Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

[INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на майно до складу якого, серед іншого, входить квартира [ADDRESS] . За свого життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла вказану квартиру позивачу по справі [PERSON] .. Позивач спадщину після смерті своєї баби прийняла та звернулася до нотаріальної контори у встановленому законом порядку із наміром належним чином оформити свої спадкові права на підставі чого нотаріусом було заведено спадкову справу. Однак належним чином оформити свої спадкові права позивач не має можливості, оскільки при зверненні до державного нотаріуса Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. позивачу було повідомлено, що видати свідоцтво про право власності за заповітом на квартиру неможливо, оскільки крім позивача заяву про прийняття спадщини подав також син спадкодавця - [PERSON] . За таких обставин нотаріус винесла постанову від 20.06.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії в якій вказала, що позивач має право лише на 1/2 частку спадщини. [PERSON] вважає свої права порушеними та заперечує право [PERSON] на 1/2 частину спадкового майна, вважаючи себе єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON] , який був складений 24.12.2009 року, а тому, з метою захисту своїх прав, звернулася до суду із даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, однак надала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача - Золотоніської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника міської ради, вирішення позовних вимог поклали на розсуд суду. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 27.01.2017 року) [PERSON] померла [INFO] , про що Золотоніським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області складено відповідний актовий запис за № 43. Нормами ч. 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається із заповіту [PERSON] від 14.12.2009 року, що посвідчений державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Компанієць О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №3682, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом. Належнсть вказаної квартири [PERSON] стверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.07.1997 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за №24744741 від 10.12.2009 року, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з копії спадкової справи за №13/2017, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа. Підставою для її заведення була подана заява від 06.02.2017 року про прийняття спадщини від позивача [PERSON] та сина [PERSON] , [PERSON] від 19.07.2017 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.06.2019 року державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що вона має право лише на 1/2 частку спадщини. Позивач категорично заперечує таку позицію нотаріуса вказуючи про те, що спадкоємці за законом мають право на обов`язкову частку лише за умови, що це є повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, однак [PERSON] народився [INFO] , а тому не може бути пенсіонером за віком. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Із копії вказаної вище спадкової справи вбачається, що [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] та надав відповідну довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією із якої вбачається, що він має інвалідність ІІІ групи з 20.06.2017 року. Отже, Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Але, якщо інші спадкоємці заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку, то вони вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 в аспекті конституційного звернення щодо положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині дійшов висновку, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Однак на день відкриття спадщини після померлої, [PERSON] не був в установленому законом порядку визнаний інвалідом, що підтверджується актом огляду МСЕК, відповідно до якої останньому вже після смерті матері, а саме 20.06.2017 року було встановлено інвалідність третьої групи. Відтак на день відкриття спадщини після померлої [PERSON] не був в установленому законом порядку визнаний інвалідом, а тому і не набув відповідних прав передбачених ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Окрім того, в ході розгляду матеріалів справи в суді позивачем було надано до суду свідоцтво про смерть [PERSON] , відповідно до якого останній помер [INFO] , про що 20.02.2018 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зроблено відповідний актовий запис за №517. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії та за правом представлення, від прийняття обов`язкової частки у спадщині не можна відмовитись на користь іншої особи. 04 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу №450/328/15-ц та встановив, що право на обов`язкову частку у спадщині не входить до складу спадщини (спадкова маса) і не може бути передано спадкоємцеві в порядку спадкування (спадкова трансмісія). В даному рішенні Верховний Суд наголошує, що спадщина у вигляді нерухомого майна, яка відкрилась на користь спадкоємця із обов`язковою часткою, не переходить до нього автоматично. Нерухоме майно, право власності на яке не виникло у спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, якщо не була проведена його державна реєстрація. Тобто, до складу спадкової маси включається не обов`язкова частка як така, а конкретне майно, право власності на яке належало спадкодавцю відповідно до розміру цієї частки. Обов`язкова частка не входить до складу спадщини, спадкуванню підлягає саме майно, що належало спадкодавцю згідно закону. Стаття 1276 ЦК України визначає сутність спадкової трансмісії, а саме: якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на інші речові права на нерухомі речі, зокрема, спадкове майно, підлягає державній реєстрації. Отже, право власності у набувача на таке майно виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень глави 89 ЦК України, якою визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] на момент відкриття спадщини не мав прав, передбачених ст. 1241 ЦК України, лише звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та фактично свої спадкові права не оформив та належним чином не зареєстрував, тому позивач має право на спадкування визначеної у заповіті [PERSON] квартири у повному обсязі, та у зв`язку із чим спадкоємці [PERSON] не встановлювалися та до участі у справі не залучалися. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті своєї баби, та має право на спадкування зазначеної квартири у повному обсязі, а тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved