Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] 08 листопада 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року цивільна справа була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 15 квітня 2008 року вона є власницею квартири [ADDRESS] В квартирі, що належить позивачеві, зареєстрований, окрім позивача та [PERSON], відповідач [PERSON], відповідач за вказаною адресою у квартирі не проживає понад чотири року, його речей у ній немає, комунальні послуги він не сплачує та ремонт не здійснює. Перешкод у проживанні відповідачеві позивач не чинила і не чинить. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Позивач у своїх позовних вимогах просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою [ADDRESS] Відповідачеві [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 квітня 2008 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міськради на підставі довідки ЖБК № 231 від 24 січня 2008 року, рішення виконкому Дніпропетровської міськради № 2091 від 21 жовтня 1999 року та рішення виконкому Дніпропетровської міськради № 3060 від 21 жовтня 2004 року, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно з довідкою, виданою головою ЖБК № 231 Очкась М.О. № 113 від 29 жовтня 2018 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи: позивач [PERSON], [PERSON]. та відповідач [PERSON], який є племінником позивача (а.с. 5). Відповідно до акту, складеного 23 жовтня 2018 року [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та затвердженого головою ЖБК № 231 Очкась М.О., [PERSON] не проживає у спірній квартирі [ADDRESS], з 15 лютого 2014 року (а.с. 11). На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач, будучи племінником позивача, не є власником (співвласником) квартири № 115, розташованої у м. Дніпрі на ж/м Покровський, буд. № 5а, не проживає у ній, його речей у квартирі, належній позивачу, немає, комунальні послуги він не сплачує, суд доходить висновку, що відповідач втратив право користування спірною квартирою, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 704 гривень 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved