Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа Пісочинська селищна рада, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 58,6 кв. м, житловою площею 24,7 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] року; усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належною йому на праві власності ? частиною житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 58,6 кв. м, житловою площею 24,7 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити належну йому на праві власності ? частину житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 58,6 кв. м, житловою площею 24,7 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] літ. А-1 зареєстровано в 1/2 частині за [PERSON] та в 1/2 частині за відповідачем. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, у встановлений законом шестимісячний строк позивач прийняв спадщину шляхом звернення до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, але держнотконторою було відмовлено в оформленні спадщини та рекомендовано звернутися до суду з причини неможливості надання КП «ХРБТІ» витягу з реєстру прав власності на вказаний житловий будинок, якому передує проведення інвентаризаційних робіт, які здійснюються за обов'язковою участю власників будинку, оскільки відповідач - співвласниця зазначеного будинку, відмовилася від участі у будь-яких інвентаризаційно-оцінювальних роботах із забороною працівникам БТІ проводити обстеження даного об'єкту нерухомості. [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], який прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 1920 кв. м, а саме, житловий будинок літ. «А-1», дерев'яний житловою площею 24,7 кв.м, сарай «Б», сарай «В», льох «І», № 1 огорожа, яка (1/2 частина) раніше належала [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір у сумі 243,60 грн. В обґрунтування вимог за зустрічним позовом відповідач зазначає, що спірний будинок побудований з дерева у 1900 році на земельній ділянці розміром 1920 кв. м, також на земельній ділянці маються надвірні будівлі - сараї, льох, та огорожа. З червня 1953 року і по теперішній час відповідно до домової книги відповідач прописана та проживає у цьому будинку, а до березня 1969 року з нею мешкав і батько позивача [PERSON]. У грудні 1968 року померла мати відповідача [PERSON], яка була власником житлового будинку по [ADDRESS]. [PERSON] одружився та переїхав жити до своєї дружини, а відповідач [INFO] року народила сина [PERSON] та залишилась мешкати у будинку. З 1969 рок і по теперішній час відповідач здійснювала ремонт будинку власними силами, на свої кошти були встановлені ворота та паркани, щороку побілка, фарбування, ремонт даху. Окрім того, постійно сплачувались податки за землю та страхові платежі. У 1988 році відповідач разом з іншими громадянами, використовуючи власні кошти, здійснили газифікацію [ADDRESS], тим самим поліпшивши житлові умови проживання. На протязі 2001-2002 років житловий будинок почав істотно руйнуватися і потребував капітального ремонту, споруда розвалювалась та прийшла в аварійний стан, тому вона із сином власними силами та коштами здійснили капітальний ремонт фундаменту будинку, відремонтували дах та веранду. Ні позивач, ні його батько з 1969 року по теперішній час жодним чином не приймали участі у ремонтних роботах чи догляді спірного будинку. Незважаючи на те, що відповідач із братом у 1995 році юридично закріпили факт спадкування будинку в рівних частках, його відношення до будинку не змінилось, також не з'явилось бажання користуватися своєю часткою, здійснювати догляд за нею та допомагати відповідачеві. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги за первісним позовом підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти задоволення зустрічного позову заперечували у зв'язку з його необґрунтованістю, просили у його задоволенні відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував у зв'язку з його необґрунтованістю, просив у його задоволенні відмовити; зустрічний позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у зустрічному позові. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про народження, позивач, [PERSON], народився [INFO] року, батько - [PERSON], мати - [PERSON] (т. 1, а.с. 28). Батько позивача - [PERSON], помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.05.2012 року (т. 1. а.с. 3). Згідно із заповітом від 13.11.2011 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори, [PERSON] все майно заповідав сину, [PERSON], [INFO] (т. 1, а.с. 2). Заявою від 25 травня 2012 року до Другої державної нотаріальної контори позивач прийняв спадщину по заповіту після смерті батька [PERSON] (т. 1, а.с. 76). Заявою від 27.11.2012 року мати позивача [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року (т. 1, а.с. 84). Прийняття позивачем спадщини та відмова матері від спадщини підтверджується також листом Другої державної нотаріальної контори Харківського району від 07 лютого 2014 року (т. 1, а.с. 75). Згідно з листами КП «Харківське районне БТІ» від 28.12.12 р. та від 15.02.2013 р. (т. 1, а.с. 4, 5), згідно архівних матеріалів БТІ, станом на 11.03.2008 р. право приватної власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] зареєстровано в ? частці за [PERSON] та в ? частці за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою держнотконторою Харківського району 19.08.1995 року. Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.08.1995 року, спадкоємцями майна після смерті [PERSON] є в рівних частках її діти - [PERSON] та [PERSON]. До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. На земельній ділянці розміром 1920 кв. м розташований житловий будинок літ. «А-1», дерев'яний, жилою площею 24,7 кв. м, при якому є надвірні будівлі: сарай «Б», сарай «В», льох «Г», огорожа № 1 (т. 1, а.с. 6). Листом від 28.12.12 р. КП «Харківське районне БТІ» повідомило Другу держнотконтору Харківського району про те, що оскільки співвласниця будинку відмовилась від участі в будь-яких інвентарізаційно-оцінювальних роботах по будинку із забороною працівникам БТІ проводити обстеження даного об'єкту, прийнято рішення про відмову у видачі витягу з реєстру прав на будинок [ADDRESS] до моменту забезпечення можливості проведення робіт з поточної інвентаризації зазначеного об'єкта нерухомості (т. 1, а.с. 20). Постановою від 04 березня 2014 року державний нотаріус Другої державної нотаріальної контори Харківського району [PERSON] відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель в [ADDRESS], після смерті [PERSON], оскільки позивачем не подано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно (т. 1. а.с. 110). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] станом на 30.03.2003 року, власниками в ? частин кожен є [PERSON] та [PERSON], при чому самовільно збудованими є будинок літ. «В-2» не закінчений будівництвом, сарай «Г», л/душ «Д» (т. 1, а.с. 7-12). Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1273 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і у встановлений законом шестимісячний строк прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви нотаріусу. Мати позивача від прийняття спадщини після смерті чоловіка відмовилась. На момент смерті до складу спадщини [PERSON] входило, зокрема, право власності на ? частку житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 58,6 кв. м, житловою площею 24,7 кв. м за адресою: [ADDRESS] Враховуючи, що позивачем у встановлений строк прийнято спадщину, до складу якої увійшло вищевказане майно, інших осіб, які є спадкоємцями, не виявлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на майно в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню. Щодо вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належною ? частиною житлового будинку [ADDRESS] і зобов'язання відповідача звільнити належну позивачеві на праві власності ? частину вказаного будинку, то в цій частині позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають, оскільки згідно з частиною 4 статті 333 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Проте станом на час розгляду справи право власності позивача на спірне майно у встановленому порядку не зареєстровано. Стосовно вимог за зустрічним позовом суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В обґрунтування вимог за зустрічним позовом відповідач посилається на статтю 344 ЦК України, згідно з якою особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як зазначено у пункті 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Отже, обов'язковою підставою для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісність володіння. При цьому володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Надаючи оцінку доводам відповідача про наявність у неї підстав для набуття права власності на частку спірного будинку за набувальною давністю, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що вона, проживаючи у спірному будинку більше десяти років, не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на ? частину спірного будинку, яка належала [PERSON] згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.08.1995 року. Навпаки, відповідач у зустрічному позові та її представник у судовому засіданні визнавали, що [PERSON] був власником ? частини спірного будинку. Отже, враховуючи недоведеність відповідачем за первісним позовом добросовісності свого володіння ? частиною спірного будинку, яка належала [PERSON], підстави для задоволення вимог зустрічного позову про визнання за [PERSON] права власності на ? частину спірного будинку за набувальною давністю відсутні. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача та її представника на те, що [PERSON] з 1969 року здійснювала ремонт і утримання спірного будинку власними силами, самостійно сплачувала страхові, комунальні та інші платежі, пов'язані з утриманням будинку, при цьому жодної участі у вказаних витратах ні [PERSON], ні його син [PERSON] (позивач), не брали. На думку суду, вказані обставини можуть бути підставою для звернення [PERSON] до [PERSON] з вимогою про відшкодування частини витрат на утримання спірного майна, що перебуває у спільній частковій власності, на підставі статті 360 ЦК України, проте не є підставою для визнання права власності відповідача на спірне майно за набувальною давністю. Враховуючи приписи статті 88 ЦПК України, у зв'язку з тим, що вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, відсутні підстави для стягнення з позивача за первісним позовом на користь відповідача судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу.

Outcome: partial