Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), відповідно до якого просить суд, з урахуванням уточненої позовної заяви від 10.02.2021 року, стягнути щомісячно з [PERSON] , на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх доходів (заробітку) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до закінчення [PERSON] , [INFO] навчання, але не довше, ніж до досягнення останньої 23-х річного віку. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що вона перебувала в офіційному шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] . 13.07.2016 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова. Зазначила, що донька проживає разом із нею та на даний час навчається у Харківському національному університеті міського господарства ім. Бекетова О.М., у зв`язку із чим потребує допомоги батьків. Відповідач постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере педагогічної, посильної, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні своєї доньки. Повноцінно не забезпечує матеріальною, грошовою допомогою, лише інколи перераховує мінімальні кошти на банківську картку доньки. 26.01.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити, оскільки після розірвання шлюбу він продовжує надавати донці матеріальну допомогу, так донька отримала від нього у 2019 року грошові кошти у валюті 220 Євро і 10 доларів США, що підтверджується розпискою доньки. Повідомив, що на даний час він знаходиться в дуже важкому фізичному, моральному та матеріальному становищі, він переніс інфаркт і інсульт, отримав інвалідність 2 групи безстроково, його невелика заробітна плата фактично вся йде на ліки. Крім того, зазначив, що його дочка є повнолітньою, отримує в навчального закладі стипендію, що не дає колишній дружині право на стягнення з нього аліментів на утримання дочки. 10.02.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що не згодна з аргументами викладеними у відзиві. Вказує, що донька отримує стипендію та не може сама себе забезпечувати, оскільки мінімальний прожитковий мінімум на працездатну особу складає 2 270, 00 грн., при цьому стипендія не може в повному обсязі забезпечувати потреби дитини. Крім того, донька потребує постійного нагляду лікарів, оскільки було здійснено тяжку операцію на серці, крім того донька має інші захворювання. Посилання відповідача, що ним були надані грошові кошти у валюті 220 Євро і 10 доларів США доньці не може бути взято судом до уваги, оскільки на ці ж обставини відповідач посилався при розгляді справи про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, і кошти надавались в той час коли доньці не виповнилось 18 років. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові. Відповідач поти заявлених вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві. У судовому засіданні 15.03.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, - ВСТАНОВИВ: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.07.2016 року рішенням Московського районного суду м. Харкова. Від сумісного проживання мають доньку [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції в м. Харкові, [PERSON] , народилася [INFO] , батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , у 2013 році здійснено операцію з усунення дефекту міжшлуночкової перегородки серця, що зазначено у Виписці № 157 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14.02.2020 року. Згідно із довідки № 127/12 від 21.09.2020 року, наданої Харківським національним університетом міського господарства імені О.М. Бекетова, [PERSON] дійсно є студенткою 3 курсу факультету Архітектури, дизайну та образотворчого мистецтва Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова, денної форми навчання, строк навчання з 01.09.2018 р. по 30.06.2022 р., навчається за рахунок коштів державного бюджету. [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] , про що свідчить довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та що не заперечується відповідачем. Згідно із довідки про доходи наданої Харківською обласною організацією фізкультурно-спортивного товариства «Спартак», дохід [PERSON] , з лютого 2020 року по січень 2021 рік склав 98 437, 06 грн. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 314 від 08.08.2018 року, [PERSON] має наступне захворювання: атеросклеротичний і постінфарктний кардіосклероз. Вищевказане також підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 20075 від 08.08.2018 року, консультативним висновком спеціаліста № 2615 від 06.05.2019 року. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААА № 985544, [PERSON] , [INFO] , має другу групу інвалідності з 01.06.2019 року по загальному захворюванню безстроково. З наданої довідки Комунальною установою «Спеціалізована водно-рятувальна служба міста Харкова» вбачається, що дохід [PERSON] , за період січень 2020 року - січень 2021 року, становить 89 043, 88 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Згідно ст. 28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту. Згідност.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 Сімейного кодексу України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників, тощо). Враховуючи, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є беззаперечним, а необхідність отримання належної освіти позбавляє її можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Положеннями статті 200 Сімейного кодексу України унормовано, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з приписами статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Частинами першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На рівні законодавства встановлений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставлений у залежність від матеріального стану батьків. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За матеріалами справи відповідач є працездатною особою, а отже, зобов`язаний приймати участь в матеріальному забезпеченні дитини. Як вбачається з довідки про доходи відповідача, останній працює завідуючим господарством та його дохід , за період січень 2020 року - січень 2021 року, становить 89 043, 88 грн. Відповідач на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків не має. Разом з тим, матеріали справи свідчать, що відповідач має захворювання: атеросклеротичний і постінфарктний кардіосклероз, є інвалідом другої групи по загальному захворюванню. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , потребує матеріальної допомоги на навчання, відповідач з урахуванням розміру його доходу може надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, разом з тим, суд враховує стан здоров`я відповідача, у зв`язку з чим, вважає, що на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 17.11.2020 до закінчення [PERSON] навчання, або до досягнення 23 річного віку в разі продовження навчання. При вирішенні даного спору слід зазначити, що аліменти пов`язані з навчанням дитини стягуються до досягнення нею 23 років. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень ст. 182 СК України, а також засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та з відповідача підлягають стягненню аліменти на її навчання у розмірі 1/5 частини. Факт надання дитині допомоги у добровільному порядку та отримання дитиною стипендії в даному випадку не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти, оскільки судом встановлено, що дитина продовжує навчання і потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а відповідача має можливість надавати таку допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 191, 201 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

Outcome: partial