Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 17 червня 2021 року звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу. Заявник у своїй заяві посилається на те, що він, [PERSON] , народився [INFO] у с. Дунів Заліщицького району Тернопільської області. Проте, в свідоцтві про його народження було помилково вказано прізвище « [PERSON] ». У 1976 році він вступив до Одеського гідрометеорологічного інституту та закінчив його у 1981 році, про що отримав Диплом Серії ЖВ-1 № 086698; але зазначений диплом також був виданий йому на прізвище « [PERSON] ». Після закінчення ВНЗ він пішов до армії й у 1984 році йому видали військовий квиток [NUMBER] , проте також на прізвище « [PERSON] » - російською мовою. У 1991 році він проходив навчання за спеціальністю «водолаз», про що йому видали відповідне свідоцтво № [NUMBER] від 16 листопада 1991 року вже на прізвище « [PERSON] » - російською мовою. У 1993 році у зв`язку зі втратою трудової книжки ППКП «Поділля» йому була видана нова трудова книжка від 01 серпня 1993 року Серія [NUMBER] , де прізвище, ім`я по батькові - [PERSON] (прізвище російською мовою). Згодом він отримав паспорт громадянина України, де його зазначено як [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14 листопада 2005 року. \~ \~ \~ \~ Таким чином, в його документах існують певні невідповідності в частині прізвища, а саме: в паспорті громадянина України та трудовій книжці вказане прізвище - « [PERSON] », а в дипломі Серії [NUMBER] та військовому квитку [NUMBER] вказане прізвище « [PERSON] ». Згадані невідповідності позбавляють його можливості довести відповідний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії. Ця обставина стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Отже при заповненні даних про заявника в цих документах з урахуванням перекладу з російської на українську мови була допущена помилка в його прізвищі, внаслідок чого є невідповідність між документами, що посвідчують його особу та дані, що підтверджують його навчання, відношення до військової служби, народження і інш.. Зараз заявник почав приводити до ладу правовстановчі документи, в тому числі і про свою вищу освіту, шлюб, народження у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки у вказаних документах була припущена вказана помилка в його прізвищі. Раніше він на ці розбіжності уваги не звернув і звернувся у офіційні інстанції для виправлення помилки. В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернувся до заінтересованої особи з заявою про виправлення помилки, але на його звернення відповідь не надійшла взагалі, а потім була про неможливість вказаного з рекомендацією з цим питанням звернутися до суду. У зв`язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи. Заявник у своїй заяві просив суд встановити юридичний факт про те, що Диплом ЖВ-1 № 086698, виданий Одеським гідрометеорологічним інститутом 30 червня 1981 року, та військовий квиток [NUMBER] , виданий Бабушкінським РВК м. Дніпропетровська 05 червня 1984 року, належать саме йому - громадянину України [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , задовольнивши заяву. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в зверненні до суду не погодився з заявою і вважав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, по закону і рішення винести без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної заінтересованої особи згідно ст. 223 ЦПК України. \~ \~ \~ \~З`ясувавши думку заявника, заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~Судом в судовому засіданні встановлено, що дійсно заявник [PERSON] , народився [INFO] у с. Дунів Заліщицького району Тернопільської області, про що Заліщицьким ЗАГСом Заліщицького району Тернопільсткої області в книзі записів громадянського стану про народження [INFO] було зроблено відповідний актовий запис № 19 та видано 26 жовтня 1959 року свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Проте, в свідоцтві про його народження було помилково вказано прізвище « [PERSON] ». У 1976 році він вступив до Одеського гідрометеорологічного інституту та закінчив його у 1981 році, про що отримав Диплом Серії ЖВ-1 № 086698. Проте зазначений диплом також був виданий йому на прізвище « [PERSON] ». Після закінчення ВНЗ він пішов до армії й у 1984 році йому видали військовий квиток [NUMBER] , але також на прізвище « [PERSON] » - російською мовою. У 1991 році він проходив навчання за спеціальністю «водолаз», про що йому видали відповідне свідоцтво № [NUMBER] від 16 листопада 1991 року вже на прізвище « [PERSON] » - російською мовою. У 1993 році у зв`язку зі втратою трудової книжки ППКП «Поділля» йому була видана нова трудова книжка від 01 серпня 1993 року Серія [NUMBER] , де прізвище, ім`я по батькові - [PERSON] (прізвище російською мовою). Згодом він отримав паспорт громадянина України, де його зазначено як [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14 листопада 2005 року. \~ \~ \~ \~ Таким чином, в його документах існують певні невідповідності в частині прізвища, а саме: в паспорті громадянина України та трудовій книжці вказане прізвище - « [PERSON] », а в дипломі Серії [NUMBER] та військовому квитку [NUMBER] вказане прізвище « [PERSON] ». Згадані невідповідності позбавляють його можливості довести відповідний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії. Ця обставина стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. З ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасноТо випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу у вказаній справі є необхідним для призначення (встановлення) пенсії [PERSON] .. Отже при заповненні даних про заявника в цих документах з урахуванням перекладу з російської на українську мови була допущена помилка в його прізвищі, внаслідок чого є невідповідність між документами, що посвідчують його особу та дані, що підтверджують його навчання, відношення до військової служби, народження і інш.. Зараз заявник почав приводити до ладу правовстановчі документи, в тому числі і про свою вищу освіту, шлюб, народження у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки у вказаних документах була припущена вказана помилка в його прізвищі. Раніше він на ці розбіжності уваги не звернув і звернувся у офіційні інстанції для виправлення помилки. В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернувся до заінтересованої особи з заявою про виправлення помилки, але на його звернення відповідь не надійшла взагалі, а потім була про неможливість вказаного з рекомендацією з цим питанням звернутися до суду. У зв`язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи, тому вимушений була звертатися з заявою до суду. Суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. \~ \~ \~ \~На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. [PERSON] , народився [INFO] у с. Дунів Заліщицького району Тернопільської області, про що Заліщицьким ЗАГСом Заліщицького району Тернопільсткої області в книзі записів громадянського стану про народження [INFO] було зроблено відповідний актовий запис № 19 та видано 26 жовтня 1959 року свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Проте, в свідоцтві про його народження було помилково вказано прізвище « [PERSON] ». У 1976 році він вступив до Одеського гідрометеорологічного інституту та закінчив його у 1981 році, про що отримав Диплом Серії ЖВ-1 № 086698. Проте зазначений диплом також був виданий йому на прізвище « [PERSON] ». Після закінчення ВНЗ він пішов до армії й у 1984 році йому видали військовий квиток [NUMBER] , але також на прізвище « [PERSON] » - російською мовою. У 1991 році він проходив навчання за спеціальністю «водолаз», про що йому видали відповідне свідоцтво № [NUMBER] від 16 листопада 1991 року вже на прізвище « [PERSON] » - російською мовою. У 1993 році у зв`язку зі втратою трудової книжки ППКП «Поділля» йому була видана нова трудова книжка від 01 серпня 1993 року Серія [NUMBER] , де прізвище, ім`я по батькові - [PERSON] (прізвище російською мовою). Згодом він отримав паспорт громадянина України, де його зазначено як [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14 листопада 2005 року. \~ \~ \~ \~ Таким чином, в його документах існують певні невідповідності в частині прізвища, а саме: в паспорті громадянина України та трудовій книжці вказане прізвище - « [PERSON] », а в дипломі Серії [NUMBER] та військовому квитку [NUMBER] вказане прізвище « [PERSON] ». Згадані невідповідності позбавляють його можливості довести відповідний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії. Зараз заявник почав приводити до ладу правовстановчі документи, в тому числі і по диплом про освіту, свідоцтво про народження, військовий квиток у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки у вказаних документах була припущена вказана помилка в його прізвищі. Раніше він на ці розбіжності уваги не звернув і звернувся у офіційні інстанції для виправлення помилки. В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернувся до заінтересованої особи з заявою про виправлення помилки, але на його звернення відповідь не надійшла взагалі, а потім була про неможливість вказаного з рекомендацією з цим питанням звернутися до суду. Ця обставина стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвища чи імені заявника в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, диплом, трудова книжка, військовий квиток, свідоцтво про народження та інш.) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, ВУЗи, військові комісаріати, відділи РАЦС та інш.) не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно заінтересованої особи по можливим незаконним (з точки зору вказаної особи) діям відносно нього, предмета спору, а заінтересована особа цього не довела, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги можливе не погодження з вимогами в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає, що оскільки всі інші дані в свідоцтві, паспорті, адресній довідці та інших документах заявника повністю співпадають з встановленими судом даними, зазначеними у спірних документах, довідках заявника та інш., спору про право фактично немає, вищезазначені документи на назване право в передбаченому законом порядку не оспорені суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт про те, що саме [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), громадянин України, належать: 1) Диплом [NUMBER] , виданий Одеським гідрометеорологічним інститутом 30 червня 1981 року на ім`я [PERSON] , та 2) військовий квиток [NUMBER] , виданий Бабушкінським РВК м. Дніпропетровська 05 червня 1984 року на ім`я [PERSON] . Таким чином обставини заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved