Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє представник адвокат [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою\~до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчий комітет Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. У позовній заяві позивач посилається на те, що починаючи з 2006 року вона проживала у цивільному шлюбі з громадянином [PERSON], [INFO]. Вказує, що від цивільного шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], яка народилась 27.08.2007 року та [PERSON], яка народилась 17.03.2012 року. Враховуючи, що діти народились у неї поза офіційним шлюбом з відповідачем, орган реєстрації актів цивільного стану здійснив запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень у порядку, передбаченому частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України, однак в подальшому відповідач визнав батьківство обох дітей, про що відповідні відомості було внесено до Державного реєстру актів цивільного стану. Зазначає, що 28 вересня 2013 року між ними було укладено шлюб за наслідками якого відповідач змінив прізвище [PERSON] на [PERSON]. Пояснює, що разом з тим, вже багато років підряд відповідач постійно зловживав спиртними напоями, в тому числі перебуваючи вдома. Не бажав займатись будь-якою трудовою діяльністю, заробляти на сім'ю, допомагати їй по господарству. Між ними з приводу цього часто виникали сварки, іноді під час таких сварок відповідач проявляв агресію до неї. За систематичною поведінкою відповідача спостерігали їхні діти, які дуже сильно переживали з приводу цього та перебували у стані постійного пригнічення, невпевненості, ворожості до оточуючих та страху. Зрозумівши, що відповідач не збирається виправляти ситуацію та змінювати спосіб свого існування ще на початку 2017 року вони вирішили розірвати будь-які стосунки між собою назавжди. Це була третя за декілька останніх років спроба розірвати стосунки та вона виявилась останньою та остаточною. Відповідач покинув сім'ю. Враховуючи дані обставини, вона остаточно ствердилась у думці про те, що слід належним чином розірвати шлюб юридично, адже такого фактично вже давно не існує. Вважає, що вони давно вичерпали свої можливості на будь-яке примирення та просить не застосовувати такого під час розгляду справи, адже це суперечитиме її особистим інтересам. Також вважає, що свої плани з приводу участі в утриманні та вихованні дітей відповідач може повноцінно реалізовувати за появи такого бажання без перебування з нею у шлюбі. На підставі викладеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також встановити місце проживання малолітніх дітей з нею. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 06.12.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі 308/12412/18 орган опіки та піклування виконавчий комітет Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3). 14.12.2018 року позивач [PERSON] подала через канцелярію суду заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме відмовилася від позову в частині визначення місця проживання дітей з нею, так як вони з відповідачем добровільно дійшли згоди щодо місця проживання їхніх дітей, відтак ухвалою суду провадження у цій частині закрито. У підготовче засідання 26.12.2018 року позивач та її представник не зявилися, однак, [PERSON] подала 14.12.2018 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, в заяві просила позовну вимогу в частині розірвання шлюбу задовольнити. У підготовче засідання 26.12.2018 року відповідач [PERSON] не зявився, однак, 26.12.2018 року подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що змінені позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу він визнає та повністю підтримує. Просить не надавати час на примирення, розірвати шлюб між ним та позивачкою та розглянути справу без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчий комітет Ужгородської міської ради у підготовче засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2013 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON]) укладено шлюб, який зареєстровано в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом № 416, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 186336, виданого повторно 15.11.2018 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. За час проживання у цивільному шлюбі у сторін народилися діти: донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00021301842 від 27.10.2018 року, з якого вбачається, що батьками її зазначено [PERSON] та [PERSON]. Зазначено, що підстава запису відомостей про батька заява матері № 98 від 07.09.2007 р. змінена на заяву визнання батьківства № 09/06.1-47 від 23.10.2013 р. відділ ДРАЦС по Ужгородському району. Державну реєстрацію народження, що проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), змінено на ст. 126 СК України. Крім того у сторін у справі народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00014338315 від 19.08.2014 року, з якого вбачається, що батьками її зазначено [PERSON] та [PERSON]. Зазначено, що підстава запису відомостей про батька заява матері про внесення відомостей про батька № 46/06.2-25 від 23.03.2012 р. змінена на заяву матері про внесення відомостей про батька № 46/06.2-25 від 23.03.2012 р. Заява батьків № 152/06.2-48 від 22.10.2013 по відділу ДРАЦС по м. Ужгороду Ужгородського МРУЮ. Державна реєстрація народження за ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) змінена відповідно до ст. 126 СК України. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, відповідач визнав позов в частині розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін у даній справі не заявлено. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 352,40 грн. судового збору.

Outcome: approved