Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] 30 листопада 2018 року пред`явила до [PERSON] позов про поділ майна подружжя, а саме, визнання за нею, позивачем, право власності на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку) об`єкта житлової нерухомості, готовністю 56 %, який розташований по [ADDRESS] та визнання права власності Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,07 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за цією ж адресою. У обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що за час спільного подружнього життя у період з 2014 по 2016 рік ними було набуте вказане майно, цей об`єкт незавершеного будівництва зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності, підставою виникнення права власності є повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Оскільки, між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу даного об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку), не внесено грошової компенсації частки на депозитний рахунок, об`єкт незавершеного будівництва є готовністю 56% і не може бути реально поділений, тому способом поділу даного майна є визнання ідеальних часток подружжя в цьому майна по Ѕ частині за кожним.\~\~ Також, поділу підлягає земельна ділянка площею 0,07 га, яка розташована за цією ж адресою та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] .\~ Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем на підставі договору міни від 12.10.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 2526. Представник позивача [PERSON] адвокат Бобак О.Б. позов підтримала. Представник відповідача адвокат Дашинич І.Б. позов визнав, про що подав письмову заяву. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2003 року, який розірвано на підставі рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року. За [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано в цілому на праві приватної власності об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок), об`єкт житлової нерухомості готовністю 56% по [ADDRESS] на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Також за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] на підставі договору міни Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За правилами статей 69 та 70 цього Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Верховний Суд України у справі № 6-2565цс16 вказав, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У пункті\~18-2\~постановиПленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~\~від 16 квітня 2004 року № 7 роз`яснено, що відповідно до положень статей\~81,\~116 Земельного кодексу України\~ окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до\~статей 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України.\~ Згідно ч.1\~ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За ч .4\~ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про поділ майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивача по 1/2 частині вказаного майна. Отже, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, представник відповідача, який висловив намір вчинити ці дії, не обмежений у повноваженнях на їх вчинення. Наслідки визнання позову представникам сторін роз`яснено.

Outcome: approved