Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) в особі свого представника адвоката Малькевич Н.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі відповідач) на свою користь заборгованість із заробітної плати у сумі 116\~609,80 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.09.2020 по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 20.10.2020 складає 17\~288,18 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом від 31.07.2020 №1129/к був звільнений з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію; в день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подання позову утворилася заборгованість у розмірі 116 609,80 гривень. Також позивач зазначає, що в день звільнення він не працював, тому 08.09.2020 направив відповідачу заяву про проведення з ним остаточного розрахунку, яка отримана відповідачем 16.09.2020, однак на день подання позову заборгованість відповідачем не сплачена. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за період з 17.09.2020 по день постановлення рішення, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача, визначений відповідачем, дорівнює 751,66 грн. Ухвалою суду від 27.10.2020 провадження у справі відкрито, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.20). Позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає (а.с.17). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. За змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнює 116\~609,80 грн; середньоденний заробіток\~позивача складає\~за останні\~2\~місяці 751,66\~грн. Відповідач не погоджується, що подання позивачем позову до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати можна вважати належним зверненням звільненого працівника з вимогою про розрахунок. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати є необґрунтованими. Також відповідач зауважує, що позивач перебував у простої і фактично не працював, через що підприємство не змогло вчасно виплатити йому заробітну плату за указаний період, у зв`язку з чим грошові кошти було депоновано. Оскільки з дня звільнення позивач не пред`являв жодного разу вимог про виплату належних йому при звільненні сум, відповідач вважає, що підстави для задоволення вимог позивача про заборгованість по заробітній платі, а також про середній заробіток є безпідставними; матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача з вимогою до підприємства про виплату йому всіх належним сум при звільненні. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 14.05.2001 по 31.07.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №1129/к від 31.07.2020 позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком (а.с.8-9). Сторонами визнано, що позивач в день звільнення не працював. Відповідно до довідки відповідача від 05.10.2020 №1606 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 116\~609,80 грн, з яких за 12.2019 року - після обов`язкових утримань до сплати: 6069,56 грн, за 01.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати: 8084,37 грн, за 02.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати: 8414,19 грн, за 03.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати: 6862,90 грн, за 04.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати: 10 509.10 грн, за 05.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати: 7021.82 грн, за 06.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати: 6898,34 грн, за 07.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати : 62 749,52 грн (а.с.11). Відповідно до довідки від 05.10.2020 №1605, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 751,66 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за травень-червень 2020 року та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.10). 08.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просить здійснити з ним кінцевий розрахунок у зв`язку зі звільненням 31.07.2020; заява отримана відповідачем 16.09.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 85310 00799780 (а.с.13). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 116\~609,80 грн (сума вказана за винятком обов`язкових утримань), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. При цьому суд зауважує, що сторони визнають, що позивач в день звільнення не працював, та позивачем доведений факт направлення відповідачу вимоги про розрахунок, яка не виконана відповідачем ані на наступний день після отримання вимоги 17.09.2020, ані на дату розгляду справи 24.11.2020. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за період затримки з 17.09.2020 по 24.11.2020, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 05.10.2020 (а.с.10), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 751,66 грн. На день постановлення даного рішення (24.11.2020) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 48 робочих днів (з 17.09.2020 по 24.11.2020 включно). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні та по день постановлення рішення, дорівнює 36079,68 грн (751,66 грн.*48 робочих днів). Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 6069,56 грн.

Outcome: approved