Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

[PERSON] 24.09.2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га, призначення -для будівництва і обслуговування житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог він зазначив, що його батько [PERSON] , 1949 року народження, помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Гаражою Н.П. 26.11.2009 року. На час відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були тільки діти спадкодавця: позивач та його рідний брат [PERSON] . Їх мати та дружина спадкодавця [PERSON] померла раніше свого чоловіка - [INFO] . Після смерті батька спадщину прийняв тільки позивач, а його брат [PERSON] відмовився від спадщини на його користь. В подальшому позивачем були оформлені спадкові права на нерухоме майно- житловий будинок літ. «А-2», загальною площею 102,50 кв.м, житловою площею 55,70 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, [ADDRESS] . В даний час позивач вирішив зайнятися питанням оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний йому на праві власності житловий будинок, але як з`ясувалось, земельна ділянка, площею 0,10 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] була приватизована ще попереднім власником вищевказаного житлового будинку [PERSON] , та належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 25-19-52998, виданого Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області 12.03.1998 року. 24 вересня 2007 року [PERSON] продав вказану земельну ділянку [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Гаражою Н.П. Вказані обставини слугували підставою для отримання [PERSON] . Державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку, однак, такого акту [PERSON] так і не одержав, своє право власності на земельну ділянку належним чином не зареєстрував. Ще перед придбанням (купівлею) 26.11.2009 року батьком позивача - [PERSON] вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, між майбутнім продавцем нерухомого майна [PERSON] та братом позивача - [PERSON] (оскільки батько позивача [PERSON] на той час проживав у м. Красний Луч Луганської області та не міг невідкладно прибути до м. Харкова) 14.11.2009 року було укладено Попередній договір до договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Гаражою Н.П. Відповідно до п. 4 вказаного Попереднього договору сторонами цього договору було визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 26.11.2009 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки має бути укладений та нотаріально посвідчений протягом 15 днів з моменту одержання продавцем Державного акту на право власності на земельну ділянку; сума договорів купівлі-продажу нерухомого майна має становити 426 400,00 гривень, що на той час було еквівалентно 52 000,00 доларів США, із них сума продажу житлового будинку з надвірними будівлями становить 401 800,00 гривень, що було еквівалентно 49 000,00 доларів США, а земельної ділянки 24 600,00 гривень, що було еквівалентно 3 000,00 доларів США. Як вбачається з тексту договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , в п. 2.1 цього Договору зазначено, що продаж нерухомого майна вчинено за суму 428 000,00 гривень, що є еквівалентом 52 000,00 доларів США, яку продавець [PERSON] повністю одержав від покупця [PERSON] ще до підписання та нотаріального посвідчення цього договору. Тобто, при укладенні і посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку його батьком [PERSON] була виплачена продавцю [PERSON] грошова сума за придбання як житлового будинку, так і земельної ділянки за вказаною адресою, яка була визначена в Попередньому договорі від 14.11.2009 року. Окрім цього, в п. 1.4 Договору купівлі-продажу житлового будинку є посилання на те, що продаж земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, буде здійснено протягом десяти днів з моменту отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку та його реєстрації. Такі обставини підтверджуються договором купівлі-продажу житлового будинку від 26.11.2009 року. Однак, до цього часу продавець вказаного нерухомого майна [PERSON] Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку так і не отримав, іншим чином з урахуванням зміни законодавства право власності на земельну ділянку він також не зареєстрував, що унеможливлює укладення та посвідчення з ним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Спроби знайти [PERSON] , з метою вирішення питання оформлення права власності на спірне майно мирним шляхом, виявилися безрезультатними. Позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на зазначену земельну ділянку з підстав відсутності документів, що стверджують факт наявності права власності та його державної реєстрації на земельну ділянку, і існування такого стану речей порушує його права, як власника житлового будинку, що має право володіти земельною ділянкою, на якій такий житловий будинок розташований, так як вважає, що в силу приписів ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України разом з переходом права власності на будинок до нього перейшло і право власності на земельну ділянку. За таких обставин він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження і призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 21.10.2020 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 10.12.2020 року підготовче провадження у справі було закрите і справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник - адвокат Скробот В.А., яка діє на підставі договору про надання проводової допомоги б/н від 24 вересня 2020 року, в судове засідання не з`явились, остання надала до суду заяву, в якій позов підтримала і просила розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав і просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку. Судом встановлено, що [PERSON] , 1949 року народження, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції 04.05.2016 року. На час відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] , дружина спадкодавця - [PERSON] померла [INFO] . Зазначене підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] (серія [NUMBER] , виданого 02.06.1980 р. Іванівською селищною радою Чуднівського району Житомирської області) та [PERSON] (серія [NUMBER] , виданого Іванівською селищною радою Чуднівського району Житомирської області 13.09.1977 р.), свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 04.06.2015 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 30.07.1976 року Міським відділом ЗАГС м. Красний Луч Ворошиловоградської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. 26.11.2009 року, реєстр № 4384; право власності було зареєстровано КП «ХРБТІ» 16.12.2009 року, номер запису: 8539, в книзі: 56, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24813952 від 16.12.2009 року, реєстраційний номер нерухомого майна - 19035541. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 640/2016 заяву до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області про прийняття спадщини після померлого [PERSON] у встановлений строк 15.07.2016 року подав його син [PERSON] , а інший син [PERSON] 15.07.2016 року подав заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого батька. Свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний будинок було видане 22.11.2016 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л.М. [PERSON] і зареєстровано в Спадковому реєстрі, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом серії НБА 866080 і копія Витягу про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину в Спадковому реєстрі № витягу 45869115 від 22.11.2016 р. Також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73585633 від 22.11.2016 року підтверджується реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , за [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою Харківською районною держаною нотаріальною конторою Харківської області 07 травня 2020 року за №1215/02-31, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності документів, що підтверджують факт наявності права власності та його державної реєстрації на земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, площею 0,10 га, цільове призначення- для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , була приватизована [PERSON] , та належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 25-19-52998, виданого Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області 12.03.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 959, що підтверджується копією такого Державного акту на право приватної власності на землю. 24 вересня 2007 року [PERSON] продав вказану земельну ділянку [PERSON] (договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., за реєстром № 5311, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 24.09.2007 року за № 2369315, згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів за №5863582 від 25.04.2008). 14.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір до договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Гаражою Н.П., реєстр № 4184. Відповідно до п. 4 вказаного Попереднього договору сторонами цього договору було визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 26.11.2009 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки має бути укладений та нотаріально посвідчений протягом 15 днів з моменту одержання продавцем Державного акту на право власності на земельну ділянку; сума договорів купівлі-продажу нерухомого майна має становити 426 400,00 гривень, що на той час було еквівалентно 52 000,00 доларів США, із них сума продажу житлового будинку з надвірними будівлями становить 401 800,00 гривень, що було еквівалентно 49 000,00 доларів США, а земельної ділянки 24 600,00 гривень, що було еквівалентно 3 000,00 доларів США. Відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Гаражою Н.П. 26.11.2009 року, продаж нерухомого майна вчинено за суму 426 400,00 гривень, що є еквівалентом 52 000,00 доларів США, яку продавець [PERSON] повністю одержав від покупця [PERSON] ще до підписання та нотаріального посвідчення цього договору. В п. 1.4 Договору купівлі-продажу житлового будинку зазначено, що продаж земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, буде здійснено протягом десяти днів з моменту отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку та його реєстрації. Отже, як вбачається із вказаних документів, [PERSON] , отримавши оговорені грошові кошти як за будинок, так і земельну ділянку, в повному обсязі, не виконав умови, визначені в Договорі купівлі-продажу від 26.11.2009 року, не отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, іншим чином з урахуванням зміни законодавства право власності на земельну ділянку він також не зареєстрував, що зробило неможливим укладення та посвідчення з ним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Позивач вважає, що він має право володіти земельною ділянкою, на якій розташований належний йому житловий будинок, оскільки разом з переходом права власності на будинок до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, яка фактично належала його батьку [PERSON] . Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд вважає наступне. У відповідності до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст.1268, статей 1296-1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічні положення закріплені і в ч. 1 ст. 120 ЗК України, де зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Крім того, в п/п. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 (зі змінами, внесеними Постановою Верховного Суду України з 19.03.2010 року № 2) зазначено про те, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст.377 ЦК і ст. 120 ЗК в редакції Закону України від 05.11.2009 р. № 1702-VІ. Зазначені правові норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій він розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який, хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018, справа №910/18560/16). Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд приймає до уваги, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька у встановлений законом строк на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , спірна земельна ділянка площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою перебувала фактично у власності його батька з 2009 року, за яку останній сплатив грошові кошти під час купівлі житлового будинку, але право власності на яку не було оформлено з незалежних від нього причин, а також враховуючи, неможливість позивачем іншим шляхом оформити свої права на зазначене нерухоме майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved