Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про припинення права на 1/2 частину у спільному майні, та визнання права власності на 1/2 частину у спільному майні, обґрунтовуючи його тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт не склав, тому спадкоємцями за законом є він та Відповідач. У встановлений законом строк він та Відповідач звернулися до нотаріальної контори із заявам про прийняття спадщини. 07.06.2002 він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину зазначеного вище будинку з надвірними та господарськими будівлями. А Відповідач до теперішнього часу свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину вказаного будинку не отримала, і як йому повідомила, отримувати свідоцтво на право власності на спадщину не бажає. З 1986 року Відповідач проживає в РФ м. Москва і з того часу лише двічі приїздила в Україну, у 2001 році та 2011 році. Він проживає у зазначеному будинку, і цей будинок потребує капітального ремонту, але відповідач відмовляється від вирішення цього питання. При таких обставинах спільне володіння і користування житловим будинком є неможливим та припинення права на частку у спільному майні не буде порушувати прав Відповідача, бо вона ніколи з 1981 року в ньому не проживала, а поділити вказаний будинок кожному по Ѕ його частини неможливо. Тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку визначеному Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, у судове засідання не з`явилася. Надала відзив на позов, в якому повідомила, що з позовом не згодна та просить відмовити [PERSON] в позові. Відповідач пояснила, що вона з моменту народження, з 1960 року, по 1981 рік проживала в будинку за адресою: [ADDRESS], а з 1982 року по 2001 рік кожний рік приїздила сама, а потім зі своєю сім`єю на літній період, надаючи матеріальну та фізичну допомогу батькам. Після смерті батька, вона вчасно прийняла спадщину, оскільки ніколи від неї не відмовлялася, і бажала оформити свою частку будинку, і приїздити інколи, бо батько не хотів, щоб його будинок продали чужим людям. 05.06.2011 вона приїхала в м. Глухів, щоб поселитися в своїй частині будинку на все літо, та мала намір оформити спадщину. Для оформлення свідоцтва про спадщину їй необхідно було зібрати документи, а на це був потрібен час, оскільки [PERSON] відмовлявся надати їй документи на будинок, які забрав у батька за життя і за якими оформив свою частину будинку. Однак, Позивач не пустив її у батьківський будинок, мотивуючи тим, що в будинку постійно проживають квартиранти, дозволивши пожити два дні у його будинку за адресою: [ADDRESS] , після чого вигнав її на вулицю. В зв`язку з цим вона зверталась в міліцію, де була зареєстрована її заява, прийнята та передана дільничному. Проживши ще пару днів у знайомих, вона змушена була раніше виїхати до місця постійного проживання. З того часу вона була позбавлена можливості приїздити та проживати у будинку, який належить їй по закону. Вона стала жертвою обставин, які створив [PERSON] , який вигнав її зі своєї частини домоволодіння з метою заволодіння майном. [PERSON] не є добросовісним користувачем, бо погрожував їй та чинив перешкоди в оформленні та користуванні її половиною майна, отримуючи при цьому матеріальну вигоду. Батько завжди просив не продавати будинок, а позивач, якщо стане володільцем всього домоволодіння, одразу забажає його продати. Вона не відмовляється від свого права володіння та користування майном, яке дісталося їй по закону, і ніколи не відмовлялася. При втраті власності, яка належить їй по закону, буде назавжди втрачений зв`язок з місцем народження та проживання більше третини її життя, що принесе їй не тільки матеріальну втрату, але й глибоку неповоротну моральну втрату. Крім того, [PERSON] надала суду через Люблінський районний суд м. Москви заяву в зв`язку з дорученням, відповівши на питання судового доручення: 1) [PERSON] згодна на виділ Ѕ її частини реально (в натурі) без обмеження її прав на житлову площу і домоволодіння зі збереженням за нею Ѕ права власності з правом сервітуту, якщо залишиться один вхід. Також вона не заперечує проти прибудови [PERSON] другого входу. 2) [PERSON] не згодна на запропоновану грошову компенсацію в розмірі 18395 грн. і сама готова викупити за вказану суму Ѕ власності [PERSON] 3) [PERSON] згодна на припинення спільної часткової власності в двох випадках: якщо [PERSON] продасть їй належну йому Ѕ частину домоволодіння за суму, вказану ним в позові, або, суд, відповідно до відповіді на перше питання, виділить частки в натурі без обмеження її прав на житлову площу і домоволодіння зі збереженням за нею Ѕ права власності. На припинення спільної часткової власності в іншому випадку вона не згодна. 4) [PERSON] позов про припинення її права власності на 1/2 частину майна не визнає. Докази в обґрунтування заперечень надані нею у відзиві на позов. Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено, [INFO] в м. Глухів Сумської області помер [PERSON] у віці 71 років (а.с. 26). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2002 за р. № 950, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] є син - [PERSON] , на Ѕ частину. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з: житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями, загальною житловою площею 29,6 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, належній на праві приватної власності померлому; та земельної ділянки, загальною мірою 0,0612 га в межах згідно з планом, розташованої на території Глухівської міської ради, [ADDRESS] , належної померлому [PERSON] на праві приватної власності. На Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною будівель свідоцтво про право на спадщину не видано. Примітка: на Ѕ частину земельної ділянки свідоцтво не видано (а.с. 25). Згідно заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 10.10.2001, посвідченої державним нотаріусом, [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] (а.с. 54) Згідно інформації, наданої Глухівською міською державною нотаріальною конторою № 62/01-16 від 13.03.2018, та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.03.2018, дійсно після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , була заведена спадкова справа № 186 від 10 жовтня 2001 року на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON] та 07.06.2002 за р. № 950 було видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину спадкового майна на ім`я [PERSON] . На Ѕ частку спадкового майна свідоцтво про право на спадщину ще не видано (а.с. 53, 56). Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. А відповідно до частин першої, третьої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в статтях 364, 365, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена частиною четвертою статті 358 ЦК України умова не є обов`язковою. Частиною першою статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Також, відповідно до частини другої статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні, необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме ці обставини є визначальними при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року та від 15 травня 2013 року у справі за № 6-37 цс 13). Поряд з цим, дослідженими в справі доказами підтверджено, що позивач та відповідач не проживають у спільному майні, не складають єдиної сім`ї, характер відносин між позивачкою і відповідачкою є неприязним, що унеможливлює спільне користування ними житловим будинком. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється. Процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Проте, позивачем на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України не було внесено на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача в розмірі 18395 грн.. Відтак, беручи до уваги наведене та те, що частка Відповідача в житловому будинку є значною, позивачем не надано доказів, що вказаний будинок, а саме частки не можуть бути виділені в натурі, а також враховуючи позицію Відповідача про її не згоду на припинення частки у спільному майні та таке припинення права власності завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника, оскільки вона бажає користуватись своєю частиною будинку, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови позову на позивача, а тому судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed