Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом проти [PERSON] (далі - відповідач) з вимогою стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. 14.12.2001 між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Враховуючи необхідність підтримання нормальної життєдіяльності спільних дітей, позивач неодноразово зверталася до відповідача за матеріальною допомогою, однак останній такої допомоги не надає і угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто. Позивач не в змозі забезпечувати утримання їх спільних з відповідачем дітей. Таким чином, вищезазначені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач на підтвердження вказаних обставин наводить наступні документи: копії свідоцтва про шлюб між сторонами, свідоцтва про народження дітей та довідку про склад сім`ї, видану органом місцевого самоврядування за місцем реєстрації позивача. Ухвалою суду від 08.09.2020 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. Сторони у справі не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву до суду не подав. 22.01.2021 канцелярію суду одержано заяву представника позивача, в якій представник просила суд розгляд справи проводити за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступне. 14.12.2001 між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7, 8). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Турбівської селищної ради №2090 від 03.07.2020 діти проживають біля позивача (а.с. 9). Позивач не в змозі забезпечувати утримання їх спільних з відповідачем дітей. Такі обставини стали підставою для звернення позивача до суду. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, виходить з наступних мотивів та норм права. Встановлені судом обставини свідчать, що позивач наділена правом на звернення до суду із вищевказаною вимогою. Як визначено в ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ч. 2 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст.181 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені ч. 1 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На пропозицію суду викладену в ухвалі від 08.09.2020 відповідач не надав жодних заперечень проти позову, не повідомив про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання про розмір аліментів. Отже, з урахуванням обставин встановлених судом та обставин, які визначені ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільної дитини, а також виключного права того з яким проживає дитина на вибір способу стягнення аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей у частці в розмірі 1/3 його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що при пред`явленні позову позивач була звільнена від сплати судового збору, суд присуджує його з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved