Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] 23.03.2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк», 3 особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві про захист прав споживача, застосування наслідків недійсності правочину. Позивач зазначав, що у вересні 2007 року у відділенні ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою Донецька область, м. Макіївка, вул. Леніна, 71, йому було видано картку для виплат [NUMBER] для отримання заробітної плати; разом з нею було видано кредитну картку «Кредитка» [NUMBER]; жодної заяви, кредитного договору або роз»ясень умов надання банківських послуг він (позивач) не підписував та не отримував; строк дії картки становив 3 роки. На початку травня 2011 року відповідачем йому було надано дублюючу картку Кредитка [NUMBER], строком дії до жовтня 2014 року. 09.08.2014 року Позивач отримав смс повідомлення, у якому зазначалось, що він має заборгованість; 18.08.2014 року позивач звернувся із заявою до керівництва Банку (відповідача), але відповіді не отримав; з виписок по історії картки Інтернет-банку «Приват 24» Позивач дізнався, що Відповідач самостійно неодноразово змінював ліміт кредитної картки (станом на 06.10.2014 року - до 7900 грн.). 10.11.2014 року Позивач направив Банку (відповідачу) заяву із додатком - карткою [NUMBER], а 13.11.2014 року він направив Банку заяву про закриття карткового рахунку, на яку він отримав відповідь Банку від 08.01.2015 року. Оскільки при отриманні кредитної картки «Кредитка» [NUMBER] ([NUMBER]) Відповідачем не було додержано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про банки і банківську діяльність», не було укладено кредитного договору (про надання споживчого кредиту) у письмовій формі, не було у письмовій формі повідомлено (ознайомлено) про кредитні умови, Умови та правила надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, не надано Пам»ятки клієнта, при отриманні карток Позивач свого підпису в жодному документі не ставив; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України; нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його недійсним судом; зазначене свідчить про порушення Відповідачем принципу рівності сторін договору та недодержання вимог чинного законодавства, що стало підставою порушення конституційних прав Позивача, у зв»язку з чим він (позивач) вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким застосувати загальний наслідок недійсності правочину - двосторонню реституцію (зобов»язати кожну із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину) до відносин, що виникли між [PERSON] (позивачем) та ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» по кредитних картках [NUMBER] та [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги в редакції від 30.04.2015 року підтримав та просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві; представник відповідача ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» - Огієнко А.А. позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, як заявленого без достатніх правових підстав. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: 04.03.2008 року між [PERSON] (позивачем) та ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір б/н на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (ст.1069 ЦК України), на ім»я позивача була видана платіжна картка [NUMBER] та платіжна картка [NUMBER], що підтверджується копією анкети-заяви позичальника від 04.03.2008 року (а.с.53-54). Як стверджується сторонами, 25.05.2012 року позивачу [PERSON] було видано Банком (відповідачем) дублюючу картку згідно анкети-заяви від 25.05.2012 року (а.с.73-76); згідно зазначених анкети-заяви було зазначено про ознайомлення Клієнта з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», згідно яких між сторонами було укладено Договір. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач [PERSON] фактично не заперечує факт підписання ним анкети-заяви від 04.03.2008 року та від 25.05.2012 року; факт неодноразового встановлення Банком (відповідачем) змінених останнім розмірів кредитного ліміту, факту користування ним платіжними картками тощо, що також підтверджується виписками по рахунку на ім»я [PERSON] (позивача) за відповідні періоди (а.с.9-17, 55-63). При цьому, позивачем не зазначається розмірів залишку коштів на рахунку або наявної заборгованості у користувача платіжної картки перед Банком. Згідно п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг - Клієнт дає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку та право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком (а.с.77). Згідно п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» - Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік; а п.2.1.1.5.5 передбачено обов»язок позичальника погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п.2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою» Клієнт доручає Банку списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку, в тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов»язань. Згідно п.1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг - Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не поінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Отже, позивач [PERSON] відповідно до положень ст.642 ЦК України погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки користувався кредитними коштами. Як стверджує позивач, 13.11.2014 року він надіслав Банку заяву про закриття карткового рахунку (припинення дії договору). За встановлених обставин, твердження позивача про те, що укладений з Банком (відповідачем) договір є нікчемним, тому не потребує визнання його недійсним судом, є безпідставними; відповідачем заперечуються твердження позивача, при цьому позивачем не заявлено вимоги щодо недійсності Договору як оспорюваного правочину. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. За встановлених обставин, оскільки відсутні ознаки нікчемності укладеного між сторонами Договору, тому заявлені Позивачем вимоги про застосування судом загального наслідку недійсності правочину - двосторонньої реституції (зобов»язати кожну із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину) до відносин, що виникли між [PERSON] (позивачем) та ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» по кредитних картках [NUMBER] та [NUMBER], задоволенню не підлягають, тобто в задоволенні позову [PERSON] має бути відмовлено повністю.

Outcome: dismissed