Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] (далі Відповідач) про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1999 року. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя з Відповідачем не склалося через постійні суперечки, що виникають через різні характери та погляди на життя. Довгий час сторони проживають окремо. Позивач переконана що збережння шлюбу неможливе, на примирення не згідна, а тому просить розірвати шлюб, прізвище змінити на дошлюбне. Сторони, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду, в судове засідання не зявилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності, позов задовольнити, оскільки на примирення не згідні. Крім того зазначили, що за спільною згодою дочка проживатиме з матірю. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №029214, виданим 14 листопада 1999 року Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області, 14 листопада 1999 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Кіляровська». Від шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ИД №032904, видане Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області 25 жовтня 2000 року). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і Відповідач не мають бажання зберегти сімю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Сторони дійшли згоди, що їх неповнолітня донька проживатиме разом із матірю (Позивачем) за адресою: м. Скалат, вул. Винниченка, 4, Підволочиського району, Тернопільської області. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Кіляровська», в своїй заяві зазначила про бажання відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved