Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] , в особі уповноваженого представника - [PERSON] звернулася до Приватного акціонерного товариства «Андезит», Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Відділу державної реєстрації виконавчого комітету, третя особа без самостійних вимог Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про скасування арешту на нерухоме майно. Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , який являвся братом позивачки. 30 травня 2017 року державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Ластівкою А.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я сестри померлого [PERSON] , [INFO] , зареєстровано в реєстрі за № 3-308, на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , що належав померлому на підставі рішення Ужгородського міського народного суду від 19.02.2005 року за № 2-844/05 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Державною службою речових прав від 06.03.2017 року за індексним номером 81837411. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 06.03.2017 року [PERSON] , зареєстровано обтяження (заборону) 05.10.2006 року за № 3837220 реєстратором: Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 25.10.1968 року, об`єкт обтяження - стан будинку цілий, добудований, жилий, власник [PERSON] , додаткові дані: архівний номер 662631LVOV31, архівна дата [INFO] , дата виникнення 25.10.1968, № реєстра 16780-208, внутр. № 4201D2F29EP522A6446, КОМЕНТАР 3521-116. Представник позивача зазначає, що відповідно до довідки, виданої завідуючою Першої Ужгородської державної нотаріальної контори В.М.Митровка № 705/01-16 від 14 серпня 2017 року, згідно архівних даних Реєстру для реєстрації заборон за 1961-1989 рік та Алфавітної книги обліку заборон відчуження нерухомого майна з 1946 по 1991 року на підставі повідомлення «Радванське кар`єроуправління» № 2 від 25.10.1968 року, порядковий номер № 3521-116 від 25.10.1968 року реєстратором Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою 25.10.1968 року було зареєстровано заборону (архівний запис) на житловий будинок за адресою : [ADDRESS] , на прізвище [PERSON] в зв`язку з видачею ссуди (позики) 700 рублів (реєстраційний номер обтяження № 3837220 від 05.10.2006 року). Обгрунтовуючи позов представник позивача зазначає, що в 2017 році саме з вищенаведених документів при підготовці до спадкування позивачці стало відомо про існування обтяження на спадковий будинок. Весь час з 1968 року жодна установа чи організація не зверталась до її батька з вимогою про повернення позики (ссуди). Будь-які звернення з позовом до суду з приводу стягнення боргу також відсутні. За цей час підприємство «Радванське кар`єроуправління», яке надавало померлому ссуду, було ліквідоване і на даний момент не існує, що підтверджується інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.11.2017 року, згідно якої відомості про «Радванське кар`єроуправління» у реєстрі відсутні. Представник позивача зазначає, що правонаступником «Радванського кар`єроуправління» стало Мале Підприємство «Андезит», яке згодом було перетворене на АТЗТ «Андезит», а на даний час - перетворене на ПрАТ «Андезит», що було повідомлено представнику позивачки в телефонному режимі та підтверджується інформацією з інтернет- ресурсу «Трибуна» (публікація від [INFO] під назвою « [INFO] »). Представник позивача зазначає, що на даний час існування заборони порушує права позивача, вона не може розпорядитись успадкованою власністю. На думку представника позивача , підприємство «Радванське кар`єроуправління» своєчасно після повернення позики [PERSON] не надіслало повідомлення нотаріальній конторі про зняття заборони. В 2006 році було запроваджено електронний реєстр - Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, до якого Інформаційним центром МЮУ під логіками державних нотаріальних контор було внесено всю інформацію з паперових носіїв про накладені не зняті заборони на відчуження нерухомого майна, в тому числі і заборона на належне [PERSON] нерухоме майно. Позивач через перебування майна під забороною не має можливості розпоряджатись своїм майном. Представник позивача зазначає, що підприємства «Радванське кар`єроуправління» на даний час вже не існує, правонаступник ПрАТ «Андезит» зацікавленості щодо виданої позики не виявляє. В зв`язку з вищенаведеним просить суд скасувати арешт на нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , та заборону на його відчуження, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 3837220, 05.10.2006 року 11:00:50, на підставі повідомлення б/н від 25.10.1968 року, реєстратор : Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, який внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на особу нині померлого [PERSON] , який помер [INFO] та зобов`язати Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Ужгородської міської ради виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за № 3837220 про арешт на нерухоме майно . Позиція сторін справи : Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Від позивача та представника позивача надійшла до суду спільна заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. В насупне судове засідання після оголошеної в судовому засіданні перерви не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача ПрАТ «Андезит» в судове засідання не зявився. Надав суду відзив на позов відповідно до якого проти задоволення позову заперечує, зокрема зазначив, що доводи позивача про те, що ПрАТ «Андезит» є правонасупником «Радванського кар`єроуправління» не підтверджені належними доказами. Надана позивачем публікація інтернет ресурсу не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні приписів статей, 77, 78, 79 ЦПК України, оскільки не дає змогу встановити наявність відносин правонаступництва між «Радванським кар`єроуправлінням» та ПрАТ «Андезит». Разом з тим вказує на те, що відсутні будь-які зобов`язальні відносини між ПрАТ «Андезит» та братом позивача [PERSON] , чи батьком позивача [PERSON] на особу якого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою внесено запис про заборону на відчуження нерухомого майна - житловий будинок по [ADDRESS] , що належить позивачу та який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 3837220, 05.10.2016 року на підставі повідомлення б/н від 25.10.1968 року, доказів протилежного позивачем не надано. Вказує на те, що ПрАТ «Андезит» є неналежним відповідачем у даній справі, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову. Окрім того, вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права , оскільки згідно інформації в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 3837220, 05.10.2016 року зареєстровано обтяження ( заборона) відчуження нерхомого майна , а арешт на житловий будинок не зареєстровано. Просив відмовити у задоволенні позову. Надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі. Представник виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Відділу державної реєстрації виконавчого комітету в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи без самостійних вимог Першої Ужгородської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 04.10.2019 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву. 23.10.2019 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі. 23.10.2019 року представником відповідача виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Відділу державної реєстрації виконавчого комітету подано до суду заяву про розгляд справи без його участі. 23.10.2019 року представником відповідача ПрАТ «Андезит» подано до суду заяву про розгляд справи без його участі. 19.05.2021 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про відкладення розгляду справи. 21.10.2021 року позивачем та її представником через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без їх участі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04 лютого 2019 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, та залишено позовні вимоги в частині зобов`язання вчинити певні дії без розгляду. Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 28.11.2016 року. Як встановлено судом, 30 травня 2017 року державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Ластівкою А.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом сестрі померлого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яке зареєстровано в реєстрі за № 3-308, на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS] , що належав померлому на підставі рішення Ужгородського міського народного суду від 19.02.2005 року за № 2-844/05 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Державною службою речових прав від 06.03.2017 року за індексним номером 81837411. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 81829790 сформованого 06.03.2017 року [PERSON] виконавчий комітет Ужгородської міської ради на підставі заяви з реєстраційним номером 21484250 від 28.02.2017 року [PERSON] , зареєстровано обтяження (заборону) 05.10.2006 року за № 3837220 реєстратором: Першою ужгородською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 25.10.1968 року, об`єкт обтяження - будинок цілий, добудований, жилий за адресою : [ADDRESS] , власник [PERSON] , додаткові дані: архівний номер 662631LVOV31, архівна дата [INFO] , дата виникнення 25.10.1968, № реєстра 16780-208, внутр,№ 4201D2F29EP522A6446, КОМЕНТАР 3521-116. ( а.с. 15) Відповідно до довідки, виданої завідуючою Першої Ужгородської державної нотаріальної контори В.М.Митровкою № 705/01-16 від 14 серпня 2017 року, згідно архівних даних Реєстру для реєстрації заборон за 1961-1989 рік та Алфавітної книги обліку заборон відчуження нерухомого майна з 1946 по 1991 року на підставі повідомлення «Радванське кар`єроуправління» № 2 від 25.10.1968 року, порядковий номер № 3521-116 від 25.10.1968 року реєстратором Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою 25.10.1968 року було зареєстровано заборону (архівний запис) на житловий будинок за адресою : [ADDRESS] , на прізвище [PERSON] в зв`язку з видачею ссуди (позики) 700 рублів (реєстраційний номер обтяження № 3837220 від 05.10.2006 року). ( а.с.12) Як встановлено судом, відомості про підприємство «Радванське кар`єроуправління» відсутні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що стверджується даними витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.11.2017 року. ( а.с. 25) Аргументи представника позивача про те, що ПрАТ «Андезит» є правонаступником «Радванського кар`єроуправління» у судовому засіданні жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Як встановлено судом, відомості про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа ПрАТ «Андезит», відсутні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПрАТ «Андезит». Надана представником позивача публікація з інтернет- ресурсу (публікація від [INFO] під назвою «Кар`єрний кар`єрист...») не є належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні приписів статей, 77, 78, 79 ЦПК України, оскільки не підтверджує наявність відносин правонаступництва між «Радванським кар`єроуправлінням» та ПрАТ «Андезит». Предметом позовних вимог є скасування арешту на нерухоме майно. Нормативно-правове обґрунтування : Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 5 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначе-ний законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач не вказував, чим саме його права порушені ПрАТ «Андезит». Позивач обмежився доводами про те, що ПрАТ «Андезит» є правонаступником «Радванського кар`єроуправління», проте вказані доводи жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Аналіз наведеного дає підстави вважати, що ПрАТ «Андезит» є неналежним відповідачем по даній справі. Згідно ч.1ст.48 ЦПК України, який вступив в дію з 15.12.2017 року,сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого предявити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Предявляючи даний позов, позивач в якості відповідача зазначила ПрАТ «Андезит». В процесі розгляду справи, в порядку ст.51 ЦПК України, не здійснювалася заміна відповідача чи залучення до справи співвідповідача. Позивачем не заявлялись клопотання про заміну неналежного відповідача на належного відповідача. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено правовий висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Аналогічну правову позицію наведено у Постанові Касаційного цивільного суд у складі Верховного Суд по справі № 583/3361/17 від 25 квітня 2019 року. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено , що ПрАТ «Андезит» є неналежним відповідачем , позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні, клопотання про заміну неналежного відповідача на належного позивачем в судовому засіданні не заявлялись ,до суду не надходило, то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до відповідача ПрАТ «Андезит», оскільки позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Окрім того, слід зазначити , що предметом позовних вимог позову є скасування арешту на нерухоме майно. Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 81829790 сформованого 06.03.2017 року на нерухоме майно - житловий будинок за адресою : [ADDRESS] зареєстровано обтяження ( заборона) відчуження від 05.10.2006 року № 3837220. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту ьвк як арешт на нерухоме майно - житловий будинок за адресою : [ADDRESS] не зареєстровано. Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Вказана правова позиція відображена в постанові Великої палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов про скасування арешту на нерухоме майно є безпідставним, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог з мотивів викладених вище. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed