Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] 15.06.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.11.2012 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб від якого у них 26.10.2013 року народилася донька [PERSON]. Відповідач офіційно працює у ТОВ «Агрокряж» в с.Станіславчик, де отримує стабільний дохід, однак взагалі не надає будь-якої допомоги родині, не цікавиться як росте дочка. Знаючи, що дочка потребує уваги з боку батька, допомоги та значних коштів на продукти харчування, одяг, ліки, взуття, відповідач ухиляється від виконання таких обов»язків, хоча має відповідну можливість. Оскільки позивач має добрий стан здоров»я, аліментів нікому не сплачує, інших утриманців не має, вона просить визначити розмір аліментів на утримання дочки в 1/2 частці від усіх його доходів щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити, уточнила, позовні вимоги, просила суд стягувати з відповідача аліменти з часу звернення з позовом до суду. Додатково та на запитання пояснила, що вони із відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак не проживають із лютого 2016 року, тобто близько шести місяців, шлюб на даний час не розірвано. Позивачка змушена була покинути сім»ю та зараз мешкає в помешканні своїх батьків в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області, витрат на житло не несе. За час окремого проживання відповідач придбав дочці одяг та взуття на суму, яка у місячному розмірі не перевищує 300 гривень. Жодних коштів дитині не надавав. Із продуктів харчування надавав полуницю та малину. Позивачка не подавала позову про стягнення аліментів на власне утримання, хоча дитині на даний час два роки. У зв»язку із відсутністю коштів змушена вийти на роботу, де на даний час працює лише один тиждень, її оклад складає 1400 грн. Також відповідач бере дочку до себе на тиждень - півтора, однак дочкою займається його матір. Дитина здорова, позивачка несе витрати по купівлі засобів гігієни та на харчування. Мати позивачки працездатна, утримує домашнє господарство та присадибну ділянку, однак м»ясо та рибу для дитини вони купують. Батько позивачки пенсіонер, отримує пенсію. Наполягає, що дохід позивача дає йому можливість сплачувати аліменти в 1/2 частці від його доходу. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в мінімальному розмірі, що встановлений законом - 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої заперечення мотивував тим, що у нього мінімальний розмір заробітної плати, він щодня витрачає на дорогу 50 грн., бере дочку до себе на 1-1,5 тижня в місяць, де годує, доглядає, забезпечує всім необхідним. Також придбав дитині одяг, взуття. Всі покупки узгоджував із позивачкою, погодився оплачувати витрати на дитячий садочок. Відповідач проживає із батьками, його заробітна плата складає близько 1200 грн., та в разі стягнення половини від її розміру, він не зможе забезпечити себе та надавати іншу, окрім аліментів, допомогу дитині, змушений буде звільнитись з роботи. Також вказав, що його заробітна плата залежить від сезону, тобто зимою, коли роботи немає, вона складає 1000 грн. Сам відповідач здоровий, інших дітей та утриманців не має. Не заперечив проти стягнення аліментів у мінімальному розмірі, встановленому законом, врахувати, що він також навчається на державній формі навчання та заочно, несе витрати на те, щоб їздити до місця навчання. Вислухавши пояснення сторін, оглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03.11.2012 р. (а.с. 5) Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 6) Дитина проживає разом із матірю [PERSON] в с. Нове місто Тиврівського району Вінницької області, та перебуває на її утриманні. Даний факт визнаний відповідачем, а відтак приймається судом до уваги на підставі ст. 61 ч.1 ЦПК України. Відповідач працює у ТзОВ «Агрокряж1» на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва та отримує заробітну плату (а.с. 24), розмір якої за період з квітня 2016 по червень 2016 року склав 5637,48 грн. без відрахувань. Відповідач навчається на 3-му курсі факультету механізації сільського господарства заочної державної форми навчання Вінницького національного аграрного університету (а.с.25) Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обовязків утримувати дитину, судом не встановлено. Встановленим в суді фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). При вирішенні питання про розмір аліментів, враховуючи, що відповідач здоровий, працездатний, працюючий, скрутне матеріальне становище дитини, часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про стягнення аліментів на користь позивачки в інтересах дитини в частці від заробітку відповідача, починаючи з дня предявлення позову, враховуючи вимоги ст.ст. 182, 183, 191 СК України та виходячи з обставин справи. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить станом на час розгляду справи 1228 гривень. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а тому на даний час розмір витрат на утримання дитини, має забезпечити належне утримання неповнолітньої дитини на рівні, встановленому законом, з урахуванням того, що батьки мають рівні обовязки по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Враховуючи задовільне матеріальне становище позивачки, відсутність у відповідача інших утриманців, те, що відповідач має стабільний дохід у виді заробітної плати, розмір його доходу, добрий стан здоровя, те, що відповідач є працездатним, працюючим, навчається, скрутне матеріальне становище дитини, добрий стан здоровя дитини, відповідно до ст. 182 СК України, часткове визнання позову [PERSON], суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, так як такий визначений розмір аліментів на утримання однієї дитини, на переконання суду відповідає вимогам закону, є законним та справедливим, відповідає інтересам та потребам дитини, дасть можливість забезпечити прожитковий мінімум дитини відповідного віку на рівні встановленому законом. Позивачкою не наведено обставин, які мають істотне значення та не доведено, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому нею у позовній заяві. При цьому суд враховує, що відповідач надає позивачці допомогу у виді купівлі одягу та дитина перебуває на його утриманні близько тижня на місяць, що визнано позивачкою. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментного платежу за 1 місяць. Відповідно до ст. ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial