Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON] 13 червня 2017 року звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу до досягнення двадцяти трьох років на термін навчання до 30.06.2020 року щомісячно та стягнення з [PERSON] 1/2 вартості навчання і 1/2 вартості проживання у гуртожитку. В позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 28 квітня 2001 року. Їх син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою, продовжує навчатись, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивачка не може самостійно надавати матеріальну допомогу сину, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому позивачка змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважав що позов підлягає до задоволення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 28 квітня 2001 року (а.с. 10). Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11), який проживає разом з матір'ю (а.с.9). [PERSON] продовжує навчання у Полтавському національному технічному університеті імені Юрія Кондратюка, що підтверджується довідкою (а.с. 3) і в зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, яку позивачка не може надати у повному розмірі оскільки перебуває на обліку як безробітна в Миргородському МРЦЗ (а.с.8). Згідно з ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Доказів того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що продовжує навчання, у відповідності з ст. 60 ЦПК України не надано, тому відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина, що навчається, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років. Щодо стягнення 1/2 вартості навчання і 1/2 вартості проживання в гуртожитку, суд вважає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягненню нею повноліття. Разом з тим ст. 199 цього Кодексу передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199-201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дочка або син потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Такий правовий висновок висловлений у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі N 6-1296цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України він має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права. Враховуючи викладене суд вважає, що оскільки витрати на оплату навчання та проживання в гуртожитку [PERSON], входять до складу його потреб, пов'язаних з навчанням, на задоволення яких з відповідача стягуються аліменти, то окремому стягненню вони не підлягають. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial