Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] 25.01.2017 р. звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля», відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час виконання трудових обов,язків на шахті «1/3 Новогродівська», яка є відокремленим підрозділом ДП «Селидіввугілля», 16.04.2002 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, що він отримав трудове каліцтво, за результатами якого складено акт за формою Н1 від 18.04.2002 року. Висновком МСЕК від 24.04.2003 року первинно йому встановлено 15 відсотків стійкої втрати працездатності. Внаслідок отриманої травми він тривалий час знаходився на лікуванні, що порушило його особисті немайнові права, у зв,язку з чим переніс моральні страждання. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно у рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 15000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» [PERSON] та представник відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно копії акту № 12 від 18.04.2002 р. за формою Н 1 з позивачем 16.04.2002 року на ДВАТ «шахта 1/3 Новогродівська» стався нещасний випадок. Комісія дійшла до висновку, що причинами нещасного випадку є залучення до роботи працівників не за професією; порушення паспорту кріплення, а саме: знаходження потерпілого у небезпечній зоні, особиста необережність потерпілого. (а.с. 10-11) Згідно копії довідки Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії серії ДОН-04 № 070271 [PERSON] встановлено первинно у зв,язку з трудовим каліцтвом ступінь втрати професійної працездатності 15 відсотків з 24.04.2003 року. (а. с. 12) Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (стаття 3 Закону № 1105-XIV). Відповідно до статті 1 Закону України № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що завданням страхуванням від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. Згідно ч. 3 ст. 28 вказаного Закону (в редакції Закону від 17.02.2002 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ч. 3 статті 34 Закону України № 1105- XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 03.04.2003 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Суд вважає неспроможними ствердження представника відповідача [PERSON] з приводу того, що позивач не вправі вимагати відшкодування моральної шкоди з Фонду, оскільки звернувся до суду в квітні 2017 року, коли є чинними норми ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» виходячи з наступного. З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Згідно із ч.8 ст. 36 зазначеного Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Разом з цим, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 р., зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини і громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність особи. При вирішенні питання про право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги статей 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, чинними на час настання нещасного випадку, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Оскільки втрату працездатності [PERSON], згідно висновку МСЕК вперше встановлено з 24.04.2003 року, право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло до набрання чинності як Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про Державний бюджет України на 2007», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області, оскільки стійку втрату працездатності у зв,язку з травмою на виробництві йому було встановлено вперше 24.04.2003 р., тобто під час дії законодавчих актів, які надавали йому таке право. Позовні вимоги позивача щодо солідарного стягнення моральної шкоди з ДП «Селидіввугілля» не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 30 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов \~висновку, що стійка втрата працездатності позивача у розмірі 15 відсотків внаслідок каліцтва, встановлена йому довідкою Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії № 4 серії 2/18АВ № 070271 від 24.04.2003 року, змушувала його докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через \~відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що \~моральну шкоду позивачеві дійсно було заподіяно. \~ \~ \~ \~ \~ З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~ Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. \~ Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров'я позивача, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача та позбавлення можливості їх реалізації, внаслідок травми ступні правої ноги, важкість змушених змін у його життєвих зв'язках та враховує вимоги розумності і справедливості. Таким чином, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 4500 грн., який повинен бути стягнуто з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області на користь [PERSON], є достатнім для відшкодування завданої йому моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити у зв,язку з їх необґрунтованістю. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення ст. ст. 79, 88 ЦПК України. Оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, та відповідача звільнено від сплати судового збору, згідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial