Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа [PERSON] про визнання недійсними генеральної кредитної угоди №23 від 09.09.2004 року, кредитного договору №014/02/3-1392-06 від 12.09.2006 року, кредитного договору №014/07/1-152-07 від 16.02.2007 року, укладених між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], договору іпотеки №014/02/3-76/1-04 від 09.09.2004 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], договору іпотеки №014/07/1-152/1-07 від 16.02.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що 09.09.2004 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції та [PERSON] укладено генеральну кредитну угоду № 23. Також, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 12.09.2006 року укладено кредитний договір №014/02/3-1392-06, на підставі якого позичальнику надано кредит у сумі 230 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних та 16.02.2007 року між цими ж сторонами укладено кредитний договір №014/07/1-152-07, на підставі якого позичальнику надано кредит у сумі 120 000,0 доларів США зі сплатою 14% річних. [PERSON] мешкає однією родиною з чоловіком [PERSON], веде спільне господарство, має спільний бюджет, разом виховують дітей. На укладання генеральної кредитної угоди та кредитних договорів її згоди ані в усній, ані в письмовій формі не було. Позивачі вважають, що зазначені договори, укладені чоловіком [PERSON] без згоди останньої, порушують її законні права та інтереси, є укладеними всупереч вимогам закону та підлягають визнанню недійсними з наступних підстав. Щодо визнання недійсними договорів іпотеки №014/02/3-76/1-04 від 09.09.2004 року та №014/07/1-152/1-07 від 16.02.2007 року, укладених на забезпечення виконання зобов'язання за генеральною кредитною угодою №23 від 09.09.2004 року, кредитного договору №014/02/3-1392-06 від 12.09.2006 року, та кредитного договору №014/07/1-152-07 від 16.02.2007 року, позивачі зазначають, що у відповідності до приписів ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Позивачі в обґрунтування позовних вимог посилаються на положення ст.ст. 2013, 215, 216,548 Цивільного Кодексу України, ст. 65 Сімейного Кодексу України. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав суд заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, проти задоволення позову заперечував, підтримую доводи, викладені у раніше поданих письмових запереченнях на позовну заяву. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні в задоволенні позовної заяви про визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсними в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 09.09.2004 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції та [PERSON] укладено генеральну кредитну угоду №23. 12.09.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/02/3-1392-06. На підставі кредитного договору позичальнику надано кредит у сумі 230 000,00 доларів США для використання на споживчі цілі та придбання обладнання зі сплатою 14% річних. 16.02.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/07/1-152-07, на підставі якого позичальнику надано кредит у сумі 120 000,0 доларів США для придбання обладнання зі сплатою 14% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за генеральною кредитною угодою №23 від 09.09.2004 року, в тому числі укладеного в її рамках кредитного договору №014/02/3-1392-06 від 12.09.2006 року укладено договір іпотеки №014/02/3-76/1-04 від 09.09.2004 року між Банком та [PERSON] В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/07/1-152-07 від 16.02.2007 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки №014/07/1-152/1-07 від 16.02.2007 року. Кредитні кошти за договором кредиту №014/02/3-1392-06 від 12.09.2006 року, відповідно до акту перевірки цільового використання кредитних коштів від 27.12.2006 року, отриманих [PERSON], використані останнім наступних чином: · 430 000,00 гривень для придбання пресу шнекового та обрушуючої машини (2 шт.) за договором №20/9-0 від 20.09.2006 року; · 332 272,00 гривень для придбання комплекту «Норій» для подачі соняшника, фільтру для очистки масла, електрожаровні, ємкості для зберігання масла, що підтверджується видатковою накладною №РН-122505 від 25.12.2006 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру; · 83 250,00 доларів США - погашення 2-х діючих кредитів в ХОД АТ «Райффайзен Банк Аваль». · Кредитні кошти за договором кредиту №014/07/1-152-07 від 16.02.2007 року, відповідно до акту перевірки цільового використання кредитних коштів від 29.03.2007 року, отриманих [PERSON], використані останнім для придбання машини по очистці соняшника, комплекту насосів та трубопроводів для очистки масла, пресу вторинного віджиму, прийомного бункеру для вивантаження соняшника, комплекту транспортерів на загальну суму 609 000,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною №РН-280304 від 28.03.2007 року та квитанціями до прибуткових касових ордерів. Актами перевірки цільового використання кредитних коштів підтверджено, що отримані кредитні кошти були використані позичальником [PERSON] для погашення заборгованості за діючими кредитами та придбання обладнання, що використовується в масло переробній промисловості. Також судом встановлено, що відповідно до довідки Харківського обласного управління статистики, виданої 06.09.2002 року, [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) 15.07.1999 року зареєстрований Харківською районною державною адміністрацією (рішення №Ф0020786) як суб'єкт підприємницької діяльності, серед видів діяльності (ЗКГНГ) якого є масло-жирова промисловість без виробництва мило миючих засобів та видів діяльності (КВЕД) є виробництво неочищеної олії та жирів. За таких обставин суд доходить висновку, що кредитні кошти отримані позичальником [PERSON] для придбання обладнання, що використовується у підприємницькій діяльності, яка відповідає зареєстрованим видам діяльності суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] Отримання коштів за кредитними договорами та використання придбаного за ці кошти обладнання не пов'язане з задоволенням потреб сім'ї, а пов'язане з задоволенням потреб, що виникають виключно при здійсненні підприємницької діяльності суб'єкта підприємництва. У відповідності до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, отримання кредитних коштів позичальником пов'язане зі здійсненням ним підприємницької діяльності, а отримані кошти останній мав намір використати та використав їх саме для її ведення, тим самим, взявши всі ризики, пов'язані як з отриманням кредитів так і з веденням підприємництва виключно на себе. У відповідності до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, укладені між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] кредитні договори не створили прав та обов'язків для другого з подружжя ([PERSON]), оскільки кредитні договори були укладені у зв'язку з веденням [PERSON] підприємницької діяльності, а отримані кошти були використані для придбання обладнання, що забезпечує ведення такої діяльності, а отже права і обов'язки за кредитними договорами виникли лише у підприємця, що отримав кредит. Ст. 65 Сімейного кодексу України визначено порядок розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто положення зазначеної статті регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя і не стосуються права одного з подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у користування грошових коштів. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи зі змісту зазначеної норми, предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа. У розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитом є надання кошів у позику, що є одним з видів фінансової послуги. Такого ж висновку дійшов Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначивши у п. 25 Постанови Пленуму №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів». З огляду на викладене вище суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа [PERSON] про визнання недійсними генеральної кредитної угоди №23 від 09.09.2004 року, кредитного договору №014/02/3-1392-06 від 12.09.2006 року, кредитного договору №014/07/1-152-07 від 16.02.2007 року, укладених між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] При вирішенні питання про задоволення позовних вимог про визнання недійсними договору іпотеки №014/02/3-76/1-04 від 09.09.2004 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та договору іпотеки №014/07/1-152/1-07 від 16.02.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] суд виходить з того, що позивачі просять визнати зазначені договори іпотеки недійсними у зв'язку з можливим визнанням недійсності генеральної кредитної угоди та кредитних договорів, які вони забезпечують, не зазначаючи будь-яких інших підстав, які можуть вплинути на прийняття рішення в частині цих вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Приймаючи до уваги, дійсність основних зобов'язань та відсутність підстав для визнання договорів іпотеки недійсними суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Outcome: dismissed