Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори (далі - відповідач) про зняття арешту з нерухомого майна, що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), що накладено Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова № 2/1996 від 13.05.1996, реєстраційний номер обтяженння 7025054. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.05.2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, представники у судове засідання не з`явилися. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що Позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.2021, виданого державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Лолою Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 12 - 36, набув у власність квартиру [ADDRESS] (надалі - квартира). У подальшому, маючи намір здійснити відчуження квартири, Позивачеві стало відомо, що відносно його майна наявне обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер 7025054, зареєстрованого Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою. Підставою реєстрації згаданого обтяження була ухвала Київського районного суду м. Харкова № 2/1996 від 13.05.1996. З метою з`ясування на якій підставі на майно Позивача накладено арешт, останній звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із запитом щодо наявних відкритих виконавчих проваджень відносно нього. Листом від 19.04.2021, копію якого було подано разом з позовом, Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повідомив, що жодного виконавчого провадження, де Позивач є стороною, у відділі не перебуває. При цьому, вказані дані перевірялися в АСВП, ВД/ВП/ сперозділ/ та ВД/ВП/ архів. Також на запит в системі Автоматизована система виконавчого провадження за даними Позивача також відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, в яких Позивач є боржником. У подальшому Позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з метою отримання копії ухвали Київського районного суду м. Харкова № 2/1996 від 13.05.1996, на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно Позивача. Листом від 29.04.2021, копію якого було подано разом з позовом, Київський районний суд м. Харкова повідомив що цивільна справа, в межах якої була винесена ухвала № 2/1996 від 13.05.1996, перебувала у провадженні Київського районного суду м. Харкова, про те на даний момент справа знищена та суд позбавлений можливості надати інформацію про неї та копію запитуваної ухвали. Також позивач звертався до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори із запитом щодо надання інформації про зареєстроване обтяження нерухомого майна, проте листом від 22.04.2021 № 1218 нотаріальна контора зазначила, що для отримання запитуваної інфомації Позивачеві слід отримати відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія якої була подана разом з позовом, в Позивача відсутні будь - які зареєстровані обтяження, зокрема арешт нерухомого майна. Позивачеві взагалі невідомий зміст ухвали Київського районного суду м. Харкова № 2/1996 від 13.05.1996, її копію останній не отримував. Крім того, з моменту її ухвалення минуло понад 24 роки. У Позивача наявна ухвала Московського районного суду м. Харкова, копію якої було подано разом з позовом, із змісту якої вбачається наступне: «Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.10.1999 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , також вирішено питання про поділ спільно нажитого майна. Проте, під час ухвалення рішення судом не було знято арешт з майна, який було накладено суддею Київського районного суду м. Харкова 13 травня 1996 року.» Згаданою ухвалою Московського районного суду м. Харкова було знято арешт з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Отже, із значеного вбачається, що спір, в межах розгляду якого було накладено арешт на майно Позивача, станом на 22.10.1999 року вже було вирішено Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Частиною 5 ст.60Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року) у випадках не передбачених вказаною статтею, арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст.59Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст.59Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другоїстатті 114 ЦПК Українипозови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно дост.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов`язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.10.1999 було знято арешт з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Даний спір, в межах розгляду якого було накладено арешт на майно Позивача, станом на 22.10.1999 року вже було вирішено, тому відтак необхідність в арешті його нерухомого майна відпала. Таким чином, враховуючи, що на цей час порушується право приватної власності Позивача , внаслідок чого останній позбавлений можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вважаємо, що позовні вимогу про зняття арешту підлягають задоволенню. В судове засідання [PERSON] було надано письмові покази, щодо тих обставин, що вона зверталась до судів з позовами до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна ще у 1997 році та просила забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне відповідачу [PERSON] майно. Засвідчила, що на даний час необхідності у забезпеченні вказаного позову та збереженні арешту майна, фактично немає. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved