Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

[PERSON] в особі адвоката Вельможко А.І. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.06.2012 вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 734. Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені в січні 2019 року, у зв`язку з різними поглядами на життя, постійними сварками. Спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Просила шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. Під час судового розгляду судом були вчинені такі процесуальні дії. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2020 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, встановлено строк позивачеві для усунення виявлених судом недоліків - 10 днів з дня отримання копії ухвали. 17.09.2020 до через канцелярію до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 24.09.2020 відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Заяв по суті справи не надходило. За таких обставин, судом у судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів на підставі статей 280, 281 ЦПК України (із занесенням до протоколу судового засідання). Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 19.06.2012 Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з Державним розвитком сім`ї, актовий запис № 734, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2012. Від шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у січні 2019 року у зв`язку з різними поглядами на життя, постійними сварками. Спору між сторонами щодо поділу майна в межах даної справи немає. З вказаних підстав суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Втім, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя єрізні погляди на життя, постійні сварки. Сім`я розпалася та існує формально. Спільне господарство не ведеться, проживають окремо та не спілкуються. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу не змінювала прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Позивач не просила стягнути з відповідача судовий збір.

Outcome: approved