overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

\~[PERSON] 30 серпня 2017 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 02 червня 2007 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені з 13 липня 2017 року у звязку з різними поглядами на життя. Спору про поділ майна немає. Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з нею. Вважає збереження сімї неможливим, тому просить розірвати шлюб, залишивши їй прізвище чоловіка. \~Позивач\~\~у судове засідання не з'явилася, у заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутністю, позов підтримує. \~Відповідач\~ у судове засідання не з'явився, у заяві на імя суду просить розглянути справу за його відсутністю, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов[PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. Сторони з 02 червня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6).\~Від спільного життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З 13 липня 2017 року сторони припинили шлюбні відносини у звязку з різними поглядами на життя. Спору про поділ майна не заявлено. Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачем. Отже суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

[PERSON] 30 серпня 2018 року звернулася до Кремінського районного суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що її мати [PERSON] померла [INFO] року на тимчасово окупованій території в м. Луганськ, причина смерті - набряк мозку, інфаркт мозку в басейні лівої середньої мозкової артерії. Антрацитівський МРВ ДРАЦС відмовив у видачі свідоцтва про смерть на підставі видачі медичного документу про смерть невстановленої форми на непідконтрольній українській владі території, тому просить суд встановити факт смерті громадянки України [PERSON] Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явилася, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутністю, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явилася, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутністю, заперечень проти вимог не має. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є донькою громадянки України [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3-6). Згідно лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті №797 від [INFO] року, виданих «Державною установою «Луганська міська багатопрофільна лікарня №8» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 7), [PERSON] померла [INFO] року, в реанімаційному відділенні лікарні, причина смерті - набряк мозку, інфаркт мозку в басейні лівої середньої мозкової артерії. Антрацитівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі медичного документу про смерть невстановленої форми на непідконтрольній українській владі території (а.с. 8-9). У даному випадку заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Згідно приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON] 30 серпня 2018 року звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що з 13 жовтня 2016 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Вони припинили шлюбні відносини з січня 2017 року у звязку з втратою порозуміння у родині. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спору про поділ майна немає. Вважає збереження сімї неможливим,\~тому просить розірвати шлюб та залишити їй прізвище «Припіченко». Сторони\~у судове засідання не з'явилися, в заяві на імя суду просять розглянути справу за їхньою відсутністю, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позовні вимоги визнає. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. Сторони з 13 жовтня 2016 року перебувають\~ у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). З січня 2017 року вони припинили шлюбні відносини у звязку з втратою порозуміння у родині, спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна немає. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Клопотань про надання строку для примирення не надійшло, відповідач позов визнав, тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати, залишити позивачу дошлюбне прізвище «Припіченко». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] 30 серпня 2019 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 04 листопада 1995 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З листопада 2017 року вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Спору про поділ майна та місце проживання дитини немає. Тому просить розірвати шлюб та залишити їй прізвище чоловіка. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно судовими повістками з повідомленням, які отримав особисто, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутністю суду не надав. Тому суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутністю сторін заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 цього Кодексу у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи ци в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. Сторони з 04 листопада 1995 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 4), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). З листопада 2017 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не заявлено. Отже суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливо, сім`я розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати, залишивши позивачу прізвище чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] 30 серпня 2019 року подала до суду заяву про надання їй права на шлюб із [PERSON] . У обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилалася на те, що із [PERSON] вона познайомилася у 2015 року, після чого між ними склалися дуже теплі та щирі стосунки, виникли взаємні міцні почуття поваги та любові і вони мають намір зареєструвати шлюб, однак, при зверненні до Вільшаницької сільської ради із спільною заявою про реєстрацію шлюбу отримали відмову, так як на даний час вона не досягла повноліття. Надання права на укладення шлюбу для неї є необхідним і відповідає її інтересам, оскільки вона перебуває в стані вагітності 10 тижнів. Будь-яких інших перешкод для реєстрації шлюбу не має. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання заяви посилалася на викладені у ній обставини. Законний представник неповнолітньої [PERSON] [PERSON] не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] та пояснила, що перешкод для реєстрації шлюбу немає. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Михалойко Б.І. просив задовольнити заяву [PERSON] , так як [PERSON] бажає з нею одружитися та створити сім`ю, перешкод у реєстрації їхнього шлюбу немає. Представник органу опіки та піклування пояснила, що надання права на шлюб відповідає інтересам неповнолітньої заявниці. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав. Згідно ст. 22 Сімейного кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Із свідоцтва про народження, витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та паспорта громадянина України, відомо, що заявник [PERSON] народилася [INFO] , тобто не досягла шлюбного віку, але їй виповнилося шістнадцять років (а. с. 5, 6). Відповідно до ст. 23 Сімейного кодексу України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Із пояснень [PERSON] та представника [PERSON] адвоката Михалойка Б.І. вбачається, що вони мають намір зареєструвати шлюб і створити сім`ю, [PERSON] в іншому шлюбі не перебуває. Обставин, які перешкоджали б укладенню між ними шлюбу, не встановлено. Із протоколу ультразвукового обстеження вагітних, виданого Самбірською ЦРЛ, відомо, що [PERSON] вагітна 10 тижнів (а. с. 4). Отже, надання [PERSON] права на шлюб відповідає її інтересам та інтересам її майбутньої дитини. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] 30 січня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачі не мешкають на спірній жилій площі понад встановлені законом строки без поважних причин. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надали. Треті особи підтримали позовні вимоги, заперечень проти позову не надали. Заслухавши пояснення сторін у справі, свідка, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 грудня 1995 року за № 19-4836 управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 15 грудня 1995 р. за № 70797, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з довідки КП «ЖКС «Чорноморський» за № 306 від 19 січня 2015 року про склад сім'ї та реєстрації, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], його син [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON], та [PERSON], [PERSON]. Однак за зазначеною адресою відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають з 2012 року, речей відповідачів на спірній жилій площі немає, вселитися вони не намагалися, позивач не перешкоджав відповідачам у проживанні у зазначеній квартирі. Факт непроживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] Судом встановлено, що відповідачі не проживають на спірній жилій площі без поважних причин понад встановлений законом строк, перешкоди у проживанні їм не створювалися. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідачами не надано жодних доказів поважності причин непроживання на спірній жилій площі понад шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] 30 січня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини посилаючись, що вони з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює та має таку можливість. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, працездатний, має постійне місце роботи. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому необхідно стягнути з нього аліменти на його утримання в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку. Так як позов задоволено, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] 30 січня 2018 року звернулася до суду із заявою в інтересах [PERSON], в обґрунтування якої посилається на те, що чоловік останньої [PERSON] помер [INFO] на тимчасово окупованій території в м. Луганську, причина смерті - геморагічний інсульт лівої півкулі головного мозку. Антрацитівський МРВ ДРАЦС відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть у зв'язку з невизнанням медичних документів, виданих на непідконтрольній Україні території, тому просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] Заявник у судове засідання не з'явилася, в заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є дружиною громадянина України [PERSON], [INFO], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-13). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №50 від 11 січня 2018 року, виданого «Державною установою «Відділом судово-медичної експертизи трупів» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 8), [PERSON] помер [INFO] в реанімації Луганської регіональної клінічної лікарні в м. Луганськ, причина смерті - геморагічний інсульт лівої півкулі головного мозку. Факт смерті [PERSON] також підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим «Ленінським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої ЛНР» (а.с. 9), свідоцтвом про поховання (а.с. 16), договором-замовленням про надання ритуальних послуг (а.с. 17), які видані на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Антрацитівський МРВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі медичного документу з території непідконтрольній українській владі (а.с. 4). У даному випадку заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Згідно приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] 30 січня 2019 року звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи це тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2008 року, від якого сторони мають одну неповнолітню дитину. Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки вони різні за характером люди з різними поглядами на життя, внаслідок чого між сторонами протягом тривалого часу склались неприязні стосунки. Сімейні стосунки припинені у січня 2019 року та більше не поновлювались, а тому подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні на розірванні шлюбу наполягала, повідомила про неможливість примирення сторін. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, на розірванні шлюбу наполягав, позицію позивачки про неможливість примирення сторін підтримав. Згідно ч.\~3\~ст.\~200\~Цивільного процесуального\~кодексу України за\~результатами підготовчого\~провадження суд\~ухвалює рішення\~у випадку\~визнання позову\~відповідачем. Допитавши сторони, прийнявши до уваги позицію відповідача та визнання ним позову, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог та наявності у сторін неповнолітніх дітей. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами був зареєстрований 15 листопада 2008 року Плужненською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області актовим записом № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого додана до матеріалів справи. Від вказаного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого додана до матеріалів справи, поясненнями сторін. Подружні стосунки між сторонами припинені у січні 2019 року, спільне господарство не ведеться, що підтверджується доводами, викладеними позивачкою, проти чого не заперечує відповідач. Шлюб сторін фактично розпався, сімя існує формально, збереження її неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, що підтверджується поясненнями позивачки, що повністю визнає відповідач.

Outcome: approved