Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів споживача, вказуючи на те, що 04 вересня 2013 року між нею та Кредитної спілки «Кредитно - депозитний центр Професіонал» (далі Відповідач) було укладено Угоду про внесення додаткового пайового внеску №820-13(далі Договір), за яким позивач розмістила вклад в сумі 10000,00 гривень, строк повернення коштів 05 вересня 2014 року з виплатою відсотків у розмірі 26,4 % річних та самого вкладу. За час перебування у договірних відносинах з Відповідачем, Позивач збільшив свій пайовий внесок на 5365,00 гривень. По закінченні строку вкладу, Позивач отримати вклади не змогла, оскільки грошей у касі Відповідача було недостатньо тому їй запропонували з'явитися наступного дня. Наступного дня 06.09.2014 р. двері офісу Відповідача були зачинені,телефон не відповідав, персонал офісу був відсутній, що спостерігається до теперішнього часу, а тому вона була вимушена звернутися до прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя та Жовтневого РВ. Після звернення до правоохоронних органів вона отримала відповідь, що дана справа знаходиться в категорії цивільно-правових відносин. За таких обставин, вона була вимушена звернутись із позовом до суду, оскільки Відповідачем порушені її права. Просила суд стягнути з Відповідача на її користь грошові кошти за договором №820-13 від 04 вересня 2013 р. у розмірі 15365,00 гривень, та 4056,36 гривень проценти за користування сумою вкладу. Судові витрати покласти на Відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги задовольнити проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в результаті чого, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 вересня 2013 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Кредитно - депозитний центр Професіонал» була укладена угода №820-13 про внесення додаткового пайового внеску (а.с. 8). Відповідно до умов депозиту вказаної угоди позивач передав кредитній спілці суму вкладу у розмірі 15365,00 грн., строком на 12 місяців зі сплатою 26,4% річних, а кредитною спілкою було відкрито вкладнику депозитний рахунок. З метою захисту своїх прав та допомоги по повернення грошових коштів Позивач звернувся із заявою до прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя яка була пере направлена до СВ Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області для перевірки, та за результатами перевірки позивачу роз'яснено, що між посадовими особами Відповідача та Позивачем склалися цивільно-правові відносини та право звернення до суду (а.с. 13-14). Отже, Відповідач умови за договором № 820-13 про внесення додаткового пайового внеску від 04 вересня 2013 р. належним чином не виконав та станом на день розгляду справи не повернув Позивачу суму банківського вкладу. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, Позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Відповідач отримав від Позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог Позивача щодо стягнення коштів за цим договором і наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню кошти за вказаним договором №820-13 про внесення додаткового пайового внеску від 04.09.2013 року в сумі 15365,00 грн. Оскільки відсоткова ставка, згідно умов депозиту вищевказаного договору становить 26,4% річних, а відповідач не сплатив відсотки то з Відповідача на користь Позивача за договором №820-13 про внесення додаткового пайового внеску від 04 вересня 2013 р. підлягає нарахуванню та стягненню відсотки у розмірі 4056,36 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved