Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

[PERSON] 03.06.2019\~року звернувся\~до Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~приватний нотаріус\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Мірошниченко Т.\~П.\~про стягнення\~заборгованості,\~а саме\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] на\~його користь\~88344,\~64\~грн.\~Свої позовні\~вимоги позивач\~обґрунтовує тим,\~що між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] 11\~травня 2018\~року був\~укладений договір\~позики,\~зареєстрований в\~реєстрі №1646,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Мірошниченко\~Т.П.\~У відповідності\~з умовами\~договору позивач\~(позикодавець)\~передав,\~а відповідач\~(позичальник)\~прийняв у\~власність 72000,00\~грн.,\~що становить\~еквівалент 2748,\~91\~доларів США\~91\~центів,\~виходячи з\~офіційного обмінного\~курсу НБУ\~станом на\~11.05.2018\~р.\~Згідно з\~договором повернення\~позичальником позикодавцю\~позики (суми\~позики)\~мало здійснитися\~не пізніше\~27\~листопада 2018\~року та\~частинами,\~а саме\~щотижня кожної\~п`ятниці повертати\~позику частинами\~в готівковій\~формі з\~наступним підтвердженням\~позикодавця про\~повернення суми\~шляхом складання\~відповідно заяви\~в будь-якій\~формі,\~або в\~безготівковій з\~відповідним призначенням\~платежу.\~Позичальник не\~виконує взяті\~на себе\~зобов`язання протягом\~тривалого часу\~по поверненню\~грошових коштів,\~що свідчить\~про порушення\~умов договору\~позики.\~Пеня за\~несвоєчасне виконання\~зобов`язань складає\~6359,\~64\~грн.,\~інфляційні збитки\~за вказані\~періоди складають\~4068,\~00\~грн.,\~сума відсотків\~за користування\~грошовими коштами\~складає 5917\~грн. Таким чином, загальна сума боргу відповідача на 27.05.2019 року з врахуванням пені, встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних з простроченої суми оплати становить 72 000, 00 + 6 359,64 грн. + 4 068,00 грн. + 5 917 грн. = 88344,64 грн. Просить суд позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у розмірі 88344,64 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 883, 46 грн. та витрати на оплату послуг з надання правової допомоги у розмірі 10000 грн. Представник позивача\~ [PERSON] - адвокат Єфіменко М. Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату, місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мірошниченко Т. П. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутністю. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 11 травня 2018 року між сторонами - [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мірошниченко Т.П., згідно з умовами якого [PERSON] (позикодавець) передав, а [PERSON] (позичальник) прийняв у власність 72000, 00 грн., що становить еквівалент 2748, 91 доларів США 91 центів, виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ станом на 11.05.2018 року (а. с. 6). Згідно пункту 5 наведеного договору, повернення позичальником позикодавцю позики (суми позики) має здійснитися не пізніше 27.11.2018 року та частинами, а саме щотижня кожної п`ятниці в готівковій формі з наступним підтвердженням позикодавця про повернення суми шляхом складання відповідної заяви в будь-якій формі, або в безготівковій формі з відповідним призначенням платежу. Як вбачається\~із свідоцтва,\~виданого приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Мірошниченко\~Т.П.\~31.05.2019\~року,\~всі документи,\~що підтверджують\~борг є\~у [PERSON] .\~ [PERSON] не\~виконує взяті\~на себе\~зобов`язання протягом\~тривалого часу,\~що свідчить\~про порушення\~умов договору\~позики.\~Загальна сума\~заборгованості [PERSON] перед [PERSON] станом на 21.09.2018 року становить 72000 грн. (а. с. 5). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. Окрім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, наданого позивачем, що загальна сума заборгованості відповідача складає 88344,64 грн., та яка складається з наступного: 72000 грн. грошові кошти, передані позикодавцем позичальникові; 6359,64 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 27.11.2018 року по 27.05.2019 року; 4068,00 грн. інфляційні збитки; 5917 грн. сума відсотків за користування грошовими коштами. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, при зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1 % від ціни позову, тобто 883, 46 грн., а тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Пмайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (стаття 30) визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 3 наведеної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається\~із договору\~№17/05/19\~про надання\~правової допомоги\~від 17.05.2019\~року між\~позивачем та\~Адвокатським об`єднанням\~«Шевердін і\~партнери»,\~клієнт доручає,\~а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовам, передбачених даним договором, а саме представництво інтересів клієнта по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мірошниченко Т. П. про стягнення заборгованості за договором позики від 11.05.2018 року (а. с. 9). Згідно додаткової угоди №1 до договору №17/05/19 про надання правової допомоги від 17.05.2019 року, гонорар Адвокатського об`єднання «Шевердін і партнери» по договору №17/05/19 про надання правової допомоги від 17.05.2019 року складає 10000 грн. та сплачується наступним чином: 1) 5000 грн. при укладенні договору, 2) 5000 грн. протягом трьох днів після винесення рішення судом першої інстанції про задоволення позову повністю чи частково. Оплата здійснюється шляхом перерахування клієнтом грошових коштів на поточний рахунок Адвокатського об`єднання. Також матеріали справи містять рахунок-фактуру від 17.05.2019 року №17/05, за яким сума, що підлягає сплаті [PERSON] на рахунок Адвокатського об`єднання «Шевердін і партнери» становить 5000 грн., та позивач сплатив вказану суму на рахунок Адвокатського об`єднання «Шевердін і партнери», що підтверджує квитанція №4705134 від 31.05.2019 року (а. с. 12, 15). Тобто, оскільки позивачем надано документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн. Щодо іншої суми у розмірі 5000 грн., то її стягнення наразі є передчасним, адже як визначено додатковою угодою №1 до договору №17/05/19 про надання правової допомоги від 17.05.2019 року, ця сума клієнтом ( [PERSON] ) ще не сплачена, та має бути відшкодована протягом трьох днів після винесення рішення судом першої інстанції про задоволення позову повністю чи частково, тобто на даний момент позивач ще не поніс вказаних витрат. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial