Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із вказаним позовом, у якому просять визнати за ними в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 24.08.2008 року, право приватної власності на 1/4 частку спадкового майна за кожною, яке складається з: житлового будинку загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., з належними до нього надвірними будівлями «Б» сарай, «В» погреб, розташованого по вул. Суворова, 6, в с. Зіньків Віньковецького району; земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої по вул. Суворова, 6, в с. Зіньків Віньковецького району та призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої по вул. Грушевського, 27, в с. Зіньків Віньковецького району та призначеної для ведення особистого селянського господарства. В обґрунтування позову позивачі вказували, що 24.08.2008 року в м. Хмельницький помер їхній батько [PERSON], якому належав житловий будинок з надвірними спорудами в с. Зіньків по вул. Суворова, 6, земельна ділянка площею 0,25 га в с. Зіньків по вул. Суворова, 6, та земельна ділянка площею 0,25 га в с. Зіньків по вул. Грушевського, 27. Після його смерті відкрилась спадщина. Позивачі є спадкоємцями померлого за законом, спадщину прийняли шляхом звернення до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтва про право на спадщину за законом не мають змоги, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. А тому [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позбавлені можливості реалізувати своє спадкове право, і це право підлягає захисту в судовому порядку. У судове засідання 06.09.2016 року учасники процесу, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Представник позивача [PERSON] [PERSON], представник позивача [PERSON] [PERSON], позивачі [PERSON], [PERSON] надіслали до суду письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали, та просили слухання справи провести за їх відсутності. Представник відповідача Зіньківської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, сільський голова [PERSON] також надав до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги визнала та просив справу розглянути за відсутності представника сільської ради. За відсутності сторін справа 06.09.2016 року розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні 09.08.2016 року, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, які обґрунтовані та підтверджуються належними доказами, що не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 24.08.2008 року в м. Хмельницький Хмельницької області помер батько позивачів [PERSON], який був власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Зіньків по вул. Суворова, 6, Віньковецького району Хмельницької області. На вказане майно після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом діти, прийняли, оскільки протягом шестимісячного строку звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, та за їх заявами відкрита спадкова справа. Інших спадкоємців немає. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-БВ № 096506; паспортами позивачів; довідками Зіньківської сільської ради № 800 від 16.09.2015 року та № 163 від 04.08.2016 року, із яких слідує, що згідно записів в погосподарській книзі № 7 Зіньківської сільської ради за 2001-2005 роки, за адресою с. Зіньків вул. Суворова, 6, рахується житловий будинок 1962 року побудови, власником якого є [PERSON], який до дня смерті 24.08.2008 року, був зареєстрований за вищевказаною адресою та проживав один; матеріалами спадкової справи № 1332-2008, наданої завідувачем І Хмельницької державної нотаріальної контори на запит суду. Відповідно до довідки КП «БТІ» Віньковецької районної ради Хмельницької області № 1-389, дійсна вартість домоволодіння в с. Зіньків по вул. Суворова, 6, становить 17065,00 гривень. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1217 та ст. 1218). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцям з часу її відкриття. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивачі є спадкоємцями померлого за законом, прийняли спадщину, і отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Інших спадкоємців немає. Однак у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується письмовою відповіддю державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON] від 06.07.2015 року, якою відмовлено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться в с. Зіньків по вул. Суворова, 6, після смерті [PERSON], який помер 24.08.2008 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на домоволодіння. При вирішенні розглядуваного спору суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Із відповіді Зіньківської сільської ради № 163 від 04.08.2016 року слідує, що за [PERSON] який помер 24.08.2008 року, та до дня смерті був зареєстрований та проживав в [INFO], рахується житловий будинок 1962 року побудови за вищевказаною адресою; витягом з рішення № 7 від 21.12.1994 року, згідно якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га: з них 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на вказане нерухоме майно, однак не оформив це майно на своє імя, у звязку з чим виник спір, та його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності на домоволодіння за позивачами визнається відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності по 1/4 частці за кожною з них на житловий будинок з надвірними будівлями, що розміщений в с. Зіньків по вул. Суворова, 6, Віньковецького району Хмельницької області. Що стосується позовних вимог про визнання за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] права приватної власності на 1/4 частку за кожною: земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої по вул. Суворова, 6, в с. Зіньків Віньковецького району, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої по вул. Грушевського, 27, в с. Зіньків Віньковецького району та призначеної для ведення особистого селянського господарства, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 5. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» уДержавному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Так, із відповіді відділу Держгеокадастру у Віньковецькому районі Хмельницької області від 06.09.2016 року № 9-28-99.6-2675/15-16 наданої на запит суду, слідує, що на ім`я [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га в с. Зіньків по вул. Суворова, 6, та площею 0,25 га в с. Зіньків по вул. Грушевського, 27, не видавались. Відповідно до ст. 22 ЗК України (Закон від 18.12.1990 № 561-ХІІ) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно зі ст. 23 ЗК України (Закон від 18.12.1990 № 561-ХІІ) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Отже, враховуючи, що [PERSON] не провів державної реєстрації земельних ділянок, які йому були надані на підставі рішення Зіньківської сільської ради № 7 від 21.12.1994 року, не отримав державних актів на право власності на земельні ділянки, відтак права власності не набув, то вказане майно не може входити до складу спадщину, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.

Outcome: partial