Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] 16.03.2015 року звернувся до [PERSON] із позовом про стягнення авансового платежу, який мотивований тим, що в липні 2014 року він домовився із [PERSON] про купівлю квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві власності. Згідно угоди вартість квартири дорівнювала 12500 доларів США, та ці кошти мали бути внесеними трьома авансовими платежами: 28.07.2014 року- 6000 доларів США, до 01.09.2014 року - 3000 доларів США, до 01.09.2015 - 3500 доларів США. Вказану угоду оформили у письмовій формі у вигляді розписки, написаної власноручно відповідачкою 28.07.2014 року. Також відповідачка дозволила вселитись позивачу у вказану квартиру та розпочати ремонт, надала дозвіл на здійснення будівельних робіт: переобладнання пічного опалення, шпаклювання стін, стелі, фарбування підлоги, поклейки шпалер. На виконання угоди 28.07.2014 позивач надав [PERSON] перший платіж у розмірі 6000 доларів США, а другий не зміг сплатити у термін встановлений угодою - до 01.09.2014 року у зв»язку із тим, що долар США різко зріс в ціні. Відповідачка почала виганяти позивача із квартири та не погодилась перенести термін платежу, змусила переробити пічне опалення у попередній стан. З того часу у сторін склались взаємно неприязні стосунки при яких жодна угода між ними у подальшому не є можливою. Повернути перший авансовий платіж у розмірі 6000 доларів США позивачка відмовилась, так як вважає його завдатком. На письмове звернення позивача [PERSON] не відреагувала. Оскільки внесення завдатку як способу виконання зобов»язання може мати місце лише в разі наявності зобов»язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок, а такого договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Просив стягнути з відповідачки на свою користь авансовий платіж в сумі, що еквівалентна 6000 США, а також судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу. [PERSON] 28.04.2015 року звернулась до [PERSON] із зустрічним позовом про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним, визнання переданих коштів за попереднім договором завдатком та стягнення безпідставно набутого майна, який мотивований тим, що [PERSON] звернувся до [PERSON] з наміром придбати квартиру [ADDRESS], та яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2001 року. З цією метою 28.07.2014 року між сторонами була досягнута домовленість про ціну та всі істотні умови договору купівлі-продажу даної квартири. Вартість даної квартири була визначена у розмірі 12500 доларів США, [PERSON] було отримано завдаток від [PERSON] за купівлю квартири в сумі 6000 доларів США, а решту коштів [PERSON] зобов»язувався виплатити частинами: 3000 доларів США до 01.09.2014 року та 3500 доларів США до 01.09.2015 року, що підтверджується розпискою. [PERSON] в свою чергу надала [PERSON] у відповідь свою розписку, у якій було зазначено про факт отримання завдатку за квартиру та надання права на вселення покупця з 01.08.2014 року та здійснення ремонтних робіт. Таким чином сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, що були відображені в попередньому договорі, виконання договору не відбулося. Покупець [PERSON] не дотримався домовленості: не сплатив решту коштів, які він зобов»язувався виплатити за попереднім договором купівлі-продажу в сумі еквівалентній 6500 доларів США та відмовився від його виконання в односторонньому порядку, чим порушив умови укладеного попереднього договору купівлі-продажу квартири. Підтвердженням факту ухилення покупцем щодо підписання основного договору купівлі-продажу є відповідь на претензію на ім»я [PERSON] із позовом щодо стягнення коштів, сплачених раніше на виконання попереднього договору купівлі-продажу квартири, оскільки основний договір мав бути укладений при здійсненні повного розрахунку. [PERSON] ухилився від укладення попереднього договору купівлі-продажу у нотаріальній формі, що підтверджується його діями у вигляді звернення до суду з позовом про стягнення переданих в якості завдатку коштів після отримання пропозиції про його укладення. За домовленістю [PERSON] дозволила вселитись з 01.08.2014 року [PERSON] у квартиру по [ADDRESS], та передала йому ключі від квартири. З того часу він користувався та володів квартирою у повному обсязі, так мешкав в ній та здійснював ремонтні роботи, та продовжує безпідставно користуватись майном, відмовляється повернути ключі власнику. У зв»язку із такими обставинами виникла необхідність стягнення коштів із [PERSON] за користування безпідставно набутим майном, виходячи із середньої вартості орендної плати по м.Жмеринка - 1000 грн. в місяць тобто сума стягнення в період використання квартири з 01.08.2014 року по 28.04.2015 року (9 місяців) безпідставно нерухомого майна складає 9000 грн. На підставі статей 220 ч.2 ЦК України, ч.1 ст. 1212, ст 1213 ЦК України просить визнати дійсним попередній договір купівлі-продажу, визнати передані за цим договором кошти завдатком та стягнути вартість безпідставно набутого майна за користування житловою квартирою [ADDRESS] у сумі 9000 грн. Ухвалою суду від 28.04.2015 року (а.с. 45) вимоги за зустрічним позовом об»єднано в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] підтримала, просила його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнала суду пояснила, що в липні 2014 року сторони досягли домовленості про придбання квартири [ADDRESS] за 12500 доларів США. Оскільки [PERSON] не могла продати квартиру, а в [PERSON] не було всіх коштів для її придбання, сторони домовились, що оплата буде здійснена протягом року трьома авансовим платежами - до 01.09.2015 року, після чого буде укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири. [PERSON] вніс перший авансовий платіж 28.07.2014 року у сумі 6000 доларів США, а власник дозволила вселитись і зробити ремонт в квартирі, оскільки поселитись та проживати в квартирі було неможливо через погані умови. [PERSON] зробив косметичний ремонт, переробив пічне опалення, а саме переніс пічку в стіну. Однак до наступного платежу - 01.09.2014 року долар значно виріс в ціні, сплатити такі кошти не було можливості, вартість квартири значно виросла, продовжити строки оплати [PERSON] не погодилась, сказала повернути квартиру у первісний стан, що [PERSON] і зробив, та повернув власниці ключі, однак [PERSON] відмовилась повернути аванс за квартиру. Таким чином сторони діяли відповідно до ст. 214 ЦК України, відмовившись від правочину за взаємною згодою. Щодо зустрічного позову, то вважає, що між сторонами відбулась усна домовленість щодо купівлі квартири, а надані розписки засвідчують лише факт передачі грошей. Вважати письмові розписки, що надані суду, попереднім договором про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу не можливо, оскільки в них не досягнуто домовленості щодо всіх умов договору, зокрема сторони так і не дійшли згоди щодо ціни квартири, не вказано строк укладення основного договору. Для попереднього договору передбачена така ж форма його укладення, як і для основного договору. Зокрема для договору купівлі-продажу передбачена обов»язкова письмова форма, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Право власності на нерухоме майно виникає з часу державної реєстрації чи нотаріального посвідчення. Оскільки відповідно до ст. 220 ЦК України без дотримання таких умов правочин є нікчемним, то і застосування положень ст. 220 ЦК України є неможливим, та визнання попереднього договору дійсним. Вимоги відповідача-позивача про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу є суперечливими. Кошти передані [PERSON] 28.07.2014 року не є завдатком, оскільки такі платежі без нотаріального посвідчення договору є авансом та підлягають поверненню [PERSON] Вимоги про стягнення вартості безпідставно набутого майна за користування квартирою в сумі 9000 грн. є безпідставними. Причиною відмови внести наступний авансовий платіж [PERSON] є ріст курсу долара США та неможливості зібрання такої суми до 01.09.2014 року. Кінцевий термін погашення вартості квартири - 01.09.2015 року та вказаний термін не настав, однак [PERSON] через погіршення відносин із [PERSON] не має бажання укладати із нею будь-яких угод, домовленості більше не існує, ключі від квартири їй повернуто, вказаною квартирою [PERSON] не користується та його не утримує, договору оренди із [PERSON] не укладав, орендної плати не встановлено, такого зобов»язання між сторонами не існує, коштів в сумі 9000 грн. від неї не отримував, поніс витрати на ремонт та переобладнання квартири. На даний час [PERSON] знаходиться за кордоном, висловив свою позицію представнику, із якою уклав угоду на представництво його інтересів. На день складання позову відповіді на претензію не отримав, представнику вона надана разом із зустрічним позовом. Бажання розірвати будь-які відносини із [PERSON] виникло ще в вересні 2014 року, а тому мова про третій платіж навіть не йде, так само як і про укладення договору. Вважає, що [PERSON] так само відмовилась від домовленості у вересні 2014 року, коли змусила переробити ремонт у квартирі. Просила позов [PERSON] задовольнити, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовити у повному обсязі. Відповідач-позивач [PERSON] первісний позов [PERSON] не визнала, власний зустрічний позов підтримала, суду пояснила, що для того, аби [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] вона зробила все, що від неї залежало. Вони домовились за ціну у сумі 12500 доларів США. За три дні до отримання завдатку, вона звільнила квартиру, де проживала із чоловіком та двома дітьми, дозволила йому вселитись та зробити ремонт на власний розсуд. Ключі у них в сім»ї були в одному екземплярі та вони їх ховали на вулиці та ці єдині ключі передали [PERSON] та не мали доступу до квартири. Потім [PERSON] сказав, що квартира не варта тих грошей, що він перебудовує грубу, що просить зменшити ціну. [PERSON] не погодилась, попросила заплатити. Вона погодилась чекати наступний платіж пару місяців до нового року, однак це ніяким чином не було оформлено. Коли [PERSON] не заплатив, у них погіршились відносини. 31.12.2014 року [PERSON] закінчив ремонт в квартирі. На даний час вона готова продати квартиру, переглянути ціну, вважала [PERSON] власником квартири, не хоче ворогувати, отримані 6000 доларів США вона та її сім»я потратила на власні потреби. Дійсно між нею та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю продаж належної їй квартири, яка є її особистою власністю. Чоловік дав згоду на продаж квартири, тому він вказаний свідком в розписці. Договір купівлі-продажу мав бути укладений після 01.09.2015 року. Відповідачка-позивачка була в квартирі в жовтні 2014 року, дивилась який ремонт в квартирі, тоді [PERSON] повідомив, що не може далі сплатити 3000 доларів США, що в нього немає коштів, що йому їх перешлють, просив зачекати, а потім сказав, що квартира задорога. Що зараз в квартирі [PERSON] не відомо, бо ключі їй не повернули, своїм майном вона розпорядитись не може, доступу туди не має. Про те, що пічка перероблена в попередній стан, їй стало відомо тиждень назад. Нотаріального договору не посвідчили, хоча вона із [PERSON] напередодні написання розписки були у нотаріуса Драчевської, однак нотаріус їм повідомила, що такі угоди не посвідчуються та порадила написати письмові розписки, підказала як, що і було зроблено 28.07.2014 року в присутності свідків. Коли [PERSON] дивилась квартиру восени 2014 року, то речей [PERSON] не бачила. Вважає отримані 6000 доларів США завдатком. Розмір орендної плати в сумі 1000 грн. в місяць визначила самостійно. Вважає [PERSON] власником житла, а договір укладеним з часу отримання завдатку. За весь період [PERSON] сплачувала за вивезення сміття, за газ не оплачувала, бо нею була здійснена оплата на перед, за електроенергію у невеликих розмірах, поки робився ремонт. Потім [PERSON] спілкувалась із мамою [PERSON] Вона направила претензію [PERSON] із пропозицією укласти договір та отримала розписку про її вручення, однак він відмовляється від укладення договору, причини не повідомляє. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною позивача-відповідача [PERSON] та вони із чоловіком обговорювали питання придбання у [PERSON] квартири [ADDRESS]. [PERSON] - їхня сусідка та вони були раніше знайомі. Квартиру домовились придбати за 12500 доларів США. [PERSON] сказала, що після оплати половини вартості квартири можна вселитись. [PERSON] заплатив 6000 доларів США, переробив пічне опалення в квартирі на дві кімнати, зняв шпалери та мав сплатити кошти 3000 доларів США [PERSON] до 01.09.2014 року. Однак виплатити гроші [PERSON] не зміг, бо в нього не було коштів, просили відстрочку на тиждень, потім на два, поки гроші не перешлють, а потім долар різко виріс в ціні, а [PERSON] сказала переробити опалення назад та поклеїти такі самі шпалери. Тоді і [PERSON] відмовився придбавати квартиру. На даний час відносини між [PERSON] та її чоловіком погіршились, ціна є завищеною, а тому придбання квартири є неможливим. Свідок так само приймала рішення придбати вказану квартиру разом з чоловіком. Вирішили придбати квартиру із розстрочкою, бо в них не було грошей на внесення всієї суми. Гроші мали сплатити до вересня 2015 року і після цього укласти договір купівлі-продажу. Вважає, що у тому, що договір не уклали є вина [PERSON] [PERSON] знаходиться на роботі в Росії, приїздив в Україну та в кінці квітня поїхав знову на роботу. Від [PERSON] після звернення до суду надходив лист, однак коли точно та про що свідок не пам»ятає. Дійсно [PERSON] та [PERSON] перед написанням розписок звертались до нотаріуса, оскільки хотіли оформити свої домовленості, однак нотаріус відмовила, сказала, як написати розписку, що і було зроблено при передачі 6000 доларів США як перший внесок для купівлі квартири. Розписка писалась в присутності свідка та чоловіка [PERSON] та вони посвідчили факт передачі грошей. В серпні-вересні 2014 року у квартирі робили ремонт, однак туди не вселялись, бо проживати там не було можливості. В [PERSON] також були ключі та вона мала доступ до квартири. Коли в середині вересня почались спори, [PERSON] сказала все переробити назад, та ремонт закінчувала вже мати [PERSON] в грудні 2014 року та вона мабуть і повернула ключі відповідачці-позивачці. Жодних перешкод [PERSON] в користуванні її квартирою ніхто не чинив та не чинить. Домовитися сторони щодо зменшення ціни не змогли. На даний час укладення договору є неможливим через погіршення відносин та відсутність коштів, які просить [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що він є чоловіком відповідачки-позивачки [PERSON] До них прийшли [PERSON] дивитись квартиру [ADDRESS], яку вирішили купити. Свідок був присутнім при написанні розписки, усно дозволив дружині продати вказану квартиру, хоча вона придбана не в час спільного шлюбу, дали дозвіл на вселення. Ціну квартири визначили 12500 доларів США, завдаток - 6000 доларів США, а решту суми - мали сплатити двома частинами 3000 доларів США та 3500 доларів США, однак [PERSON] відмовились від передачі грошей та купівлі квартири, ключів від квартири не повернули, доступу до квартири свідок не має. Продати квартиру ніхто не відмовляється у разі сплати 6500 доларів США. Свідок до нотаріуса не ходив, про що вирішувалось питання в нотаріуса не знає. Ключі від квартири передали одразу як отримали завдаток. Коли [PERSON] робив ремонт, то свідок був в квартирі, де були зняті шпалери, переставили пічку, зробили перестановку, однак речей для проживання [PERSON] не бачив. В вересні 2014 року [PERSON] повернули квартиру в попередній стан, бо такі переміщення є переплануванням. Повернення квартири до попереднього стану було здійснено [PERSON] із ініціативи [PERSON], оскільки свідок дозволу на переміщення пічки не давав, власником [PERSON] не вважав. Завдаток в сумі 6000 доларів США було передано [PERSON] в день написання розписки, а наступну суму в 3000 доларів США мав передати до 01.09.2014 року, однак [PERSON] просив продовжити цей строк і [PERSON] чекали до нового 2015 року, а коли виріс долар, то [PERSON] зателефонували і сказали, що не будуть купувати квартиру, просили повернути гроші, однак [PERSON] грошей не повернула. Останній платіж мав бути здійснений [PERSON] в вересні 2015 року та після цього мали оформити договір купівлі-продажу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству із будинком, де [PERSON] продавали квартиру. Вона знає як [PERSON], так і [PERSON]. Свідок бачила як [PERSON] на початку осені 2014 року розвалював грубу у квартирі, що належала [PERSON], а потім повертав все назад, наймав для цього людей. Чула, як [PERSON] щось говорила про гроші, однак достовірно, що відбувалось свідку не відомо, зі слів [PERSON] їй відомо, що він хотів купити у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 12000 доларів США і дав їй 6000 доларів США. Бачила, що [PERSON] робили ремонт в квартирі, однак там не жили. [PERSON] не придбали квартиру тому, що піднявся долар та виник конфлікт. Також свідок бачила, як недавно близько двох тижнів назад до квартири заходив син [PERSON] приблизно чотири рази разом із якимось чоловіком, заходили в середину, оскільки вхід в квартиру здійснюється безпосередньо з вулиці та свідок сама їх бачила. Свідок [PERSON] суду показав, що він проживає неподалік будинку по [ADDRESS], де проживала сім»я [PERSON]. В 2014 році вони виїхали та восени [PERSON] почав робити ремонт у цій квартирі, а саме розібрав пічку та перестінок, бо хотів там жити, але не жив. Які відносини у [PERSON] із [PERSON] та чи поверталась квартира до попереднього стану свідку не відомо, бо він там не був. На даний час в квартирі ніхто не проживає. Вислухавши пояснення сторін, представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає виходячи з наступного. В липні 2014 року [PERSON] та [PERSON] домовились щодо купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2001 року (а.с. 39,52). Згідно домовленості вартість квартири встановлена в сумі 12500 доларів США, що визнано сторонами в судовому засіданні. Оскільки у [PERSON] не було таких коштів, сторони вирішили здійснити оплату частинами, про що досягли домовленості та [PERSON] 28.07.2014 року було написано розписку (а.с. 53), із змісту якої вбачається, що він зобов»язується виплатити кошти за купівлю квартири в початковій сумі 6000 доларів США 28.07.2014 року. Решту суми 3000 доларів США 01.09.2014 року та 3500 доларів США 01.08.2014 року, що підтверджено підписами свідків [PERSON] та [PERSON] Сторони в судовому засіданні визнали та вказані обставини не підлягають доказуванню в силу положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, що насправді останню суму 3500 доларів США [PERSON] мав сплатити до 01.09.2015року, що узгоджується із іншими матеріалами справи, а також обставинами, що викладені в первісному позові [PERSON] Для оформлення своїх договірних відносин [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса, яка відмовила їм у посвідченні договору, що доводиться показами [PERSON] та свідка [PERSON] Про отримання першої суми платежів за квартиру [PERSON] 28.07.2014 року так само в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] написала розписку (а.с. 42), із якої вбачається отримання нею 6000 доларів США, що визначені нею як завдаток, від [PERSON] за купівлю квартири. [PERSON] зобов»язується виплатити решту коштів з 28.07.2014 по 01.09.2014 року - 3000 доларів США, з 01.09.2014 по 01.09.2015 року - 3500 доларів США. [PERSON] дозволяє вселитись покупцю з 01.08.2014 року, де він може проживати та займатись ремонтом. Відповідно до претензії від 27.02.2015 року, що отримана [PERSON] 02.03.2015 року (а.с.8), [PERSON], у зв»язку із тим, що між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу, та [PERSON] не бажає цього робити, просить повернути в 10-й термін суму авансового платежу у розмірі 6000 доларів США, а в разі відмови, буде змушений звернутись до суду із позовом про стягнення цих коштів. Подаючи 28.04.2015 року зустрічний позов [PERSON] та адвокат Чоловський О.М. вважають, що сторонами 28.07.2014 року було досягнуто домовленості із усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]: ціна - 12500 доларів США, передано завдаток в сумі 6000 доларів США, визначено терміни виплати решти коштів, надано право на вселення покупця та здійснення ремонтних робіт, написали відповідні письмові розписки, такий попередній договір купівлі-продажу квартири на підставі ст.ст. 365, 220 ч.2 ЦК України може бути визнано дійсним, а внесений перший платіж 6000 доларів США є завдатком. Оскільки саме покупець ухилився від виконання умов попереднього договору, то завдаток не підлягає поверненню. Тобто задоволення зустрічного позову може повністю виключити задоволення первісного. Крім того просить стягнути із позивача за первісним позовом на підставі ст.1212 ЦК України вартість безпідставно набутого майна за користування житловою квартирою [ADDRESS] за період з 01.08.2014 року по 28.04.2015 року в розмірі 9000 грн. Згідно відповіді на претензію від 13.03.3015 року, яка отримана [PERSON] 16.03.2015 року (а.с. 40-41), [PERSON] вказує, що кошти, отримані нею 27.07.2014 року є завдатком та вона пропонує у будь-який час укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно довідки від 14.05.2015 року про розмір платежів за житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2014 року по час її видачі природний газ за адресою [ADDRESS] не споживався та жодної оплати не було здійснено (а.с.51) Згідно рахунку за електроенергію від 06.05.2015 року, що наданий представником позивача-відповідача [PERSON] за квітень 2015 року за адресою [ADDRESS] спожито 2 кВт електроенергії (а.с.55) Встановлені обставини регулюються Цивільним кодексом України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно п.1) ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із чч. 1-3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Стаття 657 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин вимагає укладення договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) у письмовій формі і його нотаріального посвідчення. Отже, виходячи із таких вимог закону та вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір купівлі-продажу квартири обов'язково має бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений. Однак в порушення таких вимог закону попередній договір про укладення в подальшому договору купівлі-продажу квартири не був укладений у письмовій формі та не посвідчений нотаріально. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Такою вимогою, зокрема, являється його вчинення у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За встановлених обставин та на час виникнення спірних правовідносин визнання дійсним попереднього договору про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири не суперечить діючим нормам ЦК України, однак таке визнання є правом суду, а не обов»язком. При цьому стороні, яка заявила таку вимогу слід довести обставини, що викладені в ч.2 ст. 220 ЦК України. Однак відповідачем-позивачем [PERSON] та адвокатом Чоловським О.М. не доведено суду вказаних обставин, зокрема відсутні письмові докази щодо домовленості із усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а саме в оглянутих судом розписках не визначено об»єкт купівлі-продажу, а саме не вказана адреса квартири, яка мала бути продана [PERSON] та придбана [PERSON], не визначена загальна ціна договору, а лише здійснено розподіл оплати по частинах, не вказано строк (певний термін), протягом якого сторони зобов'язуються укласти договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором, як того вимагає ст. 635 ЦК України. Крім того судом не встановлено ухилення [PERSON] від укладення письмового попереднього договору (який просить визнати дійсним сторона) та його нотаріального посвідчення, оскільки як вказала сама [PERSON] та свідок [PERSON] сторони перед написанням розписок були в нотаріуса із метою оформлення своїх договірних відносин, однак нотаріус їм відмовила. Таким чином обгрунтування відповідачем-позивачем своїх зустрічних позовних вимог про застосування положень ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов попереднього договору про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, ухилення позивача-відповідача від укладення основного договору та його нотаріального посвідчення, що є достатнім для загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину не базуються на вимогах цивільного законодавства й не підтверджуються письмовими доказами у справі. Рішення суду в цій частині не може ґрунтуватись на показах свідків. За таких обставин позовна вимога [PERSON] про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу не може бути задоволена. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати в даній справі на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири). Оскільки договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана [PERSON] відповідачу грошова сума в розмірі 6000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу, в національній валюті України, що еквівалентна сумі авансу відповідно до ст. 533 ЦК України станом на час винесення рішення судом та складає 126154,80 грн., відповідно до курсу валюти позики станом на 08.06.2015 року (а.с.71-72) - 2102,5806 грн. за 100 доларів США., тобто первісний позов слід задовольнити. Підстав для задоволення вимоги зустрічного позову [PERSON] про визнання переданих коштів за попереднім договором завдатком відсутні. Щодо вимоги зустрічного позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь безпідставно набутого майна, то вказана вимога задоволенню не підлягає з наступних підтав. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вказані положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події та до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Відповідач-позивач [PERSON] намагалась довести суду, що [PERSON] утримує в себе належну їй квартиру, чинить перешкоди в користуванні нею, оскільки не повертає ключів від квартири з часу отримання ключів - з 01.08.2014 року по час подачі зустрічного позову - по 28.04.2015 року. При цьому таким майном вона вважає орендну плату у розмірі 1000 грн. на місяць, що визначено нею особисто. Однак така вимога суперечить нормі закону, на який посилається позивачка як на підставу своєї вимоги та вбачається інших спосіб захисту порушеного права власника, майно якого утримується іншою особою (глава 29 ЦК України). Зокрема за нормами ст.ст.1212-1214 КЦ України поверненню підлягає в натурі саме те майно, яке набуте без достатньої правової підстави. [PERSON] не передавались [PERSON] будь-які грошові кошти, які б підлягали поверненню на визначеній нею правовій підставі. Доходів, які б [PERSON] одержав, або міг одержати від утримання майна судом не встановлено. Суд не бере до уваги як доказ відомості про проживання [PERSON] із дружиною в квартирі [ADDRESS] кілька місяців, що містяться в довідці квартального комітету «Південно-Західний» (а.с.33), оскільки дані обставини спростовуються показами свідків та поясненнями сторін, які вказали, що [PERSON] лише робив ремонт у квартирі, а його речей та речей його сім»ї у вказаній квартирі не було, а із пояснень сторони, яка надала таку довідку - [PERSON] вбачається, що голова квартального комітету [PERSON] вказала дані відомості з чужих слів, сама в квартирі не була. Крім того вказана інформаціє є неконкретною, а саме не вказано період проживання осіб, що не дає процесуальної можливості використати вказані дані як доказ в розумінні ч.1 ст. 57 ЦПК України. Таким чином суд приходить до висновку, що вказана вимога є безпідставною, не доведеною стороною, яка її заявила, а тому в її задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати у виді судового збору (а.с.1) та витрат на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача-позивача [PERSON] на користь позивача-відповідача [PERSON] При розрахунку витрат на правову допомогу (а.с. 9,10, 11, 56, 70) суд враховує вимоги ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а саме, що розмір мінімальної заробітної плати на час подачі позовної заяви складає 1218 гривень, тривалість участі у судових засіданнях особи, що надавала позивачу правову допомогу не перевищує загалом чотирьох годин 30 хвилин, об»єктивно необхідний час на вчинення інших процесуальних дії за межами судового засідання (консультація, підготовка та складання позовної заяви, ознайомлення із зустрічним позовом, підготовка клопотання) загалом складає 2 години, а тому виходячи з засад розумності та справедливості вважає необхідним стягнути суму 3166,80гривень витрат на правову допомогу, виходячи із наступного розрахунку: 6 год. 30 хвилин *(1218грн.*40%)=3166,80гривень. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.626, 655, ч.1-3 ст.635, 657, 203, ч.1,2 ст.207, ч.2 ст.220, ч.1 ст. 546, 570, ч.ч.1,2 ст.533, 1212 ЦК України,

Outcome: approved