Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

[PERSON] 06.02.2014 р. та 03.03.2014 р. уточнено звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЛІФТ», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Виробниче об'єднання «Стальканат-Сілур» /далі ПАТ «Виробниче об'єднання «Стальканат-Сілур»/ про визнання незаконним наказу № 458 від 19.12.2013 р. та №459 від 20.12.2013 р. про дисциплінарне стягнення та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 19.12.2013 р. та 20.12.2013 р. ТОВ «ПРОМЛІФТ» було видано наказ №458 та №459 про оголошення їй, черговій виробничої дільниці №3 дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства - невихід на роботу 18.12.2013 р. та 19.12.2013 р. згідно наказу № 448 від 10.12.2013 р. «Про переміщення [PERSON]». Вважає вищевказані накази незаконними, оскільки 01.04.2013 р. адміністрацією ТОВ «ПРОМЛІФТ» їй було роз'яснено права, обов'язки, умови праці чергової виробничої дільниці, відомості місця роботи та місце розташування за адресою: м.Кривий Ріг, вул.22 Партз'їзду, 2, переміщення з одного об'єкту на інший не було передбачено, не обумовлено трудовим договором, а 05.12.2013 р. наказом №142-к вона була поновлена на попередній роботі на посаді чергового з продовженням дії трудового договору. Наказом № 448 від 10.12.2013 р. «Про переміщення» з 11.12.2013 р. її перемістили на житловий масив Інгулець, без змін істотних умов праці, обумовлених трудовим договором. Однак, так як структурний підрозділ «робоче місце» знаходиться в іншій місцевості, таке переміщення вона вважає як переведення, на яке вона не давала згоди. Оскільки її переведення за місцем роботи в іншу місцевість проведено без її погодження, то невихід на роботу у зв'язку з незаконним переведення не може вважатися прогулом, та відсутні підстави притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Незаконне переведення її в іншу місцевість без її згоди та оголошення дисциплінарних стягнень спричинили їй моральні та фізичні страждання, значно погіршився стан її здоров'я, вона змушена була витрачати додаткові витрати на вимушене лікування. Позивач підтримала позов в повному обсязі, просить суд визнати незаконними та скасувати накази про дисциплінарне стягнення №458 від 19.12.2013 р. та №459 від 20.12.2013 р. та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Представник позивача [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Представник відповідач Трофімов С.Ю. позов не визнав, пояснив, що [PERSON] наказом №448 від 10.12.2013 р. «Про переміщення» з 11.12.2013 р. переміщена на житловий масив Інгулець, без зміни істотних умов праці обумовлених трудовим договором, позивач з наказом ознайомлена під підпис. Відповідно до службової записки від 18.12.2013 р. начальника дільниці №3 [PERSON] знаходилась на лікарняному з 11.12.2013 р. по 17.12.2013 р., а 18.12.2013 р. була відсутня на робочому місці, після чого наказом №458 від 19.12.2013 р. їй було оголошено догану за порушення правил трудового розпорядку підприємства - не вихід на роботу 18.12.2013 р., що призвело до зриву технологічного процесу на підприємстві. Повторно, 19.12.2013 р. та 20.12.2013 р. позивач не вийшла на своє робоче місце та наказом №459 від 20.12.2013 р. їй було оголошено повторно догану. Моральну шкоду позивача вважає необґрунтованою та такою, що немає причинно-наслідкового зв'язку з діями ТОВ «ПРОМЛІФТ». Просить суд відмовити позивачу в позові. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] наказом № 142-к від 05.12.2013 р. поновлена на роботі на посаді чергового ТОВ «ПРОМЛІФТ» на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 18.11.2013 р. - а.с.7, наказом №448 від 10.12.2013 р. Про переміщення - [PERSON], чергову виробничої дільниці № 3 з 11 грудня 2013 р. переміщено на житловий масив Інгулець в бригаду [PERSON], без зміни умов праці обумовлених трудовим договором, [PERSON] ознайомлена з наказом 10.12.2013 р. - а.с.8, відповідно до пояснювальної записки від 20.12.2013 р. [PERSON] 19.12.2014 р. працювала на опорному пункті за адресою: вул. 22 Партз'їзду в м.Кривому Розі, так як вона не згодна з наказом про переведення її з Дзержинського району в Інгулецький, оскільки немає грошей на проїзд - а.с.10, а згідно доповідної записки від 06.01.2014 р. [PERSON] пояснила, що на роботу на житловий масив Інгулець не вийшла з 18.12.2013 р. по 06.01.2014 р., в зв'язку з тим, що вона не давала згоди там працювати - а.с.11, наказом від 19.12.2013 р. № 458 та від 20.12.2013 р. №459 Про дисциплінарне стягнення - [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства - невихід на роботу 18 грудня 2013 р. та 19 грудня 2013 р. згідно наказу від 10.12.2013 р. №448 Про переміщення та ознайомлено [PERSON] з наказами 20.12.2013 р. - а.с.6, 33. Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Згідно ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Статтею 142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Згідно ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, щодо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Винесення наказу № 458 від 19.12.2013 р. та №459 від 20.12.2013 р. про дисциплінарне стягнення шляхом оголошення догани [PERSON] за порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку підприємством ТОВ «ПРОМЛІФТ» відповідає нормам трудового законодавства. Так, [PERSON] була повідомлена під підпис з наказом від 10.12.2013 р. «Про переміщення», наказ не оскаржений, та такий, що відповідає Закону, невиконання вищевказаного наказу позивачем через те, що вона його трактує як наказ про переведення, згоду на який вона не давала, суд не може прийняти до уваги та розцінювати як неповажність причини невиходу на роботу 19.12.2013 р. та 20.12.2013 р., що призвело до порушення трудової дисципліни, яке проявилося в невиконанні з вини [PERSON] покладених на неї трудових обов'язків, в порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд керується нормами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, та враховуючи той факт, що судом не встановлено порушень норм трудового законодавства відносно [PERSON] зі сторони відповідача то відповідно стягнення моральної шкоди безпідставне. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства та положень актів, які є обов'язковими для виконання сторонами спору, оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що жодних доказів наявності правових підстав для задоволення позову позивачем не надано, а судом не встановлено, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним наказів № 458 від 19.12.2013 р. та №459 від 20.12.2013 р. про дисциплінарне стягнення та стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судових витрат, їх необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі ст.ст.139-142, 147-149 КЗпП України,

Outcome: dismissed