Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] 28 травня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визначення частки у справі спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 3 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 24 липня 2019 року подано виправлений позов і квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року витребувано з Другої дніпровської державної нотаріальної контори спадкову справу, відкриту після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилається на те, що вона є донькою [PERSON] 08 лютого 1980 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 1992 року, укладеного між ЖКО заводу ім. Петровського та [PERSON] , посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого у реєстрі за № 3-7047, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, із заявою про прийняття якої 04 липня 2017 року до Другої дніпровської державної нотаріальної контори звернулася позивач. За життя [PERSON] залишила заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] ) заповіла в рівних частках [PERSON] і [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Постановою державного нотаріуса від 16 травня 2019 року позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] через те, що частки у праві спільної сумісної власності подружжя не були виділені. Тому позивач просила суд визначити, що частки померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя становить Ѕ частину спірної квартири та визнати за нею право власності на ј частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Представник позивача у своїй заяві до суду позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, по час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, зазначивши, що свої вимоги щодо спадкового майна після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , не заявляє. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24 жовтня 1948 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 93 оберт), який було розірвано, про що складено актовий запис № 153 від 15 лютого 1972 року. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] (а.с. 94). 21 квітня 1973 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 93). 08 лютого 1980 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 93). На підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 1992 року, укладеного між ЖКО заводу ім. Петровського та [PERSON] , посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого у реєстрі за № 3-7047, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 48), право власності у встановленому законом порядку було зареєстровано в ДМБТІ 20 жовтня 1992 року (а.с. 18 оберт). Таким чином, зазначена квартира є об`єктом спільного майна подружжя, оскільки була придбана [PERSON] під час перебування [PERSON] [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. 05 грудня 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною В.І. і зареєстрованого в реєстрі за № 5880, яким заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] в рівних частках [PERSON] і [PERSON] (а.с. 92 оберт). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 94 оберт). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири. 04 липня 2017 року [PERSON] звернулася до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 90 оберт). 24 листопада 2017 року [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати, і на що за законом матиме право, заповідає [PERSON] і [PERSON] в рівних частках (а.с. 21). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 22), після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири. Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 травня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] , оскільки частки у праві спільної сумісної власності не виділено (а.с. 99). Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачем протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, було у встановленому порядку подано заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Ч. 1 ст. 28 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналогічна норма міститься в положеннях ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Отже, суд прийшов до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] є об`єктом спільною сумісної власності подружжя. Нормами ч.ч. 1,2 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що отримати спадщину на спірне майно, окрім, як у судовому порядку позивач не має можливості, оскільки спірна квартира, яка є спадковим майном, була придбана подружжям за час перебування в зареєстрованому шлюбі, проте, нотаріусом відмовлено позивачеві у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через те, що частки власників не було виділено, а відповідно до вимог ст. 28 КпШС України (на дату виникнення права) частки подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто, кожному із подружжя належить по Ѕ частині майна. З огляду на те, що [PERSON] у заповіті визначила, що спадкове майно вона заповідає [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, тобто, по ј кожному, позовні вимоги про визначення часток та визнання за [PERSON] права власності ј частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 536 гривень 80 коп. (а.с. 1, 36), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 768 гривень 40 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved