Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом в якому вказали, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.09.2004 р. відділом приватизації державного житлового фонду Кегичівської селищної ради Харківської області. Позивачі зазначають, що в їх квартирі зареєстровані їхні знайомі: [PERSON] , 1984 року народження, [PERSON] , 1992 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, але з 2015 р. [PERSON] та [PERSON] там не проживають, а з 2017 р. не проживає в цій квартирі і [PERSON] . Із змісту заяви вбачається, що відповідачі добровільно знятися з реєстраційного обліку з житлової квартири позивачів не бажають, з позивачами не спілкуються, витрати на утримання квартири не несуть, що позбавляє позивачів можливості оформити субсидію на утримання житлового приміщення та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Тому позивачі просять суд усунути перешкоди у користуванні житловою квартирою шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 05.09.2019 р. дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачі відзив на позовну заяву не надали. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2 ст.16 ЦК). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.09.2004 р. відділом приватизації державного житлового фонду Кегичівської селищної ради Харківської області, зареєстрованого в комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстровим №6-1534. Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки виданої Зачепилівською селищною радою Зачепилівського району Харківської області № 718 від 19.08.2019 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , 1956 р.н., [PERSON] 1984 р.н., [PERSON] , 1992 р.н., [PERSON] , 2011 р.н. Відповідно до довідки виданої Зачепилівською селищною радою Зачепилівського району Харківської області № 717 від 19.08.2019 року, [PERSON] , 1992 року народження та її неповнолітня донька [PERSON] , 2011 року народження, дійсно з 2015 року не мешкають за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої Зачепилівською селищною радою Зачепилівського району Харківської області № 719 від 19.08.2019 року, [PERSON] , 1984 року народження дійсно з 2017 року не мешкає за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS] . В силу ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, і положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд вважає, що позивачі, будучи співвласниками житлової квартири, довели належними та допустимими доказами порушення їх права на користування і розпорядження належним їм майном, а також створення відповідачами перешкод щодо здійснення ними цих законних прав (витрати на утримання квартири не несуть, позбавляють позивачів можливості оформити субсидію на утримання житлового приміщення та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд), а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved