Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] в червні 2014 року звернувся до [PERSON], [PERSON] з позовом про усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою, вказуючи, що він є власником ? частин квартири [ADDRESS]. Посилаючись на те, що на місці єдиного заїзду відповідачі звели кам'яний паркан, позбавивши його можливості проїзду до належної йому частини будинку, а також за необхідності - проїзду автомобілів пожежної безпеки чи швидкої допомоги, просив зобов'язати відповідачів знести встановлену кам'яну огорожу, зведену на проїзді до будинку [ADDRESS]. В заяві, поданій суду 18.06.2014 року, позивач уточнив позовні вимоги, та з тих же підстав просив зобов'язати відповідачів відновити заїзд шириною 3,5 м до житла - квартири [ADDRESS], шляхом знесення встановленої на місці існуючого раніше заїзду кам'яної огорожі та очистити заїзд вказаної ширини від будівельних матеріалів, грунту тощо. Відповідачка [PERSON] подала письмові заперечення на позов, у яких позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, оскільки влаштування заїзду до квартири [PERSON] під вікнами її квартири є неможливим з технічної точки зору, жодних доказів про право власності або право користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] позивачем не надано. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, пояснив, що він є власником ? частин квартири [ADDRESS], а відповідачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку. З відповідачами тривалий час не можуть дійти згоди щодо розташування заїзду. Навесні цього року відповідачі звели кам'яний паркан на місці заїзду на прибудинкову територію, яким він користувався і який існував з 60-их років минулого століття. В іншому місці облаштувати заїзд технічно неможливо і він в даний час позбавлений можливості заїхати на прибудинкову територію власним автомобілем чи іншим транспортом. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що за власні кошти провела благоустрій прибудинкової території, на місці старого розваленого дерев'яного паркану побудувала кам'яний, яким замурувала раніше існуючий заїзд на прибудинкову територію, ворота встановила в іншому місцІ, де заїзд на даний час ще не облаштований. Вважає, що позивач має можливість облаштувати собі заїзд на прибудинкову територію з іншої сторони, щоб не їхати попід вікна її квартири, оскільки в тому місці ширина проїзду не відповідає технічним нормам. Належно повідомлений відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду не подавав. Представник третьої особи Борщівської міської ради в судовому засіданні пояснив, що сторони по справі тривалий час не можуть дійти згоди щодо облаштування заїзду до будинку, у зв'язку з чим на місце неодноразово виїжджали комісії, однак, в позасудовому порядку вирішити спір не вдалося. Міська рада не має претензій до відповідачки [PERSON] у зв'язку із спорудженням нею кам'яного паркану біля будинку [ADDRESS] Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив такі факти. Рішенням Борщівської міської ради від 18.03.2005 року № 1221 [PERSON] та [PERSON] було передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,10 га в м.Борщеві по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач [PERSON] відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2013 року, індексний номер 1439959, на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] є власником 3/8 частин квартири [ADDRESS]. В цьому ж будинку відповідачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.06.2005 року є власником квартири [ADDRESS]. Кожна квартира облаштована окремим входом. Сторони спільно користуються земельною ділянкою площею 0,10 га для обслуговування будинку, на яку на час розгляду справи правовстановлюючі документи не отримали. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] на місці дерев'яного паркану перед будинком, в тому числі і на місці бувшого заїзду на прибудинкову територію, який здійснювався через дерев'яні ворота шириною 3 м, збудувала кам'яний паркан. Дану обставину відповідачка не заперечувала. Наявність заїзду на прибудинкову територію на місці, де відповідачка побудувала кам'яний паркан підтверджується також доданим позивачем до матеріалів справи викопіюванням земельної ділянки біля будинку [ADDRESS] станом на 25.05.1978 року. Збудований паркан на місці бувшого заїзду унеможливлює позивачу [PERSON] під'їзд до будинку, де розташована його квартира та порушується його право щодо користування земельною ділянкою - прибудинковою територією, яка є спільною для двох власників квартир. Посилання відповідачки на те, що заїзд до будинку позивач може облаштувати з іншої сторони суд не бере до уваги, оскільки вони не доведені в судовому засіданні. Також суд не бере до уваги наданий відповідачкою [PERSON] висновок спеціаліста від 09.10.2013 року № 5471/13-22, згідно якого на територію внутрішнього двору (квартири [PERSON]) зі сторони [ADDRESS] влаштувати проїзд, який би відповідав чинним Державним будівельним нормам не вбачається за можливе, оскільки висновок спеціаліста стосується внутрішнього двору, а зведеним парканом відповідачка унеможливила проїзд не тільки до внутрішнього двору, а на прибудинкову територію та до будівлі загалом. За змістом ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За встановлених обставин суд вважає, що права позивача порушені і підлягають захисту. Однак, враховуючи, що позивачем не доведено необхідності відновити заїзд шириною саме 3,5 м, а ширина раніше існуючого заїду на прибудинкову територію будинку [ADDRESS] була 3 м, суд вважає, що слід зобов'язати відповідачку [PERSON] відновити заїзд шириною 3 м на місці раніше існуючого заїзду до квартири [ADDRESS] шляхом знесення встановленої на місці існуючого раніше заїзду кам'яної огорожі, що є необхідним і достатнім для відновлення порушених прав позивача. В задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON], який не є власником квартири в будинку [ADDRESS], слід відмовити за недоведеністю. На підставі ст.ст.16, 376, 386, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України,

Outcome: partial