Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] сільської ради про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09.06.2016р., залишеним без змін ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.01.2017р., визнано незаконним та скасовано рішення [PERSON] сільської ради від 25.09.2014 року № 33-5/VІ «Про внесення змін до рішення сесії [PERSON] сільської ради від 16.05.2014 року № 30-11/ VІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON]»; визнано незаконним та скасовано рішення [PERSON] сільської ради від 16.10.2014 року № 34-6/ VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON]»; визнано недійсним Свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 23.10.2014 року видане на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га по вул. Миру, 14 в с. Подільське Золотоніського району Черкаської області. Заяви позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] сільської ради від 19 травня 2014 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації на приватизацію земельної ділянки по вул. Миру, 14 площею 0,25 га остання не розглянула і письмова відповідь не надана. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачі зазнали моральних втрат, які призвели до позбавлення їх можливостей реалізації свого права на користування присадибною земельною ділянкою для обслуговування свого будинку, вирощування плодів городництва та садівництва, для реалізації своїх звичок і бажань, щодо можливості відпочинку на присадибній ділянці, прогулянок, а також втрати часу на звичайні заняття, які позивачі могли б реалізувати, не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та судових позовів, щоб добитися захисту своїх законних прав і інтересів. Позивачі зазнали моральної шкоди з підстави дискримінації їх, як громадян України, на реалізацію свого конституційного права щодо приватизації присадибної земельної ділянки, маніпулювання відповідачем дійсними фактами на свою користь і на виправдання своїх протиправних дій. Позивачі вважають, що органом місцевого самоврядування їм завдана моральна шкода незаконними рішеннями згідно припису ст. 1167 ч. 2 п. 3) ЦК України, за які наступає відповідальність шляхом її відшкодування відповідно до припису ст. 1173 ЦК України, яку вони оцінюють у розмірі по 10\~000 грн. кожна, яку просили стягнути за рахунок місцевого бюджету з [PERSON] сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл. Крім того, просили стягнути витрати за відрив від звичних занять, повязаних з явкою до суду сторони і її представника згідно наданого розрахунку та судові витрати за розгляд справи на користь держави. У ході розгляду справи представники позивачів [PERSON] по довіреності та [PERSON] по довіреності збільшили позовні вимоги, просили суд стягнути за рахунок місцевого бюджету з [PERSON] сільської ради Золотоніського р-ну, Черкаської обл. на користь [PERSON] 12\~000 грн. моральної шкоди, на користь [PERSON] 15\~000 грн. моральної шкоди та на користь [PERSON] 18\~000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON] та представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на задоволенні уточнених позовних вимог наполягали повністю, додатково обґрунтовували їх тим, що незаконні дії відповідача викликали сильні душевні переживання у них та нанесли непоправної шкоди їх здоров'ю: [PERSON] після ухвалення рішення [PERSON] сільради 16.05.2014р. лікувалася неодноразово в лікарнях та санаторіях, [PERSON] на фоні душевних переживань щодо незаконних дій [PERSON] сільради перенесла загрозу переривання вагітності в лютому 2015р., [PERSON] в звязку з неможливістю реалізувати своє право на земельну ділянку з травня 2014р. по грудень 2016р., коли були прийняті незаконні рішення [PERSON] сільради та йшли судові засідання про визнання їх незаконними перенесла душевні страждання, які негативно вплинули на перебіг вагітності і пологи 19.12.2016р. Крім того просили стягнути на користь [PERSON] витрати за відрив від звичних занять, повязаних з явкою до суду сторони і її представника у сумі 1\~750,62 грн., на користь [PERSON] та [PERSON] витрати за відрив від звичних занять, повязаних з явкою до суду їх представника у сумі 739,90 грн. та судові витрати за розгляд справи на користь держави. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] за довіреністю у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що в даному випадку наявна спеціальна стаття (1173 ЦК України) щодо відсутності вини органу місцевого самоврядування, для відшкодування моральної шкоди необхідні наступні складові: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Позивачами вказується, що мала місце шкода у вигляді неможливості користування земельною ділянкою, обслуговування будинку, вирощування плодів городництва та садівництва, позбавлення можливості відпочинку на присадибній ділянці. Однак вказані твердження не відповідають дійсності. Так, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO] однак фактично там не проживають, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради та заявами [PERSON] (матері співпозивачів) та останні не користувалися нею (фактично постійно користувалася їх мати). Крім того, сама [PERSON] підтверджує, що користувалася без перешкод спірною земельною ділянкою, зокрема, але не виключно, у період з моменту винесення рішення [PERSON] сільською радою від 16.05.2014 року до моменту його скасування 09.06.2016 року. Таким чином, оскільки позивачі фактично користувалися земельною ділянкою, а моральна шкода фактично завдана позивачам батьком (колишнім чоловіком) [PERSON], що вбачається із самих пояснень позивача - [PERSON], таким чином відсутня моральна шкода зазначена в позовній вимозі - неможливість користуватися спірною земельною ділянкою з вини саме відповідача [PERSON] сільської ради. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторони позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що виконкомом [PERSON] сільської ради від 23.04.1997 року № 12 [PERSON] для добудови і обслуговування жилого будинку було надано в користування 0,25 га земельної ділянки. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 листопада 1998 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]А, [PERSON]А являються співвласниками жилого будинку в с. Подільське по вул. Миру, 14. Рішенням [PERSON] сільської ради від 25.09.2014 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] площею 0,25 га в с. Подільське по вул. Миру, 14, для будівництва і обслуговування жилого будинку. Рішенням [PERSON] сільської ради від 16.10.2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку в с. Подільське Золотоніського району. Заяви позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] сільської ради від 19 травня 2014 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації на приватизацію земельної ділянки по вул. Миру, 14 площею 0,25 га [PERSON] сільська рада не розглянула і письмову відповідь не надала. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09.06.2016р., залишеним без змін ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.01.2017р., визнано незаконним та скасовано рішення [PERSON] сільської ради від 25.09.2014 року № 33-5/VІ «Про внесення змін до рішення сесії [PERSON] сільської ради від 16.05.2014 року № 30-11/ VІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON]»; визнано незаконним та скасовано рішення [PERSON] сільської ради від 16.10.2014 року № 34-6/ VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON]»; визнано недійсним Свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 23.10.2014 року видане на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га по вул. Миру, 14 в с. Подільське Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, суд вважає доведеним факт прийняття незаконних рішень органом місцевого самоврядування [PERSON] сільською радою та заподіяння цим позивачам моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, та яка відповідно до вимог статей 23, 1167, 1173 ЦК України підлягає відшкодуванню державою, оскільки за шкоду, заподіяну рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, несе відповідальність держава. У рахунок вказаних вище обставин, в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, в обгрунтування відшкодування моральної шкоди, позивач [PERSON] зазначає, що вона після ухвалення рішення [PERSON] сільської ради від 16.05.2014р. лікувалася неодноразово в лікарнях та санаторіях. У рахунок обґрунтування чого позивачем [PERSON] надано суду ніким не засвідчену копію виписки із історії хвороби № 2166 про перебування [PERSON] в неврологічному відділенні Золотоніської ЦРЛ із 10.03.2015р. по 19.03.2015р. з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, яка виникла внаслідок того, що вона (з її слів) 09.03.2015р. була побита сусідом. Крім того, позивачем був наданий аналогічної якості епікріз про перебування [PERSON] в неврологічному відділенні Золотоніської ЦРЛ із 03.05. по 12.05.2017р. з діагнозом: хронічна атеросклеротична ДЕП, Н 3 з перенесеним і-інсультом в стовбурі мозку (30.03.2009р.) з помірним лівобічним гемопарезом, помірними вестибуло-мозочковими порушеннями, помірне порушення функції ходи, дизмнестичний та цефалічний синдром, ст. декомп. Таким чином, із наданих копій документів не вбачається причинно-наслідковий звязок між прийнятими [PERSON] сільською радою рішеннями та подією, яка відбулася 09.03.2015р., а також хронічними захворюваннями [PERSON] внаслідок перенесеного 30.03.2009р. інсульту, тому копії вказаних вище документів не є належними та допустимими доказами завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди внаслідок ухвалення [PERSON] сільською радою рішень. Також, в обґрунтування відшкодування моральної шкоди, позивач [PERSON] зазначає, що в звязку з неможливістю реалізувати своє право на земельну ділянку з травня 2014р. по грудень 2016р., коли були прийняті незаконні рішення [PERSON] сільської ради від 25.09.2014 та від 16.10.2014р. та коли йшли судові засідання (участі у яких вона жодного разу особисто не приймала) про визнання їх незаконними, перенесла душевні страждання, які негативно вплинули на перебіг вагітності і пологи 19.12.2016р. У рахунок обґрунтування чого представником позивача [PERSON] надано суду ніким не засвідчену копію довідки № 0671 від 26.04.2017р. про перебування [PERSON] в пологовому відділенні Золотоніської ЦРЛ із 18.12.2016р. по 24.12.2016р. з діагнозом вагіт…, пологи ІІ ускладнені, передчасні, розрив плодових оболонок, епізіотомія… Внаслідок виниклих ускладнень їй була проведена хірургічна операція (інструментальна ревізія стінок порожнини матки). Враховуючи, що рішення апеляційним судом Черкаської області, яким фактично були відновлені порушені відповідачем права позивача щодо реалізації її права на земельну ділянку було ухвалене 09.06.2016р., а ускладнені пологи відбулися 19.12.2016р., суд не вбачає причинно-наслідковий звязок між прийнятими [PERSON] сільською радою рішеннями та станом здоровя позивача [PERSON] Крім того, в обгрунтування відшкодування моральної шкоди, позивач [PERSON] зазначає, що на фоні душевних переживань щодо незаконних дій [PERSON] сільської ради вона перенесла загрозу переривання вагітності в лютому 2015р. В обґрунтування цього представником позивача [PERSON] надано суду ніким не засвідчену копію епікризу Золотоніської ЦРЛ про її перебування в гінекологічному відділенні з 4 по 20.02.2015р. з діагнозом вагітність 7 тижнів, загроза переривання вагітності та копію виписки із історії хвороби № 010320 про перебування [PERSON] в гінекологічному відділенні КЗ «Черкаська обласна лікарня» із 10.11.2015р. по 11.11.2015р. з діагнозом післяпологовий період 48 доба, лактостаз, яка перебувала на стаціонарному лікуванні в ЦРЛ з 24.10 по 03.11.2015р. з підвищеною температурою, що на думку суду, також не є належними та допустимими доказами завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди внаслідок ухвалення [PERSON] сільською радою рішень. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача, суд, враховуючи всі обставини справи у їх сукупності та співставленні, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі по 2\~000 грн., задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. При цьому суд виходить із того, що позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], предявивши вимоги про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 12\~000грн., 15\~000грн. та 18\~000 грн. відповідно, не надали жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, зокрема. При розгляді справи суд враховує висновок про застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-48цс13, який у відповідності до\~ ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судових витрат, від сплати яких при подачі позову були звільнені позивачі, відповідно до ст. 88 ЦПК України, в сумі 1\~920,00 грн. пропорційно задоволених позовних вимог Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частина 2 ст.85 ЦПК України, на яку посилаються позивачі, передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною… компенсація за відрив від звичайних занять. Порядок розрахунку компенсації за відрив від звичайних занять проводиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100. Так, відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати виплати, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством на число календарних днів. У даному випадку, оскільки позивач [PERSON] та представники позивачів не працюють, при розрахунку необхідно замість середньомісячного заробітку брати мінімальну заробітну плату, що діяла на час, коли відбувалася явка до суду. З огляду на вище викладене, а також враховуючи положення норм ЦПК України щодо стягнення та розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню компенсація за відрив від звичайних занять, повязаних з явкою до суду сторони і її представника, відповідно до наявних у матеріалах справи розрахунків.

Outcome: partial