Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

[PERSON] 16.10.2020р. звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з дати звернення до суду до досягнення дитиною повноліття, та додаткових витрат у розмірі 30800 грн.. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, різні погляди на вирішення сімейних проблем. Все це призвело до того, що сторони не підтримують шлюбні відносини, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, чоловік не бере участі у вихованні спільної дитини, матеріально не забезпечує, не сприяє нормалізації сімейних відносин. Оскільки дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, вона також просила стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання їх спільної малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , оскільки згоди щодо виконання обов`язку відповідачем про утримання малолітньої дитини сторонами не досягнуто. Крім того, позивач просила стягнути додаткові витрати на утримання дитини, мотивуючи їх розмір тим, що донька відвідує студію танців, де вартість занять складає 1600 грн основні заняття, 2200 грн-додаткові, систематично приймає участь у Всеукраїнському хореографічному фестивалі «Energy dance & camp», вартість участі у якому складає 3200 грн, відвідує заняття з психологічної адаптації дитини до школи, вартість яких складає 800 грн. щомісяця. Починаючи з квітня 2020р.-з часу припинення надання фінансової допомоги на утримання дитини з боку відповідача,-позивачем самостійно сплачено вказану суму на розвиток здібностей доньки, а тому, просила стягнути їх з відповідача. Також [PERSON] зазначала про матеріальну можливість позивача сплачувати аліменти в зазначеному нею розмірі, оскільки він є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність та має стабільний дохід, має у власності нерухомість та автомобіль, у його користуванні перебувають декілька нежитлових приміщень (7 гаражів). Ухвалою судді від 06.01.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач та відповідач у засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи є заява позивача про підтримання позовних вимог, в якій вона також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~повідомлений належним чином про дату\~та час\~розгляду справи,\~13.04.2021р.\~надійшов відзив,\~в якому\~не заперечує\~проти розірвання\~шлюбу та\~задоволення позовних\~вимог в\~цій частині,\~оскільки шлюбні\~відносини припинилися\~та подальше\~збереження шлюбу\~неможливе,\~незважаючи на\~народження у\~шлюбі доньки,\~однак заперечував\~щодо стягнення\~з нього\~аліментів на\~утримання доньки\~в розмірі\~3000\~грн.\~Так,\~зазначив,\~що після\~припинення шлюбних\~відносин з\~позивачем він\~надавав позивачу\~допомогу на\~утримання дитини\~та надсилав\~грошові кошти,\~яких,\~на думку\~ [PERSON] ,\~недостатньо для\~компенсації всіх\~витрат на\~утримання доньки\~ [PERSON] ,\~тому він\~визнає вимоги\~про стягнення\~аліментів на\~користь позивачки\~на утримання\~дочки [PERSON] \~в розмірі\~1500\~грн,\~оскільки на\~теперішній час\~через карантинні\~обмеження відповідач\~позбавлений можливості\~займатися тими\~видами діяльності,\~які зареєстровані\~в Державному\~реєстрі (діяльність\~ресторанів,\~постачання готових\~страв,\~обслуговування напоями,\~роздрібна торгівля).\~Також звернув\~увагу суду\~на те,\~що позивачем\~не надано доказів розміру\~щомісячного доходу\~відповідача як\~і доказів\~того,\~що він\~має мінливий\~непостійний характер,\~доказів отримання\~доходів від\~користування належним\~відповідачу майном\~чи майном,\~яке перебуває\~в його\~користуванні.\~За 2020\~-2021\~рік відповідач\~не продав\~нерухоме чи\~рухоме майно,\~так само\~як і\~не придбавав\~його,\~щоб могло\~вказувати на\~те,\~що він\~має доходи,\~які б\~дозволяли йому\~сплачувати аліменти\~в розмірі,\~в якому\~просить позивач. Майно: частка в\~житловому будинку\~в [ADDRESS] та автомобіль марки «LAND ROVER» , 2007р. випуску, реєстраційний номер [NUMBER] не використовуються позивачем для отримання доходу, а тому не можуть бути підтвердженням можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн. Крім того, позивач також зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, а факт того, що вона може нести витрати в розмірі 30800 грн. вказує на те, що вона має достатній заробіток, тоді як відповідач такого заробітку не має, а може сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн, що становить більше половини прожиткового мінімуму на дитину, що буде достатнім, на його думку, для гармонійного розвитку дитини. Також вказував на те, що довідки, надані позивачем на підтвердження додаткових витрат, не являються належними доказами сплати позивачем відповідних сум, оскільки там зазначені тільки вартість послуг, однак ці довідки не підтверджують фактичну сплату [PERSON] коштів за період з моменту припинення шлюбних відносин до дати звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, звернув увагу, що через запровадження карантину в Україні гуртки не могли працювати та дитина не мала приймати участь у танцювальному фестивалі задля збереження її здоров`я. Також не надано доказів того, що відвідування психолога дитиною направлені на розвиток здібностей дитини, а не є забаганкою позивача. У відповіді на відзив, поданий 12.05.2021р. [PERSON] , позивач вказувала про те, що відповідач вводить суд в оману щодо того, що через карантинні обмеження він не здійснював підприємницьку діяльність та не може сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн. Так. Згідно витягу з ЄДР МВС зареєстрованих ТЗ слідує, що [PERSON] 24.11.2020р. та 12.12.2020р. придбав та зареєстрував 2 транспортні засоби марки ПГ модель BETD, 2020 року випуску. Крім того, наявність довіреності на управління автомобілем на іншу особу, виданої після звернення [PERSON] до суду з позовом, на думку, позивача, свідчить про намір відповідача приховати доходи та майно від позивача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 21.01.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №49, згідно оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.23). У позивача та відповідача є спільна дитина донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №5584 (а.с.12). Причинами розпаду сім`ї стали відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, різні погляди на вирішення сімейних проблем, у зв`язку з чим сторони не підтримують подружні відносини. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи причину розірвання шлюбу та не бажання сторін\~ примиритися, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати. За змістом частини другої статті 114, статті 115\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що стосується вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України,\~ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.2\~ст.182\~СК України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Судом встановлено, що дитина виховуються позивачем і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Доводи відповідача щодо не отримання ним мінливих доходів, зокрема, від підприємницької діяльності, не заслуговують на увагу\~при визначенні розміру аліментів, оскільки відповідач не довів цього належними та допустимими доказами, крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, 24.11.2020р. та 12.12.2020р. за відповідачем зареєстровано право власності на 2 ТЗ марки ПГ модель BETD, 2020 року випуску. Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач добровільно не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, а також визнання відповідачем позову про стягнення аліментів в розмірі 1500 грн, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів в розмірі 3000 грн підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року\~батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Судом враховано правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 22.05.2019р.по справі №201/15248/16-ц провадження 61-4862св18. Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Отже, наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила позов. Відповідно до частини третьої\~статті 12\~ та ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з нормами ст.13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~ Відповідно до\~вимог ст.76\~ЦПК України,\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких суд\~встановлює\~наявність\~або відсутність\~обставин\~(фактів),\~що\~обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших\~обставин,\~які\~мають\~значення для\~вирішення\~справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими\~і\~електронними доказами; 2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. Належними є\~докази,\~які\~містять\~інформацію щодо\~предмета\~доказування. Предметом\~доказування\~є\~обставини,\~що\~підтверджують\~заявлені вимоги\~чи\~заперечення\~або мають\~інше\~значення\~для розгляду\~справи\~і\~підлягають встановленню\~при\~ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають\~право\~обґрунтовувати належність\~конкретного\~доказу\~для підтвердження\~їхніх\~вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За нормами\~ч.1\~ст.95\~ЦПК\~України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази\~\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що [PERSON] відвідує заняття з танців з 01.12.2017р., систематично бере участь у хореграфічному фестивалі. Однак, позивачем не надано належних доказів, що такі заняття є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України, тобто, що відвідування додаткових занять з танців, участь у фестивалях спрямовано на розвиток здібностей дитини, і не є способом забезпечення дозвілля. Крім того, не додано належних доказів про сплату вартості занять. При цьому,\~ відвідування занять з психологічної адаптації дитини до школи не є додатковими витратами в розумінні діючого законодавства, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат в розмірі 30800,00 грн не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними та допустимими доказами, оскільки в довідках від ФОП [PERSON] від 06.10.2020р., ФОП [PERSON] від 23.09.2020р., ФОП [PERSON] зазначені тільки вартість послуг та період, з якого вони надаються, однак ці довідки не є первинними фінансовими документами, а тому не підтверджують фактичну оплату [PERSON] коштів за період, вказаний позивачем. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає\~ негайне виконання судових рішень\~ у справах про\~ стягнення аліментів у межах\~ суми\~ платежу\~ за один місяць. Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне\~ допустити\~ негайне виконання рішення суду\~ в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України\~ та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. по вимозі про розірвання шлюбу, та в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн по вимозі про стягнення аліментів.

Outcome: partial