Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої вказує, що 30 грудня 2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] ( далі - Відповідач). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з Позивачем і перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що спільне життя з Відповідачем не склалось. Подружні відносини припинені. Позивач вважає, що збереження сім'ї неможливе та суперечить її інтересам. Спір про визначення місця проживання дитини та розподіл спільного майна відсутній. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу Позивач вважає неможливе. Враховуючи викладене, Позивач просить, шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до частини другої статті 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи визнання Відповідачем позовних вимог, суд, у відповідності до статті 174 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 грудня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 861, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з довідки виданої Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 29 травня 2017 року № 390, [PERSON], [INFO] року проживає разом з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вимогу про стягнення з Відповідача понесених судових витрат Позивач не заявляв, тому

Outcome: approved