Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Двірська, 40, смт. Більшівці, Галицького району, Івано-Франківської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Двірська, 40, смт. Більшівці, Галицького району, Івано-Франківської області. У зазначеному житловому будинку крім позивачів зареєстрований, зокрема, [PERSON], [INFO] Відповідач [PERSON] у вказаному будинку не проживає з лютого 2017 року, але продовжує бути зареєстрованими за вказаною адресою. Відповідач жодних дій по утриманню будинку не здійснює. Позивачі не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у зв'язку з чим змушені звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачі в судове засідання не зявилася, подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі та підтримку позовних вимог, не заперечили щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду, жодних заяв щодо подальшого руху справи до суду не скерував. Судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачі є власниками житлового будинку розташованого за адресою: вул. Двірська, 40, смт. Більшівці, Галицького району, Івано-Франківської області. У вказаному будинку окрім позивачів зареєстрований також відповідач [PERSON], що підтверджується копією довідки, виданою виконавчим комітетом Більшівцівської селищної ради Галицького району Івано-Франківської області № 248 від 22 лютого 2018 року (а.с. 4). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 22 лютого 2018 року [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] більше року (а.с. 7). Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Судом встановлено, що відповідач не приймає участі у витратах по утриманню будинку, не сплачує комунальні та інші платежі, не допомагає позивачам в проведенні поточних ремонтів. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] добровільно покинув будинок, у якому зареєстрований, а оскільки він не проживає без поважних причин більше одного року у вказаному будинку, то в силу цього втратив право на користування житлом, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Такими є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

Outcome: approved