Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Відділ Держземагенства у м. Новомосковську Дніпропетровської області, Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.05.2015 року, просить усунути [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0942 га, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, буд. № 33, шляхом зобовязання відповідачів не руйнувати та не зносити встановлену [PERSON] огорожу будь-якого виду та типу на зазначені й земельній ділянці; знести встановлену відповідачами огорожу на зазначеній земельній ділянці; зобовязати відповідачів не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою площею; не чинити перешкоди у відновленні межових знаків на земельну ділянку згідно Акту погодження меж земельної ділянки від 01.12.2011 року, та визнати за [PERSON] право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж цієї земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що його матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстром № 1 3557, належить домоволодіння, розташоване за адресою: м. Новомосковськ, вул. Островського, 33, яке розташоване на земельній ділянці, площею 942 кв.м. З метою приватизації земельної ділянки, на якій розташоване належне їй на праві власності домоволодіння, у листопаді 2006 р. вона почала підготовку документів, необхідних для її приватизації, які замовлення були виконані землевпорядним підприємством ТОВ «Геополіс». Рішенням Новомосковської міської ради XV пятого скликання № 403 від 05.12.2007 р. [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку по вул. Островського, 33 в м. Новомосковську для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0938 га. Висновком № 153 від 06.12.2011 р. Міського відділу містобудування та архітектури Новомосковської міської ради площа переданої позивачу у приватну власність земельної ділянки була погоджена у розмірі 0,0942 га. 01.12.2011 р. позивачка отримала акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками суміжного домоволодіння № 31 по вул. Островського в м. Новомосковську, розташованого та земельній ділянці площею 0,0558 га, яка належить їм на праві приватної власності. Позивач зазначає, що всі суміжні землекористувачі підписали акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки № 33 по вул. Островського в м. Новомосковську, лише [PERSON] та [PERSON] безпідставно відмовилася підписати акт, чим чинять їй перешкоди в приватизації вказаної земельної ділянки. З приводу відмови відповідачки від підписання погоджувального акту [PERSON] зверталася до Комісії з розгляду земельних спорів виконавчого комітету Новомосковської міської ради. До комісії також зверталася й відповідачка. Втім, рішенням Комісії з розгляду земельних спорів відмовлено у задоволенні вимог [PERSON] Крім того, відповідачка не тільки не виконувала рішення Комісії з розгляду земельних спорів за № 39 від 16.09.2011 р., а напроти, наприкінці 2013 р. [PERSON] почала руйнувати майно [PERSON] та захоплювати частину належної їй земельної ділянки. З приводу пошкодження та крадіжки майна позивачка зверталася до органів міліції з заявою про відкриття кримінального провадження, однак постановою Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській ласті від 30.07.2014 р. кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення з підстав того, що відносини, які виникли між сусідами, це є цивільно-правові відносини. Позивач вважає такі дії відповідачів протиправними, тому що їх наслідком є порушення прав позивача, у звязку з чим, остання вимушена звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх порушених і невизнаних прав. В судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити. В наступне судове засідання відповідачка не зявилася, повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомо. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи Відділу Держземагенства у м. Новомосковську [PERSON] в судовому засіданні просила вирішити справу на розсуд суду. В наступне судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутність у звязку з перебуванням у відпустці. Представник третьої особи Новомосковської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстром № 1 3557, належить домоволодіння, розташоване за адресою: м. Новомосковськ, вул. Островського, 33, яке розташоване на земельній ділянці площею 942 кв.м. (а.с.8, 9, 10-17). Рішенням Новомосковської міської ради № 403 від 05.12.2007 року [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0938 га, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Островського, 33 (а.с.18). Висновком головного архітектора № 153 від 06.12.2011 року, земельна ділянка, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Островського, 33, погоджена площею 0,0942 га (а.с.21). Суду надано копію акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 01.12.2011 року, стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, буд. № 33, домоволодіння на якій належить на праві власності [PERSON] З даного акту вбачається, що він не був погоджений з суміжним власником домоволодіння № 31 по вул. Островського в м.Новомосковськ (а.с.20). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Щодо усунення [PERSON] перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0942 га, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, буд. № 33, шляхом зобовязання відповідачів не руйнувати та не зносити встановлену [PERSON] огорожу будь-якого виду та типу на зазначені й земельній ділянці, то дані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дана позовна вимога є неконкретизованою та містить в собі вимоги позивача на майбутнє, у звязку з чим суд позбавлений можливості у такий спосіб захистити права позивача. Щодо зобовязання відповідачів не чинити перешкоди [PERSON] у відновленні межових знаків на земельну ділянку згідно Акту погодження меж земельної ділянки від 01.12.2011 року, то дана позовна вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Наказом державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за № 391/17686 затверджена Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, розділом IV якої передбачений порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі. Відповідно до п.4.2 вищезазначеної інструкції, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст.186 Земельного кодексу України документації із землеустрою У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В судовому засіданні встановлено, що межі суміжних ділянок сторін по справі були встановлені, що вбачається з акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 01.12.2011 року, стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Островського, буд. № 33, домоволодіння на якій належить на праві власності [PERSON] З даного акту вбачається, що він не був погоджений з суміжним власником домоволодіння № 31 по вул. Островського в м.Новомосковськ (а.с.20). А відтак вони можуть бути відновлені у встановленому законом порядку, але в цій частині позовних вимог суд відмовляє у звязку з тим, що позивачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК не надано доказів того, що він звертався до відповідних органів із заявою про відновлення межових знаків, як не надано доказів і того, що відповідачі чинили перешкоди, при чому не позивачу, а саме відповідним органам, уповноваженим відновлювати межові знаки. Щодо визнання за [PERSON] права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж цієї земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами, то суд приходить до наступного. Частиною 3 ст. 158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування межрайонів у містах. Рішенням комісії з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради (а.с.22), як і Рішенням Новомосковського міськрайонного суду (а.с.127), встановлено що власники домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Осьтровського, 31, не мають підстав для не підписання акту узгодження меж земельної ділянки по вул.Островського,33. Згідно із ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Згідно з ч.1 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Однак, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України, зокрема для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження її розмірів. Частиною 3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян,\~\~та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. За змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Крім того, відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні,\~\~чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин,\~\~висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено й висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; конкретні дії, які відповідач повинен\~\~вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права. Таким чином, суду не доведено зв'язок позовної вимоги про визнання неправомірною відмови у підписанні Акту погодження меж земельної ділянки із способами захисту прав на земельну ділянку, визначеними ст. 152 ЗК України, як не доведено і того факту, що саме по собі визнання неправомірною судом відмови відповідачів в дачі згоди на приватизацію земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Островського, 33, поновить порушене право [PERSON], за захистом якого вона звернулася до суду в обраний нею спосіб, а тому і в частині визнання права [PERSON] на приватизацію земельної ділянки без підпису відповідачів, також не підлягають задоволенню, оскільки дана позовна вимога не містить способу захисту порушеного права. Що ж до позовної вимоги про знесення встановленої відповідачами огорожі на земельній ділянці позивача, то в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскільки, як видно з Рішення засідання комісії з розгляду земельних спорів від 25 травня 2015 року, ним зобовязано [PERSON] та [PERSON] звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки по вул.Островського 33, шляхом переносу паркану (ас.128). Будь-яких доказів на спростування тієї обставини, що відповідачі самовільно зайняли частину земельної ділянки по вул.Островського 33, суду в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано, а відтак суд вважає, що в цій частині позовних вимог позивач довів факт порушення своїх прав зі сторони відповідачів і позов цій частині підлягає задоволенню. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідачі повинні відшкодувати на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial