Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль», та просять визнати недійсним кредитний договір №014/0044/85/83646 від 04 жовтня 2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль»; визнати недійсним договір поруки від 04 жовтня 2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль». В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що 04 жовтня 2007 року між [PERSON] та Банком був укладений кредитний договір №014/0044/85/83646, за яким банк надав йому грошові кошти у розмірі 503\~440, 00 грн. на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1, 5 % річних, строком до 04 жовтня 2027 року. У забезпечення цього договору між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» був укладений договір поруки від 04 жовтня 2007 року, за умовами якого відповідачка поручилась перед Банком за належне виконання [PERSON] зобовязань згідно Кредитного договору №014/0044/85/83646. Вищевказані договори позивачі вважають недійсними, оскільки при укладенні кредитного договору [PERSON] не розяснив [PERSON] ні змісту кредитного договору, ні його основних умов, ні ризиків, які повязані з укладенням цього договору. Також зазначили, що [PERSON] під час підписання договору поруки не була обізнана щодо істотних умов кредитного договору, за невиконання якого вона несе солідарну з позичальником відповідальність, а також про дійсний фінансовий стан позичальника, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні представник [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивачів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 04 жовтня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір №014/0044/85/83646, за яким банк надав йому грошові кошти у розмірі 503\~440, 00 грн. на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1, 5 % річних, строком до 04 жовтня 2027 року. У забезпечення цього договору між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» був укладений договір поруки від 04 жовтня 2007 року, за умовами якого відповідачка поручилась перед Банком за належне виконання [PERSON] зобовязань згідно Кредитного договору №014/0044/85/83646. Твердження позивачів про те, що [PERSON] не попередив їх про валютні ризики, порушуючи при цьому вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», спростовуються тим, що на час укладення кредитного договору, а також договору поруки позивачі були ознайомлені з змістом вказаних договорів і наслідками порушення зобов'язань за цими договорами. Вказане підтверджується також підписами як [PERSON] у кредитному договорі, так і підписами [PERSON] в договорі поруки. В матеріалах справи є також копія додатку №1 до кредитного договору разом з графіком платежів, додаткової угоди №2 з графіком платежів та додаткової угоди №3 з графіком платежів, які підписані [PERSON] Підпис позичальника у цих документах дає підставу для висновку, що він був ознайомлений зі всіма умовами договорів, і погодився з ними шляхом вчинення свого підпису. Крім того, в п. 8.2. кредитного договору передбачено, що сторони погодили, що з укладенням договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. Посилання позивачів на недійсність вищевказаних договорів спростовуються наступним. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно п. 14 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). У судовому засіданні доведено, що кредитний договір був укладений з дотриманням норм чинного законодавства, та не порушував права позивачів. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» суму заборгованості за кредитним договором №014/0044/85/83646 від 04 жовтня 2007 року у розмірі 952\~383, 93 грн. В подальшому, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2014 року, що набрало чинності, вищевказане рішення було змінено, та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованість у розмірі 941\~083, 49 грн. У вищевказаних рішеннях було встановлено факт того, що між сторонами виникли зобовязальні правовідносини у вигляді кредитного договору і договору поруки. Будь-яких підстав вважати вказані договори недійсними встановлено не було. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, вимоги позивачів щодо визнання кредитного договору недійсним є безпідставними і такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до п. 19 вищевказаної Постанови законодавство України не передбачає обов'язку банку чи іншої фінансової установи (кредитора) інформувати поручителя перед укладенням договору поруки про фінансовий та/або інший стан позичальника. Оскільки особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК), а порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі (право вибору), то незадовільний майновий стан позичальника не є підставою для визнання договору поруки недійсним. Тому посилання позивачів на необізнаність [PERSON] про дійсний фінансовий стан позичальника, як на підставу для визнання недійсним договору поруки, є безпідставними. Враховуючи вищевикладене, суд вважає також безпідставними вимоги позивачів щодо визнання недійсним договору поруки, оскільки вони є похідними від вимог позивачів про визнання недійсним кредитного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON] необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed