Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить встановити факт належності [PERSON], який помер 01 січня 2016 року, Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 2 вересня 1988 р. виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області, та визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. Березівська, 13 в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області. В позові покликається на те, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по вул. Березівська, 13 (колишня вул. Комсомольська) в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області належали колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Для будівництва та обслуговування жилого будинку виділена земельна ділянка площею 0,0500 га. При житті, 29 вересня 2015 р. [PERSON] зробив письмове розпорядження, яким на випадок своєї смерті житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами заповів позивачу. Заповіт зареєстрований в книзі нотаріальних дій № 88, не скасовувався та не оскаржувався. 1 січня 2016 р. [PERSON] помер. [PERSON] прийняв спадщину, він 10.06.2016 р. звернувся в нотаріальну контору з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на йому відмовлено, оскільки спадкове будинковолодіння зареєстровано як колгоспний двір та виявлено помилку при написанні прізвища спадкодавця в свідоцтві про право власності на будинковолодіння від 02.09.1988 р. На час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві проживали та були зареєстровані: [PERSON], [INFO], - голова господарства, помер 01.01.2016 р.; [PERSON], [INFO], - дружина померлого; [PERSON], [INFO], - син померлого. Відповідачі не претендують на частки у спадщині та в колгоспному дворі, не зверталися з приводу їх виділу та оформлення, не заперечують щодо визнання права власності за позивачем. З яких причин неправильно записано прізвище власника нерухомого майна у вищевказаному правовстановлюючому документі невідомо, оскільки згідно свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть, свідоцтва про одруження, свідоцтва про народження сина анкетні дані спадкодавця [PERSON]. Через допущену помилку спадкоємець позбавлений можливості оформити прийняття спадщини за заповітом. Внести зміни в свідоцтво про право особистої власності на спадкове будинковолодіння неможливо, оскільки з 1 січня 2013 р. державну реєстрацію права власності з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно; державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, окрім речових прав, їх обтяжень, які виникають у результаті вчинення нотаріальної дії; надають інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснюють державні реєстратори, а не БТІ. Встановлення факту належності вказаного правовстановлюючого документу спадкодавцю має для позивача юридичне значення, так як є необхідне для прийняття спадщини. Сторони в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності; позивач позов підтримує повністю, відповідачі позов визнають в повному обсязі. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до розяснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У виданому 2 вересня 1988 р. виконавчим комітетом Городенківської районної Ради свідоцтві про право особистої власності на будинковолодіння, що складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, яке розташоване в с. Незвисько по вул. Комсомольська, 13, зазначено, що в цілому будинковолодіння дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 148 від 10 серпня 1988 р. Довідкою № 914, виданою 24.10.2016 р. Незвиською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області стверджується, що житловий будинок із надвірними спорудами, в якому проживав його дідусь [PERSON], який був уродженцем і жителем с. Незвисько, розташований в с. Незвисько по вул. Березівська № 13 (колишня Комсомольська); розмір земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,0500 га. [PERSON] помер 01 січня 2016 р. в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії І-НМ № 229539, виданого 10 червня 2016 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. З довідки № 455, виданої 14.06.2016 р. виконкомом Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, встановлено, що в житловому будинку в с. Незвисько вул. Березівська, 13 Городенківського району Івано-Франківської області, в якому проживав померлий [PERSON], станом на 15.04.1991 року були зареєстровані такі особи: [PERSON], [INFO], - голова господарства; [PERSON], [INFO], - дружина; [PERSON], [INFO], - син. За заповітом від 29.09.2015 р., посвідченим секретарем виконкому Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON], [INFO], уродженець і житель [INFO], паспорт серії СС 220396, виданий Городенківським РВ УМВС 20.12.1996 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] на випадок своєї смерті житловий будинок із господарськими спорудами та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться в селі Незвисько вул. Березівська, 13 Городенківського району Івано-Франківської області заповів [PERSON]. Заповіт зареєстровано в книзі нотаріальних дій за № 88. Факт належності спадкодавцю [PERSON] Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 2 вересня 1988 р. виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області, в якому зазначено, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], підтверджується співзвучністю прізвищ Павленюк та [PERSON]. Зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, видане 2 вересня 1988 р. виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області, в якому зазначено, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до розяснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом. Внаслілок смерті останнього відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. До спадкового майна померлого [PERSON] належить житловий будинок по вул. Березівська (Комсомольська), 13 в с. Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На час смерті [PERSON] (01.01.2016 р.) позивач [PERSON] не проживав разом з спадкодавцем але він прийняв спадщину, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк з дня смерті (10.06.2016 р.) звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що знайшло відображення в постанові приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу [PERSON] від 24 жовтня 2016 р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З постанови слідує, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 13 по вул. Березівська в селі Незвисько Городенківського району Івано-Франківської області після смерті [PERSON], який помер 01 січня 2016 р. з посиланням на те, що вищезазначене домоволодіння належало колгоспному двору, де головою був [PERSON]; частка померлого в даному житловому будинку конкретно не визначена, крім того є розбіжності у прізвищах спадкодавця та власника нерухомого майна, на яке претендує спадкоємець. На час смерті [PERSON] разом з ним с. Незвисько вул. Березівська, 13, проживала і була зареєстрована його дружина [PERSON], [INFO]. Отже, як непрацездатна вдова спадкодавця, вона відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Про те, що остання відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача свідчить її заява, в якій вона зазначила, що позов [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту належності правовстановлюючого документу визнає в повному обсязі. Як вбачається із звіту про оцінку житлового будинку № 13092016_00070, складеного 13.09.2016 року, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: с. Незвисько вул. Березівська № 13 Городенківського району Івано-Франківської області становить 193000 грн. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за заповітом, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами судом не встановлено, відповідачі позов визнають, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved