Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7700 грн. 00 коп. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн. 00 коп., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог вказували, що 03 вересня 2012 року,близько 10 год. 40 хв. під час виконання трудових обов»язків дорожнього працівника Рівненської ДЕД на 341 км+340 м а/д Київ-Чоп загинув їх син [PERSON] в результаті наїзду на нього автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Кримінальне провадження відносно [PERSON] 25 вересня 2014 року закрито у зв»язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Однак приймаючи дане рішення слідчим не встановлено порушення [PERSON] вимог п.4.14 а Правил дорожнього руху,про що не вказано в постанові,а також не встановлено вини [PERSON] Їм як батькам загиблого сина завдано моральних страждань,які полягають у душевних переживаннях,розмір яких вони оцінюють у 100 000 грн. Покликаючись на викладені обставини,з врахуванням ст.ст.1201,1167,1187 ЦК України просять позов задовольнити, стягнути з відповідача на їхню користь 100 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та 7 700 грн. 00 коп.,які витрачені на поховання [PERSON] В судовому засіданні [PERSON], [PERSON] позов підтримали, покликаючись на обставини,викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов не визнали. Вказали, що в зв»язку з порушенням [PERSON] п.4.14 Правил дорожнього руху,яке виявилося у перетині останнім проїжджої частини дороги у невстановленому місці в безпосередній близькості від автомобіля,у невпевненості у відсутності небезпеки, сталася дана дорожньо-транспортна пригода і такі дії загиблого знаходились у причинно-наслідковому зв»язку із даним ДТП. Згідно постанови слідчого від 17 квітня 2013 року [PERSON] перебував у стані алкогольного сп»яніння,однак в зв»язку із її скасуванням, вказані дані підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Після загибелі [PERSON] на прохання його близьких [PERSON] було перераховано 15 000 грн.,що просять врахувати,а також факт того,що підтверджуючих даних про понесені витрати в більшому розмірі батьками загиблого не надано. Просять зарахувати в погашення моральної шкоди сплачені 15 000 грн.,а також понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля. Просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено, що 03 вересня 2012 року,близько 10 год. 40 хв.,пішохід [PERSON] на 341 км+340 м автодороги Київ-Чоп,що поблизу с.Велика Омеляна,Рівненського району,не переконався у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, поза межами пішохідного переходу, раптово та в безпосередній близькості, перед близько їдучим транспортним засобом,перетинав проїзну частину автодороги зліва направо по напрямку руху автомобіля Mersedes-Benz 200, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON],що рухався зі строни с.В.Омеляна в напрямку м.Рівне,зі швидкістю не менше 144…119 км/год.,та не мав технічної можливості уникнути наїзду. По даному факту постановою від 25 вересня 2014 року старшого слідчого СВ Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області Холодько В.І. та постановою від 17 квітня 2013 року заступника начальника відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Рівненській області майора міліції Луцюка П.П. кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013190020000082 від 25 лютого 2013 року закрито у зв»язку з відсутністю в діях водія [PERSON] об»єктивної сторони складу злочину(кримінального правопорушення),передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно п.4 постанови пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно загальних підстав цивільно - правова відповідальність за заподіяння шкоди настає при наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У абз.4 п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Отже, цивільно-правова відповідальність за пред'явленим позовом доводиться за правилами цивільного судочинства і відсутність вини у кримінальному провадженні не означає відсутність вини у цивільному праві. У п.7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам про те, що у разі, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те,чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст.1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Частиною 5 ст.1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.22 ЦК України особа,якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тому з врахування викладеного, а також врахувавши, [PERSON],[PERSON] понесли витрати на поховання,що підтверджено накладною №12 від 03 вересня 2012 року в сумі 1850 грн., накладною №15 від 04 вересня 2012 року в сумі 800 грн.,накладною №173 від 24 жовтня 2012 року в сумі 13 350 грн.,видатковою накладною №РН-115 від 05 вересня 2012 року в сумі 5000 грн., а всього 21 000 грн., до стягнення підлягає 6000 грн. (21 000 грн.- 15 000 грн.),оскільки як встановлено судом,чого сторонами не оспорюється,[PERSON] на користь позивачів було сплачено 15 000 грн. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд визнає такими, що підлягають до задоволення частково. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров»я, честь і гідність,недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як доведено в судовому засіданні в результаті ДТП батькам загиблого [PERSON] - [PERSON],[PERSON] завдано моральних страждань, що полягали у фізичному болю,які останні зазнали у зв»язку із смертю сина,в душевних стражданнях, переживаннях, позбавило спокою, змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у порушенні нормального ритму життя,стану здоров»я. Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод,стаття 2 визначає,що право кожного на життя охороняється законом. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнали позивачі, тяжкість вимушених змін у їхньому житті та інші обставини, виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування, що належить до стягнення на користь позивачів в сумі по 30 000 грн. на кожного. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача,на користь якого ухвалено рішення,звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому до стягнення з відповідача на користь держави підлягає сума судового збору 660 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного, ст.ст.22,23,1166,1167,1187,1193 ЦК України,

Outcome: partial