Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] , [INFO] р. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні нежитловими приміщеннями. Вимоги обгрунтовував тим, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13.12.2017р., що залишене без змін постановою Верховного Суду від 23.07.2018р., йому та [PERSON] виділено у власність в натурі Ѕ частку квартири [ADDRESS] , з приміщеннями першого поверху - частиною коридору 2-1 розміром 1,40х2,45 м площею 3.3 кв.м, коридором 2-2 площею 6,6 кв.м, коміркою 2-3 площею 3.0 кв.м, мансардного поверху - коридором 2-11 площею 8,3 кв.м, житловими кімнатами 2-12 та 2-13 площею відповідно 17,3 кв.м та 12,5 кв.м, кухнею 2-14 площею 8,6 кв.м, вбиральнею 2-15 площею 1,4 кв.м, сходовою кліткою 1 площею 6,2 кв.м, підвальними приміщеннями під літ. ІІ та ІІІ площею 8,4 кв.м та 14,5 кв.м., що на підставі договору дарування між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 13.06.2018р. приватним нотаріусом Городоцького нотаріального округу Мухою М.Т., він значиться власником Ѕ частки квартири. Відповідач самовільно зайняв частину належних йому нежитлових приміщень, відмежувавши їх металічною сіткою та на свій розсуд користується ними, чим порушує його права, як власника майна. Просив зобов`язати відповідача усунути та не чинити йому перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями в будинку на [ADDRESS] , і зокрема сходовою кліткою під літ. І площею 6,2 кв.м, приміщеннями у підвалі під літ. ІІ площею 8,4 кв.м та під літ. ІІІ площею 14.5 кв.м; забрати з вищеозначених приміщень належні йому речі, а також стягнути судові витрати. Ухвалою судді від 26 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач в суді вимоги підтримав, просить позов задовольнити з мотивів наведених у заяві, окрім цього зазначив, що відповідач самовільно захопив та тривало користується належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями в будинку на [ADDRESS] , і зокрема сходовою кліткою під літ. І площею 6,2 кв.м, приміщеннями у підвалі під літ. ІІ площею 8,4 кв.м та під літ. ІІІ площею 14.5 кв.м, що він 28.09.2018р. надіслав [PERSON] вимогу про звільнення означених приміщень від належних йому речей, між тим останній, в добровільному порядку вимогу - не виконав. Відповідач в суді 03.04.2019р. позов заперечив мотивуючи незгодою з рішенням апеляційного суду від 13.12.2017р., в судове засідання 08.05.2019р. не з`явився, 07.05.2019р. через канцелярію суду подав заяву про чергове відкладення справи розглядом - до розгляду його звернення Вищою радою правосуддя на дії суддів апеляційного суду при прийнятті рішення у справі (а.с. 68). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (а.с. 67). Враховуючи, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився без поважних причин, що 03.04.2019р. судом заслухано вступне слово відповідача, а також ураховуючи положення ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності [PERSON] на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 4, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із матеріалів справи і зокрема рішення Апеляційного суду Львівської області від 13.12.2017р., що залишене без змін постановою Верховного Суду від 23.07.2018р., [PERSON] та [PERSON] виділено у власність в натурі: Ѕ частку квартири [ADDRESS] , з приміщеннями першого поверху - частиною коридору 2-1 розміром 1,40х2,45 м площею 3.3 кв.м, коридором 2-2 площею 6,6 кв.м, коміркою 2-3 площею 3.0 кв.м, мансардного поверху - коридором 2-11 площею 8,3 кв.м, житловими кімнатами 2-12 та 2-13 площею відповідно 17,3 кв.м та 12,5 кв.м, кухнею 2-14 площею 8,6 кв.м, вбиральнею 2-15 площею 1,4 кв.м, сходовою кліткою 1 площею 6,2 кв.м, підвальними приміщеннями під літ. ІІ та ІІІ площею 8,4 кв.м та 14,5 кв.м., а [PERSON] : Ѕ частку квартири [ADDRESS] , з приміщеннями першого поверху - частиною коридору 2-1 розміром 1, 40х2,45 м площею 3, 4 кв.м, кухнею 2-4, площею 13, 8 м, коридором 2-5, площею 8,4 кв.м, коридором 2-6, площею 1,3 кв.м, вбиральнею 2-7, площею 1, 3 кв.м, ванною 2-8, площею 6, 0 кв.м, житловою кімнатою 2-9, площею 23, 4 кв.м, житловою кімнатою 2-10, площею 17, 8 кв.м (а.с. 7-18). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №116723653 від 12.03.2018р., зареєстрованого на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 13.12.2017р. у справі №441/142/15, №22-ц/783/146/17 та витягу №127429201 від 13.06.2018р., зареєстрованого на підставі договору дарування між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 13.06.2018р. приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухою М.Т., за реєстровим №417, [PERSON] значиться власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] з приналежними до неї нежитловими приміщеннями (а.с. 21, 22). Із копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 19.02.2018р. ФОП [PERSON] убачається, що квартира розташована на 1 - му та мансардному поверхах 1-но поверхового будинку з мансардою та підвалом, складається з 4-х кімнат житловою площею 71, 0 кв.м, у тому числі 1-а кімната 23, 4 кв.м, 2-а кімната 17, 8 кв.м, 3-я кімната 17, 3 кв.м , 4-а кімната 12, 5 кв.м, 5-а кімната кв.м , кухні площею 13, 8; 8, 6 кв.м, вбиральні (сполученої) площею 1, 3; 1, 4 кв.м, ванної кімнати площею 6, 0 кв.м, коридору площею 3,3; 3,4; 6,6; 8, 4; 1, 3; 8, 3 кв.м, передпокою площею - кв.м, вбудованої шафи площею - кв.м., веранди площею - кв.м., комори площею 3, 0 кв.м., підвалу площею 6,2; 8,4; 14,5 кв.м. Квартира обладнана балконом та лоджією, загальна площа складає 165, 5 кв.м (а.с. 23-27). Спірні нежитлові приміщеннями в будинку на [ADDRESS] , і зокрема сходова клітка площею 6,2 кв.м та 2 приміщення у підвалі площею 8,4 кв.м та площею 14.5 кв.м відповідно, належні [PERSON] , у вищеозначеному технічному паспорті позначені під літ. І, під літ. ІІ та під літ. ІІІ відповідно (а.с. 24). Таким чином, [PERSON] користується нежитловими приміщеннями в будинку на [ADDRESS] , і зокрема сходовою кліткою під літ. І площею 6,2 кв.м, приміщеннями у підвалі під літ. ІІ площею 8,4 кв.м та під літ. ІІІ площею 14.5 кв.м, належними на праві власності позивачу, безпідставно. Із пояснень позивача в суді, із змісту заяви від 26.10.2018р. убачається, що відповідач самовільно зайняв належні [PERSON] на праві власності нежитлові приміщення та тривало, на свій розсуд користується такими. 28.09.2018р., приватним нотаріус Городоцького районного нотаріального округу Богаченко О.І. на прохання позивача, складено та направлено відповідачу заяву-вимогу [PERSON] про звільнення підвальних приміщень під літ. ІІ та ІІІ від належних йому речей, у десятиденний строк з дня отримання цієї заяви (а.с.19). Із копії повідомлення «Укрпошта» убачається, що відповідач заяву приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Богаченко О.І. від 28.09.2018р., отримав особисто 03.10.2018р., між тим, вимог зазначених у ній - не виконав (а.с. 20). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Статтею 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Враховуючи вищенаведене, а також досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що [PERSON] , як власник нежитлових приміщень, внаслідок порушення відповідачем [PERSON] його прав, позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатись такими приміщеннями на власний розсуд, відтак позов підставний та підлягає до задоволення. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 1409 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved