Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Сокирницької сільської ради Хустського району та третіх осіб, про визнання за ними права власності по 1/2 частині житлового будинку, що розташований в с.Сокирниця по вул. Борканюка №, 1 Хустського району в порядку спадкування після смерті їхнього батька [PERSON] Ухвалою Хустського районного суду від 08.12.2014 року, за заявою [PERSON], останню залучено до участі в справі у якості відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті [PERSON], дата якої визначена за судовим рішенням 18.03.2013 року, відкрилася спадщина на спірний будинок і вони як єдині спадкоємці за законом звернулись до приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу [PERSON] із заявами про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво вони не змогли, оскільки на спадковий будинок не були виготовлені правовстановлюючі документи. Враховуючи те, що вказаний будинок відповідно до відомостей погосподарських книг Сокирницької сільської ради відносився до категорії колгоспних дворів, їхній батько згідно вказаних книг був останнім членом цього колгоспного двору. На імя їхнього батька в 1989 році був виготовлений технічний паспорт, ним регулярно сплачувалися платежі по державному обовязковому страхуванню житла, оплачувався податок на земельну ділянку, що відноситься до дворогосподарства № 1 по вул. Борканюка в с.Сокирниця, Хустського району відповідно до чинних на той час норм законодавства, які не повязували право власності на житло з його обовязковою реєстрацію, правомірно володів на праві власності даним будинком, тому просили в судовому порядку визнати за ними право власності на будинок в порядку спадкування. Також зазначили, що [PERSON] неправомірно претендує на даний будинок, що підтверджено рішенням Хустського районного суду від 05.12.2013 року. В ході розгляду справи відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов, в якому просила суд визнати за нею право власності на будинок № 1 по вул.Борканюка в с.Сокирниця, Хустського району. Посилається на те, що будучи наймолодшою з дітей в сімї [PERSON], залишилась проживати в будинку батьків ( № 404 в с.Сокирниця - теперішній № 1 по вул.Борканюка). За період проживання в даному будинку, разом зі своїм чоловіком збудувала літню кухню для батьків, а також на місці батьківської старої хати збудувала власними силами спірний будинок, ще в 1974 році. В 1985 році проживаючи разом з родиною в м.Дніпропетровськ, вона дозволила [PERSON] тимчасово проживати у власному будинку, оскільки останній не мав де мешкати. Вважає, що [PERSON]В вибув із членів колгоспного двору її батьків автоматично, оскільки вже у той час займався будівництвом власного будинку на виділеній йому присадибній ділянці № 404, яка належала їхній матері [PERSON]С.( без компенсації землі), для індивідуального житлового будівництва площею 0,07 га по вул.Борканюка між номерами 408- 410 (на сьогодні № 20-а). Відповідачка стверджувала, що [PERSON] не мав жодних претензій на вказане майно, як і інші члени їхньої родини. Крім цього, [PERSON] зазначила, що прийняла спадщину після смерті батьків, на вказане дворогосподарство, оскільки своїми діями, що виразилися в догляді за спадковим майном, у догляді за земельною ділянкою, на якій розміщений спадковий будинок, прийняла фактично спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Також [PERSON] в зустрічній позовній заяві посилалася на те, що фактично продовжила володіти колгоспним двором, членом якого вона була. Як на підставу позовних вимог, посилається на витяг з протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Дружба» про виділення [PERSON] земельної ділянки для будівництва житлового будинку, довідку про склад його сімї за 1985 рік, довідку Сокирницької сільської ради, Хустського району за 1985 рік, про відсутність майна у гр. [PERSON] рішення Хустського районного суду та, технічний паспорт на її імя та відомостей погосподарських книг Сокирницької сільської ради, в яких вказано, що спірне дворогосподарство зареєстроване за нею. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви, заперечила вимоги зустрічної позовної заяви зазначивши, що спірний будинок відноситься до категорії колгоспних дворів. Відповідно до записів погосподарських книг Сокирницької сільської ради батько позивачів був останнім членом колгоспного двору, після смерті якого відкрилася спадщина на спірне майно. Після смерті [PERSON], дідуся позивачів в будинку залишались проживати [PERSON] та [PERSON] - батько позивачів. [PERSON] виїхала з с.Сокирниця, Хустського району в 1985 році і по теперішній час у будинку не проживала. На момент смерті матері - 1987 року, [PERSON] залишився проживати в батьківському будинку, доглядав його, сплачував страхові внески та земельний податок, вчиняв поточні ремонти в будинку, обробляв земельну ділянку, тобто вчиняв всі необхідні дії по догляду за будинком. Згідно погосподарських книг Сокирницької сільської ради за 1996-2000 роки, зазначено, що дворогосподарство по вул. Борканюка №1 в с.Сокирниця віднесено до категорії колгоспних дворів і останнім членом колгоспного двору являвся [PERSON]. Дані обставини також встановлені судовим рішенням від 05.12.2013 року та підтверджені ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.02.2014 року, а тому відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню в даній справі. Зустрічні вимоги [PERSON] вважає, безпідставними та суперечливими, оскільки в позові [PERSON] ствердила, що збудувала даний будинок самостійно, підтвердила, що успадкувала батьківську хату фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, та фактично являється власником даного майна, як останній член колгоспного двору. Всі ці обставини, на думку представника позивачів були спростовані ході судового розгляду наявними матеріалами справи, показами свідків та показами самої [PERSON] Просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та відмовити у задоволенні зустрічних вимог [PERSON] Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в ході розгляду даної справи заперечили вимоги позовної заяви, посилаючись не те, що батько позивачів [PERSON] не являвся власником даного дворогосподарства і враховуючи відсутність у нього житла, внаслідок важких життєвих обставин, [PERSON] дозволила йому як рідному брату проживати у спірному будинку, оскільки станом на 1985 рік постійно мешкала з родиною в м.Дніпропетровськ. Відповідачка та її представник вважають, що [PERSON] вибув із членів колгоспного двору, проводячи будівництво власного житла на земельній ділянці, виділеній йому за рахунок присадибної ділянки № 404. Вважають додані позивачами до матеріалів справи докази неналежними, та такими, що не доводять правову підставу позовних вимог. На їхню думку, технічний паспорт видавався на імя [PERSON], лише тому, що останній станом на 1989 рік мешкав у ньому і відповідно сплачував всі необхідні послуги за користування землею та майном. В ході розгляду справи [PERSON] наполягала, що провела будівництво даного будинку власними силами і останній повинен належати їй на праві приватної власності. Тому, саме вона за даними облікової картки обєкта погосподарського обліку № 08775, станом на 2011-2015 роки, вказана власником домоволодіння за адресою вул. Борканюка №1 в с.Сокирниця, Хустського району. Відповідачка та її представник підтримали зустрічні позовні вимоги, просили їх задовольнити з мотивів наведених в зустрічному позові, а також враховуючи пояснення свідків допитаних за їхнім клопотанням. В задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] просили відмовити. Представник відповідача Сокирницької сільської ради Хустського району в чергове в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Представники третіх осіб: реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції та приватний нотаріус Хустського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявились, в матеріалах справи містяться листи надіслані на адресу суду від третіх осіб з проханням розглядати справ у їх відсутності. Зясувавши думку учасників судового розгляду суд ухвалив слухати справу без участі представника відповідача та третіх осіб. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи Хустського ДПТІ №217 (Кн. 7-1157/ р.№38785583), щодо будинку №1 по вул. Борканюка в с. Сокирниця, Хустського району, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Такі доводи в обґрунтування вимог представником позивача наведено в судовому засіданні під час розгляду даної справи. Нормами матеріального права, що підлягають застосуванню при вирішенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] є статті 1216,1218 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], являвся батьком позивачів і на підставі судового рішення від 19.03.2013 року відділом ДРАЦС-у Хустського районного управління юстиції видано свідоцтво про смерть останнього серії І - ФМ № 150614. Після встановлення дати смерті батька, позивачі звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, що відкрилася на спадкове майно - будинок №1 по вул. Борканюка в с. Сокирниця, Хустського району, Закарпатської області. В ході оформлення спадщини, позивачам стало відомо, що на будинок №1 по вул. Борканюка в с.Сокирниця Хустського району, зареєстровано право власності за їх тіткою [PERSON] на підставі рішення виконкому Сокирницької сільської ради за №12 від 19.12.2012 р. Не погоджуючись з таким рішенням, позивачі звернулися до суду з позовом про скасування даного рішення органу місцевого самоврядування. Відповідним рішенням Хустського районного суду від 05.12.2013 року у цивільній справі № 309/1334/13ц визнано недійсним і скасовано рішення виконавчого комітету Сокирницької сільської ради № 12 від 19.12.2012 року про оформлення права власності на будинок №1 по вул. Борканюка в с.Сокирниця Хустського району за [PERSON] та визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 52823 виданого 24.12.2012 року на житловий будинок №1 по вул. Борканюка в с.Сокирниця Хустського району. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.02.2014 року, залишено без змін рішення Хустського районного суду від 05.12.2013 року. В ході судового розгляду досліджено належним чином завірені копії погосподарських книг за 1996-2000 роки, з яких вбачається, що дворогосподарство по вул. Борканюка №1 в с.Сокирниця Хустського району віднесено до категорії колгоспних дворів і останнім членом колгоспного двору являвся [PERSON] померлий батько позивачів. Разом з цим, суд дає критичну оцінку відомостям погосподарських книг Сокирницької сільської ради Хустського району за 2011-2015 роки, де відповідачка [PERSON] зазначена, як останній власник (користувач) спірного будинку, оскільки упродовж тривалого розгляду справи представники Сокирницької сільської ради не надали суду відомостей на підставі чого, і ким були внесені дані зміни. Вимогу щодо надання суду для дослідження інструкції про порядок внесення змін в погосподарські книги відповідач протягом судового розгляду не надав, натомість в ході судового розгляду було встановлено також з показів самої [PERSON], що вона в с.Сокирниця, Хустського району не проживає з 1985 року. Згідно дослідженого в судовому засіданні технічного паспорту на житловий будинок по вул. Борканюка №1 в с.Сокирниця Хустського району від 01.04.1989 року, власником будинку зазначений батько позивачів [PERSON] Судом також досліджено інвентарну справу на вказане дворогосподарство та встановлено, що остання заведена на імя [PERSON]. Зміни у вказані матеріали інвентарної справи внесені на підставі свідоцтва про право власності на майно видане на імя [PERSON], за 2012 рік, яке на сьогоднішній день не є чинним. В ході розгляду справи також встановлено, що в 1985 році відповідачка [PERSON] виїхала на постійне місце проживання в м.Дніпропетровськ. На той час в будинку проживали [PERSON] бабуся позивачів, мати відповідачки та [PERSON] який був - батько позивачів. Після смерті бабусі в 1987 році, батько позивачів залишився проживати в даному дворогосподарстві, обслуговуючи його, сплачуючи страхові внески та земельний податок. Дані обставини, досліджені та стверджені в ході судового розгляду письмовими доказами та не викликають у суду сумнівів щодо їх допустимості. Заперечуючи позовні вимоги, відповідачка посилалась на те, що [PERSON] збудував будинок на земельній ділянці їх колгоспного двору № 404 і саме цей будинок на даний час може бути успадкований позивачами. Такі твердження відповідачки були перевірені в ході судового розгляду, внаслідок чого судом встановлено, що земельна ділянка, яка виділялась у 1985 році [PERSON] для будівництва житлового будинку, на підставі рішення чотирнадцятої сесії пятого скликання Сокирницької сільської ради №9 від 22.10.2007 року, передана безкоштовно у приватну власність у відповідності до вимог ст.33 Земельного кодексу України громадянці [PERSON], для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, слід констатувати, що [PERSON] не скористався наданим йому правом на будівництво житлового будинку і дане право ним в належному на той час порядку не було оформлено. Слід відмітити, що колгоспний двір визначався як сімейно-трудове обєднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. За загальним правилом працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина на майно колгоспного двору відкривається після смерті його останнього члена, в даному випадку - [PERSON] Відповідно до розяснень пленуму ВС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року та на період дії Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української СРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31.01.1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості і може бути підтвердженою довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Також відповідно до вказаних розяснень, право власності на житловий будинок, збудований на період дії Інструкції, може бути посвідчене записом в погосподарській книзі та тривалим фактом володіння цим майном особою, що померла. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] ґрунтуються на за засадах норм матеріального права, обґрунтовані з посиланням на докази наявні в матеріалах цивільної справи, а тому підлягають до задоволення. При цьому, позовні вимоги [PERSON], як встановлено в ході судового розгляду не містять чітких підстав щодо задоволення позовних вимог, суперечать матеріалам справи та обставинам встановленим в ході судового розгляду. Так, [PERSON] стверджувала, що спірний будинок збудований нею ще в 1974 році і відповідно до вимог ст.331 ЦК є новоствореним майном та визнання права власності на нього підлягає в судовому порядку. На підтвердження даних вимог відповідачкою надано суду докази, які не стосуються будівництва новоствореного майна і стосуються виділення землі [PERSON], з наданням останньому дозволу на будівництво житлового будинку. Суд також не бере до уваги довідку Сокирницької сільської ради №740 від 15.04.2013 року, в тім, що дворогосподарство №1 по вул. Борканюка в с.Сокирниця Хустського району, зареєстровано за [PERSON], оскільки в ході судового розгляду встановлено, що на момент подачі даного позову свідоцтво про право власності на спірний будинок, видане на імя [PERSON] тратило чинність. Судом також встановлено, що дане дворогосподарство віднесено до суспільної групи колгоспний двір, і всі члени колгоспного двору володіли рівними частками на вказане майно. Позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду доказів законності перебудови нею колгоспного двору, не надано жодних документів на підставі яких воно здійснювалось. В ході судового розгляду [PERSON] стверджувала, що здійснила будівництво вказаного будинку ще в 1974 році, тобто при житті батька, який на той момент являвся головою колгоспного двору та матері - члена колгоспного двору. За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що у позивачки відсутні підстави визнавати право власності на спірний будинок в порядку ст.331 ЦК України. Доводи позивачки [PERSON] про те, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, після смерті батьків, спростовуюсь фактичними обставинами справи та показами самої [PERSON] наданими у продовж розгляду справи, так як остання ствердила, що не проживала в [INFO] з 1985 року. Мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] померла в 1987 році. На момент смерті з нею проживав [PERSON], який фактично вступив в управління спадковим майном. Твердження [PERSON] про те, що вона фактично продовжувала володіти колгоспним двором, членом якого вона була, також не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] більше сорока років не проживає в спірному будинку. Відповідно до чинної на той час ст.126 ЦК України, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років не брав участі у веденні спільного господарства двору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] за зустрічним позовом не навела суду належних доказів на обґрунтування зустрічних вимог і під час розгляду справи судом таких доказів не встановлено, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Даючи оцінку показам свідків, допитаних під час розгляду справи за клопотаннями всіх учасників, суд констатує, що їхні свідчення носили субєктивних характер, не містили конкретних відповідей щодо певної дати чи року стосовно події і обставин які перевірялася. Допитані свідки практично між собою перебувають у родинних відносинах із сторонами по справі і їхні свідчення мали упереджене ставлення до тієї чи іншої сторони по справі, в залежності від існуючих між ними взаємовідносин та неприязних стосунків. В цілому покази кожного з допитаних свідків не в повній мірі збігаються з письмовими доказами встановленими та перевіреними під час судового розгляду по даній справі. За таких обставини суд не бере до уваги показання свідків, якими б спростовувалися або доводилися фактичні обставини заявлені в основному позові та в зустрічному позові. Питання про стягнення судових витрат сторонами не заявлялось. Враховуючи наведене та

Outcome: approved