Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] (далі - Заявник) звернувся до суду із заявою про визнання його дочки [PERSON], [INFO], безвісно відсутньою, зазначивши, що вона з 2012 року проживала і була зареєстрована у місті Харкові, однак влітку 2015 року повернулася до смт. Мілове Міловського району Луганської області. 12 грудня 2015 року вона офіційно зареєструвалася за адресою: вул.. Покровська (раніше Петровського)[ADDRESS] за місцем мешкання Заявника. Постійно вона з ним не проживала, а періодично виїздила у своїх справах до РФ або Криму, і знаходилася там іноді по декілька місяців. У жовтині 2016 року [PERSON] відвідала свого двоюрідного брата [PERSON] у місті Краснодарі РФ, у якого недовго погостила, після чого 18 жовтня 2016 року він привіз її на залізничний вокзал «Краснодар-1», де вона сіла у вагон потягу сполученням Нововсибірськ Єкатеринбург у напрямку місця проживання до станції Чертково Ростовської області РФ, але до місця призначення не прибула. Самостійні пошуки зниклої результату не дали. З того часу Заявник звязок з нею втратив, про її місцезнаходження до сьогодні йому нічого не відомо. З приводу безвісного зникнення [PERSON] родичі останньої зверталися до поліції м. Краснодару. Постановою відділення поліції мкр. Ювілейний м. Краснодара від 15.12.2016 року, у порушенні кримінальної справи за фактом безвісного зникнення [PERSON] відмовлено, матеріали перевірки направлено до Центру розшуку та інформації Краснодонського крайового відділення Російського червоного хреста для організації розшуку останньої, однак і цією організацією місцезнаходження не встановлено. 17 лютого 2017 року Заявник звернувся з відповідною заявою до Міловського відділення поліції. За фактом зникнення [PERSON] відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, але місцезнаходження [PERSON] встановлено не було. Визнання [PERSON] безвісно відсутньою необхідне заявникові для безперешкодного доступу до банківських рахунків останньої, які він їй постійно перераховував від заробітної плати моряка дальнього плавання. Оскільки після зникнення [PERSON] минуло більше 1 року, Заявник просить визнати її безвісно відсутньою. У судовому засіданні Представник Заявника [PERSON] доводи, викладені у заяві, підтримав повністю, просив визнати [PERSON] безвісно відсутньою. Представник заінтересованої особи до суду не прибув, натомість надав заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, проти визнання [PERSON] безвісно відсутньою не заперечує. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. За правилами ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Факт родинних відносин між заявником та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-ЕД № 280196 (а.с.12). Згідно довідки, виданої Міловською селищною радою 24.02.2017 року, [PERSON] зареєстрована та проживає разом зі [PERSON] за адресою: смт. Мілове, вул.. Петровського (нині - Покровська)[ADDRESS] (а.с.14). Звернення до компетентних органів з приводу безвісного зникнення [PERSON] підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 15 грудня 2016 року, винесеною в.о. дізнавача відділення карного розшуку УМВС Росії по місту Краснодар (а.с. 16-17). Зазначеною постановою встановлено, що [PERSON] у жовтні 2016 року приїхала до свого двоюрідного брата [PERSON] у м. Краснодар, де перебувала 1 день. 16 жовтня 2016 року він відвіз її на залізничний вокзал «Краснодар -1», де вона сіла на потяг до ст. Чертково. Через кілька тижнів йому зателефонував батько [PERSON] [PERSON] та повідомив, що [PERSON] додому не прибула. Після цього були здійснені дзвінки на її номер, однак апарат було вимкнено. Самостійні пошуки [PERSON] результатів не дали. Проведеною перевіркою було встановлено, що остання за даними інформаційного центру ГУ УМВС Росії, Центру обліку нещасних випадків не значиться. За медичною допомогою на території Краснодарського краю не зверталася. На підставі відсутності будь-яких фактів, що свідчать про вчинення щодо нею злочину, прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи. За даними Російського червоного хреста (а.с.19-20), відомості щодо [PERSON] відсутні. За фактом безвісного зникнення [PERSON] розпочато досудове розслідування Міловським відділом нацполіції у Луганській області за ч.1 ст. 115 КК України (а.с.23-24). Згідно інформації відділення прикордонної служби (а.с. 25), [PERSON] 20.02.2016 року виїхала з території України до Росії, інформації про її вїзд після цього до України немає. Відповідно до ст. 57 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». Суд приймає до уваги як належний доказ постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 15 грудня 2016 року, винесеною в.о. дізнавача відділення карного розшуку УМВС Росії по місту Краснодар, який хоча і складений на території іншої держави, але містить обставини і факти безвісного зникнення [PERSON], які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Судом встановлено, що датою останнього відомого місцезнаходження [PERSON] було 18 жовтня 2016 року, коли вона у м. Краснодар Російської Федерації сіла до потягу сполученням «Новосибірськ - Єкатеринбург» до ст. Чертково Ростовської області. Після цієї дати батькові про її місцезнаходження та долю нічого не відомо. Тобто після безвісного зникнення [PERSON] минуло більше 1 року. Водночас у суду немає підстав вважати, що [PERSON] зникла внаслідок нещасного випадку, стихійного лиха, або вчинення щодо неї злочину, оскільки доказів або свідчень, які це можуть підтвердити або спростувати, суду надано не було. За таких обставин суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 43 ЦК України,

Outcome: approved