Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 20 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживача, розірвання кредитного договору і зобов`язання вчинити певні дії видачу довідки, припинення агресивних дій шляхом заборони здійснювати їй телефонні дзвінки, вимагати поповнення та сплати рахунку, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що 30 вересня 2013 року між нею та ПАТ «Універсал Банк» був укладений договір банківського обслуговування фізичної особи № 010758363, за яким банком був відкритий рахунок на ім`я позивача № [NUMBER] . Маючи намір розірвати цей договір, що передбачено діючим законодавством України, відповідним пунктом договору, укладеного між сторонами, а також п.п. 17.1 та 17.2 Умов обслуговування рахунків фізичної особи, позивачка неодноразово зверталась на адресу відповідача із заявами про розірвання договору банківського обслуговування, які не були задоволені банком. Даний договір позивач вважає розірваним з 30 вересня 2014 року, коли повернула відповідачу платіжну картку. У зв`язку з зазначеним позивачка просила суд, з урахуванням уточнень, розірвати договір банківського обслуговування фізичної особи № 010758363 з 30 вересня 2014 року; зобов`язати відповідача видати довідку про закриття банківського рахунку № [NUMBER] з 29 вересня 2014 року, а також зобов`язати відповідача припинити агресивні дії шляхом заборони здійснювати їй телефонні дзвінки та вимагати поповнення та сплати рахунку по вказаному кредитному договору.\~\~ \~ \~ \~ \~Рішеннями судів вимоги позивачки про розірвання кредитного договору і зобов`язання вчинити певні дії видачу довідки були розглянуті, позивач відмовилася від цих вимог в касаційній інстанції і провадження в справі в цій частині було закрите. По решті вимог позивачка свої позовні вимоги не уточнювала і не доповнювала. Позивач вважає, що порушені її права, в добровільному порядку не вирішено, просила вирішити питання по решті її позовних вимог та зобов`язати відповідача припинити агресивні дії шляхом заборони відповідачам здійснювати їй телефонні дзвінки та вимагати поповнення та сплати рахунку по вказаному кредитному договору, задовольнивши позов в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в письмовому зверненні до суду з заявленими позовними вимогами не погодилися, вказавши на те, що все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали, на звернення позивача надавали своєчасно відповіді. Позовні вимоги безпідставні, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі і справу розглянути без їх участі. \~ \~ \~ \~З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 30 вересня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений договір № 010758363 банківського обслуговування фізичної особи та відкритий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Даний договір був укладений з метою надання [PERSON] кредиту та здійснення операцій щодо повернення отриманого кредиту відповідно до умов кредитного договору № CL141954 від 30 вересня 2013 року. 30 вересня 2013\~року між цими ж сторонами був укладений кредитний договір № CL141954, пунктом 4.3 якого передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати погашення заборгованості шляхом зарахування відповідних сум грошових коштів на свій поточний рахунок, вказаний у додатках до кредитного договору. Для видачі кредиту та погашення заборгованості за ним позичальнику [PERSON] був відкритий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) в рамках пакета послуг «Еліт», де складовими є: поточний рахунок для погашення кредиту № [NUMBER] (13912617001192224) + ощадний рахунок № [NUMBER] + карта Visa Gold. З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2013 року [PERSON] звернулась на адресу відповідача з заявою про повернення грошей та розірвання договору поточного рахунку пакет «Еліт» як такий, що був нав`язаний банком без реального виконання, яка не була задоволена. 30 вересня 2014 року [PERSON] звернулась на адресу ПАТ «Універсал Банк» із заявою про розірвання договору розрахунково-касового обслуговування 010758363 від 30 вересня 2014 року у зв`язку з тим, що пакет «Еліт» не був наданий у повному обсязі з вини співробітників банку. Дана заява також не було задоволена. Враховуючи, що банківський рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) був відкритий за договором № 010758363 банківського обслуговування фізичної особи від 30 вересня 2013 року в рамках пакета послуг «Еліт», де складовими є: поточний рахунок для погашення кредиту № [NUMBER] (13912617001192224) + ощадний рахунок № [NUMBER] , при цьому поточний рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) відкритий для видачі кредиту та оплати кредиту за кредитним договором № CL141954 від 30 вересня 2013 року, то договір банківського обслуговування фізичної особи від 30 вересня 2013 року № 010758363 не може бути розірваним, а поточний рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) закрито, оскільки такий був відкритий відповідно до кредитного договору № CL141954 від 30 вересня 2013 року та додаткових угод до нього з метою видачі кредиту і його погашення. Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження звернення на адресу відповідача з заявою щодо закриття саме рахунку № [NUMBER] (13912617001192224), доказів істотного порушення відповідачем умов спірного договору, як і доказів сплати всіх належних платежів за договором. Таким чином позовні вимоги позивача по даній справі в цій частині безпідставні і не підлягають задоволенню у повному обсязі, тому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року, залишеному без змін апеляційною інстанцією, в задоволенні позову в цій частині було відмовлено, а на стадії касаційного оскарження рішення районного суду і ухвали апеляційного суду позивачка взагалі відмовилася від позову в цій частині і провадження в справі ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року було закрите, спір вирішено. Стосовно решти вимог позивачка вирішила продовжити слухання в справі, позовні вимоги не уточнювала і не доповнювала; вважає, що порушені її права, в добровільному порядку не вирішено, просила вирішити питання по решті її позовних вимог та зобов`язати відповідача припинити агресивні дії шляхом заборони відповідачам здійснювати їй телефонні дзвінки і вимагати поповнення та сплати рахунку по вказаному кредитному договору, задовольнивши решту вимог позову в повному обсязі; відповідач проти цього заперечував, виник спір, в добровільному порядку його не вирішено. Суд вважає позовну заяву по решті вимог не підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з`ясовано, що дійсно 30 вересня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений договір № 010758363 банківського обслуговування фізичної особи та відкритий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Даний договір був укладений з метою надання [PERSON] кредиту та здійснення операцій щодо повернення отриманого кредиту відповідно до умов кредитного договору № CL141954 від 30 вересня 2013 року. 30 вересня 2013\~року між цими ж сторонами був укладений кредитний договір № CL141954, пунктом 4.3 якого передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати погашення заборгованості шляхом зарахування відповідних сум грошових коштів на свій поточний рахунок, вказаний у додатках до кредитного договору. Для видачі кредиту та погашення заборгованості за ним позичальнику [PERSON] був відкритий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) в рамках пакета послуг «Еліт», де складовими є: поточний рахунок для погашення кредиту № [NUMBER] (13912617001192224) + ощадний рахунок № [NUMBER] + карта Visa Gold. З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2013 року [PERSON] звернулась на адресу відповідача з заявою про повернення грошей та розірвання договору поточного рахунку пакет «Еліт» як такий, що був нав`язаний банком без реального виконання, яка не була задоволена. 30 вересня 2014 року [PERSON] звернулась на адресу ПАТ «Універсал Банк» із заявою про розірвання договору розрахунково-касового обслуговування 010758363 від 30 вересня 2014 року у зв`язку з тим, що пакет «Еліт» не був наданий у повному обсязі з вини співробітників банку. Дана заява також не було задоволена. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Згідно з п. 6.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкритті рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком та його клієнтом власником рахунка. Пунктом 1.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою № 492 Національного банку України 12 листопада 2003 року умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Згідно з п. 1.1 договору № 010758363 банк відкриває клієнту банківські рахунки, випускає платіжні картки та здійснює банківське обслуговування клієнта, нараховую відсотки; клієнт користується послугами банку та сплачує їх вартість. Відповідно до п. 2.3 цього договору за надання банківських послуг за договором банк нараховує і утримує з клієнта платежі та комісії згідно з тарифами банку. У відповідності до ст. 659 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає,\~що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Згідно\~з\~ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Крім того, відповідно до п. 17.5 Умов обслуговування рахунків, з якими погодилась позивачка, у разі розірвання договору клієнт зобов`язаний сплатити всі не сплачені платежі та комісії за отримані за договором послуги згідно з Тарифів банку та отримати залишки коштів, що зберігаються на його рахунках, а також повернути в банк платіжні картки і припинити користування послугами, передбаченими договором. Таким чином, враховуючи, що банківський рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) був відкритий за договором № 010758363 банківського обслуговування фізичної особи від 30 вересня 2013 року в рамках пакета послуг «Еліт», де складовими є: поточний рахунок для погашення кредиту № [NUMBER] (13912617001192224) + ощадний рахунок № [NUMBER] , при цьому поточний рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) відкритий для видачі кредиту та оплати кредиту за кредитним договором № CL141954 від 30 вересня 2013 року, суд прийшов до висновку, що договір банківського обслуговування фізичної особи від 30 вересня 2013 року № 010758363 не може бути розірваним, а поточний рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) закрито, оскільки такий був відкритий відповідно до кредитного договору № CL141954 від 30 вересня 2013 року та додаткових угод до нього з метою видачі кредиту і його погашення. Крім того, приймаючи таке рішення суд виходив з того, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження звернення на адресу відповідача з заявою щодо закриття саме рахунку № [NUMBER] (13912617001192224), доказів істотного порушення відповідачем умов спірного договору, як і доказів сплати всіх належних платежів за договором. Таким чином позовні вимоги позивача по даній справі в цій частині безпідставні і не підлягають задоволенню у повному обсязі, тому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року, залишеному без змін апеляційною інстанцією, в задоволенні позову в цій частині було відмовлено, а на стадії касаційного оскарження рішення районного суду і ухвали апеляційного суду позивачка взагалі відмовилася від позову в цій частині і провадження в справі ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року було закрите, спір вирішено. Стосовно решти вимог позивачка вирішила продовжити слухання в справі, позовні вимоги не уточнювала і не доповнювала; вважає, що порушені її права, в добровільному порядку не вирішено, просила вирішити питання по решті її позовних вимог та зобов`язати відповідача припинити агресивні дії шляхом заборони відповідачам здійснювати їй телефонні дзвінки і вимагати поповнення та сплати рахунку по вказаному кредитному договору. У статтях\~58,\~59 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в\~порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням\~цих норм, правом на звернення до суду по захист наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав,\~свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Так,\~статтею 5 Закону України «Про інформацію»\~визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Таким чином, відповіді на звернення громадян надаються органом, який його отримав і до компетенції якого входить вирішення порушених питань у письмовому вигляді в обумовлений законом строк у відповідності до вимог ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян». Відповідачі на звернення позивачки надавали відповіді по суті звернення і право позивача на отримання необхідної інформації не порушували. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право. У даному випадку предметом спору є припинення агресивних дій шляхом здійснення телефонних дзвінків та наполягання на сплаті коштів по договору, отже стороною позивача обрано не вірний спосіб захисту. Отже, статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Позивач не надав до матеріалів справи письмові докази, які б підтверджували його правову позицію, представник же відповідача надав витребувані судом документи, надано відзив на позов зі спростуванням позиції позивача, правове обгрунтування їх позиції стосовно начебто правомірності не надання вказаних документів; посилання позивача на порушення його вимог належними доказами не доведено. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживача і зобов`язання вчинити певні дії відмовити, судові витрати слід віднести за рахунок держави. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed