Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

[PERSON] 01.12.2020 року звернулася до Київського районного суду м. Харкова із заявою про видачу обмежувального припису, а саме просить суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяці стосовно [PERSON] , [INFO] , та заборонити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] знаходиться в місцях спільного перебування з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] наближатись на відстань більше ніж 500 метрів до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] наближатись на відстань більше ніж 500 метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] особисто і через третіх осіб переслідувати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборонити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також заборонити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , наближатись на відстань більше ніж 500 метрів до місця навчання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ». Вимоги заяви обґрунтовує тим, що вона з [PERSON] перебували у зареєстровано шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду міста Харкова від 01.04.2013. Від шлюбу вони мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу та по теперішній час вона з дітьми проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , квартира належить їй на праві приватної власності. В 2016 році вона народила другу дитину та є матір`ю одиначкою. Після розірвання шлюбу вона не заперечувала проти спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON] , однак у зв`язку з напруженими відносинами, які склалися між нею та колишнім чоловіком, періодично під час відвідування сина, у [PERSON] траплялись напади гніву та агресії, прояви фізичного та психологічного насильства по відношенню до нею у присутності неповнолітньої дитини [PERSON] . [PERSON] чоловік [PERSON] створив атмосферу страху, постійно погрожуючи їй фізичною розправою, у разі, якщо вона не буде надавати вільного доступу до своєї квартири, та якщо буду шукати та скаржитись кому не будь. Вона боїться за своє життя та за долю своєї дитини. Також заявник зазначає, що [PERSON] взяв за звичку постійно її ображати словесно з будь-якого приводу, принижувати її жіночу та людську гідність, тим самим сформувавши емоційну та психологічну невпевненість та нездатність захиститись. Багато років вона не могла подолати страх, виправдовуючи свою бездіяльність тим, що у дитини повинен бути батько. Та коли вона вирішила повідомити колишньому чоловікові, що більше не збирається терпіти його образи, маніпуляції та забороняє йому у будь-який час з`являтись до неї додому під приводом спілкування з дитиною, та не бажає взагалі спілкувати з ним, цей факт викликав у [PERSON] вибух шаленої люті, він не сприймав це серйозно , повідомив, що вона нікуди від нього не подінеться та що вона не здатна виховувати дитину сама. Також заявник зазначає, що погрози та вчинення насильства щодо неї з боку з [PERSON] мають систематичний характер, в зв`язку з чим, вона неодноразово викликала поліцію. Крім того заявник зазначає що [PERSON] вчиняє відносно неї ще й економічне насилля, оскільки не надає допомоги на утримання дитини, вона була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів, однак останній все одно не сплачує аліментів та матеріальної допомоги не надає. [PERSON] переслідує її, не залишає її та дитину у спокої, приходить до них додому, самовільно вривається до квартири, вистежує її біля під`їзду будинку, приходить до школи де навчається дитина продовжує вчиняти сварки та фізичне і психологічне насильство. Також він постійно пише їй смс-повідомлення, та аудіо повідомлення на її мобільний. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Каткова А.Г. заяву підтримали в повному обсязі та присили її задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Колобов Л.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви в повному обсязі, пояснив, що всі факти викладені в заяві є надуманими та не відповідають дійсності, [PERSON] не переслідує заявника, він мешкає з заявником в одному будинку в сусідньому під`їзді, а тому вони з заявником можуть часто натрапляти один на одного, також представник зазначив, що [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому посилання заявника на вчинення відносно неї економічного насилля також не відповідає дійсності. Представник [PERSON] також зазначив, що між сторонами виник конфлікт, на теперішній час в Київському районному судді м. Харкова перебувають на розгляді справи щодо визначення місця проживання дитини та розподіл майна подружжя, таким чином, вказана заява про видачу обмежувального припису подана навмисно , на ґрунті виниклого конфлікту, але не з приводу вчинення відносно неї [PERSON] психологічного та фізичного насилля. На думку представника [PERSON] адвоката Колобова Л.В. матеріали справи не містять доказів такого насилля, а тому в задоволенні заяви слід відмовити. Відповідно до правил\~статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявником\~\~ [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] регулюються спеціальним\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято\~Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою\~статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є колишнім подружжям та є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до листа Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 23.11.2020 вбачається, що згідно обліків Інформаційного порталу Національної поліції до Київського ВП ГУНП в Харківській області у період часу з 01.01.2020 по 18.11.2020 включно гр. [PERSON] зверталась із заявами : 27.02.2020 про те, що 27.02.2020 за адресою: [ADDRESS] її колишній чолові - гр. [PERSON] забрав паспорт, ідентифікаційний код, паспорти для виїзду за кордон заявниці [PERSON] та дітей. За результатами перевірки у відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та його поставлено на профілактичний облік в Київському ВП як кривдник. Також гр. [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис терміном дії 10 діб; 04.08.2020 надійшла заява від гр. [PERSON] за фактом неправомірних дій з боку [PERSON] . Дане звернення було зареєстровано до ЖЄО № 04.08.2020, доручено для розгляду та прийняття рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» сектору превенції та списано до справи відділу; 13.08.2020 надійшло повідомлення зі спецлінії «102» про те, що 13.08.2020 за адресою: [ADDRESS] , колишній чоловік [PERSON] морально знущається та погрожує заявниці. (Разом не проживають три місяціЮ насилля не було) Заявник: [PERSON] . Дане звернення зареєстровано до ЖЄО № 26389 від 13.08.2020, доручено для розгляду та прийняття рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» сектору превенції та списано до справи відділу; 21.09.2020 надійшло повідомлення зі спецлінії «102» про те, що за адресою: [ADDRESS] , колишній чоловік [PERSON] [PERSON] прийшов та конфліктує , не виходить з квартири, не віддає телефон. Дане звернення було зареєстровано до ЖЄО № 31300 від 21.09.2020. За результатами перевірки у відношенні гр. [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. (№ВАБ 316318 від 21.09.2020). Також [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис терміном на 1- діб; 27.10.2020 надійшло повідомлення зі спецлінії «102» про те, що 27.10.2020 за адресою: [ADDRESS] , заявниця просить направити екіпаж поліції так як її переслідує та знущається колишній чоловік гр. [PERSON] . За результатами перевірки у відношенні гр. [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП(№ВАБ 153693 від 27.10.202). Також винесено терміновий заборонний припис терміном 10 діб.; 30.10.2020 надійшло повідомлення зі спецлінії «102» про те, що 30.10.2020 за адресою: [ADDRESS] , колишній чоловік переслідує заявницю з дитиною. Дане звернення зареєстровано до ЖЄО № 35769 від 30.10.2020 . За результатами перевірки у відношенні гр. [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП (ВАБ 153701 від 30.10.2020); 13.11.2020 надійшло повідомлення зі спецлінії «102» про те, що 13.11.2020 за адресою: [ADDRESS] колішній чоловік [PERSON] у під`їзді штовхав та погрожував заявниці. Дане звернення було зареєстровано до ЖЄО № 37287від 13.11.2020 . За результатами перевірки у відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП(ВАБ 153717 від 13.11.2020). Також у відношенні [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис терміном на 10 діб. (а.с. 16). Вказані обставини підтверджуються також копією термінового заборонного припису стосовно кривдника [PERSON] , [INFO] серія [NUMBER] від 16.07.2020, серія [NUMBER] від 21.09.2020, серія [NUMBER] від 27.10.2020, серія [NUMBER] від 13.11.2020, протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 153693 від 27.10.2020 та копією постанови Київського районного суду міста Харкова від 18.05.2020 відповідно до якої [PERSON] , [INFO] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гр. (а.с. 14, 17, 18, 19, 20, 21). Оцінюючи вказані докази, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними\~статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також\~статтею 62 Конституції України\~та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; крім того в розумінні вимог\~статті 82 ЦПК України, лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також суд не приймає до уваги твердження заявника про вчинення насильства над дитиною, адже жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних тверджень заявником не надано. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суд встановлює, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та дає їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів, щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п. 7, 9\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис, виходячи з положень Закону, за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП України\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8\~статті 83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що заінтересована особа [PERSON] чинить відносно заявника [PERSON] домашнє насильство, а тому у суду є підстави застосувати положення чинного\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», адже дані обставини знайшли своє підтвердження за результатами судового розгляду. Таким чином, оскільки заявник на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо застосування психологічного насильства, що окрім зазначеного, також вбачається з переглянутого в судовому засіданні DVD диску, наданого заявницею, на якому містяться аудио записи адресовані [PERSON] з нецензурними висловлюваннями та погрозливими пропозиціями, в свою чергу представником заінтересованої особи не спростовано тих фактів, про які йшла мова під час судового розгляду, у суду наявні підстави для часткового задоволення заявлених вимог, та необхідність застосування відносно [PERSON] обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд встановив ризики настання будь-якого насильства з боку заінтересованої особи стосовно заявника в майбутньому, при цьому, враховуючи високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи -\~\~ [PERSON] , такі ризики є реальними та підтвердженими матеріалами справи, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис\~строком на 3 місяця в частині: заборонити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] знаходитися в місцях спільного перебування з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; наближатись на відстань більше ніж 500 метрів до неї; заборонити на відстань більше ніж 500 метрів наближатись до місця її проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонити йому особисто і через третіх осіб переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги ж заявника щодо видачі обмежувального припису стосовно заборони наближатись на відстань більше ніж 500 метрів до місця навчання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] », задоволенню не підлягають, адже належних доказів вчинення насилля саме над дитиною, суду не надано, а тому задоволення таких вимог, фактично позбавить [PERSON] брати участь у вихованні свого сина. Відповідно до частини 3\~статті 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial