Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON], в інтересах на той час неповнолітнього [PERSON], звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності і виселення, мотивуючи вимогу тим, що та безпідставно залишилась проживати у квартирі, яка належала її колишньому чоловікові та батькові неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] і оскільки у зареєстрованому шлюбі відповідачка з ним не перебувала, то знаходитись у квартирі не має права і цим порушує права позивача, а тому підлягає виселенню. В подальшому за заявою позивача ухвалою суду від 20 лютого 2012 року вказаний позов [PERSON], в інтересах неповнолітнього [PERSON], було залишено без розгляду ( а.с.84). [PERSON], в свою чергу, звернулась до суду із зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] з жовтня 2004 року по березень 2011 року, визнання права на спадкування за законом після смерті [PERSON] і визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину квартири [ADDRESS], який змінила 30 листопада 2011 року та 20.02.2012 року остаточно уточнила. В указаних позовах для підтвердження своїх вимог посилалась на те, що у жовтні 2004 року вона познайомилась з [PERSON], між ними виникла взаємна симпатія, вони вирішили проживати разом і мешкали разом із батьками [PERSON] в квартирі [ADDRESS], де [PERSON] продовжує мешкати на теперішній час. Проживаючи однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, купували домашні та інші речі, предмети побутового вжитку, мали спільних друзів. Проживаючи разом, [PERSON] доглядала його нині покійну матір , [PERSON], котра хворіла на рак шлунку, а потім і його батька, [PERSON]. Крім того, [PERSON] був інвалідом 2-ої групи, хворів на тяжке психічне захворювання - шизофренію, через це не міг влаштуватись на роботу, тому їй доводилось позичати гроші у знайомих та родичів, вона купувала харчі, ліки, підробляла як могла. [PERSON] у зв'язку зі станом здоров'я [PERSON] опікувалась ним, доглядала його, водила до лікарів, викликала лікарів за необхідності, так як той самостійно не міг дати собі раду і загрожував сам собі та своєму здоров'ю. [INFO] року [PERSON] помер. [PERSON] його поховала. Викладені нею обставини підтверджуються показаннями свідків, документами, що належали [PERSON], свідоцтвом про поховання [PERSON], рахунками за комунальні платежі, кореспонденцією, медичною документацією. Встановлення факту спільного проживання разом позивачу за зустрічним позовом необхідно для набуття статусу спадкоємця за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки залишилось спадкове майно у вигляді частини квартири [ADDRESS] і вона в порядку частини 2 статті 1259 та статті 1264 Цивільного кодексу України має право на її частину. До нотаріальної контори нею було подано заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] та її представник зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, з наведених вище підстав. Відповідач, [PERSON] та його представники проти задоволення позову заперечували, оскільки на їх думку наведені в ньому обставини є надуманими та не відповідають дійсності. [PERSON] з [PERSON] постійно не проживала, допомоги не надавала, а тому жодних прав на майно померлого не має. [PERSON] жив з батьками, які за ним опікувалися при житті, які не визнавали [PERSON] , а після їх смерті сам. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, встановив наступне. [PERSON], [INFO], на день свої смерті -[INFO] року постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] а.с.7,8). В судовому засіданні оглянуто медичні історії хвороб [PERSON], [INFO], надані Харківською обласною клінічною психіатричною лікарнею №3 за №№ 8240,698,3249,140210258, з яких вбачається, що той хворів на невиліковне тяжке психічне захворювання - шизофренію, та неодноразово проходив лікування у спеціалізованих медичних установах. Факт наявності вказаної хвороби [PERSON] не заперечувався також відповідачем та його представниками, [PERSON], яка є його бабусею, та [PERSON];позивачем, [PERSON] та підтверджувався показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні, а саме : [PERSON](сусіда по квартирі, свідок позивача за первісним позовом), [PERSON], який є хрещеним матері померлого [PERSON], [PERSON] Згідно частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач ,[PERSON] пояснив, що постійно проживав разом з матір'ю. З батьком [PERSON] не проживав , але спілкувався з батьком, так як приходив до бабусі та дідуся. На момент смерті батька йому було 13 років і до цього батько про свою хворобу нічого не розповідав, про своє життя та стосунки з друзями та жінками не говорив. Іноді він навідував свою бабусю - матір батька, котра останні місяці свого життя була лежачою хворою та не вставала, [PERSON] у квартирі батька ніколи не бачів, але чув про неї від матері та бубусі. [PERSON] (представник та бабуся [PERSON]) окрім вказаних вище заперечень, зокрема пояснила, що бачила [PERSON] на похоронах матері [PERSON] - [PERSON], померлої [INFO] року, котра тяжко хворіла на рак шлунку та перед смертю не вставала з ліжка. А також зазначила, що через хворобу поводження [PERSON] з [PERSON] іноді було навіть жорстоким. Допитаний за клопотанням представника [PERSON] в якості свідка [PERSON] пояснив, що знав [PERSON] багато років, ще змалку та товаришував з ним, мати [PERSON] була його хрещеною, а тому він часто бував у них в гостях і провідував їх, так як відносини були дійсно дуже добрі. Про психічну хворобу [PERSON] він знав, через неї [PERSON] навіть, маючи будівельні навички, не міг влаштуватись на роботу, оскільки через періодичні загострення не міг себе контролювати та міг зашкодити собі та виробництву. Тому той жив разом з батьками на їх пенсію, іноді підробляючи якоюсь підсобною роботою. [PERSON] мав неповнолітнього сина, проте того у батька вдома не бачив, так як він проживав, на скільки йому відомо, з матір'ю. Десь у 2004 році [PERSON] познайомився з [PERSON] і через кілька тижнів вони почали проживати разом у [PERSON], разом з батьками останнього. В подальшому вони всі разом часто святкували різні свята та спілкувались. Батьки [PERSON] ставились до [PERSON] як до рідної, оскільки та працювала і заробляла гроші, так як їх син через хворобу не міг знайти роботу, допомагала та виконувала домашню господарську роботу і по мірі сил піклувалась про них, тобто відносини були як у дружній сім'ї. Разом з [PERSON] [PERSON] у 2008 році поховала матір [PERSON], котра хворіла на рак шлунку, була лежачою хворою перед смертю, а потім і його батька. І до смерті [PERSON] вони з [PERSON] проживали як одна родина, вели спільний побут. Оскільки відносини були дружні, то він продовжував спілкуватись з їх родиною. [PERSON] сприймав [PERSON] як свою дружину і при зустрічах з людьми так і представляв, а та його в свою чергу як свого чоловіка. Також пояснив, що оскільки [PERSON] родом десь з Харківської області, то,навідуючи своїх батьків ,часто привозила звідти харчі. І через захворювання [PERSON] вона вимушена була піклуватись про нього, так як роботи той не мав, не мав грошей, а хвороба вимагала постійної уваги, так як [PERSON] часто просто не міг себе контролювати та вів себе агресивно навіть по відношенню до неї. Неодноразово [PERSON] викликала лікарів [PERSON], постійно купувала йому ліки та позичала їх у знайомих для періодичного лікування [PERSON] в медичних установах. Зазначив, що, на його думку, самостійно [PERSON] не зміг би існувати, так як міг з собою щось зробити і лише догляд та увага з боку [PERSON] забезпечували можливість більш-менш спокійного його життя з огляду на психічну хворобу. І до трагічних подій, пов'язаних зі смертю [PERSON], той разом з [PERSON] разом мешкали у квартирі. Допитаний за клопотанням представника [PERSON] в якості свідка [PERSON](сусід по квартирі, свідок відповідача ) пояснив, що непогано знав сім'ю [PERSON], відносини в ній. Підтвердив, що дійсно [PERSON] хворів на психічну хворобу, періодично знаходився у тяжкому стані, не міг самостійно викликати швидку медичну допомогу і заспокоювати його доводилось іноді двом, трьом особам. Проживання [PERSON] з [PERSON] заперечував. При цьому вказав, що бачив [PERSON] на похоронах матері [PERSON] - [PERSON], померлої [INFO] року А також надав пояснення, що померла мати [PERSON] була хворою, проте за кілька днів до своєї смерті відкривала йому двері до квартири, що суперечить поясненням [PERSON] та його бабусі [PERSON], родичів померлої, [PERSON] та інших допитаних осіб, котрі пояснили, що через рак шлунку [PERSON] останні кілька місяців свого життя була лежачою та не вставала з ліжка. У зв'язку з цим та враховуючи інші письмові докази в сукупності суд критично ставиться до пояснень даного свідка в аспекті його обізнаності щодо відносин у сім'ї [PERSON]. Відповідно до досліджених матеріалів Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та постанови про відмову у порушенні кримінальної справи ( а.с.185) , зібраних в порядку перевірки звернення [PERSON], вбачається, що заявник просила вжити заходи до [PERSON], яка проживала разом з [PERSON], у зв'язку з неправомірним знаходженням в квартирі. За результатами розгляду звернення прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, оскільки перевіркою встановлено, що після смерті [INFO] року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] залишилась проживати співмешканка останнього [PERSON], яка мешкала з ним тривалий час раніше та запропоновано заявнику звернутись до суду у зв'язку з цивільно-правовим характером відносин . Таким чином, дослідивши письмові докази, враховуючи зміст наданих сторонами та свідками пояснень, співставивши їх між собою та з наданими суду та оглянутими документами, суд приходить до висновку, що [PERSON] через тяжку психічну хворобу був у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, яку йому з жовтня 2004 року шляхом опікування, догляду, матеріального забезпечення та забезпеченням своєчасного надання, виклику медичної допомоги надавала співмешканка [PERSON], з якою той проживав однією сім'єю у незареєстрованому шлюбі з жовтня 2004 року до свої смерті -[INFO] року. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 Цивільного кодексу України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Отже, у суду є підстави для визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, та визнання за нею права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, яким на момент смерті спадкодавця був неповнолітній син [PERSON], на цей час повнолітній відповідач по справі - [PERSON]. Спадщину [PERSON] прийняла шляхом подачі в передбачений законом строк заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, що підтверджується її заявою та відповіддю суду та на ім'я [PERSON] П'ятої Харківської державної нотаріальної контори №2170/0116 від 16.08.2011 року (а.с.46,54,79), а також в ході судового розгляду встановлено факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] спадщину прийняв в силу ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Згідно інформації КП «Харківське міське БТІ» 26.02.1998 року на квартиру [ADDRESS] було видано свідоцтво про право власності на житло на 56/100 квартири, відповідно до якого співвласниками в рівних частках були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи з принципу рівності часток, частка кожного з співвласників складає 14/100. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2010 року,р.№6-402 спадщину після померлої [INFO] року [PERSON] на належні їй 56/400 частини вказаної квартири прийняв її чоловік [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON]. Єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті був його син [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований разом з батьком у зазначеній квартирі. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, оскільки відмови від спадщини після смерті [PERSON] від [PERSON] не надходило, вважається, що спадщину на належні померлому згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.02.1998 року 14/100 частин та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2010 року 56/400 частин квартири [ADDRESS] він прийняв. Тобто [PERSON] належало 42/100 частин (14/100 згідно свідоцтва про право власності на житло та 28/100 в порядку спадкування) спірної квартири, які входять до складу спадкового майна після його смерті. Відповідно до частина першої статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до частина першої статті 1278 Цивільного кодексу України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті не розподілив спадщину між ними. Оскільки спадкоємців після смерті [PERSON] двоє, то спадкове майно має бути розділено між ними порівну, по 21/100 кожному (42/100 :2). Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved