Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулась до Макарівського районного суду з позовом до Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - відповідач), де третьою особою зазначила Управління Держземагенства в Макарівському районі Київської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,232 га. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка зокрема складається з права на завершення розпочатого спадкодавцем процесу приватизації зазначеної вище земельної ділянки. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON]. Вона спадщину після смерті останнього прийняла та на частину спадкового майна, а саме житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,11 га отримала відповідні Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, отримати у встановленому законодавством порядку свідоцтво про право на спадщину на вказану вище земельну ділянку площею 0,232 га не має можливості, оскільки померлий, розпочавши за життя процес приватизації земельної ділянки, не встиг отримати на руки правовстановлюючий документ на неї, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач в судове засідання не прибула, в своїй письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач - Маковищанська сільська рада Макарівського району Київської області - надіслала до суду лист, в якому просила слухати справу без участі її представника та позов визнала. Третя особа, зазначена у позовній заяві, про свою участь у справі не заявила, а тому відповідно до ст. 36 ЦПК України справа розглядається без участі вказаної третьої особи. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи №368 за 2004 рік до майна померлого [INFO] року [PERSON], заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 09.01.2004 року Маковищанською сільською радою Макарівського району Київської області, актовий запис №1. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається зокрема з права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,232 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS]. Згідно заповіту, посвідченого 10.03.2000 року секретарем виконкому Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №12, який за даними сільської ради на день смерті заповідача не змінений та не скасований, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом матиме право заповів [PERSON], яка є позивачем в справі. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №368 за 2004 рік до майна померлого [INFO] року [PERSON], позивач - [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] та на частину спадкового майна, а саме житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,11 га, що також розташована в с. Маковище, отримала в Макарівській районній державній нотаріальній конторі відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №2-1789 та за №2-1791. Інші спадкоємці майна померлого [PERSON], які би спадщину прийняли, судом не встановлені, що підтверджується відсутністю відповідних заяв у спадковій справі щодо прийняття спадщини. При зверненні позивачки до державного нотаріуса з приводу видачі їй відповідного свідоцтва про право на спадщину на згадану вище земельну ділянку площею 0,232 га, нотаріус своїм листом №2124/02-31 від 11.10.2014 року відмовив їй у видачі такого свідоцтва в зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку було видано вже після смерті [PERSON] та порекомендував звернутись до суду для вирішення даного питання. Вирішуючи спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України, що діяв на момент відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: 1) ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; 2) виготовлення технічної документації на земельні ділянки;визначення меж земельної ділянки в натурі; 3) погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; 4) одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; 5) реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Так, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то до спадкоємців переходить право на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємців, а не право власності на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи, на ім'я померлого [PERSON] було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №115869, а земельній ділянці площею 0,232 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства було присвоєно кадастровий номер 3222784601:01:009:0014. Проте, за життя [PERSON] не встиг отримати даний державний акт на руку та 08.01.2009 року помер. Тобто, на момент смерті [PERSON] не набув права власності на земельну ділянку, а тому до спадкоємців переходить саме право на завершення приватизації даної земельної ділянки. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, то суд вважає за можливе його прийняти, а позов на цій підставі задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою позову, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved