Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Візінський В.В., звернулася в суд з позовом до Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що мати позивачки - [PERSON] була головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . За вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку площею 0,50 га. [PERSON] померла [INFO] , не залишивши заповіту. Спадкоємцем першої черги за законом є її син [PERSON] . Проживаючи на час смерті разом із мамою, він фактично спадщину прийняв, став власником житлового будинку по [ADDRESS] , однак свої права юридично не оформив. [PERSON] помер [INFO] , не залишивши заповіту. На момент його смерті разом з ним проживала його рідна сестра - позивачка [PERSON] , яка є спадкоємцем другої черги за законом. Після смерті брата позивачка звернулася до приватного нотаріуса Добровеличківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Левітчук Г.Б. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що нею не надано правовстановлюючого документу на належний померлому житловий будинок. Технічним паспортом на житловий будинок стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON] , знаходиться по [ADDRESS] . Ринкова вартість даного будинку становить 60 600 грн. В підготовчому засіданні представник позивачки - адвокат Візінський В.В. підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Представник Чернелицької селищної ради в підготовче засідання не з`явився. Чернелицька селищна рада подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника селищної ради, не заперечує щодо задоволення позову. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення підготовчого засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за відсутності представника відповідача. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши вступне слово представника позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова колгоспного двору [PERSON] , 1917 р.н., [PERSON] , 1954 р.н., що стверджується довідками, виданими виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради № 236 від 15.04.2019 та № 278 від 14.05.2019. [PERSON] померла [INFO] у віці 84 роки в с. Показове Добровеличківського району Кіровоградської області, запис за № 4 від 03 липня 2002 р. в книзі реєстрації актів про смерть, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Федорівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до [INFO] , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] ( [INFO] ) разом з нею в [ADDRESS] був зареєстрований її син [PERSON] , що підтверджується довідкою № 237, виданою 15.04.2019 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради. Про те, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , свідчить копія витягу № 00021381387 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133 135 Сімейного кодексу України, сформованого 07 листопада 2018 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Те, що [PERSON] також є матір`ю позивачки [PERSON] , [INFO] , стверджується копіями: свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Хмелівської сільської ради Городенківського району, запис за № 7 від 11 березня 1959 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Федорівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з одруженням 23 грудня 1978 р . змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 16 від 23 грудня 19978 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Наведене свідчить, що позивачка [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є рідними сестрою та братом. Вони обоє в рiвних частках є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Інформаційною довідкою № 56789904 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 09.07.2019 приватним нотаріусом Левітчук Г.Б., підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Син спадкодавця [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак документи про спадкування не оформив. Дочка спадкодавця - позивачка [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері спадщину не прийняла, оскільки не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 63 роки в с. Показове Добровеличківського району Кіровоградської області, актовий запис № 31 від 24 квітня 2018 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК Кураїни. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] разом із сестрою [PERSON] , що стверджується копією довідки № 02-42-115, виданою 25.02.2019 виконкомом Тишківської сільської ради Федорівського старостинського округу Добровеличківського району Кіровоградської області. Наведене свідчить, що спадкоємець другої черги за законом після смерті [PERSON] , його рідна сестра - позивачка [PERSON] прийняла спадщину. Із копії спадкової справи № 303/2018, наданої суду приватним нотаріусом Добровеличківського районного нотаріального округу Левітчук Г.Б., встановлено, що спадкоємець другої черги за законом [PERSON] 11.10.2018 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] Копією Витягу № 53644498 про реєстрацію в Спадковому реєстрі підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 63133256 (номер у нотаріуса 303/2018), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Добровеличківського районного нотаріального округу Левітчук Г.Б. № 52/02-14 від 27.02.2019 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті її рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] , з посиланням на те, що спадкоємець не надала нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок. Копією довідки про об`єкт нерухомого майна № 39, виданої 07.10.2019 ФОП « [PERSON] », стверджується, що згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України (2003 р.) та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 25.10.2018, вбачається, що житловий будинок збудований в 1950 р., господарські будівлі та споруди - в 1950, 1970 роках Їх ринкова вартість станом на 05.04.2019 становить 60600 грн., що стверджується звітом про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я». За вищезгаданим господарством закріплена земельна ділянка площею 0,50 га, що стверджується довідкою № 237, виданою 15.04.2019 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради. Судом встановлено, що через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, як спадкоємець другої черги за законом після смерті рідного брата. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, позов визнається відповідачем - Чернелицькою селищною радою, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1222, 1223, 1258, 1262, 1267-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved