Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

[PERSON], 29.10.2018 року, посилаючись на положення ст.ст.120, 123 ЦК УРСР, ст.ст.328, 392, 1216, 1218 ЦК України, звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить суд встановити факт родинних відносин між нею, як дочкою і померлим [INFO] [PERSON], як батьком, та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], в тому числі на 3/10 частини домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька - [PERSON] та на 1/5 частину, як за колишнім членом колгоспного двору. Позов обґрунтовується наступним. Згідно по господарських книг Анисівської сільської ради Чернігівського району, спірний будинок відносився до суспільної групи господарств «колгоспний двір» і станом на 15.04.1991 роки в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а отже вони були співвласниками даного домоволодіння і мали право кожний по 1/5 його частин. [PERSON] померла у підлітковому віці, і її спадщину, в порядку ст.549 ЦК УРСР, прийняли батьки в рівних частинах шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Проте, у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору, померлого [PERSON], що не дає можливості позивачу реалізувати своє право власності на домоволодіння, у тому числі і в порядку спадкування. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом до майна [PERSON], звернулась до нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, а дружина спадкодавця [PERSON] та син [PERSON] відмовились від спадщини батька на користь [PERSON], подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. Крім того, позивач не може документально підтвердити факт перебування у родинних відносинах з померлим спадкодавцем, оскільки допущено помилку при перекладі прізвища з російської на українську мову: [PERSON]-[PERSON]. Ухвалою судді від 31 жовтня 2018 року відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання, яке на підставі ухвали суду від 29.11.2018 року відкладено за клопотанням представника позивача. 29 грудня 2018 року суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті, про що постановлено ухвалу. У судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, збільшені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. (а.с.70) Відповідачі [PERSON] та [PERSON], у судове засідання не з'явились, завчасно подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. (а.с.74, 75) Визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно роз'яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Дослідженням свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 62 років у с. Анисів Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.10) Свідоцтво про народження серії [NUMBER] та копія запису акта про народження №567 від 4.06.1981 року свідчить, що (ПІБ російською мовою) [PERSON] народилась [INFO] і її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с.61) Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00021299975 від 26.10.2018 року засвідчує, що [PERSON] 23.01.1999 року уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище «[PERSON]». (а.с.12) Окрім того, родинні відносини між померлим [PERSON] та [PERSON], як батьком та дочкою, об'єктивно підтверджуються письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.72, 73) З наведеного виходить, що розбіжності у написанні дошлюбного прізвища позивача з прізвищем її батька «[PERSON] - [PERSON]» обумовлене змінами у правописі при перекладі прізвища з російської мови на державну - українську мову. Провівши аналіз вищевказаних документів у їх сукупності, зіставивши їх дані з письмовими поясненнями свідків, суд дійшов однозначного висновку, що померлий [PERSON] є батьком [PERSON] Відповідно до довідки виконкому Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №796 від 03.10.2018 року, у будинку [ADDRESS], станом на 15.04.1991 року, були зареєстровані та проживали (прізвища, ім'я, по-батькові російською мовою): [PERSON] - власник колгоспного двору, [PERSON] - доужина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. (а.с.15) Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, ураховуючи установлені судом обставини справи, станом на 15.04.1991 року, голова колгоспного двору і його член, мали право кожний на 1/5 частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчить свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів №243 від 14.09.1990 р., [PERSON] (російською мовою) є єдиним власником домоволодіння у [ADDRESS], як голова колгоспного двору. (а.с.14) Висновок спеціаліста №С-865 від 23.10.2018 року свідчить, що дійсна вартість домоволодіння по [ADDRESS] становить 74020 грн. (а.с.18-21) З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що (ПІБ російською мовою) [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1978 року. (а.с.35) За час шлюбу у подружжя «[PERSON]» (ПІБ російською мовою) народилось троє дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER]. (а.с.11, 36, 48) Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] свідчить, що (ПІБ російською мовою) [PERSON] померла [INFO] у віці 12 років у м. Чернігові. (а.с.16) Згідно довідки виконавчого комітету Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №872 від 22.10.2018 року, станом на день смерті [INFO], [PERSON] (ПІБ мовою оригіналу) була зареєстрована та проживала по [ADDRESS], і разом з нею зареєстроване місце проживання мали: (ПІБ мовою оригіналу) [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, [PERSON] - сестра, [PERSON] - брат. (а.с.17) Отже, ураховуючи положення ст.529 ЦК УРСР, які діяли на момент смерті [PERSON], спадкоємцями за законом до майна померлої були її батьки [PERSON] та [PERSON] Так як [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті своєї дочки в силу приписів ст.549 ЦК УРСР, то відповідно вони стали фактичними власниками 3/10 частин домоволодіння по вулиці Нова,24 у с. Анисів, кожний. У свою чергу позивач по справі та [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення якого діяли на момент відкриття спадщини. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як убачається з копії спадкової справи №116/2018 [PERSON] прийняла спадщину після померлого батька [PERSON], подавши 17.07.2018 року відповідну заяву до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В., а дружина спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] відмовились від прийняття спадщини за законом, подавши відповідні заяви. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на права на земельну частку (пай) в КСГП ім. А.С. Герасименка. (а.с.31-40) Згідно постанови приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №1445/02-31 від 22.10.2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на майно, в якому б була визначена частка житлового будинку, належна особисто спадкодавцю. (а.с.13) Підсумовуючи вище викладене, суд, ураховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на 3/10 частини спірного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом та на 1/5 частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. На підставі викладеного,

Outcome: approved