Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач, [PERSON]Г.) звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] (далі Відповідач-1, [PERSON]; Відповідач-2, [PERSON]Г.) про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням. Як на підставу своїх вимог Позивач посилається на ті обставини, що 17 листопада 2007 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і проживала з ним спільно до серпня 2015 року. Від даного шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2016 роки шлюб між позивачем і Відповідачем-1 був розірваний. Цим же рішенням суду встановлено, що малолітній син [PERSON] буде проживати з матір'ю, [PERSON]. Після укладення шлюбу, тобто з 2007 року, позивач постійно проживала в [INFO] (Артемівську) без реєстрації. Після народження дитини, з її відома і згоди, а також відома і згоди всіх співвласників квартир, їхній син [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі і є зареєстрованим в ній по теперішній час. Власниками житлового приміщення, розташованого в квартирі [ADDRESS] є колишній чоловік [PERSON] і його мати [PERSON] - відповідачі у цій справі. В даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] і син [PERSON]. Двадцять третього вересня 2016 року, після закінчення роботи і повернення додому позивач виявила, що двері в квартиру не відкривається через зміну замку. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] ключі від квартири позивачу не дали, запропонувавши лише забрати свої особисті речі і речі дитини і більше в квартирі не з'являтися. Вважає, що своїми діями відповідачі грубо порушують її конституційні права на житло, а також право на житло малолітньої дитини, у зв'язку з чим Позивач просить вселити її, [PERSON] і її неповнолітнього сина [PERSON], 21.06.2010 року в вищезазначену квартиру та усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням. До початку розгляду справи по суті Відповідачем-1 та Відповідачем-2 пред'явлено зустрічний позов до Позивача про визначення місця проживання дитини з батьком. Як на підставу своїх вимог посилаються на ті обставини, що [PERSON] відповідно до Довідки № [NUMBER] від 15 травня 2015 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа та з травня 2015 року зареєстрована разом з малолітньою дитиною як переселенець. Після офіційного розлучення [PERSON] почала всіляко перешкоджати спілкуватися з сином, а наприкінці червня 2016 року навіть самовільно, незаконно та без згоди позивача вивозила сина на непідконтрольну окуповану територію - у місто Горлівка Донецької області, де проживає його бабуся та залишила його там аж до жовтня 2016 року. Вважає, що [PERSON] не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, ні умов проживання, більш того, періодично умисно в одноособовому порядку ставить під загрозу життя їхньої малолітньої дитини. Вказує, що він має постійне місце роботи, стабільний заробіток та має змогу піклуватися про дитину, звязку з чим просить визначити місця проживання сина разом з ним так як це відповідає його інтересам. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Позивач додатково пояснила, що вона та її неповнолітній син [PERSON], у звязку з перешкодами о користуванні житлом, з жовтня 2016 року по теперішній час не проживають за адресою: [INFO], в якому проживали весь час перебування у шлюбі з [PERSON] і після, де дитина проживає з самого народження, та вимушені були відшукати інше помешкання в оренду за адресою: м. Бахмут, вул.Незалежності 13/15, де наразі проживають і за яке вимушена сплачувати високу для неї орендну плату. Після розірвання шлюбу з [PERSON] за його згодою продовжила з сином проживати у спірній квартирі, проте влітку 2016 року, оскільки дитячий садок закрився на ремонт, вимушена була у звязку з виниклими складнощами з доставлянням дитини до іншого садочка, оскільки працювала далеко від нього, відсутністю допомоги з боку батька дитини, відвезти його на літо до бабусі у м. Горлівка Донецької області на підставі довіреності, яку їй видав [PERSON] Проте восени, коли вона мала намір привезти сина до м. Бахмут [PERSON] та його мати [PERSON] спочатку змінили замки у дверях, а згодом відібрали ключі, наказали зібрати і залишити приміщення, що вона і змушена була зробити. Крім того, зазначила, що у суді перебуває спір про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON], який не вирішений по суті. [PERSON] їй матеріально не допомагає, окрім сплати відвідування дитиною садка, аліменти добровільно не виплачує. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні та письмових поясненнях проти позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на ті обставині, що дійсно, з моменту укладення шлюбу, а саме з листопада 2007 року, [PERSON] почала проживати з [PERSON] без реєстрації в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Квартира на той час належала батькам відповідача - [PERSON] (1/2 частина) , [PERSON] (1/4 частина) та [PERSON] (1/4 частина) на праві власності. 22 вересня 2009 року за договором дарування від батька [PERSON] відповідач отримав у власність належну йому 1/4 частину квартири та з цього часу володіє нею. 30 травня 2016 року шлюб між [PERSON] та Відповідачем [PERSON] рішенням Артемівського міськрайонного Донецької області розірвано. Судом, під час розгляду справи про розлучення встановлено та сторонами підтверджено, що фактично шлюбно-сімейні відносини припинені в серпні 2015 року, з цього ж часу [PERSON] та [PERSON] не проживали разом та не вели спільного господарства. Таким чином, Позивачка [PERSON] з 30 травня 2016 року з дати офіційного розлучення не є членом його родини, а членом родини співвласника квартири [PERSON] вона ніколи й не була. Однак особа, яка вселилася до наймача як член його сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням. Так, [PERSON] зареєстрована в квартирі свого батька за адресою: [ADDRESS] та зберігає за собою право користування даним житловім приміщенням. Оскільки житлові права членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) є похідними від наявності сімейних відносин, то припинення сімейних відносин припиняє їх права на житло, в тому числі права проживання, реєстрації, користування цим будинком та інші. Також звернула увагу на той факт, що квартира [ADDRESS] використовується для проживання її власниками, а тому виключає можливість проживання та користування нею сторонніх осіб, якою є позивачка [PERSON]. На задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком наполягали, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач (третя особа) [PERSON] проти первісного позову заперечувала та пояснила, що дійсно, з листопада 2007 року [PERSON] почала проживати як член родини сина - [PERSON]С, в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності їй та сину. Звернула увагу суду, що ні вона, ні члени її родини ніколи не давали письмової згоди на вселення [PERSON] до спірного житла За положеннями ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешканн для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Спірна квартира [ADDRESS] використовується для проживання її власниками, а тому виключає можливість проживання та користування нею сторонніх осіб, якою є [PERSON] Стверджує, що саме позивачкою порушені права на недоторканність житла та власності. Так, у вересні 2016 року, скориставшись моєю відсутністю [PERSON] зламала замки та незаконно проникла до квартири [ADDRESS]. Дане правопорушення зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Бахмутського ВП ГУНП за № 18415. Третя особа, управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, надала висновок щодо доцільності проживання дитини з матірю, вважає право дитини на спірне житло непорушним, тому дитина підлягаю вселенню у спірну квартиру, спір в іншій частині просила вирішити на розсуд суду, оскільки ці питання виходять за межі повноважень органу. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Власниками житлового приміщення, розташованого в квартирі [ADDRESS], є [PERSON] і його мати [PERSON] (т.2 а.с. 13-16). При цьому зазначене право власності відповідач [PERSON] набув на підставі проведеної приватизації житла до реєстрації шлюбу та за договором дарування. Отже, за приписами ст. 57 СК України, вказане майно є особистою приватною власністю останнього. Згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-НО №03339926, виданим 02 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, сторони є батьками [PERSON], який проживає з матір'ю [PERSON] (т. 1 а.с.6). Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2016 року по справі №219/1470/16-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 10 червня 2016 року (т.1 а.с.7). Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області від 15 травня 2015 року №1419053295, [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як особи переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, місце перебування зареєстровано за адресою: м. Артемівськ (нині м. Бахмут), вул. Радянська (нині Незалежності) 13/15 (т.1 а.с.9). Постійна реєстрація місця проживання [PERSON]: Донецька область, м. Горлівка, вул. П.Корчагіна, 26/26 ( т.1 а.с.4) Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 31 жовтня 2016 року №01/11-885, визнано доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], виходячи з інтересів самої малолітньої дитини (а.с.84-87). Висновком органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 06 березня 2017 року №01/11-150, визнано доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], виходячи з інтересів самої малолітньої дитини (т. 1 а.с.125-128). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики від 16 лютого 2017 року №1.14/13, вихованця старшої групи «Світлячок», [PERSON], [INFO], поступив у ДНЗ №25 у серпні 2013 року до молодшої групи з діагнозом загальний недорозвиток мовлення 1 рівня. На момент зарахування до дошкільного закладу хлопчик виховувався у повній родині. Умови виховання сприятливі, батьки приділяють достатньо уваги розвитку та вихованню дитини, цікавляться його досягненнями та приймають участь у житті дошкільного закладу. За час перебування у дошкільному закладі хлопчик навчився правильно моделювати фразу та користуватися простими граматичними категоріями, знає букви, оволодів навичками злитого поскладового читання. Намагається охайно виконувати друковані завдання у зошиті, майже без помилок виконує графічні диктанти (т. 1 а.с.129). Згідно до заяви [PERSON] від 17 лютого 2017 року, [PERSON] не заперечує проти проживання малолітнього сина її чоловіка [PERSON] з її сімєю (т. 1 а.с.130). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 16 лютого 2017 року, члени комісії вважають, що батько створив належні побутові умови для проживання свого малолітнього сина [PERSON] (т. 1 а.с.130). Згідно з довідкою ОСМД «СОЮЗ Горбатова,5» від 16 лютого 2017 року, виданої на імя [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], до складу сімї входять [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т. 1 а.с.133). З характеристики з місця проживання [PERSON], [INFO], виданої ОСМД «СОЮЗ Горбатова,5» від 16 лютого 2017 року, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO], за період мешкання у конфліктних ситуаціях не помічений, має сина, за місцем проживання характеризується з позитивного боку. У побуті ввічливий, тактовний, працелюбний. За характером спокійний, врівноважений, розсудливий. Має охайний зовнішній вигляд. Доброзичливий батько. Скарги від жильців про порушення правил проживання у будинку не надходили (т. 1 а.с.134). Відповідно до довідки ТОВ «Інвест-трейдинг» №12/01-01 від 12 січня 2017 року, [PERSON] дійсно працює директором у ТОВ «Інвест-трейдинг» з 01.02.2015 року та його заробітна плата за останні шість місяців складає 12358,20 (т. 1 а.с.135). Згідно з довідки Артемівської районної державної адміністрації від 14 лютого 2017 року №24/0112, [PERSON], [INFO] перебуває в трудових відносинах з Артемівською райдержадміністрацією з 12 вересня 2016 року та згідно довідки про доходи Артемівської районної державної адміністрації від 13 лютого 2017 року №5, [PERSON] справді працює у Артемівський районній державній адміністрації з 12 вересня 2016 року та загальна сума доходу за період з 12 вересня 2016 року по 31 січня 2017 року без урахування аліментів становить 21304 грн. 94 коп. (т. 1 а.с.137, 138). Відповідно до характеристики, виданої головним спеціалістом відділу організаційно-кадрової роботи Артемівської райдержадміністрації, [PERSON], [INFO] в Артемівській райдержадміністрації працює на посаді головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи з 12 вересня 2016 року. За час роботи на посаді зарекомендувала себе вдумливим дисциплінованим, відповідним працівником, який постійно працює над підвищенням свого професійного рівня (т. 1 а.с.139). З довідки Дошкільного навчального закладу, компенсуючого типу Дитячий садок №25 «Дзвіночок» №1.14/12 від 16 лютого 2016 року убачається, що дитину приводить до закладу та забирає мати [PERSON] (з батьком офіційно розлучені), цікавиться успіхами дитини, відвідує батьківські збори, присутня на дитячих святах. З адміністрацією закладу вирішувала питання щодо дотримання офіційно встановленого графіка спілкування батька з дитиною (13 січня 2017 року нею особисто було подано копію рішення суду). Батько, [PERSON], забирає дитину із закладу та приводить до садка згідно встановленого графіка, цікавиться успіхами дитини особисто у педагогів групи, яку відвідує [PERSON], здійснює батьківську плату та плату за надання додаткових освітніх послуг (т. 1 а.с.140). Згідно з відповіддю Комунального закладу охорони здоровя «Центр первинної медичної допомоги Бахмутської міської ради» №260 від 15.02.17 року, повідомляє наступне, дитина [PERSON] на даний час за адресою: м. Бахмут, вул. Горбатова, 5/18 не мешкає. Останній раз дитина з матірю відвідували дільничного лікаря-педіатра 23.10.2016 з приводу вакцинації. Медичну карту дитини мати забрала. При відвідуванні зазначеної адреси медичною сестрою амбулаторії № 8 сусіди повідомили, що [PERSON] з матірю не проживають. На даний час адреса мешкання дитини не відома (т. 1 а.с.141). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини від 16 лютого 2017 року, [PERSON], за адресою: м. Бахмут, вул.Незалежності 13/15, встановлено, що мати створила належні побутові умови для проживання та виховання свого малолітнього сина [PERSON], а саме: в наявності необхідні меблі та побутова техніка та санітарно-гігієнічний стан житла задовільний (т. 1 а.с.144). Згідно побутової характеристики, виданої начальником ЖЕУ-1 ТОВ «ТСК Восток» від 21 лютого 2017 року, [PERSON], [INFO], проживає без реєстрації спільно з дитиною [PERSON] за адресою: м. Бахмут, вул. Незалежності 13/15. Скарг на [PERSON] до адреси ЖЕУ-1 ТОВ «ТСК Восток» не надходило (т. 1 а.с.145). Допитані при розгляді вказаної справи свідки сторони відповідача за первісним позовом надали показання про наступне. Свідок [PERSON], яка є рідною тіткою [PERSON], у судовому засіданні надала показання про те, що дійсно сторони перебували у шлюбі, який був розірваний у 2016 році. Їх дитина [PERSON] під час шлюбу та після його розірвання неодноразово залишався батьками у неї для догляду, проте перед розірванням шлюбу 2015 році, коли [PERSON] часто перебував у відрядженнях на дуже тривалий строк майже півроку, мати [PERSON] залишала [PERSON] у неї частіше і нерідко на день-два пояснюючи різними особистими причинами. Підтвердила факт того, що [PERSON] вивозила дитину до м. Горлівка Донецької області влітку 2016 року, тому мати відповідача [PERSON] приїхала і наказала [PERSON] віддати ключі та залишити житло за адресою: м. Бахмут, вул.Горбатова, 5/18, оскільки дитини наразі в м. Бахмут немає. Повідомила, що відносини сина з батьками добрі, проте мати [PERSON] трохи побоюється. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що вона є дружиною [PERSON], проживає разом з ним та її сином у двокімнатній квартирі за адресою: м. Бахмут, вул.Горбатова, 5/18. Підтвердила факт того, що [PERSON] вивозила дитину до м. Горлівка Донецької області влітку 2016 року. Також повідомила, що, на її думку, [PERSON] думає тільки про себе, своє особисте життя і дуже погано піклується про [PERSON], оскільки той при відвідуванні батька виглядає неохайно, погано вдягнений, худенький. Також повідомила, що відносини у неї та її сина з [PERSON] дуже добрі і вона не проти того, що [PERSON] проживав разом з ними та своїм батьком. У судовому засіданні були оглянуті оригінали фототаблиць із зображенням батька [PERSON] з дитиною [PERSON] та іншими родиною у 2015-2016 роках (том.1 а.с.89-94) та справу №219/8802/16-ц за позовом [PERSON]\~ до [PERSON]\~ про встановлення порядку та способу участі батька у вихованні дитини. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2016 року визначено наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з\~ малолітнім сином,\~ [PERSON]: особисте спілкування: перший та третій тиждень кожного календарного місяця з 17:00 год. пятниці до 10:00 год. неділі; другий та четвертий тиждень кожного календарного місяця з 10:00 год. неділі до 08:00 год. понеділка з можливістю забирати/відводити сина особисто з/до навчального закладу або з дому; спільний відпочинок батька з дитиною влітку щорічно протягом 15 календарних днів для оздоровлення дитини; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином, з урахуванням віку та здібностей дитини; святкові дні за погодженням з матірю з урахуванням бажання дитини Приймаючи рішення щодо зустрічних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком суд виходить з наступного. За приписами ст. 161 Сімейного кодексу України (далі - СК України) якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За наслідками розгляду справи судом установлено, що кожен з батьків працює, має постійний дохід. Обставин зловживання останніми спиртними напоями або наркотичними засобами, фактів аморальної поведінки не встановлено і учасниками провадження про такі факти не повідомлялось. Також установлено, що обоє з батьків створили належні умови для проживання та виховання дитини, мають позитивну характеристику, кожен бажає, щоб дитина проживала саме з ним, обидва батьки приймають участь у вихованні дитини. Як установлено, при розгляді судом справи про розірвання шлюбу між сторонами місцем проживання малолітнього [PERSON] за згодою батьків визначено місце проживання його матері [PERSON]. За висновками органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 31 жовтня 2016 року №01/11-885 та від 06 березня 2017 року №01/11-150 визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], виходячи з інтересів самої малолітньої дитини. Під час розгляду справи судом не зясовувалась думка дитини щодо цього питання, оскільки за віком [PERSON] є малолітнім, а обставини перебування в залі судового засідання, відповіді на запитання учасників провадження, навіть за присутності лікаря-психолога, можуть бути психотравмуючими для останнього. При цьому судом ураховується також можлива наявність негативних наслідків впливу на психіку дитини процесами розлучення батьків та зміни порядку звичного для нього життя. Крім того суд зазначає, що за положеннями ст. 160 СК України при вирішення питання про місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, її згода не є обовязковою. При вирішенні справи суд ураховує \~принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., якими, зокрема, є: пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст.3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст.5); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст.18). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини щодо захисту сімейних прав дитини, при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків. Принцип 6 Декларації прав дитини, проголошеної Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 р. передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Доказів наявності саме виняткових обставин, які б давали підстави розлучити малолітнього [PERSON] з матірю [PERSON], позивачем за зустрічним позовом не надано. Винятковість, на думку суду, зумовлює виправданість такого втручання у сімейне життя і має слугувати створенню умов якнайкращого розвитку дитини, збалансовувати розлучення з матірю, зв'язок з якою у малолітньої дитини є дуже міцним. Водночас суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] будь-яких перешкод у спілкуванні батька [PERSON] за встановленим рішенням суду порядком не чинить. Даний факт підтверджується поясненнями позивача, показаннями свідків та письмовими доказами, зокрема, довідкою Дошкільного навчального закладу, компенсуючого типу Дитячий садок №25 «Дзвіночок» №1.14/12 від 16 лютого 2016 року. За змістом ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Ураховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений в Декларації прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, установивши відсутність будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з його матірю, суд дійшов висновку, що місцем проживання малолітнього [PERSON] слід залишити місцем проживання його матері [PERSON], а у позові щодо визначенні місця проживання дитини з батьком слід відмовити. Щодо позовних вимог про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом суд зазначає наступне. Оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені, то до таких правовідносин слід застосовувати положення саме ст. 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), якими передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Доказів того, що при вселенні позивача було укладено угоду про порядок користування цим приміщенням до матеріалів справи не надано. З показаннями свідків з боку [PERSON], які є тіткою та дружиною донькою останнього, письмовими доказами та поясненнями сторін щодо факту перешкоджання з боку [PERSON] та [PERSON] у користуванні спірною квартою шляхом заміни замка у дверях, ненадання доступу до нього тощо підтверджені і не спростовані з боку відповідачів належним та допустимими доказами. Крім того сам [PERSON] у судовому засіданні стверджував, що [PERSON]Г, та їх син [PERSON] наразі не проживають у спірному житлі. Отже є установленим факт того, що [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], у звязку з перешкодами о користуванні житлом, з жовтня 2016 року по теперішній час не проживають за адресою: [INFO], в якому проживали весь час перебування у шлюбі з [PERSON] і після, де дитина проживає з самого народження, та вимушені були відшукати інше помешкання в оренду за адресою: м. Бахмут, вул. Незалежності 13/15, де наразі і проживають. Відповідно до ч.2\~ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За змістом\~ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), до яких законодавець, зокрема, відносить дружину власника, його дітей та батьків (ч.2 ст.64 ЖК), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Згідно із\~ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Згідно положень\~ст. 396 ЦК України\~особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень\~глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 Конвенції про права дитини, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. У відповідності із\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Жодна особа не може бути примусово позбавлена житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положеннями ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено право дитини на житло, зокрема, діти - члени сімї власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником. З огляду на зазначені норми, ураховуючи те, що [PERSON] вселилась у спірну квартиру як дружина власника цієї квартири за згодою останнього та усіх власників, проживала з ним в цій квартирі однією сімєю до припинення сімейних відносин разом зі спільною дитиною, що встановлено доказами у даній справі і не було спростовано протилежною стороною, то, в силу наведеної вище норми ч.4 ст.156 ЖК України, після припинення сімейних стосунків із [PERSON] внаслідок розірвання шлюбу між ними вона не втратила право на проживання в цій квартирі, як колишній член сімївласника, оскільки іншої угоди про порядок користування цим приміщенням між ними при вселенні, а також після розірвання шлюбу укладено не було. Крім того, позиція відповідачів [PERSON] та [PERSON] з твердженням про те, оскільки житлові права членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) є похідними від наявності сімейних відносин, то припинення сімейних відносин припиняє їх права на житло, в тому числі права проживання, реєстрації, користування цим будинком та інші спростовується наведеною у розясненнях Пленуму Верховного Суду України в постанові №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», згідно яких при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки (реєстрації) самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення або ж для відмови їй у цьому. Крім того, заперечення відповідачів ґрунтуються також на нормах, що регулюють відносини щодо житла, яке перебуває у наймі, а не у власності, тому не можуть бути прийняті судом до уваги. При вирішенні первісного позову суд також ураховує той факт, що позивач здійснює піклування за своїм неповнолітнім сином [PERSON], який зареєстрований у спірному житлі, а тому в силу наведених вище норм, зокрема Закону України «Про охорону дитинства», неповнолітній [PERSON], має право на проживання разом із свою матірю. Також суд зауважує, що право членів сімї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї, у цьому випадку колишніх членів сімї за якими збереглось таке право. Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 5 листопада 2014 року №6-158цс14, від 16 березня 2016 року №6-2918цс15. Твердження представника [PERSON] щодо невідповідності площі спірної квартири нормам при вселенні позивача та дитини не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначені норми міститься у Розділі ІІІ Глави 1 ЖК «Надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду», який не регулює норми житлової площі щодо житла, яке перебуває у приватній власності. На підставі викладеного, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, вселити [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні даною квартирою. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до \~ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України

Outcome: approved