Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спадковим майном шляхом скасування реєстрації в погосподарському номері та просять визнати незаконною і скасувати реєстрацію [PERSON] в погосподарському номері будинковолодіння під [ADDRESS] . На обґрунтування свого позову вказали, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] та якій ще на праві власності належало будинковолодіння по [ADDRESS] , яке мама успадкувала по заповіту після смерті [PERSON] , що підтверджується копією погосподарського номеру та копією заповіту. В погосподарському номері по [ADDRESS] є запис про свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 1992 року. Вони є спадкоємцями першої черги на мамине майно, прийняли спадщину, користуються земельною ділянкою та з відповідей Чорноострівської селищної ради на запити адвоката їм стало відомо, що в погосподарський номер маминого майна якимось чином записаний відповідач [PERSON] . На адвокатські запити сільська рада відповіла, що дані про [PERSON] в цьому погосподарському номері є з 2011 року, але прописаний (зареєстрований) і проживає він зі своє сім`єю в будинку по [ADDRESS] . Записи про «члена господарства» [PERSON] , який не є спадкоємцем на майно мами, не є їх родиною, незаконно вписали в погосподарський номер успадкованого мамою будинковолодіння, а тому тільки ї власність, посадові особи сільської ради, за дії яких має нести відповідальність Чорноострівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області - правонаступник - Антонівської сільської ради. Протиправний запис про [PERSON] в погосподарському номері будинковолодіння під [ADDRESS] не надає йому ніяких прав на мамине майно, земельна ділянка не виділялась йому в користування В період з 2011 року (часу появи запису щодо [PERSON] в домогосподарстві по [ADDRESS] ) діяла Інструкція з ведення погосподарського обліку в сілських, селищни та міських радах, затверджена Наказом Державного комітету статистики України 08.12.2010 року №491 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 січня 2011 року за №9/18747, яка втратила чинність на підставі Наказу Державної служби статистики №56 від 11.04.2016 року. Внесення [PERSON] до погосподарського номера домогосподарства по [ADDRESS] є абсолютно необґрунтованою та не підтвердженою волею власника, адже мама - власниця померла [INFO] і не вчиняла ніяких дій щодо внесення [PERSON] до погосподарського номера свого домоволодіння. Між тим, [PERSON] виготовив технічний паспорт на будинок та чинить перешкоди в користування і маминим майном. Факт запису [PERSON] перешкоджає їм в реалізації прав спадкоємців після смерті мами. Представник позивачів та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву прослухання справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, вказавши, що позивачем обрано невірний спосіб захисту та необґрунтовано чим відповідач порушив права позивачів. [PERSON] направив до суду відзив, в якому вказав, що відповідно до довідки, що видана Чорноострівською селищною радою він є користувачем спірного домоволодіння. Записи до господарської книги були внесені абсолютно законно і з дотриманням процедури. Крім того, він звертає увагу, що позивачі стверджують, що є спадкоємцями померлої [PERSON] , при цьому жодного доказу тому, що хтось з них є спадкоємцем і прийняли спадщину після її смерті не надано. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] про що свідчить свідоцтво про смерть. 08 лютого 1987 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON] . [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується, довідкою про склад сім`ї №961. Крім того, [PERSON] внесено до погосподарського номера домогосподарства по [ADDRESS] в 2011 році. Відповідно до ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У позовній заяві позивачі, як на підставу своїх вимог вказують, що вони є спадкоємцями першої черги на майно [PERSON] , що по [ADDRESS] , яке вона успадкувала після смерті [PERSON] . Внесення [PERSON] до по господарського номера домогосподарства по [ADDRESS] є абсолютно необґрунтованим та не підтвердженим волею власника, оскільки їх мати - власниця, померла [INFO] і не вчиняла ніяких дій щодо внесення [PERSON] до по господарського номера; факт запису [PERSON] перешкоджає їм в реалізації прав спадкоємців після смерті мами. Проте, до суду не надано доказів тому, що право власності на будинок [ADDRESS] належало [PERSON] чи [PERSON] . Згідно з п.п.6, 7, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Зокрема, відповідно до п.66 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Тобто п. 66 вказаного Порядку надає повноваження спадкоємцю померлої особи вчинити певні юридичні дії, які б вчинив сам спадкодавець, якби був живим. Виходячи з наведеного, на підставі заяви спадкоємців здійснюється внесення записів про права спадкодавця, якщо останні вже виникли та це підтверджено відповідними правовстановлюючими документами. Відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Пунктом 43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1,2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 16 ЦК України врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту порушеного права визначені виключно законом. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Не є підставою для припинення провадження у справі або для беззаперечної відмови у задоволенні позову лише зміст позовної вимоги, без з`ясування судом зазначених обставин. Вирішуючи вимоги про усунення перешкод в користуванні спадковим майном шляхом скасування реєстрації в погосподарському номері, суд також враховує вимоги статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити, чи дійсно порушено право позивачів та з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав позивачів. З врахуванням викладеного, суд констатує, що обраний позивачами спосіб захисту не можна вважати ефективним, оскільки такий спосіб захисту не призведе до поновлення прав позивачів, з огляду на обставини, встановлені судом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed