Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), діючи через свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку, яка належала [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 жовтня 2012 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки у розмірі 6,32 га умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області (с. Первомайське). Зазначену земельну ділянку [PERSON] отримала у спадок та фактично прийняла від померлого чоловіка [PERSON], який помер 03 березня 1999 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, він звернувся до нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] йому відмовлено, у звязку з відсутністю документа, який встановлює право власності спадкодавця на спадкове майно. Тому змушений звернутися на загальних підставах з даним позовом до суду. У судове засідання позивач та його представник не зявились, при цьому представник позивача подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі та без участі позивача. Представник відповідача у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про відсутність заперечень на позов та слухання справи без його участі. Враховуючи те, що позивач позов підтримав, відповідач проти задоволення позову не заперечував, тому розгляд даної справи по суті був проведений, відповідно до статті 198 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у підготовчому судовому засіданні за правилами частини третьої статті 200 ЦПК України. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступного. Як встановлено, 03 березня 1999 року в с. Первомайське Глухівського району Сумської області помер [PERSON] (а.с.7). З повідомлення відділу у Глухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 06.06.2018 за № 421/103-18 вбачається, що [PERSON], який помер 03.03.1999, за життя одержав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0054697, зареєстрований під № 311 від 18.06.1996 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), розташованої на території Березівської сільської ради (колишнє САПТЗТ «Завєти Леніна»), в розмірі 6,32 умовних кадастрових гектарів. Сертифікат виготовлений на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації №226 від 31.05.1996. Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не одержував. Вартість земельної частки (пай) по сертифікату на території Березівської сільської ради (колишнє САПТЗТ «Завєти Леніна»), станом на 01.01.2018 складає 116327,1 грн. станом на 01.01.1999 (рік смерті власника сертифікату) складає 28916 грн. (а.с.9). \~ \~ \~ \~В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено: при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 2 діючого, на час смерті, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають . У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Після смерті\~[PERSON],\~прийняла спадщину\~його дружина,\~[PERSON],\~оскільки на\~день смерті\~спадкодавця була\~зареєстрована в\~одному будинку\~і проживала\~разом з\~ним,\~що посвідчується\~довідкою Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області № 03-07/7/360 від 14.05.2018. Також, від імені [PERSON] у виконкомі Первомайської сільської ради було посвідчено заповіт від 11.11.1994 за № 103, який на день смерті спадкодавця не скасовувався і не змінювався (а.с.11). Згідно заповіту посвідченого секретарем Первомайської сільської ради Глухівського району від 11.11.1994 [PERSON] заповів все належне йому майно доньки, [PERSON] (а.с.18). За змістом частин першої та пятої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття). Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. У відповідності до статті 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом також встановлено, що 07 жовтня 2012 року в с. Первомайське Глухівського району Сумської області померла [PERSON] (а.с.8). За змістом заповіту, посвідченого секретарем Первомайської сільської ради Глухівського району від 16.08.2007 [PERSON] заповіла все належне їй майно сину, [PERSON] (а.с.16). Із заяв [PERSON] від 11.06.2018 вбачається, що вона відмовляється приймати спадщину після померлої матері, [PERSON], та померлого батька [PERSON] (а.с.19-20). Згідно свідоцтва про народження серії ГД № 609869 від 01.02.1957 вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] і [PERSON] (а.с.6). За змістом частин першої та пятої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття). Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадщину за заповітом [PERSON] позивач частково прийняв, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 29.05.2018 (а.с.17). Оскільки [PERSON] належним чином прийняла спадщину [PERSON] відповідно до статті 549 Цивільного кодексу УРСР, а дана спадщина належить їй з часу відкриття спадщини, що відповідно до статті 525 ЦК УРСР є днем смерті [PERSON]., а позивач відповідно до статті 1235 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців немає, а тому суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON]., яка прийняла спадщину [PERSON] Відповідно до пункту а частини третьої статті 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України) захист прав громадян юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною першою статті 131 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Отже, після смерті [PERSON] всі належні йому права та обовязки, у тому числі й право на земельну частку (пай), що належали останньому перейшли до його дружини [PERSON] відповідно до статті 549 Цивільного кодексу УРСР, а після її смерті всі належні їй права та обовязки, у тому числі й право на земельну частку (пай), що належали останній, перейшли до її спадкоємця за заповітом, яким є позивач. Оскільки судом встановлено, що позивач набув у порядку спадкування за заповітом право власності на земельну частку (пай), розташовану на території Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області (с. Первомайське), площею 6,32 умовних кадастрових гектара, що належала [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0054697, однак вказане право не визнається, суд вважає за необхідне захистити дане право позивача шляхом його визнання, тому позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved