Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності та сплату компенсації. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 липня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] Також у позивача є донька від першого шлюбу [PERSON] 1 березня 2013 року шлюб між ними розірвано. Позивачам та відповідачу на праві власності належить одноквартирний будинок за адресою: вул.. Миру, 16/1 с. Боровківка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області загальною площею 38,8 кв.м. та житловою площею 24 кв.м. також на території домоволодіння є господарські споруди: літня кухня - Б, погріб Г, вбиральня В., споруда № 1-2, ґанок а-1, ґанок а-2, споруди 1-2, вигріб. Зазначений одноквартирний будинок є неподільним обєктом, тому виділити ? його частину є неможливим. Відповідач після розірвання шлюбу створив нову сімю та мешкає за адресою: вул.. Зелена, 10, с. Боровківка Верхньодніпровський район. Добровільно вирішити спір відповідач відмовляється. На підставі вищевикладеного позивачі просили суд визнати часки в домоволодінні за адресою: вул.. Миру, 16/1 с. Боровківка Верхньодніпровський район Дніпропетровської області, визнавши за кожним з позивачів та відповідачем по ? частці; припинити право власності на ? частину домоволодіння за адресою: вул.. Миру, 16/1 с. Боровківка Верхньодніпровський район Дніпропетровської області, яка належить [PERSON], сплативши йому компенсацію в сумі 11\~112 грн. 45 коп.; визнати за позивачами, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння за адресою: вул.. Миру, 16/1 с. Боровківка Верхньодніпровський район Дніпропетровської області по 1/12 частці за кожним. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач, [PERSON], яка була допитана як свідок у відповідності до ст. 184 Цивільного процесуального кодексу України, суду показала, що спірний будинок було набуто за час шлюбу, а саме, будинок було приватизовано на чотирьох членів сімї. Ще до розірвання шлюбу відповідач створив нову сімю та з весни 2011 року вони не проживають разом. Подальше спільне проживання не можливе, тому виникла необхідність оформити права на спірний будинок, а добровільно вирішити це питання відповідач не бажає. Позивач, [PERSON], яка була допитана як свідок у відповідності до ст. 184 Цивільного процесуального кодексу України, суду показала, що відповідач дійсно пішов із сімї, створив нову сімю та мешкає в с.Боровківка. Після того, як він пішов з сімї будинок по вул. Мира було приведено в нормальний стан, всі витрати щодо його оздоблення та утримання несуть позивачі самостійно. Зараз з відповідачем не має нормальних відносин, тому спільне користування цим будинком неможливе. Відповідач має власне житло в с. Боровківка, в якому є нормальні умови для проживання, та спірним будинком не користується. Позивач особисто не мешкає в цьому будинку з 2003 року. Позивач, [PERSON], який був допитаний у судовому засідання як свідок у відповідності до ст. 184 Цивільного процесуального кодексу України, суду показав, що відповідач не проживає в спірному будинку з 2011 року. Сам позивач не мешкає в цьому будинку з 2010 року. Вважає, що спільне користування цим майном не можливе через їхні відносини. Представник позивачів в судовому засіданні суду пояснила, що домоволодіння по вул.. Мира, 16/1 в с. Боровківка фактично належить чотирьом особам: позивачам та відповідачу у справі, на праві спільної сумісної власності. Позивачі, хоч і не постійно, але користуються цим майном, а відповідач з 2011 року припинив користуватися цим будинком. Зазначене домоволодіння є неподільним, також неможливим є спільне користування цим майном, а саме спільне проживання у ньому позивачів та відповідача. Частка відповідача у майні є незначною, порівняно з часткою позивачів. Окрім того відповідач має інше житло, в якому фактично мешкає, а тому припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та його сімї. На підставі чого є всі підстави для припинення права власності відповідача на його частку у спірному домоволодінні, враховуючи те, що позивачами було внесено на депозитний рахунок суду. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що він дійсно з 2011 року не проживає в спірному будинку, але будинок, в якому він мешкає непридатний для проживання. Його дружина є інвалідом ІІ групи, окрім того в них малолітня дитина. Позивачі бажають продати будинок, а він міг би ним користуватися та сплатити їм компенсацію, проте з ним ніхто про це не розмовляв та про існування спору він дізнався лише в суді. Відповідач хоче залишити будинок собі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши позивачів як свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 21 липня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.13). 1 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано розірвання шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.14). За час шлюбу, 21 липня 2003 року, у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] та члени його сімї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули на праві спільної сумісної власності одноквартирний будинок, який знаходиться за адресою: вул.. Миру, 16/1 в с.Бородаївка, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Згідно зі ст. 370 Цивільного кодекс України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про рівність часток [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спільному майні домоволодінні за адресою: вул.. Миру, 16/1 в с.Бородаївка, оскільки підстав для зміни розміру часток співвласників не встановлено. Отже [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по ? частці спірного домоволодіння. Згідно зі ст..365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як було встановлено судом частка відповідача, [PERSON] становить ? частину домоволодіння, що, на думку суду, є незначною часткою, порівняно з загальною часткою інших співвласників. Згідно з висновком ЧП «Архітектурне бюро «Крамаров тектонік групп» одноквартирний будинок № 16/1 літ. А загальною площею 38,8 кв.м., житловою площею 24 кв.м. фактично є неподільним обєктом з єдиним входом, одним санвузлом, кухнею, виділити в натурі ? частину одноквартирного житлового будинку не можливо (а.с.20-22). Також судом встановлено, що подальше спільне володіння та користування майном не можливе, оскільки між [PERSON] та [PERSON] припинено шлюбні відносини з 2011 року та вони мають напружені стосунки. Відповідач створив нову сімю та має малолітню дитину. Позивачі, [PERSON] та [PERSON] також не підтримують відносини з відповідачем. А тому спільне проживання колишнього подружжя суперечить інтересам не лише позивачів, а і відповідача. Припинення права власності відповідача у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сімї, оскільки як було встановлено в судовому засіданні з 2011 року відповідач із новою сімєю мешкає в окремому будинку, відповідач самостійно визначив своїм місцем проживання інше житло, а тому будь-яких порушень його прав, зокрема права на житло, у звязку з припиненням права власності на частку у спільному майні не встановлено. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачами доведено наявність підстав для припинення права власності відповідача у спільному майні. Окрім того, до початку розгляду справи по суті позивачами було внесено на депозитний рахунок суду 11\~112 грн. 45 коп. (а.с.42), що згідно зі звітом про незалежну оцінку одноквартирного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 21 серпня 2015 року становить вартість ? частини спірного домоволодіння (а.с.23-25). У звязку з чим суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивачів про припинення права власності [PERSON] на його частку у спільному майні, а саме на ? частку домоволодіння по вул.. Миру, 16/1 с. Боровківка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зі сплатою йому компенсації в сумі 11\~112 грн. 45 коп. та визнання за ними права власності на цю частку у рівних частках, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до таких висновків. Під час подання позову до суду позивачами було сплачено судовий зір в розмірі 3654 грн. (а.с.1). Разом з тим судом встановлено, що виходячи із заявлених позовних вимог, які містять дві вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, позивачам необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 731 грн. 40 коп. (243 грн. 80 коп. х3), виходячи із ставок судового збору, визначеному ст.4 Закону України «Про судовий збір» на момент звернення позивачів до суду. Таким чином позивачами було сплачено судовий збір в більшому розмірі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню понесені ними судові витрати в розмірі, що визначений судом. Сума переплаченого судового збору у відповідності до ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню позивачам за їхнім клопотанням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved