Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] , [INFO] звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 24.12.2015 у Повітненській сільській раді Городоцького району Львівської області, актовий запис № 18, у шлюбі мають дитину [PERSON] , [INFO] , що спільне життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сімейні цінності, постійні побутові конфлікти та сварки, під час яких взаємно ображали один одного, як наслідок тривало проживають окремо, стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до відповідача почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 05.02.2020 провадження у справі відкрито. Позивачка в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, пояснила, що 01.03.2019 після чергового конфлікту з відповідачем, разом з сином повернулася проживати у будинок до батьків, з цього часу сімейні стосунки з чоловіком не підтримують та не ведуть спільного господарства, що причиною розпаду сім`ї є постійні сварки, окрім цього вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити її інтересам, наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечує можливість примирення. Просить позов задовольнити. Відповідач у суді позов визнав, розірванню шлюбу, не заперечує. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень сторін в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 24.12.2015 шлюб у Повітненській сільській раді Городоцького району Львівської області, актовий запис № 18, у шлюбі мають дитину [PERSON] , [INFO] , сторони з березня 2019 року разом не проживають, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, причина розпаду сім`ї - різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у суді настоює на розірванні шлюбу з відповідачем, покликаючись на те, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з останнім, шлюбні відносини між ними погіршилися, що призвело до їх фактичного припинення, в т.ч. і припинення ведення спільного господарства та сумісного проживання, що вона втратила до відповідача почуття любові, а їхня сім`я існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити її інтересам. Відповідач у суді позов визнав. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд доходить висновку, що вжиття будь-яких заходів для примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним, що подальше спільне життя, збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим та суперечитиме інтересам позивачки і моральним засадам суспільства, що має важливе значення, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, а отже, шлюб носить формальний характер. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх малолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved