Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] 05 березня 2018р. звернулась з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:01:001:0031, що розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських споруд та будівель (присадибна ділянка), земельну ділянку площею 0,1563 га., кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:01:001:0033, що розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 0,4185 га., кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:01:001:0034, що розташована в с.Пихтії Старокостянтинівського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 9,72 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:08:055:0013, що розташована с . Пихтії поле №4-4, Березненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, в межах Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №127657, виданого на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 26 грудня 2006 року за №423/2006-р. В обґрунтування позову посилалась на те, що [INFO] померла її та відповідача матір - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина в склад якої входять, вищевказані земельні ділянки. Вона є спадкоємцем за заповітом за р.№842, посвідченим приватним нотаріусом Лавутою Ю.А. і прийняла спадщину, подавши нотаріусу, відповідну заяву. Також, відповідач у справі - її рідна сестра є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину після смерті матері. Після спливу шестимісячного строку після смерті [PERSON] вона звернулась до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно, однак їй було відмовлено у цьому, оскільки [PERSON] підпадає під дію ст.1241 ЦК України та має право на обов`язкову частку в спадщині. Проте відповідач не має права на спадщину, оскільки не спілкувалась з матір`ю з 2003 року, ніколи не надавала допомоги, яку остання просила, тому має бути усунена від права на спадкування. Натомість позивач змушена була самостійно здійснювати догляд та забезпечувати матеріально матір, наймала лікарів, знайомих, які допомагали матері та протягом 2007, 2008 років страхувала майно належне матері. З 2015 року матір взагалі не обходилась без сторонньої допомоги, а останній рік навіть не могла ходити, через це позивач відправила сина для доглядом за матір`ю. Натомість відповідач категорично відмовлялась надавати допомогу, заявляючи, що не буде претендувати на спадщину, хоча матір неодноразово телефонувала їй з проханням допомогти оформити правовстановлюючі документи на майно, допомогти з лікуванням, відвідати її. Однак відповідач відмовляла у цьому, що призвели до переживань та моральних страждань матері. Матір не бажала, щоб [PERSON] отримала спадщину, тому склала заповіт на користь позивача, а відповідач не була присутня на похованні матері та на поминальних обідах і усі витрати понесла позивач. Зазначена судова справа перебувала в провадженні судді Завадської О.П., яка згідно з Указом Президента України від 19 липня 2018 року №212/2018 переведена шляхом відрядження строком до одного року до Старосинявського районного суду Хмельницької області. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена цивільна справа 31 липня 2018 року надійшла до мого провадження. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення, посилаючись на те, що відповідач також щорічно відвідувала матір під час відпустки та щомісячно пересилала їй кошти, в середньому по 100 євро. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] . померла матір позивача та відповідача - [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 06.06.2017р. /повторне/ (а.с.63) та даними довідки виконкому Березненської сільської ради Старокостянтнівського району (а.с.68). Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну ділянку площею 0,25 га. кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:01:001:0031, що розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських споруд та будівель (присадибна ділянка) згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 38424834 від 02.06.2015р. (а.с.13); земельну ділянку площею 0,1563 га., кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:01:001:0033, що розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення ведення особистого селянського господарства, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 40755539 від 16.07.2015 р. (а.с.14); земельну ділянку площею 0,4185 га., кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:01:001:0034, що розташована в с.Пихтії Старокостянтинівського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 40750699 від 16.07.2015р. (а.с.15); земельну ділянку площею 9,72 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:08:055:0013, що розташована с . Пихтії поле №4-4, Березненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, в межах Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №127657, виданого на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 26 грудня 2006 року за № 423/2006-р. (а.с.16). 16 липня 2014 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу Лавутою Т.О. за р.№842, згідно якого усе своє майно заповіла [PERSON] (а.с.73) і остання прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса, з відповідною заявою 26.06.2017р. (а.с.62). Відповідач [PERSON] також прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись до нотаріуса, з відповідною заявою 02.08.2017р. (а.с.75). Як вбачається з відповіді на звернення приватного нотаріуса Старокостянтинівського райнотокругу Лавути Т.О. №170/01-16 від 11.12.2017р. [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав на цілу частку майна померлої [PERSON] , оскільки у спадковій справі міститься заява від спадкоємиці, яка підпадає під ст.1241 ЦК України (право на обов`язкову частку у спадщині) (а.с.19). Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пунктом шостим Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою дія відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Отже, суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен становити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Тому для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи і лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем ні в позовній заяві ні в суді не надано належних та допустимих доказів, які б давали законні підстави для усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Посилання позивача на ті обставини, що [PERSON] не спілкувалась з матір`ю з 2003 року, ніколи не надавала допомоги, яку остання просила, і спадкодавець з 2015 року взагалі не обходилась без сторонньої допомоги, а останній рік навіть не могла ходити, позивачем не доведено в суді належними та допустимими доказами. Натомість судом встановлено, що відповідач [PERSON] постійно провідувала матір - перебувала на території України по місцю проживання матері з 15.07.2011 року по 25.07.2011 року; з 27.06.2012 року по 11.07.2012 року; з 10.07.2013 року по 25.07.2013 року; з 07.08.2014 року по 17.08.2014 року; з 05.07.2015 року по 20.07.2015 року; з 02.04.2017 року по 08.04.2017 року. Крім того, відповідач [PERSON] здійснювала постійну грошову допомогу матері, переказуючи грошів кошти через міжнародну систему грошових переказів WESTERN UNION: 16.09.2012р. - 200 євро; 14.01.2013р. - 200 євро; 25.02.2013р. - 200 євро; 12.05.2013 року - 100 євро; 29.08.2013р. - 100 євро; 28.09.2013р. - 80 євро; 30.12.2013р. - 100 євро, 20.01.2014р. - 100 євро; 18.02.2014р. - 100 євро; 14.03.2014р. - 100 євро; 10.04.2014р. - 100 євро; 12.06.2014р. - 100 євро; 21.08.2014р. - 200 євро. Вказані кошти переказувались для [PERSON] , яка в зазначений період здійснювала догляд за [PERSON] та з 2015 року догляд за останньою здійснювала сім`я Мотозюків і кошти направлялись на ім`я їх доньки - [PERSON] : 12.04.2015 р . -100 євро, 03.06.2015р. - 100 євро; 09.06.2015р. - 100 євро; 04.09.2015р. - 100 євро; 10.10.2015р. - 100 євро; 18.01.2016р. -100 евро; 24.03.2016р. - 100 євро; 10.08.2016р. - 100 евро; 17.11.2016р. -100 евро; 08.12.2016р. - 100 евро; 16.12.2016р. - 100 евро; 09.02.2017р. - 100 евро; 17.03.2017р. - 100 евро. Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника відповідача, паспортними даними відповідача з відміткою про дати прильоту та дати вильоту в аеропорт «Бориспіль» (а.с.94-97), даними квитанцій про переказ грошових коштів (а.с.98-123), показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За таких обставин позовні вимоги про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , задоволенню не підлягають оскільки є безпідставними та не доведені у суді. Відмовляючи у задоволенні позову про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:01:001:0031, що розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських споруд та будівель (присадибна ділянка), земельну ділянку площею 0,1563 га., кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:01:001:0033, що розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 0,4185 га., кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:01:001:0034, що розташована в с.Пихтії Старокостянтинівського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 9,72 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6824280700:08:055:0013, що розташована с . Пихтії поле №4-4, Березненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, в межах Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №127657, виданого на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 26 грудня 2006 року за № 423/2006-р., суд виходив з наступних підстав. Так, позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на цілу частку вищевказаних земельних ділянок, посилаючись на те, що відповідач не має права на спадщину, а отже не має права на обов`язкову частку у спадщині, а нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом саме через ці обставини. Як вбачається з відповіді на звернення приватного нотаріуса Старокостянтинівського райнотокругу Лавути Т.О. №170/01-16 від 11.12.2017р. [PERSON] відмовлено в оформленні спадкових прав на цілу частку майна померлої [PERSON] , оскільки у спадковій справі міститься заява від спадкоємиці, яка підпадає під ст.1241 ЦК України (право на обов`язкову частку у спадщині) (а.с.19). Разом з тим, пунктом 4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна та п.3 глави 7 розділу І цього Порядку визначено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. З наведенного вбачається, що відсутні підстави для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки спадкового майна, після смерті [PERSON] Натомість п.1 Глави 13 Розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. А пунктами третім та четвертим Глави 13 Розділу І Порядку передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Разом з тим, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Натомість, як встановлено судом, нотаріусом не виносилась постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на 3/4 частки спадкового майна, за заповітом щодо майна спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується дослідженою в суді копією спадкової справи №19/2017 від 26.06.2017р. (а.с.61-82). Крім того, як зазначено вище, відповідач [PERSON] , відповідно до положень ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, що становить ј частку від спадкового майна, і прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись до нотаріуса, з відповідною заявою 02.08.2017р. (а.с.75), тому також і з цих підстав за позивачем [PERSON] не може бути визнано право власності на цілу частку, вищевказаного спадкового майна, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже позивачем ні в позовній заяві ні в суді не надано належних та допустимих доказів, які б давали законні підстави для задоволення позову про визнанання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на цілу частку спадкового майна, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки є безпідставними та не доведені у суді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed