувалися й зустрічались лише в травні 2018 року. За таких умов під час судового засідання судом вжито заходи до примирення подружжя, й з огляду на позицію позивачки суд переконався в неможливості і нездійсненності такого примирення. З огляду на позицію сторони позивача, взаємні відносини сторін по справі, відсутність у подружжя дітей, суд не вбачає можливості надати сторонам час для примирення, що є недоцільним, які протягом розгляду справи в суді (один рік і дев`ять місяців) так і не примирилися, передумов для цього під час розгляду справи судом також не встановлено. Суд також враховує доводи сторони позивача про те, що між подружжям склалися напружені відносини, коли позивачка будь-які можливості збереження сім`ї з відповідачем попри бажання останнього для себе не вбачає. Відтак, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя й збереження сім`ї є неможливим та інтересам позивачки не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved