Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] 17 березня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення невиплаченої суми пенсії, відшкодування моральної шкоди, зобовязання виконати рішення суду та стягнення судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником в ході судового засідання посилаються на те, що позивач з 06 січня 2000 року вийшов на пенсію за вислугою років з посади першого заступника начальника Бабушкінського РВ Дніпропетровського ГУ у Дніпропетровській області і йому була призначена пенсія в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення. З 2007 року позивач знаходиться на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Відповідачем щорічно проводився перерахунок його пенсії, але з 2015 року вказане не відбувається і в 2016 році позивач звернувся до суд з позовом про визнання дій відповідача по не перерахунку йому пенсії неправомірними і зобовязання зробити такий перерахунок на підставі довідки з управління поліції. Постановою районного суду в задоволенні цього позову йому було відмовлено, він оскаржив його і постановою апеляційного адміністративного суду постанова районного суду була скасована. Винесена нова постанова про задоволення позову [PERSON] і зобовязання відповідача зробити зазначений перерахунок пенсії позивача. Вказана постанова набрала законної сили і відповідач начеб то виконав її, але відповідач зробив не перерахунок пенсії позивача згідно цієї постанови апеляційного адміністративного суду, а вирахував підвищення цієї пенсії, вказав, що фактично через це пенсія позивача не зросла, тому підстав її зростання немає і виплачує пенсіє позивачу як і до цієї постанови суду. Позивач вважає вказане невиконання правильно і точно постанови суду незаконним, його права порушені. Вказаними діями, на думку позивача, йому завдано значну матеріальну шкоду: недовиплата пенсії на 20425 грн. 72 коп. і моральну шкоду, він поніс витрати та інш.. Вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати саме відповідач, звернення до відповідача ні до чого не призвело, виник спір. Просили стягнути з відповідача не виплачену суми пенсії (матеріальна шкода), відшкодувати моральну шкоду 100000 грн., зобовязати виконати рішення апеляційного адміністративного суду та стягнути судові витрати, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що надані позивачами документи про розмір шкоди і порядок її визначення неправомірні і не обєктивні, вимоги необґрунтовані; вказане позивачем рішення апеляційного суду вони виконали з урахуванням вимог закону, що зараз діє, тому в їх діях немає неправомірності. Якщо позивач не згоден з їх діями чи рішеннями, він повинен був звернутися в суд з адміністративним позовом, чого зроблено не було, розмір пенсії, шкоди в них правильний, підвищення пенсії позивача вони зробили саме на підставі вказаного рішення суду. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе сторона відповідача не брала і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавали. Вважає позовні вимоги взагалі безпідставним і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача і його представник, пояснення представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 06 січня 2000 року вийшов на пенсію за вислугою років з посади першого заступника начальника Бабушкінського РВ Дніпропетровського ГУ у Дніпропетровській області і йому була призначена пенсія в розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення. З 2007 року позивач знаходиться на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Відповідачем проводився перерахунок його пенсії, але з 2015 року вказане не відбувається і в 2016 році позивач звернувся до суд з позовом про визнання дій відповідача по не перерахунку йому пенсії неправомірними і зобовязання зробити такий перерахунок на підставі довідки з управління поліції. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2016 року в задоволенні цього позову йому було відмовлено, він оскаржив його і постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року вказана постанова районного суду від 16 липня 2016 року була скасована. Апеляційним судом винесена нова постанова про задоволення позову [PERSON] і зобовязання відповідача зробити зазначений перерахунок пенсії позивача. Вказана постанова набрала законної сили. Отже постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року зобовязано головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 08 грудня 2015 року перерахунок пенсії [PERSON] за довідкою ГУМВС України в Дніпропетровській області від 02 червня 2012 року № 83/23524 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. На виконання вказаної постанови суду від 22 серпня 2016 року [PERSON] 14 вересня 2016 року проведено перерахунок пенсії з 08 грудня 2015 року за довідкою виданою ГУМВС України в Дніпропетровській області від 02 червня 2012 року № 83/23524. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Але, на думку позивача, відповідач зробив не перерахунок пенсії позивача згідно цієї постанови апеляційного адміністративного суду, а вирахував підвищення цієї пенсії, вказав, що фактично через це пенсія позивача не зросла, тому підстав її зростання немає і виплачує пенсіє позивачу як і до цієї постанови суду. Позивач вважає вказане невиконання правильно і точно постанови суду незаконним, його права порушені. Вказаними діями, на думку позивача, йому завдано значну матеріальну шкоду: недовиплата пенсії на 20425 грн. 72 коп. і моральну шкоду, він поніс витрати та інш.. Позивач вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати саме відповідач, звернення до відповідача ні до чого не призвело, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Твердження позивача щодо проведення перерахунку його розміру пенсії із розрахунку 6310.77 грн., (довідка № 83/23254 від 02 червня 2012 року) є помилковим з наступних підстав. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» установлено з 1 липня 2012 року підвищення до пенсії, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21, 36 Закону №2262-ХІІ, збільшивши його з 1 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 1 січня 2013 року до 35 відсотків. При цьому розміри пенсій, обчислені з урахуванням підвищень, передбачених абзацом першим цього пункту, не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до закону виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 1 квітня 2012 року. Приписами постанови № 355 від 23 квітня 2012 року встановлено відсоткове забезпечення підвищення розміру пенсій, проте не змінено розміру жодного з видів грошового забезпечення і не введено нові щомісячні додаткові види такого забезпечення. Таким чином, покладені судом зобовязання вчинити дії щодо перерахунку пенсії [PERSON]. виконані ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління Фонду. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що сторона позивача (чи відповідача) не зверталися до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з питанням розяснення постанови від 22 серпня 2016 року, виправлення описки чи помилки в постанові. Тому відповідач і виконав вказану постанову так як він її розуміє і в межах своїх повноважень. Якщо позивач не згоден з діями чи рішеннями відповідача, він повинен був звернутися в суд з адміністративним позовом в порядку КАС України, чого зроблено не було, не звертався позивач і з питанням скарги на дії чи бездіяльність державних виконавців при виконанні вказаної постанови суду. Отже самі вимоги позивача безпідставні. Щодо стягнення моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (Пункт З постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4). Відповідно до п. З. постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших, негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачами не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачам відповідачем моральних страждань. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З наведеного вище поняття та ознак моральної шкоди можна зробити висновок про відсутність з боку субєкта владних повноважень - ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ознак, які могли би свідчити про спричинення моральної шкоди позивачу. Що стосується стягнення на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань головного управління судових витрат повідомляємо, що Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», органи Фонду звільнені від сплати судового збору, тому зобовязання щодо сплати судового збору є безпідставними. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу ( ст.79 ЦПК). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, позивач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права відповідача. Однак, жодних доказiв цими позивачем до суду не надано. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вказаних позивачів відносно завданої шкоди, предмета спору, а позивач не довів незаконність дій відповідача. Твердження позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення невиплаченої суми пенсії, відшкодування моральної шкоди, зобовязання виконати рішення суду та стягнення судових витрат відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої суми пенсії, відшкодування моральної шкоди, зобовязання виконати рішення суду та стягнення судових витрат в такому вигляді не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed