Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] 10.03.2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. В цій квартирі зареєстровано дві особи: позивач та відповідач, відповідач членом сімї позивача не являється та не має з ним жодних родинних відносин. Відповідач зареєструвався в даній квартирі 23.07.2014 року тимчасово у звязку з необхідністю працевлаштування, проте постійно в ній не проживав. В останнє відповідач зявлявся за місцем реєстрації наприкінці 2014 року. З січня 2015 року по даний час [PERSON] в квартирі за місцем реєстрації не зявляється, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не має, місце його фактичного проживання позивачу не відоме. Комунальні платежі нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб, і, оскільки відповідач не сплачує комунальні платежі, позивач змушений сплачувати їх самостійно. З огляду на викладене позивач вважає своє право власності щодо користування та розпорядження належним йому житлом порушеним, у зв'язку з чим і звернувся до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні власним жилим приміщенням і визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №9 в буд. №130 по вул. Келецькій у м. Вінниці, просив також зобовязати Міське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора №12» м. Вінниці в семиденний строк з дня набуття рішенням законної сили зняти з реєстрації [PERSON] в квартирі №9, що розташована в будинку №130 по вул. Келецькій у місті Вінниці. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що на роботі до нього звернулися колеги та попросили зареєструвати відповідача в його квартирі, оскільки останньому це було необхідно для влаштування на роботу в м. Вінниці. На їх прохання він зареєстрував відповідача [PERSON] в своїй квартирі, відповідач жодного дня за місцем реєстрації не проживав, в актах мешканців будинку зазначено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з січня 2015 року, оскільки така форма самих актів, просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог - Міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №12» [PERSON] у вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, будучи, в порядку визначеному\~ст.74 ЦПК України, належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та враховуючи думку представника третьої особи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільним Кодексом України щодо захисту права власності та Житловим Кодексом України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №9, що розташована в будинку №130 по вул. Келецькій у місті Вінниці. Згідно довідки паспортного відділу Житлово-експлуатаційної контори №12 від 02.03.2016 року в зазначеній квартирі з 26.05.1999 року як власник зареєстрований позивач та з 23.07.2014 року відповідач (родинні відносини з власником «Інші») (а.с.4). Відповідач не проживає в квартирі №9, що розташована в будинку №130 по вул. Келецькій у місті Вінниці, в ній не з'являється, комунальних послуг не сплачує. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації з січня 2015 року підтверджується: - Актом мешканців будинку №130 по вул. Келецькій від 01.02.2016 року, засвідченого МКП «ЖЕК №12» (а.с.6); - Актом мешканців будинку №130 по вул. Келецькій від 03.03.2016 року, засвідченого МКП «ЖЕК №12» (а.с.7). Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачем не укладали. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт непроживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], понад 1 рік, однак останній залишається зареєстрованим за даною адресою. Суд знаходить обґрунтованою вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належному позивачу на праві приватної власності помешканні. Право власності позивача на квартиру №9, що розташована в будинку №130 по вул. Келецькій у місті Вінниці, згідно ст.\~3 16,317,\~318,\~319,\~321 ЦК України, захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача порушено і підлягає судовому захисту. Статтею 41 Конституції України\~та\~ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок чи квартира (ст.ст.\~379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи, що факт непроживання відповідача за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлений, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача важливе юридичне значення і сприятиме реалізації позивачем його прав як власника, та те, що даний факт ніким не оспорюється, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги в цій частині. Стосовно вимоги позивача в частині зобовязання Міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №12» м. Вінниці в семиденний строк з дня набуття рішенням законної сили зняти з реєстрації [PERSON] в квартирі №9, що розташована в будинку №130 по вул. Келецькій у місті Вінниці, суд зазначає наступне. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Винесення судом рішення про зняття з реєстрації місця проживання особи за наявності рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням не є необхідним, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позову. З огляду на вказане положення, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial