Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

[PERSON] 18.11.2015 року звернулась до суду з позовом про визнання недійсною довіреності від 19 травня 2015 року, виданої нею на ім`я [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г. за реєстровим номером 996, та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 2015 року, укладеного від її імені [PERSON] з покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г. за реєстровим номером 1003. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що 19.05.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г. було посвідчено довіреність яку вона видала відповідачу [PERSON] якою начебто уповноважила останню розпоряджатися всім своїм майном і коштами, у тому числі належною їй квартирою [ADDRESS] , або дарування квартири [PERSON] з правом укладення та підписання договорів купівлі-продажу, дарування, у разі необхідності попередніх договорів, договорів завдатку, договорів про розірвання, за ціну та на умовах на її розсуд, з будь-яких інших питань, пов`язаних з розпорядженням та користуванням квартирою та з питань реєстрації прав та їх обтяжень. Це доручення було підписане нею в приміщенні Київської міської клінічної лікарні № 1 за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 121. Після підписання довіреності Вязьмітіна Т.В. разом з приватним нотаріусом Іценко О.Г. вирушила до службового кабінету нотаріуса неподалік від лікарні за адресою: [ADDRESS] , де в той же день було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого вона передала у власність покупцю [PERSON] квартиру [ADDRESS] за ціною 788 010 грн. В результаті протиправних дій відповідачів її було позбавлено права власності на житло. На час підписання довіреності вона знаходилася в лікарні після перенесеної операції, яку їй робили під загальним наркозом. Обох відповідачів вона раніше дуже мало знала. Як підписувала довіреність пам`ятає погано. Про продаж своєї квартири вона дізналася вже після виходу з лікарні коли [PERSON] почала вимагати її виселення з квартири. Іншого житла вона не має. В результаті шахрайських дій відповідачів вона у свої 86 років опинилася на вулиці без житла. [PERSON] викрала її паспорт, тому вона була позбавлена можливості взяти у нотаріуса копії документів, щоб захистити свої права в суді. Вона не розуміє, як могла підписати документи та що до цього її спонукало, бо фактично позбавила себе житла. Крім того, у неї є син та онуки і саме їм вона збиралася залишити квартиру, а не віддати єдине житло стороннім особам. У пункті 4 договору купівлі-продажу квартири вказано, що кошти за квартиру 788 000 грн. вона отримала до підписання договору по безготівковому рахунку, однак ніяких грошей вона не отримувала та такої суми ніколи не бачила. Вважає, що відповідачі скористалися її безпорадним станом після перенесеної операції та наркозу, а також її похилим віком. Напевно, в момент підписання довіреності вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що було обумовлено її похилим віком та психічним станом після перенесеної операції. З посиланням на пункти 3, 5 ст. 203, пункт 1 ст. 215, пункт 1 ст. 225 ЦК України позивач просила задовольнити позов. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2015 року було відкрите провадження у справі (т. 1 а.с. 23). Ухвалою суду від 09.12.2015 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іценко О,Г., зареєстрованого в реєстрі за № 996 (т. 1 а.с. 24-26). Ухвалою суду від 11.01.2016 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу відносно дієздатності [PERSON] для з`ясування питання: чи могла [PERSON] , [INFO] , за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час підписання довіреності від 19 травня 2015 року. Проведення експертизи доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричних експертиз (т. 1 а.с. 42, 43). Ухвалою суду від 04.07.2016 року задоволено клопотання експерта Київського міського центру судово-психіатричних експертиз про надання додаткових матеріалів для проведення судово-психіатричної експертизи відносно дієздатності [PERSON] , витребувано із ПНД (м. Київ, вул. Миропільська, 8) інформацію і медичну карту амбулаторної хворої [PERSON] та витребувано із КМП «ЦПМСД № 3» (м. Київ, вул. Червоноткацька,31) медичну карту амбулаторної хворої [PERSON] (т. 1 а.с. 69). У зв`язку з поверненням 23.09.2016 року матеріалів справи із Київського міського центру судово-психіатричних експертиз ухвалою суду від 21.11.2016 року відновлено провадження по справі з викликом учасників справи в судове засідання (т. 1 а.с. 110). 22.11.2016 року до суду від Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшли письмові пояснення по справі з проханням розглянути справу за відсутності їх представника та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи (т.1 а.с. 115-117). Ухвалою суду від 05.12.2016 року задоволено клопотання експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, витребувано із Київської міської клінічної лікарні № 1 медичну карту № 9571 стаціонарного хворого [PERSON] (т. 1 а.с. 122). Ухвалою суду від 01.06.2017 року витребувано із Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації справу Медико-соціальної експертної комісії [PERSON] та витребувано з Дніпровського ЖРЕО №402 характеристику з висвітленням психічного стану [PERSON] (т. 1 а.с. 156). Ухвалою суду від 21.07.2017 року витребувано із Шевченківської міжрайонної Медико-соціальної експертної комісії та із Дніпровської міжрайонної Медико-соціальної експертної комісії справи Медико-соціальної експертної комісії [PERSON] , [INFO] (з 2002 року, інвалід 2 групи ВВВ) (т. 1 а.с. 178). Ухвалою суду від 21.07.2017 року провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи, в розпорядження експертів надано цивільну справу № 755/21049/15-ц, а також медичну карту стаціонарного хворого [PERSON] № 9571/423 для проведення судово-психіатричної експертизи відносно дієздатності [PERSON] , [INFO] , призначеної ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2016 року (т. 1 а.с. 179). 11.04.2018 року з Київського міського центру судово-психіатричної експертизи до суду була повернута справа зі складеним висновком судово-психіатричного експерта № 131 від 27.02.2018 року (т. 1 а.с. 227-231). Ухвалою суду від 13.04.2018 року поновлено провадження у справі, призначено розгляд справи до підготовчого судового засідання у викликом учасників справи на дату 15.05.2018 р. (а.с. 232). Ухвалою суду від 18.06.2018 відмовлено представнику відповідача [PERSON] у задоволенні клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г. копії документів, на підставі яких посвідчувалась оспорювана довіреність від 19.05.2015 року та копії цієї довіреності (т. 2 а.с. 24). 11.07.2018 року до суду надійшов лист від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г. з повідомленням про те, що при посвідченні 19.05.2015 року довіреності від імені [PERSON] за реєстровим № 996 та договору купівлі-продажу квартири за реєстровим № 1003 було дотримано усіх вимог чинного законодавства України, справу просить розглянути за її відсутності та винести рішення на розсуд суду у межах чинного законодавства України (т. 2 а.с. 38). Ухвалою суду від 12.07.2018 року відмовлено представникам відповідачів [PERSON] та [PERSON] у прийнятті зустрічних позовів (т. 2, а.с. 40). Ухвалою суду від 12.07.2018 року витребувано з Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги копії історії хвороби стаціонарного хворого та виписки з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON] за період з квітня 2015 року по травень 2015 року(т. 2, а.с. 44). Ухвалою суду від 26.07.2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] в частині витребування медичної документації. Витребувано з Київського міської клінічного шпиталю інвалідів Великої Вітчизняної війни виписки з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] , за період часу з січня 2001 року по липень 2018 року; витребувано з Київської міської клінічної лікарні № 12 виписки з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON] за період часу з 12 грудня 2007 року по лютий 2008 року (т. 2 а.с. 91). Ухвалою суду від 13.08.2018 року клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г. копії документів на підставі яких посвідчено договір купівлі-продажу квартири від 19.05.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за реєстровим номером 1003 (т. 2 а.с. 132). Ухвалою суду від 20.12.2018 року заяву [PERSON] про залучення його в якості правонаступника після померлої [INFO] позивача - [PERSON] залишено без задоволення. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іценко Оксана Григорівна про визнання недійсною довіреності та договору купівлі-продажу квартири зупинене до залучення у справі правонаступників, після померлої [INFO] [PERSON] (т. 2 а.с. 272). Ухвалою суду від 23.05.2019 року поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні (т. 3 а.с. 1). Ухвалою суду від 02.07.2019 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] витребувано з Десятої Київської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (т. 3 а.с. 11). Ухвалою суду від 15.10.2019 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про заміну позивача правонаступником, замінено у справі позивача [PERSON] правонаступником - [PERSON] (т. 3 а.с. 47). Ухвалою суду від 24.01.2020 року клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення додаткової судово-психіатричної (посмертної) експертизи залишено без задоволення (т. 3 а.с. 86). Ухвалою суду від 24.01.2020 року призначено розгляд справи по суті (т. 3 а.с. 90). Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020 року цивільну справу передано до розгляду головуючому судді Виниченко Л.М. (т. 3 а.с. 106). Ухвалою суду від 02.06.2020 року прийнято цивільну справу до розгляду та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з викликом усіх учасників справи (т. 3 а.с. 107). 03.11.2020 року відповідачем [PERSON] суду подані пояснення на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що вона [PERSON] знає з 1982 року, остання була косметологом. За життя [PERSON] багато розповідала про свого єдиного рідного сина [PERSON] , який загинув [INFO] , більше ні про яких синів ніколи не згадувала. [PERSON] говорила, що [PERSON] є сином її чоловіка. Між позивачем та [PERSON] ніколи не було теплих родинних стосунків. Після смерті [PERSON] була абсолютно самотньою та ніколи не збиралась залишати квартиру [PERSON] . Після смерті [PERSON] [PERSON] спочатку свою квартиру заповіла онукові [PERSON] , який живе за кордоном, потім скасувала свій заповіт у 2012 році та 05.12.2014 р. уклала договір довічного утримання зі сторонньою людиною - [PERSON] , який у подальшому просила розірвати. Коли вона (відповідач) зателефонувала [PERSON] з питання розірвання договору довічного утримання, останній відповів, що [PERSON] йому не мати, він нічого не потребує. Після розірвання договору [PERSON] вирішила продати їм квартиру, так як [PERSON] завжди не вистачало грошей. 06.05.2015 року [PERSON] зламала ногу та потрапила у лікарню. Тоді на звернення лікаря позивач заявив, що у нього не має ані грошей, ані здоров`я доглядати за матір`ю. Їй лікар [PERSON] повідомив 11.05.2015 року, що [PERSON] вже п`ять днів лежить з розірваною ногою, тому потрібно терміново робити операцію на що необхідні гроші близько 12 500 грн. Вона відразу поїхала до [PERSON] та на наступний день особисто дала лікарю 8 000 грн. на пластину (імплант). У лікарні вона постійно доглядала за [PERSON] . Договір купівлі-продажу вони підписали за умови, що [PERSON] буде довічно жити та користуватися квартирою. У день підписання договору [PERSON] була цілком адекватна. Дізнавшись про квартиру, позивач сказав, що може їй (відповідачу) відшкодувати всі витрати з операції і лікування, якщо вона відмовиться від угоди по квартирі. [PERSON] став з`являтися в лікарню коли [PERSON] почала одужувати. З лікарні [PERSON] забрав позивач, який тримав [PERSON] весь час під замком, напівголодною, заляканою, напоєною психотропними препаратами, тому на момент підписання позовної заяви [PERSON] вже була доведена до стану неосудності (т. 3 а.с. 165-168). 05.02.2021 року до суду від приватного нотаріуса Іценко О.Г. надійшли додаткові пояснення з повідомленням про те, що при посвідченні 19.05.2015 року довіреності від імені [PERSON] за реєстровим № 996 та договору купівлі-продажу квартири за реєстровим № 1003 було дотримано усіх вимог чинного законодавства України. Під час посвідчення вказаної довіреності було перевірено дієздатність [PERSON] на підставі поданого нею паспорта громадянина України та в результаті проведеною з нею розмови, зі змісту якої було зрозуміло, що вона дійсно хоче видати довіреність, розуміє правові наслідки для неї, сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності [PERSON] не виникало (т. 3 а.с. 192). Ухвалою суду від 10.02.2021 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] [PERSON] було визнано обов`язковою явку судових експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи Опейди Світлани Володимирівни та/або Мирошниченка Олександра Олександровича та/або Хоменка Олександра Віталійовича для надання усних пояснень за складним висновком судово-психіатиричної експертизи (т. 3 а.а. 215, 216). Ухвалою суду від 10.02.2021 року залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Головного територіального управління юстиції у місті Києві - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 3 а.с. 217, 218). 23.03.2021 року від третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшли пояснення на позов з проханням розглянути справу за відсутності їхнього представника та ухвалити справедливе, законне та обґрунтоване рішення (т. 4 а.с. 3-8). В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивач пояснив, що він є рідним сином [PERSON] , яка мала двох дітей. Жила його мати з меншим сином якого любила більше, при цьому мати також турбувалась про нього. Він відвідував свою матір в лікарні, де їй робили операцію. Лежала [PERSON] у палаті для ветеранів війни, бачив там [PERSON] . Йому не говорили, що на лікування матері потрібні кошти. Після операції у присутності лікаря його матір деякий час його не впізнавала. Він доглядав за своєю матір`ю, також до неї приходила соціальний працівник. До смерті його матір жила у своїй квартирі, обслуговувала себе самостійно, вона була матеріально забезпечена. У розмові з матір`ю остання йому говорила, що не знала, що підписувала. Представник позивача пояснив, що [PERSON] із лікарні забрав її син [PERSON] , після того була спроба виселити [PERSON] з її квартири, тоді було подано позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що [PERSON] вона знала з 1982 року, підтримували відносини. [PERSON] за сина позивача не вважала, розповідала лише про одного свого сина [PERSON] , який загинув, про позивача говорила, що він є сином її чоловіка. У лікарні за [PERSON] вона доглядала, давала для операції 8 000 грн. на пластину. Тоді позивач відмовився давати матері кошти на лікування та доглядати за останньою. [PERSON] не хватало грошей, тому вона сама виявила бажання продати квартиру за умови проживати там пожиттєво. В день видачі довіреності [PERSON] була в адекватному стані, в палаті лежала одна, читала книги. Позивач прийшов у лікарню до [PERSON] через два тижні, забрав її звідти. Після цього вона три місяці не мала зв`язку з [PERSON] , так як позивач відключив телефон, тримав [PERSON] у квартирі закритою. Коли вона замінила замки у квартири, позивач викликав поліцію. Позивач погано відносився до своєї матері. Гроші за спірну квартиру 787 000 грн. вона віддала [PERSON] у лікарні в палаті, частина грошей була в гривнях, частина в доларах США, 20 000 грн. було сплачено на лікування. Відповідач [PERSON] є її донькою. Представник відповідача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г. та представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, суду подавали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача [PERSON] , представників відповідачів, свідка, пояснення експерта, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.1993 року, зареєстрованого на товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» за реєстраційним номером 3/0805-828, зареєстрованого в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 30.04.1993 року, запис у реєстровій книзі за № 188, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] (т. 2 а.с. 157). 19.05.2015 року [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г., зареєстровану в реєстрі за № 996, відповідно якої уповноважила відповідача серед іншого бути її представником по питанню розпоряджатися, в тому числі належної їй квартири [ADDRESS] , або дарування вказаної квартири [PERSON] , з правом укладення та підписання договорів купівлі-продажу, дарування, в разі необхідності попередніх договорів, договорів завдатку, договорів про розірвання, за ціну та на умовах на її розсуд, з будь-яких інших питань, пов`язаних з розпорядженням та користуванням вищевказаною квартирою, а також з питань реєстрації прав та їх обтяжень (далі - довіреність, т. 1 а.с. 6). На довіреності зазначено, що в зв`язку з хворобою та похилим віком довірителя [PERSON] довіреність підписано та посвідчено в приміщенні Київської міської клінічної лікарні № 1 за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 121. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України). Відповідно ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України). 19.05.2015 року між [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяла відповідач [PERSON] , та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г., зареєстрований у реєстрі за № 1003, за яким відповідач [PERSON] набула у власність спірну квартиру [ADDRESS] (далі - договір купівлі-продажу квартири, т. 1 а.с. 7). Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу квартири, продаж квартири вчинено за 788 010 грн., які продавець отримала повністю від покупця до підписання цього договору по безготівковому розрахунку. Згідно вимог частин 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За нормою ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 N 9 роз`яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (т. 3 а.с. 33). Відповідно свідоцтва про народження, [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] (т. 2 а.с. 270). З матеріалів спадкової справи № 1224/2018 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] убачається, що до Десятої Київської державної нотаріальної контори позивач із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері звернувся 05.12.2018 року (т. 3 а.с. 32). Отже, позивач є спадкоємцем за законом майна померлої [INFO] [PERSON] , оскільки прийняв спадщину. Правила статті 225 ЦК України, на яких ґрунтуються позовні вимоги, поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Позов подавався [PERSON] у листопаді 2015 року, яка в обґрунтування позовних вимог зазначала, що момент видачі довіреності вона пам`ятає дуже погано, наміру відчужувати свою квартиру вона не мала, це не відповідало її волі, на момент підписання довіреності вона знаходилась у лікарні після перенесеної операції, на той час за станом здоров`я та через похилий вік вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно виписки із медичної карти № 9571 стаціонарного хворого Київської міської клінічної лікарні № 1, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 06.05.2015 року по 28.05.2015 року з діагнозом періпротезний перелом правого стегна в верхній третині зі зміщенням; проведено лікування: 14.05.2015 року операція - метало остеосинтез перелому пластиною, антибактеріальна терапія, переливання одногрупної крові (т. 1 а.с. 8). Свідок зі сторони відповідачів [PERSON] засвідчила суду, що вона знайома з відповідачем [PERSON] через яку десь у 2004-2005 р.р. познайомилась із [PERSON] , часто зустрічались. [PERSON] була як донька [PERSON] , допомагала їй у всьому. У лікарню до [PERSON] їздила лише [PERSON] . Позивач життям матері не цікавився, відмовився її лікувати. Вона відвідувала [PERSON] у лікарні, остання була здравомислячою людиною, в нормальному стані, все розуміла що робить, запитувала її (свідка) думку про продаж квартири у якій буде доживати свій вік, говорила, що їй треба матеріальна допомога, були терміново потрібні гроші на операцію, сиділку, для подальшого проживання. Доглядала у лікарні за [PERSON] лише [PERSON] . З лікарні [PERSON] забрав позивач у спірну квартиру, де змінив замки, звідти [PERSON] виставив за двері. У квартиру до [PERSON] . [PERSON] могла зайти лише коли там були працівники соціальної служби. Десь через рік після операції один раз вона зустріла на Дарницькому ринку [PERSON] , яку вивела на вулицю [PERSON] . Відповідно норми ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У межах спору судом з`ясовувався стан здоров`я [PERSON] на дату видачі довіреності. Докази щодо користування спірною квартирою, звернення до органів поліції, матеріального забезпечення [PERSON] не стосуються предмета доказування. Судом були витребувані з медичних установ оригінали медичних документів та інформація стосовно [PERSON] , допитувались свідки. Відповідно показів свідка [PERSON] , на момент видачі довіреності свідок з [PERSON] не спілкувалась, при цьому свідком надавалась суб`єктивна оцінка подій та в силу відсутності фахових медичних знань в психіатрії покази цього свідка не можуть прийматися як дійсне фактичне підтвердження задовільного психічного стану [PERSON] на час підписання довіреності. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 131 від 27.02.2018 р., комісійно складеного на ухвалу суду експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, [PERSON] на час підписання довіреності від 19.05.2015 року страдала стійким хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом (F01.8) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (далі - висновок експертів, т. 1 а.с. 228-231). Відповідно вимог ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Ті обставини, що наявний у [PERSON] стан здоров`я на час укладення спірного правочину впливав на її психічний стан, підтверджуються зібраними по справі доказами. Судом був викликаний судово-психіатричний експерт Хоменко О.В. для надання усних пояснень щодо складеного висновку. При цьому експерт Хоменко О.В. пояснив, що [PERSON] особисто двічі оглядалась членами комісії, з нею проводилась співбесіда з аналізом мислення, поведінки, контактності та ін., вивчалась вся медична документація, базовим документом була історія хвороби 1995 року, вивчали питання та акцентувалась увага щодо підекспертної на дату підпису довіреності - 19.05.2015 року, також враховувались додаткові відомості - покази свідків. Згідно історії хвороби та проведеної операції 14.05.2015 р. больовий шок у підекспертної тривав 13 днів, синтезували та узагальнювали стан, збудження у часі та в просторі, проводили щоденний аналіз стану і його перехід під час хвороби, медикаментозні чинники, враховували і аналізували порушення поведінки, свідомості. Суперечностей стосовно результатів висновку не було, матеріалів та медичних документів було достатньо в наявності для складення висновку, всі обґрунтування у висновку наведені, він підтверджує складений висновок. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просила визнати висновок судово-психіатричного експерта № 131 від 27.02.2018 року недопустимим, недостовірним та недостатнім доказом з тих підстав, що у висновку експерта не зазначено дату надходження документа для призначення експертизи, не зазначено документ для призначення експертизи, який був підставою для її проведення, не зазначено органу, яким були видані свідоцтва про присвоєння кваліфікації судовим експертам та строк їх дії, не зазначено, що експертів було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 385 КК України, у вступній частині висновку не зазначено про те, що висновок підготовлений для подання до суду, не зазначено дат направлення клопотань експерта про надання додаткових матеріалів, дат надходження додаткових матеріалів або відомостей про наслідки розгляду клопотання, висновок є максимально припустимим з огляду на стан здоров`я [PERSON] саме на той час (т. 4 а.с. 53-57). Оцінивши вказаний вище висновок судової експертизи та врахувавши пояснення експерта Хоменка О.В. , суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому суд приймає його до уваги при постановленні даного рішення у справі. При цьому суд також не вважає, що висновок експертів є недопустимим, недостовірним та недостатнім доказом, враховуючи наступне. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що експерти не попереджені про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, передбачену статтею 385 КК України, спростовується пунктом 15 висновку експертів, у якому наявні підписи всіх трьох експертів за ст. ст. 384, 385 КК України. Інформація щодо наявності у експертів освіти, спеціальності, кваліфікації, кваліфікаційного класу, стажу експертної роботи, посади містяться у п. 14 експертного висновку. До того ж, на час проведення експертизи був чинний Порядок проведення судово-психіатричної експертизи, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.2001 N 397, пунктом 32 якого визначено, що вступна частина акта експертизи містить прізвище експерта (експертів), фах, посаду, експертний стаж, кваліфікаційний клас, ранг, науковий ступінь, учене звання. Такі відомості у висновку експертів є в наявності. Сторона відповідача не надала доказів, що експерти, які проводили експертизу за ухвалою суду не мали на це повноважень. Представник відповідача [PERSON] ще вказала, що у висновку експертів зазначено підставою для проведення експертизи ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2017 року, однак даною ухвалою експертиза не призначалась. Так, дійсно, судово-психіатрична експертиза була призначена ухвалою суду від 11.01.2016 року (т. 1 а.с. 42, 43), після чого матеріали справи із Київського міського центру судово-психіатричної експертизи були повернуті на адресу суду із клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів. У зв`язку цим ухвалою суду від 21.11.2016 року було відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 110). Ухвалою суду від 21.11.2017 року, на яку йдеться посилання у висновку експертів, цивільна справа та медична картка [PERSON] була надана в розпорядження експертів для проведення судово-психіатричної експертизи відносно дієздатності [PERSON] , [INFO] , призначеної ухвалою суду від 11.01.2016 року та зупинено провадження у справі до закінчення проведення експертизи (т. 1 а.с. 179). Будь яких інших експертиз у справі не призначалось, а висновок експертів був складений на поставлене судом питання чи могла [PERSON] за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час підписання довіреності від 19.05.2015 року. Експертиза проводилась саме за матеріалами цивільної справи № 755/21049/15-ц для встановлення психічного стану позивача [PERSON] на час укладення спірного правочину, відповідно вимог пункту 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України. У експертному висновку наводяться обґрунтування його складення з урахуванням медичних документів та показів свідків, експерт Хоменко О.В. пояснив суду, що матеріалів будо достатньо для проведення дослідження та складення стверджувального висновку, який підтвердив. До того ж, висновок також підписаний ще двома експертами - Опейда С.В. та Мирошниченко О.О. , які попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] під час підписання довіреності від 19.05.2015 року за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, тому підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] , як інвалід 2 групи, була звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної справи судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачами судом не вирішується.

Outcome: approved