Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 2,8429 га. Позивач прийняв спадщину [PERSON], тому що проживав спільно зі спадкодавцем, але позбавлений можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки оригінали державних актів на неї втрачено. У зв'язку з цим позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом не земельну ділянку. 5 травня 2017 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої просив: визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки (паю) загальною площею 2,8429 кадастрових гектарів, що розташована в адміністративних межах Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18 листопада 2011 року, серії [NUMBER] від 18 листопада 2011 року, кадастрові номера земельних ділянок [NUMBER], [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с. 32). 16 серпня 2017 року суддею Чорнобаївського районного суду Черкаської області Левченком В.В. винесено ухвалу про звернення до компетентного суду Російської Федерації з судовим дорученням про вручення документів та проведення окремих процесуальних дій відносно відповідача, а провадження по справі зупинено до надходження відповіді на судове доручення (а.с. 54-55). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 серпня 2017 року вказану цивільну справу після автоматизованого розподілу прийнято до свого провадження суддею Чубаєм В.В. (а.с. 60). Від відповідача на адресу суду надійшло заперечення на позовну заяву, в якому вказувалося, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок загальною площею 2,8429 кадастрових гектарів. Позивач і відповідач є рідними дітьми і спадкоємцями першої черги майна [PERSON] Позивач отримав від батьків у власність два житлових будинки з надвірними спорудами (один в с. Іркліїв Чорнобаївського району Черкаської області, де він був постійно зареєстрований, інший за адресою: [ADDRESS], який відповідач йому подарував). При цьому позивач повідомив, що йому земля не потрібна, і він не буде на неї претендувати, а тому відповідач і не заявляв про право на спадщину після смерті матері. Позивач не проживав постійно за адресою: [ADDRESS], що не знайшло підтвердження і в документах до позовної заяви. Він мав різні місця проживання і в м. Полтава, і в інших місцях у зв'язку з тривалими робочими відрядженнями, і в будинках, і квартирах своїх дружин. Відповідач зі своєю сім'єю щороку влітку приїздили до матері, але позивач з матір'ю постійно не проживав, а заходив лише у гості. Крім того, позивач пропустив шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини до нотарільної контори, передбачений ст. 1270 ЦК України. Більше того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, який встановлюється рішенням суду. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 77). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 2 травня 2018 року провадження по справі поновлено (а.с. 89). Таким чином на момент прийняття вказаної справи до свого провадження позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки. 6 червня 2018 року на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких він наполягав на задоволенні його уточнених позовних вимогах (а.с. 94). У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач у письмовому поясненні просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач одночасно з запереченням на позов подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 78). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від [INFO] серії [NUMBER] (а.с. 5). Позивач і відповідач є синами [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 23 лютого 2007 року серії [NUMBER] (виданого повторно), від 14 травня 1952 року серії [NUMBER] відповідно (а.с. 7, 80). Згідно з копією довідки Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 2896 від 7 жовтня 2015 року позивач проживав без реєстрації та вів спільне господарство з матір'ю [PERSON] в період з 2003 року до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Так, [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0500 га, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 листопада 2011 року серії [NUMBER] (а.с. 13) і інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 6 квітня 2017 року (а.с. 12), та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7929 га, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 листопада 2011 року серії [NUMBER] (а.с. 14) і інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 6 квітня 2017 року (а.с. 10). Відповідно до змісту листів Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 20 серпня 2016 року (вих. № 522-01/16) (а.с. 30), що надійшли у відповідь на запити суду (а.с. 24), після смерті [PERSON] подана заява про прийняття спадщини відповідачем (а.с. 35). Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 21 березня 2018 року (вих. № 342) представнику позивача повідомлено про те, що свідоцтво про право на спадщину може бути видано за наявності оригіналів документів на спадкове майно, а їх відсутність на підставі вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 15). Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,8429 га, розташовану на території Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, оскільки оригінали державних актів втрачено. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] заповіту не складала. Позивач є таким, що прийняв спадщину [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується відповідною довідкою сільської ради, а тому суд відхиляє твердження відповідача про відсутність у позивача правових підстав на спадкування частини земельних ділянок, належних померлій матері. Водночас відповідач також є таким, що прийняв спадщину своєї матері, адже звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Таким чином і позивач і відповідач в силу приписів ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом, а відтак мають право на спадкування рівних частин у спадщині, як це передбачено ч. 1 ст. 1267 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved