Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.06.2018 року [PERSON] за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.О. за реєстровим № 515, набув право власності на житловий будинок, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані в с. Пальче Ківерцівського району Волинської області. Під час державної реєстрації вищевказаного договору дарування, [PERSON] стало відомо, 30.08.2006 року постановою серії АА № 675100 державним виконавцем Левчук О.О. ДВС у м. Луцьк було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] Посилаючись на те, що відповідно до відповіді Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області № 1693 від 22.06.2018 року на заяву [PERSON] від 18.06.2018 року, зазначено, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з [PERSON] заборгованості не перебуває, просить зняти арешт з усього майна належного [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від останньої подано до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Разом з тим, згідно статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт , належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 127601067 від 14.06.2018 року, № 127600578 від 14.06.2018 року, № 127599923 від 14.06.2018 року, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, на підставі постанови серії АА № 675100, виданої 30.08.2006 року ДВС у м. Луцьку, О.О. Левчук накладено арешт нерухомого майна [PERSON] (а.с.5-6). Як вбачається з повідомлення № 1693 від 22.06.2018 року Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів про стягнення заборгованості у відділі не перебуває (а.с.7) Як вбачається зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з положень ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 року « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, накладення арешту та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження вищевказаним майном. Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Враховуючи те, що позивач набув вищевказане нерухоме майно і його право підлягає державній реєстрації, проте накладений арешт порушує його права як нового власника нерухомого майна та створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження ним, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved