Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття у розмірі 5 000 грн. та визначення місця проживання дитини [PERSON] з позивачем. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було укладено 13 серпня 2010 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. За час перебування в шлюбі між позивачем та відповідачем постійно виникали непорозуміння і сварки, відносини стали нестерпними. Спільне життя не склалося через агресивну поведінку відповідача в сім'ї, відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. З червня 2017 року сторони разом не проживають, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не мають спільного бюджету. Відповідач періодично та на власний розсуд надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач з малолітньою донькою проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. У березні 2018 року відповідач у категоричній формі відмовився надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідач є фізично і психічно здоровою особою, має високий стабільний дохід, працює інтернет маркетологом в ТОВ «Флагман», його щомісячний дохід перевищує 26 000 грн. Інших дітей та утриманців у відповідача не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Угоди про добровільну сплату коштів на утримання малолітньої дитини між сторонами не досягнуто. Позивач з лютого 2016 року працює як фізична особа-підприємець, має власний стабільний дохід, може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Робочий день позивача має гнучкий графік, тому вона має можливість відводити доньку до шкоди, секції та гуртків, займатися з дитиною вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про дитину. Проживання доньки з матір'ю відповідає інтересам дитини. Позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з донькою та готова з її боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Від позивача та її представника [PERSON] до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з 5 000 грн. до 2 500 грн. щомісячно, також просять задовольнити решту заявлених вимог, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу 50 % судового збору у розмірі 704,80 грн. сплаченого при подачі позову, повернути оригінали квитанцій з метою подальшого їх подання до Держказначейства, залишивши у матеріалах справи копії квитанцій, та провести розгляд справи без їх участі. Відповідач суду подав заяву про визнання в повному обсязі позову [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, просить справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації в підготовче судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахування поданих заяв сторін по справі суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача, відповідача та представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 13 серпня 2010 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зроблений відповідний актовий запис за № 599 (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 16). Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. За заявленими вимогами позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з позивачем, проти чого відповідач у поданій суду заяві не заперечує. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З матеріалів справи убачається, що інших непрацездатних осіб та/або неповнолітніх дітей на утриманні відповідача не має. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з матір'ю та перебуває на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини систематично не надає. Обов'язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовні вимоги відповідачем визнаються в повному обсязі. Положеннями частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечать закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 13 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір був спалений двома квитанціями (а.с. 1, 2), а саме: відповідно квитанції № 5 ГУ Ощабданку по м. Києву та області (ТВБВ 10026/033) від 10.07.2018 року в сумі 704 грн. 80 коп. на рахунок 31212206026005 Казначейства України, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 та квитанції № 6 ГУ Ощабданку по м. Києву та області (ТВБВ 10026/033) від 10.07.2018 року в сумі 704 грн. 80 коп. на вказані банківські реквізити. У зв'язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 704 грн. 80 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп. у частині вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Від сплати судового збору у частині заявлених вимог про стягнення аліментів позивач звільнена, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем не заявлено до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу таких судових витрат між сторонами судом не вирішується. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved