Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року заявив позов до своєї сестри [PERSON] та Клавдієво-Тарасівської селищної ради про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після батька [PERSON], померлого [INFO], право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] в м Києві, та право власності на земельну ділянку площею 0,055 га., за цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться на території Клавдієво-Трасівської селищної ради Бородянського району Київської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11 травня 1997 року на підставі рішення виконкому Клавдієво-Трасівської селищної ради народних депутатів від 17.12.1996 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №506. Позов мотивовано тим, що позивач не може вступити у спадщину в загальному порядку через відсутність належних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Разом з тим, в січні 2016 року [PERSON] заявив ще один позов до [PERSON], за яким з урахуванням наступних доповнень, просив визнати поважними причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини після матері [PERSON], померлої [INFO], визначити йому додатковий строк достатній для подання такої заяви, а також визнати [PERSON] такою, що ухилялася від надання допомоги матері, яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала в безпорадному стані і за цих підстав усунути її від права спадкування майна померлої. Ухвалою суду вказані позови були об'єднані в одне провадження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позовів наполягала, надала пояснення, що зводяться до викладеного в позовних заявах, просила вимоги позивача задовольнити пославшись на надані докази та відповідні спору вимоги законодавства. Представник [PERSON] по довіреності [PERSON] просив в задоволенні вимог позивача про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та усунення від права спадкування відмовити за підстав необґрунтованості доказами, а щодо вимог про визнання права власності на майно, що залишилось після померлого [PERSON], просив врахувати той факт, що вдова померлого [PERSON] прийняла обов'язкову частку в цій спадщині, як така, що є непрацездатною, і постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від спадщини. Селищний голова Клавдієво-Тарасівської селищної ради Скиба М.Т. надіслав заяву про розгляд справи без участі представника ради, заперечень до позову не надав. Треті особи своїх представників в суд не направили. Судом встановлено таке. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтво про смерть. До майна померлого 14.02.2015 року Першою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №193/2015. В матеріалах спадкової справи є заповіт, за яким [PERSON] заповів [PERSON] 1/2 частки квартири [ADDRESS] в м Києві, земельну ділянку, що розташована на території Клавдієво-Трасівської селищної ради Бородянського району Київської області, та грошові кошти на банківських рахунках. Із заявами про прийняття спадщини звернулись діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] Між тим, за довідками КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини постійно проживала його дружина [PERSON], [INFO] Згідно зі ст. 1268 ч.3 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1241 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Заяви [PERSON] про відмову від спадщини, матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON], не містять. Тому, суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла обов'язкову частку спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка. Даний висновок фактично не оспорюється і сторонами у справі. З огляду на надані докази, судом встановлено, що на день смерті у власності [PERSON] перебувало: 1/2 частки квартири [ADDRESS] в м Києві (загальна площа - 46,26 кв.м., житлова площа - 28,8 кв.м.), відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням справами НАУ України 11.01.1997 року в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», та право власності на земельну ділянку площею 0,055 га., за цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11 травня 1997 року на підставі рішення виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради народних депутатів від 17.12.1996 року, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №506. Оскільки, вказане майно охоплено заповітом спадкодавця, то суд приходить до висновку, що за обставин справи [PERSON] не має прав на спадкування цього майна Разом з тим, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майне, про що 19.09.2015 року винесено відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З огляду на постанови, підставою для відмови стали відсутність у спадкоємця належних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач в позовній заяві навів, що оригінал свідоцтва про право власності на спадкову квартиру утримується відповідачем, а що стосується земельної ділянки, то батько за життя не здійснив її кадастрову оцінку. За таких обставин, суд знаходить відмову нотаріуса у видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину обґрунтованою. Разом з тим, суд визнає, що дані обставини не перешкоджають позивачу набути таке право в судовому порядку за підстав передбачених ст.ст. 16, 328, 392, 1218 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на майно, що залишилось після смерті [PERSON], за винятком обов'язкової частки, що була успадкована [PERSON] З огляду на те, що на спірну спадщину за законом претендували три особи (вдова та діти померлого), розмір обов'язкової частки щодо спадкової квартири становить 1/12 (1/2*1/3*1/2), а щодо земельної ділянки - 1/6 частки (1*1/3*1/2). Отже, суд за наведених фактів та відповідних їм правовідносин, визнає за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлого [INFO], право власності на 5/12 частки квартири [ADDRESS] в м Києві (загальна площа - 46,26 кв.м., житлова площа - 28,8 кв.м.), та право власності на 5/6 частки земельної ділянки площею 0,055 га., за цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться на території Клавдієво-Трасівської селищної ради Бородянського району Київської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11 травня 1997 року на підставі рішення виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради народних депутатів від 17.12.1996 року, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №506, тобто даний позов підлягає задоволенню частково. Що стосується вимог позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання зави про прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити виходячи з наступних обставин та підстав. Так, згідно зі свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO]. З матеріалів спадкової справи за майном померлої, заведеної 11.01.2016р. Першою Київською державною нотаріальною конторою, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини в строки встановлені ст. 1270 ЦК України, звернулась дочка померлої [PERSON], а син померлої [PERSON] подав таку заяву з пропуском строку, у зв'язку з чим нотаріус йому роз'яснив право на звернення до суду з позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Цією ж нормою закону встановлено, що за позовом спадкоємця суд може надати йому додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини тільки у разі визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач в обґрунтування поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, послався лише на юридичну необізнаність та на те, що не знав про наявність спадкового майна. Проте, визнати такі причини поважними в розумінні ст. 1272 ЦК України суд не може. Таку ж правову позицію, щодо вказаних позивачем обставин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, висловив і Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ в листі від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Не можуть бути задоволені вимоги позивача і про усунення [PERSON] від права спадкування. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, з урахуванням роз'яснень наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», має значення сукупність таких обставин: умисного ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. При цьому, обов'язок доказування цих обставин лежить на позивачеві. Відповідачем не заперечується і знаходить своє підтвердження доказами, що [PERSON] в силу похилого віку та тяжкої хвороби в останні роки життя перебувала в безпорадному стані. Проте, інші обставини, що слугують підставою для усунення від спадщини, не знайшли свого достатнього підтвердження доказами. Так, відповідач в запереченнях до позову вказала, що не ухилялась від допомоги матері, навпаки такий догляд вона здійснювала разом зі своїми дочками, які проживали з матір'ю, до того часу поки брат змусив їх покинути квартиру. Такі дії позивача, на думку відповідача, викликані образою пов'язаною з тим, що мати без узгодження з ним подарувала їй належну частку квартири. Про смерть же матері вона дізналась від брата після того, як її вже поховали. Той факт, що разом зі спадкодавцем певний час проживали онуки не заперечується позивачем. На напружені відносини між сторонами з приводу поведінки по відношенню до матері вказують їх численні звернення до правоохоронних органів. Крім того, відповідач в запереченнях висловила сумніви в психічному здоров'ї матері в останні місяці її життя. Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожна окремо, пояснили, що їм відомо про те, що [PERSON] після смерті чоловіка розраховувала і бажала, щоб її догляд здійснювала дочка, проте такий догляд здійснював виключно син з невісткою. На це ж вказувала і сама [PERSON], після спроби вчинити самогубство, що мало місце 28.04.2015р., в своїх поясненнях слідчому в межах кримінального провадження заведеного за цим фактом, та в інтерв'ю телеканалу ТСН з цього ж приводу. Проте, наведені та інші досліджені докази, як кожен окремо так і в сукупності, не дають суду прийти до переконання, що [PERSON] свідомо ухилялась від надання допомоги спадкодавцю, і що вона об'єктивно могла надавати таку допомогу. Що стосується доводів позивача, про те, що відповідач своїми діями довела матір до спроби самогубства виходять за межі спору. До того ж дані доводи не підкріплені належними доказами, оскільки кримінальне провадження за цим фактом, ще не завершене. Інших належних та допустимих доказів суду не надано. Отже, в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання зави про прийняття спадщини, та про усунення від права на спадкування, слід відмовити, за необґрунтованістю. За наведених висновків, судові витрати у справі мають бути розподілені між сторонами пропорційно частці задоволених вимог, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial