Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просили суд: встановити рівні долі по ј за ними та відповідачами [PERSON] , [PERSON] окремо за кожним у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] приватизована у відповідності з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» на членів родини; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про що ДП «Харківський радіозавод «Протон», згідно розпорядження № 267, 29.04.2003 видано свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстроване в Державному реєстрі права власності. Відповідно до свідоцтва про право власності, ця квартира належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності, разом з тим, не визначено, що дана квартира належить в рівних частках. Квартира розташована на 2 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 40,1 кв.м. Загальна площа квартири 73,3 кв.м. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.05.2018 визначено наступний порядок користування зазначеною квартирою: позивачам у користування виділено кімнату пл. 17,7 кв.м., відповідачам - кімнати пл.13, 3 кв.м. та 10,1 кв.м. У спільному користуванні залишено кухню площею 7,9 кв.м., вбиральню 1,4 кв.м., ванну кімнату 2,9 кв.м., коридор 11,2 кв.м. та 7,8 кв.м., вбудовану шафу 1,1 кв.м. Враховуючи, що між позивачами та відповідачами постійно виникають непорозуміння та сварки, позивачі бажають встановити свою долю у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.04.2019 позовна заява залишена без руху та надано позивачам строк на усунення недоліків. У зв*язку з усуненням недоліків, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.04.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачам надано строк на подання відзиву на позовну заяву. 06.05.2019 відповідачами було отримано копію ухвали про відкриття провадження по справі, а також копію позовної заяви, що підтверджується звороніми поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Проте, у визначений в ухвалі строк, відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надали, будь-яких заяв чи повідомлень до суду не надходило. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29.04.2003. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з роз`яснень постанови Пленум Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вбачається, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Судом встановлено, що частки в квартирі [ADDRESS] , набутої на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 29.04.2003, учасниками спільної сумісної власності не визначено. Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність чотирьом співвласникам без визначення їх часток у праві власності, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/4. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме визначення часток позивачів, оскільки вимоги про визначення частки відповідачів не заявлялася.

Outcome: partial