Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] 6 листопада 2018 року пред`явив до [PERSON] та [PERSON] позов про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні його власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом у квартирі [ADDRESS] . У обґрунтування свого позову [PERSON] посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 жовтня 2018 року, попередніми власниками цієї квартири були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , який діючи від свого імені та на підставі довіреності від інших співвласників, вказану квартиру продав йому, позивачу. Оскільки, зазначену квартиру він купив, тому право власності попереднього власника припинилося, крім цього між ним, позивачем, та продавцями існувала домовленість про добровільне зняття їх з реєстрації, яку виконав лише [PERSON] , однак не виконали відповідачі, чим чинять йому перешкоди у користуванні його власністю. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі фактично не проживають більше 10 років, місце проживання їх невідоме. У зв`язку із продажем квартири відповідачі втратили правові підстави користування майном, у той же час угод щодо користування відповідачами житлом не укладалися, так як договору найму житла між сторонами не укладено, тому підстави для проживання відповідачів у квартирі відсутні. Представник позивача [PERSON] адвокат Кіт В.Ю. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позову та не заперечення щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про судове засідання, що вбачається із повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади, у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, відзив не подали, і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із договору купівлі-продажу квартири від 24 жовтня 2018 року, укладеного між [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , і [PERSON] , видно, що [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а. с. 4-7). Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відомо, що за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі вказаного договору купівлі-продажу (а. с. 8). Однак, із будинкової книги видно, що у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11-16). Із акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17 вересня 2018 року, складеного комісією Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, вбачається, що місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою вони не проживають більше десяти років (а. с. 17). Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном та власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР ; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Ураховуючи наведене, а також те, що [PERSON] набув право власності на вказану квартиру на законних підставах, у той же час право відповідачів на вказану квартиру припинилося згідно ст. 346 ЦК України внаслідок її відчуження, відтак право позивача на вільне розпорядження майном є порушеним. За наведеного, реєстрація місця проживання [PERSON] та [PERSON] чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю квартирою, тому слід усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю позивача шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом у цій квартирі, що є способом захисту прав позивача, як власника квартири.

Outcome: approved