Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просять визнати за ними право власності на 4/9 ч. житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року в рівних частках за кожним. У позовній заяві позивачі посилаються на те, що їх дідусь і бабуся, [PERSON] і [PERSON] в період шлюбу побудували жилий будинок по вул. [ADDRESS], який був оформлений на дідуся, [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого районним житловим управлінням Ленінського району м. Харкова 14.02.1949 року, зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 17.02.1075 року за реєстровим №45958. У них народились троє синів: [PERSON], відповідач, [PERSON], батько позивача [PERSON], [PERSON], батько позивачки [PERSON] [PERSON] залишив заповіт, яким заповів своє майно дружині [PERSON] та синам [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Заповіт посвідчено Другою Харківською державною нотаріальною конторою 04 листопада 1999 року за № 3-3851. Одного з синів - [PERSON] на той час в живих не було. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину за заповітом прийняли: дружина покійного [PERSON], як така, що на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, син [PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, син [PERSON] відмовився від своєї частки на користь матері [PERSON], про що подав до нотаріальної контори відповідну заяву. Спадщина за заповітом розподілилась наступним чином: 1/3 ч. спадкового майна синові [PERSON] 2/3 ч. спадкового майна дружині [PERSON] (1/3ч. за заповітом, 1/3ч. в зв'язку з відмовою [PERSON] від своєї частки на її користь). Дружина спадкодавця [PERSON] свої 2/3ч. спадкового майна за життя юридично не оформила, [INFO] року вона померла. Заповіту після себе не залишила. Спадщину за законом після її смерті прийняли, шляхом подачі заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем її відкриття: син [PERSON] онуки [PERSON] та [PERSON] на частку своїх батьків (синів спадкодавця), померлих до відкриття спадщини: [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] помер [INFO]. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] складається з 2/3ч. жилого будинку по [ADDRESS]. У зв'язку з викладеним позивачі звернулися з позовом до суду. Позивачі за первісним позовом та їх представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги просять задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, звернувся з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення їх від права спадкування за законом після смерті [PERSON] та визнання за ним права власності на 2/3ч. спадкового майна, в цілому, посилаючись на те, що спадкодавець [PERSON] перебувала в безпорадному стані, як людина похилого віку, що хворіла і потребувала сторонньої допомоги, яку він надавав їй, проживаючи разом з нею, тоді як онуки - [PERSON] мешканка [ADDRESS] та [PERSON] мешканець м. Твер Російської Федерації участі у догляді не брали. Просить зустріч ні позовні вимоги задовольнити, в задоволенні первинного позову відмовити. Третя особа, Друга Харківська державна нотаріальна контора м. Харкова, в судове засідання не з'явилась, надала суду копії документів, які знаходяться в матеріалах спадкової справи і просить розглянути справу за відсутності її представника, що суд вважає за можливе. Вислухавши сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши їх в сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову та відмові у задоволенні зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що подружжям [PERSON] і [PERSON] в період шлюбу побудовано жилий будинок по вул. [ADDRESS] м. Харкова, оформлений на одного з подружжя - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого районним житловим управлінням Ленінського району м. Харкова 14.02.1949 року, зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 17.02.1075 року за реєстровим №45958. [PERSON] залишив заповіт, яким заповів своє майно дружині [PERSON] та синам [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Заповіт посвідчено Другою Харківською державною нотаріальною конторою 04 листопада 1999 року за № 3-3851. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину за заповітом прийняли: дружина покійного [PERSON], як така, що на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, син [PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, син [PERSON] відмовився від своєї частки на користь матері [PERSON], про що подав до нотаріальної контори відповідну заяву. [PERSON] належні їй 2/3ч. спадкового майна за життя юридично не оформила, [INFO] року вона померла. Заповіту після себе не залишила. Спадщину за законом після її смерті прийняли: син [PERSON] онуки [PERSON] та [PERSON] на частку своїх батьків (синів спадкодавця), померлих до відкриття спадщини: [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] помер [INFO]. Частка позивачів [PERSON], [PERSON] складає 4/9 ч., тобто по 2/9ч. кожному. Спадкове майно складається з 2/3 часток житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель, розташованого по вул. [ADDRESS] м. Харкова, будинок має загальну площу 64,8 кв.м. житлову площу 43,8 кв.м. У відповідності до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч.1 ст. 1267, ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Своє волевиявлення щодо спадщини, [PERSON], [PERSON] висловили в заявах про прийняття спадщини, поданих до нотаріальної контори за місцем її відкриття. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу, або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи із змісту ст. 1224 ЦК спадкодавець повинен перебувати у безпорадному стані. Згідно п. 6 Постанови ПВС України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, оскільки як пояснив [PERSON] його мати не мала каліцтва, не була інвалідом, не страждала тяжкою хворобою, на стаціонарному лікуванні не перебувала, хоча в останній час у неї була виразка на нозі, завдяки чому її пересування в межах садиби було ускладнене, а тому їй було призначене лікування. [PERSON] пояснив, що приписи лікаря спадкодавець виконувала, перебувала під наглядом лікаря терапевта, якого викликали додому, мала усі необхідні ліки. Показаннями свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] мала усе необхідне для життя: отримувала пенсію, яку використовувала на власні потреби, мала окрему впорядковану кімнату, отримувала необхідне лікування, перебуваючи під наглядом лікаря, мала достатньо їжі та одягу, останній час пересувалась лише в межах кімнати. Виходячи з зі змісту ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця у допомозі цієї особи . Для застосування судом вимог ст. 1224 ЦК України, дії спадкоємців повинні свідчити, що вони свідомо ухилялись від надання допомоги, що полягає в умисних діях чи бездіяльності, тобто, таке ухилення пов'язане з винною поведінкою, коли особа усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином. Ухилення характеризується умисною формою вини. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON], як на його думку, не проявляли належної турботи про спадкодавця, не може бути підставою для усунення від права на спадкування за законом у відповідності до вимог ст.1224 ЦК України. Крім того не доведено наявність у спадкодавця потреби у додатковій допомозі з боку відповідачів за умови отримання її від позивача за зустрічним позовом [PERSON] Таким чином зустрічні позовні вимоги про усунення від права на спадкування є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: approved