Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої при звільненні, заробітної плати за грудень 2019 року в сумі 21754,50 грн та частину середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2020 по 22.10.2020 в сумі 84080 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 09.08.2018, наказом від 31.12.2019 звільнений за власним бажанням. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 21754,50 грн. Також позивач просить стягнути частину середнього заробітку за період з 01.01.2020 по 22.10.2020, виходячи з того, що кількість робочих днів дорівнює 202 дні, середньоденна заробітна плата 1082,43 грн. Позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.46). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову та розглянути справу без участі представника. Мотиви незгоди з позовом зводяться до того, що 31.12.2019 - день звільнення - не робочий день для позивача, він не працював, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до відповідача не звертався, тож вина відповідача відсутня (а.с.34-36). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 20.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.29). Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 09.08.2018 по 31.12.2019 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №287/к від 31.12.2019 був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.9-14). На підставі заяви позивача від 30.12.2019 про надання частини відпустки тривалістю один день позивач в день звільнення не працював, перебував у щорічній відпустці тривалістю один день 31.12.2019 (а.с.39). Відповідно до довідки відповідача від 16.10.2020 №260 розрахунок з позивачем було проведено повністю включно по листопад 2019 р., сума заборгованості складає 21754,50 грн, з яких за грудень 2019 р. 21754,50 грн (заробітна плата з урахуванням компенсації за невикористану відпустку), сума заборгованості вказана після утрима ння обов`язкових податків та зборів (а.с.15). Відповідно до довідки відповідача від 16.10.2020 №259 середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 1082,43 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за жовтень - листопад 2019 р. та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.16). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене, за відсутністю доказів на підтвердження того, що відповідач свій обов`язок із проведення повного розрахунку з позивачем виконав в повному обсязі, сума заборгованості із заробітної плати, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, в розмірі 21\~754,50 грн (після утримання обов`язкових податків та зборів) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, позовні вимоги в означеній частині підлягають задоволенню. З приводу вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2020 по 22.10.2020 (включно) в сумі 84080 грн, суд зазначає таке. Як встановлено судом з наявних у справі доказів, позивач в день звільнення 31.12.2019 не працював (перебував у відпустці); доказів пред`явлення позивачем відповідачу та отримання останнім вимоги про розрахунок (до звернення позивача до суду з даним позовом) позивачем не надано. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 27.01.2020 у справі №682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18) висловив такий правовий висновок про застосування норми права: ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст.116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримав копію позовної заяви позивача 02.12.2020 (а.с.33). Доказів розрахунку з позивачем не пізніше наступного дня після отримання відповідної вимоги відповідачем до суду не надано, як не надано й доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у вчиненні відповідного порушення (затримки розрахунку при звільненні). Отже, час затримки розрахунку при звільненні позивача для відповідальності роботодавця-відповідача на підставі ст.117 КЗпП починається з 03.12.2020. Разом з тим, суд зазначає, що позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача частини середнього заробітку, а саме за певний період з 01.01.2020 по 22.10.2020. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено вище, позивач в день звільнення 31.12.2019 не працював, відтак, враховуючи наведені приписи ст.116 КЗпП, розрахунок з ним повинен був проводитися не у день звільнення, а не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вимоги про розрахунок в період з 01.01.2020 по 22.10.2020 позивач до відповідача не пред`являв, а тому відсутні підстави для висновку про наявність підстав для відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні за заявлений позивачем період. Отже, позовні вимоги в означеній частині задоволенню не підлягають. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 840,80 грн - сплачений позивачем судовий збір за заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку - залишається за позивачем. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 21754,50 грн.

Outcome: partial