Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) в особі представника адвоката Костенко Ірини Анатоліївни, звернулася до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), в якому посилаючись на вимоги ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] , вказала, що згідно договору купівлі-продажу будинку від 12.08.2020 року їй на праві власності належить будинком [ADDRESS] . За умовами п. 10 зазначеного договору купівлі-продажу квартири продавець, [PERSON] , зобов`язався зняти з реєстрації дружину [PERSON] , протягом 3х днів з моменту укладення договору. [PERSON] , по даний час залишається зареєстрованою за вказаною адресою, що порушує права позивача, як власника майна щодо вільного користування та розпорядження своїми майном. Тож свої позовні вимоги про втрату відповідачем права користування вказаним житловим приміщенням як члена сім`ї колишнього власника житла, позивач пов`язує з припиненням права власності на житлове приміщення колишнього власника житла. Ухвалою суду від 21.09.2020 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також вказаною ухвалою суду повідомлення відповідача про розгляд справи постановлено здійснювати через оголошення на веб-сайті «Судова влада». Копію ухвали суду від 21.09.2020 року та позовну заяву з додатками відповідачу вручено з огляду на вимоги ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Протягом встановленого судом строку відповідач відзиву на позов не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не заявляв, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та [PERSON] , посвідченого 12.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердес М.О., зареєстрованого в реєстрі за №1214, [PERSON] , придбала житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 4). За умовами п. 10 зазначеного договору купівлі-продажу квартири продавець, [PERSON] , зобов`язався зняти з реєстрації дружину [PERSON] , протягом 3х днів з моменту укладення договору. Своє право власності на вказаний житловий будинок позивач зареєструвала відповідно до вимог закону, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №219964686 від 12.08.2020 року (а.с. 5). Як вбачається з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області, що була надана на запит суду у відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України (а.с. 14), а також з довідки про склад сім`ї, наданої Колонщинською сільською радою (а.с. 6) [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами склались правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом УРСР. При цьому, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Отже з аналізу вище наведених норм закону, можна зробити висновок, що втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, таким чином після переходу права власності на квартиру припинилося і право користування квартирою відповідача. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2020 року, та після переходу права власності на квартиру до позивача, припинилося і право користування будинком у відповідача, як члена сім`ї колишнього власника будинку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved