Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON](далі - позивач) звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «ОТП Банк» (далі - відповідач) про визнання кредитного договору недійсним, при цьому пояснивши наступне. 12.08.2013р. між ПАТ «ОТП Банк» як кредитором та [PERSON] як позичальником було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2005181076, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати кредит на споживчі цілі, а [PERSON] повернути кошти кредиту у сумі 15000,0 грн. до 12.08.2016р. із сплатою процентів за ставкою 0,01%. Разом з цим позивач зазначив, що в наслідок отриманої травми голови він згідно довідки МСЕК має другу групу інвалідності, у зв'язку з чим він не усвідомив в повній мірі всіх об'єктивних наслідків підписання кредитного договору. Крім того позивач зазначив, що уклав вищезазначений кредитний договір на прохання свого роботодавця ФОП [PERSON], з метою уникнення непорозумінь з останнім. У зв'язку із наведеним позивач вважає, що уклав оспорюваний кредитний договір у момент коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для себе умовах. На підставі викладеного позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір № 2005181076 укладений 12.08.2013р. із відповідачем. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні, якою позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, не забезпечив явку свого представника у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомив суд. Разом з цим відповідачем було надано письмові пояснення, якими останній позов не визнав та просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю. При цьому відповідачем було зазначено, що Договір про надання споживчого кредиту № 2005181076 відповідає вимогам закону і його умови є справедливими, а позивача не було визнано рішенням суду недієздатним чи обмежено дієздатним, останнім не доведено існування для нього тяжких обставин. Врахувавши письмові пояснення сторін викладені у позові та запереченні на позовну заяву, з'ясувавши обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити у задоволені позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.08.2013р. між ПАТ «ОТП Банк» як кредитором та [PERSON] як позичальником було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2005181076, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати кредит на споживчі цілі, а [PERSON] повернути кошти кредиту у сумі 15000,0 грн. до 12.08.2016р. із сплатою процентів за ставкою 0,01%. Разом з цим довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ за № 142973 від 16.05.2-13р. було встановлено із причин загального захворювання позивачу другу групу інвалідності на строк до червня 2014р. В свою чергу суд зазначає, що із довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ за № 142973 від 16.05.2-13р. не вбачається наявність у позивача психічного розладу, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому положеннями ч. 1 і 4 ст. 36 ЦК України визначено, що суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Проте позивачем не надано суду та в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, щодо обмеження цивільної дієздатності позивача або визнання його недієздатним. Крім того суд зазначає, що відповідно до ст. 233 ЦК України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. При цьому, потерпілий, який оскаржує правочин, повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він взагалі або на зазначених умовах не уклав би правочин (лист Верховного Суду України «Узагальнення практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008р.). Однак позивачем не надано докази перебування у трудових відносинах із ФОП [PERSON], а також впливу останнього на позивача з метою укладення Договір про надання споживчого кредиту № 2005181076. Крім того позивачем не зазначено які положення оскаржуваного правочину є несправедливим, невигідними по відношенню до нього як споживача, в чому наведене полягає для позивача. В свою чергу згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України унормовано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим згідно вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені позову повністю.

Outcome: dismissed