Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку придбала у [PERSON] . У вищезазначеній квартирі залишилися зареєстрованими відповідачі. Колишній власник [PERSON] до теперішнього часу не виконав своє зобов`язання щодо зняття з реєстраційного обліку до 30.06.2021 року, що передбачено п. 4.2 договору купівлі-продажу квартири. Відповідачі не є членами сім`ї позивача. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Просила визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у заяві просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, до початку розгляду справи надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали. Своїм правом на подачу відзиву не скористались. 05.10.2021 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховою О.О., та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2020 року №231704092. З копії договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2020 року встановлено, що [PERSON] купила спірну квартиру у [PERSON] . Згідно з п. 4.2 договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2020 року [PERSON] зобов`язався знятися з реєстрації до 30.06.2021 року. Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 10.06.2021 року №11726 за адресою: [ADDRESS] , станом на 10.06.2021 року зареєстровані: [PERSON] , 1969 року народження, [PERSON] , 1970 року народження. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встанолвено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами родини позивача [PERSON] , вони не проживають у спірній квартирі, у відповідачів відсутні будь-які договірні відносини з новим власником спірної квартири щодо права користування нею. Відповідач [PERSON] мав право користування спірною квартирою, оскільки був її власником, а право користування спірною квартирою відповідача [PERSON] було похідним від права колишнього власника [PERSON] , який продав спірну квартиру позивачу та не виконав свій обов`язок, передбачений п. 4.2 договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2020 року. Таким чином, реєстрація відповідачів за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14, від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та приписами ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням визнання відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору у сумі 908 грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% у сумі 454 грн. з кожного, у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved