Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON], [PERSON], в інтересах малолітньої [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] про вселення в житло та усунення перешкод в користуванні житлом. Позов мотивують тим, що у будинку за адресою [ADDRESS] власником якого є відповідач [PERSON] позивачі проживали та були зареєстровані з моменту одруження. Іншого місця проживання вони не мають. З певного часу відповідачка почала чинити перешкоди у користуванні житлом. Метою цього є виселення з будинку позивачів. Конфлікти які створюються відповідачкою є штучними. В будинку позивачі зареєстровані з дозволу відповідачки. Позивачі просять суд вселити, зобов»язати відповідачку не чинити перешкод позивачам у користуванні усіма приміщеннями житлового будинку, надання позивачам можливості вільного доступу до вказаного житлового будинку у будь-який час доби, надавши дублікати ключів від вхідних дверей будинку, стягнення судових витрат. Відповідач [PERSON] та [PERSON] звернулись із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], малолітньої [PERSON], третя особа орган опіки і піклування Буської РДА про виселення у зв»язку з неможливістю спільного проживання та зняття з реєстрації. Зустрічну позовну заяву мотивують тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] зареєстровані у житловому будинку, однак невістка [PERSON] та онука [PERSON] в будинку взагалі не проживають, а відповідач [PERSON] періодично навідується. Син [PERSON] відмовляється добровільно залишати будинок, кожного тижня приїжджає влаштовує скандали, сварки, навіть бійки, що підтверджується належними доказами. [PERSON] знищив хатнє майно. Проживати у будинку разом не можуть. Позивач за первісним позовом [PERSON] підтримав заявлений ним позов, просить його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Суду додатково пояснив, що на його переконання батьки самі створюють умови, щоб він зі своєю сім»єю не проживав у будинку його матері. Дійсно, на даний час дружина та дитина проживають в [ADDRESS]. Він же намагається ночувати у м.Буську у матері, там де зареєстрований, а на вихідні приїжджає до дружини та доньки. Батьки створюють неналежні умови проживання в будинку. Штучно створюють конфлікти, потім викликають працівників міліції для складання протоколів. Іншого житла він не має, оскільки розраховував, що в будинку буде проживати він зі своєю сім»єю, а не його брат зі своєю сім»єю. Позивач за первісним позовом [PERSON] підтримала первісний позов, просить його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Суду додатково пояснила, що в будинку вона проживала не довго. Після народження дитини умов для проживання там не було, оскільки виключали світло батьки, закривали кухню. Чоловік хотів облаштувати туалет і ванну на другому поверсі, свекруха заборонила, повідомила, що вона є власник будинку. Тому вона виїхала проживати до своїх батьків разом з дитиною в [ADDRESS]. На даний час вона з дитиною проживає в [ADDRESS] у будинку її бабці, чоловік намагається ночувати у м.Буську у робочі дні. Будинок є великий і місця достатньо всім. Крім того, є можливість на другий поверх облаштувати окремий вхід. Іншого житла вони не мають, оскільки розраховували проживати в даному будинку. На даний час чоловік влаштувався на роботу у м Буську, дитина ходить на підготовку до школи у м.Буську і до школи буде ходити у м.Буську, відтак, проживати їм необхідно у м.Буську. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом [PERSON] заперечила проти задоволення первісного позову, просить задовольнити зустрічний позов. Суду додатково пояснила, що її син [PERSON] є зареєстрований у будинку з 2003 року. Одружився з [PERSON] і після одруження наполегливо просив її зареєструвати у будинку. Мотивацією реєстрації було те, що чоловік і жінка є однією сім»єю і повинні бути зареєстровані у одному будинку. Дитина вже була зареєстрована за місцем проживання її матері, тобто автоматично. Все почалось з того, що за використання електроенергії та газу відповідачі не сплачували, на зауваження щодо оплати реагували агресивно. Потім без дозволу почали облаштовувати туалет і ванну, хоч на це дозволу вона як власник не давала. Невістка [PERSON] поїхала жити до своєї матері. Син постійно влаштовує скандали то з батьком, то з нею, то зі своїм братом [PERSON]. При цьому нищить майно. Переважна більшість конфліктів вирішується тільки за допомогою працівників міліції. [PERSON] просить задовольнити зустрічний позов. Суду пояснив, що син з невісткою створюють неможливість проживання в даному будинку. Син систематично влаштовує скандали, нищить хатнє майно, приходиться викликати працівників міліції для залагодження конфліктів. Представник позивачів за зустрічним позовом [PERSON] підтримала зустрічну позовну заяву і заперечила проти задоволення первісного позову. Суду пояснила, що невістка з дитиною в будинку не проживають, речей їх у будинку не має, підстав для їх вселення не має. Щодо сина [PERSON] то його слід виселити, так як останній систематично порушує правила співжиття, що доводиться постановами про притягнення до адміністративної відповідальності та постановами про відмову в порушенні кримінальної справи Представник органу опіки і піклування Бучко Н.Р. заперечила проти задоволення зустрічного позову в частині зняття з реєстрації малолітньої [PERSON]. Вислухавши всіх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно реєстраційного посвідчення від 27 січня 2003 року (а.с. 30) будинок у [ADDRESS] в цілому зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Буською держнотконторою 13.01.2003 року зареєстровано у реєстрі за № 53 та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 355. З довідки з місця проживання про склад сім»ї і прописку № 2072 від 15.08.2013 року (а.с. 33) убачається, що власником будинку зазначена [PERSON], загальна площа будинку становить 54,9 кв.м. В будинку зареєстровані [PERSON] власниця, [PERSON] чоловік, [PERSON] син, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] внучка, [PERSON] внук. Судом встановлено, що юридично є зареєстрована площа житлового будинку 54,9 кв.м., тобто документально не підтверджена наявність другого поверху, де може юридично проживати сім»я [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] Часто чула від самої [PERSON] нарікання на сина [PERSON], який влаштовує скандали та її невістку [PERSON], яка вже давно не проживає у свекрухи. Вона стала свідком того, що 19 січня 2013 року, син [PERSON] приїхав з своєю дружиною пізно ввечері до [PERSON], двері були зачинені. Взяв драбину і поліз на балкон, і став виламувати двері на балкон. Дружина [PERSON] викликала працівників міліції. З боку сусідки було зауваження з приводу того, що велике релігійне свято, і не потрібно влаштовувати скандали. Твердження позивачки за первісним позовом [PERSON] про те, що свідок обмовляє і говорить не правду, суд до уваги не бере, оскільки в матеріалах справи (а.с. 34) є наявний акт від 25 січня 2013 року, який складений в складі комісії виконавчого комітету Буської міської ради і яким встановлено, що зовнішні балконні металопластикові двері пошкоджені по периметру дверного полотна, чим порушено їх герметичність. Пошкодження дверей полягає в нанесенні багато чисельних точкових пошкоджень гострим предметом, ймовірно, з метою відкриття дверей без ключа. Даний акт відповідає обставинам події, про яку повідомила свідок [PERSON] Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є дружиною меншого сина [PERSON] Про те, що в будинку відбуваються скандали вона знає це особисто, оскільки старший син [PERSON] та невістка [PERSON] вважають, що [PERSON] навмисно влаштовує скандали, щоб вони пішли з цього будинку і в цей будинок заселилась свідок і її чоловік [PERSON]. Однак, на неодноразові переконання зворотнього результату не дають. Навіть конфлікт дійшов до того, що [PERSON] вдарив її у присутності [PERSON]. Подружжя [PERSON] та [PERSON] в будинку на Папірні разом там не живуть дуже давно. Наскільки їй відомо [PERSON] з донькою живуть у її батьків у Старому Милятині. В даній справі позивачі намагаються переконати у тому, що конфлікти вони не створюють. Представлені докази стороною позивачів за зустрічним позовом свідчать про те, що конфлікти породжуються позивачем за первісним позовом. Так в розпорядження суду представлені талон-повідомлення № 20 від 21.01.2013 про прийняття заяви від [PERSON] у черговій частині Буського РВ ГУМВС України у Львівській області (а.с. 28), талон-повідомлення № 265 від 08.08.2013 про прийняття заяви від [PERSON] у черговій частині Буського РВ ГУМВС України у Львівській області (а.с. 29). Лист з Буського РВ ГУМВС України у Львівській області від 05.07.2013 року № 3196 (а.с. 32) про те, що [PERSON] винесено протокол офіційного застереження про недопустимість вчинення протиправної поведінки. Постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] (а.с. 36, 37). Лист з Буського РВ ГУМВС України у Львівській області від 23.08.2013 року № 4115 про те, що [PERSON] винесено протокол офіційного застереження про недопустимість вчинення з його сторони антигромадської поведінки. Постановою судді Буського районного суду від 22 жовтня 2012 року (а.с. 67) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 гривня. Постанова набула законної сили у встановленому законом порядку, не оскаржувалась. Судом встановлено, що [PERSON] разом з своєю малолітньою дочкою [PERSON] добровільно виселились з будинку [ADDRESS]. У будинку відсутні їх власні речі. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, що члени сім»ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Твердження [PERSON], що їй систематично чиняться штучні перешкоди у користуванні житлом не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відтак, добровільно залишивши будинок разом з дитиною і переїхавши до своїх рідних в [ADDRESS], а на даний час проживає в [ADDRESS], [PERSON] та малолітня [PERSON] добровільно обрали місце свого проживання. Витрат по утриманню будинку, витрат по сплаті житлово-комунальних послуг [PERSON] не несе, а лише намагається довести, що перешкоди у користуванні житлом є наявні і її виселила власник незаконно. І що вирішення конфлікту можливе лише, якщо власник надасть можливість облаштувати окремий вхід у будинок. [PERSON] не представила суду належних доказів і не обґрунтувала порушення її прав та інтересів. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім»ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. На підставі ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Суд констатує, що [PERSON] своєю протиправною поведінкою, яка зафіксована доказами, такими як притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] та оголошення офіційного застереження, які були проаналізовані судом вище. Всі ці заходи запобігання вчиненню адміністративних правопорушень виявились безрезультатними. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у своїй постанові № 2 від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» у п. 17 що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Крім того, виходячи з положень вимог ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень. Верховний Суд України в постанові Судової палати у цивільних справах від 16 січня 2012 року у справі № 6-57 цс 11 висловив свою правову позицію, відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). На підставі вище вказаного, суд приходить до висновку, що заявлений первісний позов задоволенню не підлягає, а заявлений зустрічний позов підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved