Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

[PERSON] 12 лютого 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання правочину недійсним. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2018 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору, на стороні позивача залучено [PERSON] Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2018 року у приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] було витребувано завірену належним чином копію заяви [PERSON] від 18 січня 2017 року, яку було нотаріально посвідчено в межах посвідчення договору купівлі-продажу 46/100 частин домоволодіння № 76 по вул. Чорногірській у м. Дніпрі від 18 січня 2017 року, укладеного між [PERSON], діючим на підставі довіреності від імені [PERSON], і [PERSON] Позивач у своєму позові, відповіді на відзив, а у ході судового засідання позивач та його представник посилалися на те, що ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2018 року було відкрито провадження у цивільній справі № 194/1266/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Предметом вказаного позову є, на думку [PERSON], отримані кошти від продажу 46/100 часток домоволодіння № 76 по вул. Чорногірській у м. Дніпрі, за договором купівлі-продажу від 18 січня 2017 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] Про зазначений договір позивач дізнався лише після отримання ним позовної заяви [PERSON] в Тернівському міському суді Дніпропетровської області. 03 жовтня 2014 року на підставі укладеного з повіреним усного договору доручення, позивачем була видана довіреність відповідачеві на право продажу ним від імені [PERSON] та в його інтересах належних останньому на праві приватної власності 46/100 часток спірного домоволодіння. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 930. 18 січня 2017 року [PERSON] в моїх інтересах, як продавця, був укладений договір, згідно з яким покупцем належної позивачеві частки стала дружина повіреного за довіреністю [PERSON], про що зазначено в п. 9 самого договору, а саме: «Покупцем укладається договір за згодою другого з подружжя [PERSON]А.». Таким чином, відповідач, будучи повіреним позивача за довіреністю, уклав договір зі своєю дружиною від імені [PERSON] в своїх особистих інтересах, оскільки він став співвласником 46/100 часток спірного домоволодіння. Крім того, позивач не отримав гроші від [PERSON], отримані ним за договором купівлі-продажу, що спонукало 11 січня 2018 року [PERSON] до скасування довіреності. Листом-вимогою від 15 січня 2018 року, який 17 січня 2018 року було направлено на адресу відповідача, останнього було повідомлено про повернення грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу, проте вказана вимога була залишена без задоволення. Така поведінка відповідача свідчить, про те, що договір був укладений всупереч інтересам позивача, фактично частка домоволодіння перейшла у спільну власність відповідачів безоплатно, а тому наявний факт умисної домовленості між відповідачами, яка спрямована на отримання ними безкоштовно у спільну власність 46/100 часток домоволодіння № 76 по вул. Чорногірській у м. Дніпрі, що належала позивачеві на праві власності. Станом на теперішній час позивач грошові кошти від продажу майна не отримав та не заінтересований на даний момент у відчуженні у будь-який спосіб вказаної частки домоволодіння. Позивач та його представник просили суд визнати договір купівлі-продажу від 18 січня 2017 року 46/100 часток домоволодіння № 76 по вул. Чорногірській у м. Дніпрі, який було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 112, недійсним та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 352 гривень 40 коп. з кожного. Представник відповідача [PERSON] у відзиві на позов, письмових поясненнях та у ході судового засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що 03 жовтня 2014 року позивач видав відповідачеві довіреність, якою уповноважив його продати належні йому 46/100 часток домоволодіння № 76 по вул. Чорногірській у м. Дніпрі з правом визначати умови, стоки і ціну договору купівлі-продажу нерухомого майна. Виконуючи доручення, повірений уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна з фізичною особою [PERSON], який вчинений за ціною, не нижче ринкової, що підтверджується звітом про оцінку майна. На час укладання договору довіреність на імя [PERSON] була чинною та не була скасована. Відповідач не був стороною правочину та не представляв інтереси покупця [PERSON] Спірне нерухоме майно не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки, було придбано [PERSON] за особисті кошти, про що свідчить розписка, згідно якої в якості відшкодування моральної шкоди нею було отримано грошові кошти у розмірі 40\~000 гривень. У звязку із зазначеним представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у письмових поясненнях та у ході судового засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що з [PERSON] відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі. 18 січня 2017 року вона придбала за особисті кошти спірне майно 46/100 домоволодіння № 76 по вул. Чорногірській у м. Дніпрі. Кошти отримала від [PERSON] в якості компенсації моральної шкоди. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 03 жовтня 2014 року на імя [PERSON] видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 930, якою було уповноважено [PERSON] продати належні [PERSON] на праві приватної власності 46/100 частин домоволодіння № 76 по вул. Чорногірській у м. Дніпрі (а.с. 8). Довіреність було видано без права передовіреності строком на пять років. 18 січня 2017 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], на підставі довіреності, яка була посвідчена нотаріально, та [PERSON] було укладено договір-купівлі-продажу 46/100 часток домоволодіння № 76 по вул. Черногірській у м. Дніпрі, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 112 (а.с. 13-14). Згідно з п. 3 договору купівлі-продажу, ціна договору складає 37\~214 гривень, які представник продавця отримав від покупця за продану частку домоволодіння в повному обсязі до підписання цього договору (а.с. 13-13 оберт). Відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу, його було укладено продавцем за згодою другого з подружжя [PERSON], яка підтвердила це заявою, підпис на якій засвідчено 16 січня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 13-13 оберт). [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що не заперечувалося сторонами по справі. Згідно з розпискою 05 січня 2017 року [PERSON] було отримано від [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди 40\~000 гривень (а.с. 50). 18 січня 2017 року [PERSON] заявою, посвідченою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованою в реєстрі за № 111, засвідчив, що грошові кошти, що витрачаються [PERSON] на придбання 46/100 домоволодіння № 76 по вул. Черногірській у м. Дніпрі, є її особистою власністю (а.с. 94). 15 січня 2018 року [PERSON] звернувся з вимогою до [PERSON], у якій зазначив про необхідність передачі йому відповідачем грошових коштів від продажу 46/100 часток домоволодіння № 76 по вул. Черногірській у м. Дніпрі, що належали йому, у розмірі 248\~668 гривень 13 коп. (а.с. 9). 11 січня 2018 року довіреність від 03 жовтня 2014 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 930, була скасована позивачем (а.с. 15). Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. На підставі ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до\~положень ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі. Правочин\~має вчинятися\~у формі,\~встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однією з підстав визнання договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 18 січня 2017 року недійсним позивач зазначає неотримання ним від [PERSON] грошових коштів, які відповідачем було отримано внаслідок укладання цього правочину. Разом з тим, абз. 3 п. 3 спірного договору встановлено, що представник продавця отримав від покупця розрахунок за продану частину домоволодіння у повному обсязі в національній валюті України, до підписання договору, а в абз. 1 п. 3 договору зазначено, що продаж частин домоволодіння за домовленістю сторін вчиняється за ціною 37\~214 гривень, а своєю довіреністю від 03 жовтня 2014 року [PERSON] уповноважив [PERSON] укласти у разі необхідності від його імені попередній договір з правом отримання авансу (грошового забезпечення), визначаючи при цьому суми, строки та умови договорів на свій розсуд; розписуватись за нього, у тому числі на договорі купівлі-продажу 46/100 частин домоволодіння, та земельну ділянку, попередньому договорі, отримати належні йому гроші за продані 46/100 частин домоволодіння (а.с. 8). Таким чином, при укладанні спірного договору були дотримані вимоги ст. 655 ЦК України: [PERSON], який діяв на підставі довіреності в інтересах [PERSON], було отримано від [PERSON] грошові кошти у розмірі 37\~214 гривень до підписання договору, вартість частки домоволодіння визначена сторонами договору за взаємним погодженням, а тому з цих підстав договір не може бути визнаний недійсним. У разі, якщо позивач дійсно не отримував від [PERSON] належні йому за договором купівлі-продажу грошові кошти, [PERSON] не позбавлений права звернутись з відповідним позовом до суду. На підставі ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах. Згідно із ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України зазначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Окрім цього, ч. 4 ст. 57 СК України зазначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Посилання позивача на той факт, що відповідачем [PERSON], який діяв від його імені, правочин було вчинено в своїх інтересах, не знайшли свого підтвердження, оскільки із заяви [PERSON] від 18 січня 2017 року, яку ним було підписано перед укладенням [PERSON] спірного договору купівлі-продажу, вбачається, що відповідач засвідчив належність грошових коштів, які витрачаються на придбання частки домоволодіння, відповідачці на праві особистої приватної власності, а частка домоволодіння після укладення спірного договору буде особистої приватною власністю [PERSON] і будь-яких претензій на цю нерухомість відповідач не має і не буде мати у подальшому (а.с. 94). З метою підтвердження особистої приватної власності [PERSON] на грошові кошти, які нею було витрачено на придбання спірної частки домоволодіння, стороною відповідачів суду було надано розписку [PERSON] про отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 40\~000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди (а.с. 50), а з урахуванням того, що договір купівлі-продажу частки домоволодіння від 18 січня 2017 року було вчинено за 37\~214 гривень, то цих коштів [PERSON] вистачило для придбання спірного нерухомого майна. Також слід зазначити, що [PERSON] не є стороною вказаного договору, спірне майно не купував. Покупець, який придбав майно хоча й перебуває в зареєстрованому шлюбі з повіреним позивача, проте, спірна частка домоволодіння була придбана за кошти, які були її особистою приватною власністю , а тому [PERSON] набула право особистої приватної власності на 46/100 часток домоволодіння по вул. Чорногірській у м. Дніпрі. Крім того, слід зазначити, що станом на дату укладання договору купівлі-продажу від 18 січня 2017 року довіреність була чинною, скасованою позивачем не була, що підтверджує волю позивача на відчуження належного йому майна на умовах, визначених у самій довіреності та договорі. Довіреність була скасована позивачем лише через рік після вчинення правочину, 11 січня 2018 року, що свідчить про зміну позивачем своїх намірів щодо відчуження належного йому майна після спливу тривалого часу після видачі довіреності та укладення самого договору купівлі-продажу. Таким чином, заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у їх задоволенні позивачу слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір у загальному розмірі 1\~057 гривень 20 коп. (704 гривні 80 коп. (а.с. 1) + 352 гривні 40 коп. (а.с. 78) = 1\~057 гривень 20 коп.) слід віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed