Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме - за кожною по 1/2 частки квартири, що знаходиться в [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтували тим, що у вказаній квартирі проживав їх брат - [PERSON] з своєю дружиною [PERSON]. Вказану квартира їм належала на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 серпня 1996 року, яке зареєстровано в КП «Волинське обласне БТІ» 27 серпня 1996 року, реєстровий № 10815. [INFO] року [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина за законом. Єдиним спадкоємцем першої черги після її смерті був її чоловік [PERSON], який своїми фактичними діями прийняв спадщину, так як на дату смерті проживав разом з нею. [INFO] року помер [PERSON] (брат позивачів), і після його смерті також відкрилась спадщина за законом. Позивачі, як сестри померлого, у встановлений законом строк звернулись з заявою в Ковельську держнотконтору з заявою про прийняття спадщини. Однак нотконторою їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на квартиру [ADDRESS], з тих підстав, що позивачі не змогли представити оригінал правовстановлюючих документів, в даному випадку оригінал свідоцтва про право власності на житло, який з невідомих позивачам причин не зберігся. Останнім було рекомендовано звернутись в Ковельський міськвиконком, а саме в відділ обліку та приватизації житла, з приводу видачі дубліката свідоцтва про власності на житло. Однак виконавчим комітетом Ковельської міської ради, а саме - відділом обліку, розподілу та приватизації житла, позивачам було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності на спірну квартиру з тих міркувань, що на померлих таке свідоцтво не видається. Позивачі вказують, що відповідач [PERSON] вважає себе далеким родичем померлого [PERSON], і також має право на відповідну частку в майні померлого в порядку спадкування, а тому після смерті [PERSON] вселився в спірну квартиру. Враховуючи наведене та покликаючись на норми чинного законодавства, позивачі просили суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] право власності на спірну квартиру, зокрема - по 1/2 частки цієї квартири за кожною з них. Також позивачі просили стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 07 березня 2014 року було проведено заміну первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем - [PERSON], який є сином померлої [PERSON] і який звернувся після її смерті до Ковельської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини. В судове засідання позивачі не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Зважаючи на присутність в судовому засіданні їх представника - [PERSON], суд знайшов підстави для розгляду справи у їх відсутності. В судовому засіданні представник позивачів за довіреністю - [PERSON], позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON], позов не визнав, заперечивши його тим, що позивачі, звертаючись до суду з даним позовом, приховали той факт, що після смерті [PERSON] спадкоємцями майна померлої був не лише її чоловік [PERSON], а і син померлої від першого шлюбу - відповідач по справі [PERSON] Останній проживав в спірній квартирі з дев'ятирічного віку, так як саме його мати - [PERSON], ще перебуваючи в шлюбі з батьком відповідача, і будучи працівником орендного підрядного спеціалізованого облрембудтресту, отримала спірну квартиру. В березні місяці 1971 року шлюб між [PERSON] та її першим чоловіком був розірваний, і через два роки вона повторно вийшла заміж за брата позивачів [PERSON] Відповідач уже в дорослому віці, створивши власну сім'ю, перестав проживати в спірній квартирі. За [PERSON] та [PERSON] доглядав син відповідача - [PERSON], він же здійснював поховання [PERSON] в 2011 році. Після смерті [PERSON], догляд за [PERSON] почергово здійснював відповідач [PERSON] та його син [PERSON], періодично проживали в спірній квартирі. Позивачі ж, сестри [PERSON], навпаки не проявляли до життя свого брата ніякого інтересу. Коли [PERSON] помер, то його похованням займались відповідач та його син, а позивачі в похованні брата участі не приймали. Представник відповідача вважає, що відповідач фактично з травня 2011 року по 23 травня 2012 року постійно проживав в спірній квартирі, разом з сином доглядав [PERSON], а тому в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України своїми діями прийняв спадщину після його смерті. Не заперечив, що позивачі з юридичних підстав мають право на певні частки в даній квартирі, як спадкоємці після смерті свого брата [PERSON], однак не в таких розмірах, як зазначено в позовних вимогах, а тому просив в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників позивачів та відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи, а саме з копії свідоцтва про право власності на житло від 23 серпня 1996 року, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Дана обставина визнається сторонами та підтверджується іншими матеріалами справи, а саме повідомлення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 3.14/1908 від 18 жовтня 2013 року, листом відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради № 15 від 06 лютого 2014 року та повідомленням КП «Волинське обласне БТІ» № 0614 від 03 березня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності 2-х і більше осіб (співвласників) належить на праві спільної власності. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність 2-х і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З копії актового запису про шлюб № 67 від 13 березня 1973 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області, вбачається, [PERSON] та [PERSON] 13 березня 1973 року уклали шлюб, після шлюбу [PERSON] взяла собі прізвище чоловіка - [PERSON]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Таким чином до правовідносин, які виникли на момент приватизації спірної квартири, слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. З огляду на викладені вище обставини та норми КпШС України, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], а їх частки в цьому майні є рівними (ст. 28 КпШС України). А тому слід вважати, що частки кожного із співвласників ([PERSON] та [PERSON]) квартири [ADDRESS] в даному випадку є рівними і становлять по 1/2 частини кожному. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 29 березня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області. З спадкової справи № 243/2011, заведеної Ковельською держнотконторою після смерті [PERSON], вбачається, що після смерті останньої відкрилась спадщина на належну останній, тобто на 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом розвитку підприємництва, реєстрації та приватизації житла виконкому Ковельської міської ради Волинської області 23 серпня 1996 року на підставі розпорядження органу приватизації № 2318 від 23 серпня 1996 року, та зареєстрованого у Волинському обласному БТІ 27 серпня 1996 року в реєстрову книгу за реєстровим № 10815. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Відповідач по справі [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00013237026 від 25 грудня 2013 року, копією запису акта про шлюб № 15 від 19.09.1958 року, складеного Купечівською сільською радою Турійського району. З цієї ж спадкової справи вбачається, що [PERSON] у встановлений законом строк звернувся з заявою в Ковельську держнотконтору про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Також з спадкової справи вбачається, що крім відповідача спадкоємцем після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON], який на момент смерті проживав з останньою і в силу ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті. За таких обставин 1/2 частина вказаного нерухомого майна належить [PERSON] як частка у спільній сумісній власності подружжя, а інша 1/2 частка є спадковим майном після смерті [PERSON], спадкоємцями якої є відповідач по справі (син померлої) та [PERSON] (чоловік померлої). Враховуючи викладене, слід вважати, що після смерті [PERSON] кожен з спадкоємців успадкував по 1/4 частині спірної квартири. З врахуванням частки [PERSON] в спільній сумісній власності, після смерті дружини його частка стала 3/4 (1/2 + 1/4). З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що ні її син -відповідач [PERSON], ні її чоловік - [PERSON] спадкових прав не оформили. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим 24 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все майно, яке належало йому на праві приватної власності, в тому числі й на 3/4 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба, дід як з боку батька, так і з боку матері. Як встановлено в судовому засіданні, що не заперечується сторонами, спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] відсутні. Позивачі ж по справі є сестрами померлого [PERSON], що підтверджується рішенням Ковельського міськрайонного суду від 12 грудня 2012 року. Зазначені обставини визнані сторонами по справі та підтверджені рішенням суду, яке набрали законної сили, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 61 ЦПК України. Як вбачається з спадкової справи № 700/2012 заведеної Ковельською держнотконторою після смерті [PERSON], спадщину після його смерті прийняли його сестри, позивачі по справі, шляхом звернення до нотконтори з відповідними заявами про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, позивачі є спадкоємцями за законом майна, що належало померлому [PERSON] в рівних частках, а тому це майно належить їм в порядку спадкування за законом і їх частка в спадковому майні після смерті брата складає по 3/8 частині за кожною (3/4 : 2 = 3/8). Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно повідомлення Ковельської державної нотаріальної контори № 191/01-16 від 28 січня 2014 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину позивачам після смерті [PERSON] на спірну квартиру не було видано у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлено право кожної з позивачів на 3/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] Крім того, позовна вимога позивачів про стягнення з відповідача на їх користь судових витрат по справі підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи, що позивачами при зверненні до суду було сплачено згідно квитанції ВАТ «Ощадбанк» № 237/375 від 19 лютого 2014 року 1067,00 грн. судового збору, тому з відповідача слід стягнути в користь позивачів судові витрати по справі в сумі 800,25 грн. (1067,00 х 3/4= 800,25).

Outcome: partial