Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної у м. Києві державної адміністрації(далі - третя особа-1, Відділ з питань реєстрації Печерської районної у м. Києві державної адміністрації) в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідач, починаючи з 2012 року за адресою: [ADDRESS] не проживає, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг не приймає та інших витрат на утримання квартири не несе. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано у 2012 році, що підтверджується рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2012 року у справі № 2-2939/12 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 09.03.2019 року. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації підтверджується Актом про відсутність особи в місці реєстрації за підписами сусідів позивача від 05.10.2018 року, Актом про відсутність особи в місці реєстрації, складеним КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 08.02.2019 року. Відповідач, перебуваючи на реєстраційному обліку в квартирі, власником якої є позивач, створює позивачу перешкоди в здійсненні нею права власності, обумовлює додаткові витрати за житлово-комунальні послуги. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача,Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (далі - третя особа-2, [PERSON] ) та [PERSON] (далі - третя особа-3, [PERSON] ) та призначено підготовче засідання у справі на 20.06.2019 року. 05.04.2019 року на адресу суду від відповідача надійшла заява в якій останній просив суд розглянути справу за його відсутності та зазначив про визнання позовних вимог в повному обсязі. 17.04.2019 на адресу суду від Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла заява, в якій остання просить суд розглядати справу без участі її представника на підставі наявних у матеріалах справи доказів. 20.06.2019 року на адресу суду надійшла письмова заява відповідача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. В підготовчому засіданні 20.06.2019 року представник позивача, яка одночасно є представником третьої особи-2 та третьої особи-3, підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити. Відповідач та представник третьої особи-1 в підготовче засідання не з`явились, про час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, яка одночасно є представником третьої особи-2 та третьої особи-3, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласникамиквартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 12.11.1993 року, виданим відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району. Вказана квартира зареєстрованав БТІ, про що 25.11.1993 року в реєстрову книгу внесено запис № 4782. 07.10.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладеношлюб, зареєстрований Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що було внесено актовий запис № 688. 20.03.1997 року відповідач був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 37783402 від 01.03.2019 року. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05.10.2012 року у справі № 2-2939/12 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано про що 29.06.2012 року внесено актовий запис за № 00074314140 до Реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Як стверджує позивач, відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2012 року.Вказаний факт також підтверджується наявними в матеріалах справи Актом від 08.02.2019 року, підписаним сусідами позивача, асаме: [PERSON] (кв. 1), [PERSON] (кв. 2), [PERSON] (кв. 20), та затвердженим начальником ЖЕД «Липкижитлосервіс» Шкондою О.Б.; Актом про відсутність особи в місці реєстрації від 05.10.2018 року, підписаним сусідами позивача, [PERSON] (кв. 2) та [PERSON] (кв. 20). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїммайном. Статтею 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як визначено у ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Отже, аналізуючи викладене, суд вважає, що з 2012 року відповідач не є членом сім`ї наймача, проте, оскільки між позивачем та відповідачем відсутня угода про безоплатне користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] , застосовуються правила, встановлені ст.. 162 Житлового кодексу Української РСР. Згідно ст.162 Житлового кодексу Української РСР,плата за користування жилим приміщеннямв будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Однак, [PERSON] , будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , з 2012 року квартирну плату і плату за комунальні послуги не здійснює, що створює додаткові витрати для власника майна. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місцяпроживанняособи здійснюється на підставісудового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеною нормою кореспондується п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, якими встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням». Так, [PERSON] у письмових заявах, адресованих суду, позовні вимоги визнає. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.Крім прав та обов`язків, визначених устатті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Як визначено у ст.. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Аналізуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи заяву відповідача про визнання позову, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про задоволення позову, судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений позивачем згідно квитанції від 07.03.2019 року № N1EOX51711, підлягає стягненню з відповідача на корить позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved