Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, мотивуючи тим, що 24 вересня 1996 року померла їх мати [PERSON]. За життя [PERSON] заповіла усе належне їй майно позивачам у рівних долях. Вони прийняли спадщину після смерті матері, однак оформити спадкові права на земельну частку (пай) площею 1,64 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, не можуть, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий на імя [PERSON] після її смерті. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали до суду письмові заяви, у яких просили справу розглядати за їх відсутності, зазначивши при цьому, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представники Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області та Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області до суду не прибули, надали письмові клопотання, у яких просили справу розглянути без їх участі, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечують. Представник відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи в суді був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши позиції сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Судом обєктивно встановлено, що 24 вересня 1996 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ № 048099, виданим Лютарською сільською радою Ізяславського району Хмельницькій області 26 вересня 1996 року. За життя 24 листопада 1992 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області [PERSON], за яким все своє майно заповіла позивачам у рівних долях. Позивачі є дітьми [PERSON], прийняли спадщину після смерті матері. В Ізяславській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 162-1997, де позивачі одержали свідоцтво про право на спадщину по заповіту на належне спадкодавцю домоволодіння, що в с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області по вул. Перемоги, 15. Також [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на грошові вклади з відсотками і компенсаціями, що зберігались в Ізяславському відділенні ощадбанку № 2890/016. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження позивачів, свідоцтвами про їх одруження, а також копією спадкової справи № 162, заведеної Ізяславською державною нотаріальною конторою 27 травня 1997 року до майна померлої [PERSON], яка перебуває на зберіганні в Хмельницькому обласному державному нотаріальному архіві. На імя [PERSON] після її смерті було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 1,64 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП «ім. Фрунзе» на території с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області серія ХМ № 0115674 від 09 грудня 1996 року. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], прийняли спадщину в установленому законодавством порядку, проте позбавлені можливості належно оформити свої спадкові права на земельну частку (пай) у звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті спадкодавця. За таких обставин, суд вважає, що слід визнати за позивачами право на спірну земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом у рівних частках по 1/3 частині. Водночас, як убачається з довідки відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17 травня 2017 року № 01-25/97, розмір земельної частки (паю), право на яку належало померлій [PERSON], на даний час становить 1,58 в умовних кадастрових гектарах, відтак позов слід задовольнити частково з урахуванням вказаних даних щодо розміру земельного паю. На підставі ст. 392 ЦК України, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, ст. 152 ЗК України,

Outcome: partial