Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

[PERSON], від імені та в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві посилається на те, що 28.05.2006 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 43, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від даного шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яка проживає разом з нею. Зазначає, що шлюбні відносини між ними припинені два роки тому. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Вказує, що причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є відсутність сімейних стосунків, сварки, суперечки, непорозуміння, втрата поваги між ними та довіри. Вважає, що немає сенсу підтримувати шлюб, який існує тільки формально, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Зауважує, що підстави, які б перешкоджали зверненню до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, зокрема, таких як вагітність або недосягнення дитиною одного року, відсутні. Спору про поділ майна немає. Відновлювати дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу не бажає. Зазначає, що неповнолітня донька [PERSON] після розірвання шлюбу залишається проживати разом з нею за спільною домовленістю з відповідачем, при цьому, батько має можливість вільно користуватися правом на особисте виховання дитини та спілкування з донькою. Позивач просить задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Позивач просить розгляд даної справи проводити за місцем її реєстрації, оскільки вона не має можливості їздити у Свалявський районний суд Закарпатської області на судові засідання, так як на її утриманні перебуває неповнолітня донька. Відповідно до заяв сусідів [PERSON] та [PERSON] її донька проживає разом з нею за місцем її реєстрації, перебуває на її повному утриманні та піклуванні. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом за № 43. Ухвалою судді від 12.06.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Ухвалою суду від 04.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з'явилася, при цьому її представник подав до суду клопотання від 04.12.2018 року, згідно з яким просить розглянути справу за відсутності позивача та її представника, зазначивши, що позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив протягом строку, встановленого судом відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2006 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 43, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 28.05.2006 року. У сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.11.2006 року, яка зареєстрована разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 12.04.2018 року за № 1046, виданою ТОВ «Управління житлом». Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved