Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] 13 лютого 2015 року звернувся до суду з позовом до філії «Лубенський райавтодор» Державного підприємства «Полтавський облавтодор» про відшкодування матеріальних та моральних збитків, заподіяних в результаті ДТП. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2015 року, первісного відповідача у справі філію «Лубенський райавтодор» Державного підприємства «Полтавський облавтодор» замінено на належного позивача ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач указує на те, що 01 грудня 2014 року на 156 кілометрі автодороги Київ-Харків в м. Пирятині Полтавської області водій [PERSON], керуючи трактором ТО-18 «Б» державний номерний знак 10576НО, власником якого є філія «Лубенський райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор», не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечну швидкість руху, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР), що призвело до зіткнення з автомобілем [NUMBER] під його керуванням. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], що установлено постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 31 грудня 2014 року. Відповідно до звіту про визначення матеріального збитку № 102/14 від 19.01.2015 вартість ремонту автомобіля позивача становить 18\~865 гривень 73 коп. Вартість експертних послуг становить 400 гривень. Також у заяві указується, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, втраті сну та виникненні пригніченого стану та ява оцінюється позивачем у 10000 гривень. Таким чином, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві була завдана матеріальна та моральна шкода, яка на даний час не відшкодована та яку він просить стягнути з відповідача. 29 травня 2015 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшло заперечення представник відповідача на дану позовну заяву, відповідно до якої відповідач не визнає позовні вимоги позивача та просить відмовити у їх задоволенні. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Суд уважає, що особисті пояснення представника відповідача в судовому засіданні є необовязковими, справа може бути розглянута у відсутність представника відповідача на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: 01 грудня 2014 року близько 08 год 30 хв на 156 кілометрі автодороги Київ-Харків у районі міста Пирятина Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить позивачу, із трактором ТО-18 «Б» державний номерний знак 10576НО, власником якого є ДП «Полтавській облавтодор», під керуванням водія [PERSON]. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], яким було порушено п.12.1 ПДР, що встановлено постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 31 грудня 2014 року (а.с.12, 13). ФОП експертом - автотоварознавцем [PERSON] 19 січня 2015 року складено Звіт № 102/14 про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля [NUMBER], у результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до якого розмір матеріального збитку на дату оцінки складає 18865 гривень 73 коп. (а.с. 14-18). Крім цього, вартість виконаних робіт (визначення збитків) ФОП експертом- автотоварознавцем [PERSON]П складає 400 гривень (а.с. 34). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Як указано в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК ( 1618-15 ) при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи,стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК ( 1618-15 ). На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Як випливає з приписів ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК), шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме якщо шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як передбачено ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У судовому засіданні встановлено, що пошкодженням автомобіля позивача йому завдана майнова шкода у розмірі 18865 гривень 73 коп, що підтверджується звітом № 102/14 від 19.01.2015 (а.с.14- 26). Представником відповідача в запереченні на позовну заяву вказаний розмір шкоди не оспорюється (а.с.87-89). На думку суду позивачу дійсно ДТП завдана майнова шкода, проте вона підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо водія [PERSON] слідує, що позивач здійснив зупинку свого автомобіля [NUMBER] на автошляху Київ-Харків. Як передбачено п.п. в) п. 27.2 Правил дорожнього руху на автомагістралях і дорогах для автомобілів забороняється зупинка поза спеціальними місцями для стоянки, позначеними дорожніми знаками 5.38 або 6.15. Тобто, зупинивши свій автомобіль поза спеціальною стоянкою, позивач порушив вимоги ПДД. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1193 ЦК якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується. При таких обставинах суд, ураховуючи, що позивач знехтував правилами безпеки, уважає за необхідне зменшити розмір відшкодування майнової шкоди до 60%, що становитиме 11319 грн 43 коп (18860,73 х 68%=11319,43). Згідно приписів ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК право на відшкодування моральної шкоди має особа, яка зазнала душевних страждань у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості. Як передбачено п. 9 постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. Суд приходить до висновку, що в результаті ДТП пошкодженням автомобіля позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, позивача [PERSON], і розмір такої шкоди суд, ураховуючи вимоги розумності та справедливості, визначає у розмірі 3000 грн. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем згідно квитанції №10215825-1 від 13.02.2015 сплачено судовий збір в сумі 292,66 та витрати на правову допомогу 1920 грн (а.с. 1, 144). Тому суд стягує 60% в повернення вказаних витрат, відповідно 175,60 гривень (292,66х60%=175,60) та 1152 гривні (1920х60%=1152).

Outcome: partial