Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] 16 травня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON] про визнання кредитного договору припиненим, зняття заборони відчуження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та позивачем було укладено договір «Автопакет» № 786787/ФЛ, згідно умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 15929,70 доларів США на придбання автомобіля. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ КБ «Надра» та позивачем було укладено договір застави, предметом якого був автомобіль DADI BDD6491E, 2007 р.в., номер кузова VIN-LDB1203D08LD50206, д/н [NUMBER]. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором № 786787/ФЛ від 19.03.2008 року в сумі 67818,85 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» судовий збір в сумі 678,19 грн. У січні 2017 року позивач звернувся до Банку з приводу закриття кредитної заборгованості. 20 січня 2017 року позивач отримав повідомлення про позитивне рішення Комітету по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу з питання списання залишку заборгованості у разі погашення суми, визначеної рішенням від 05 березня 2014 року. 26 січня 2014 року позивач повністю погасив заборгованість на загальну суму 68498,00 грн. 06 лютого 2017 року позивач дізнався, що довідку про погашення заборгованості та документи, які необхідні для зняття заборони відчуження заставленого транспортного засобу він не отримає, бо підготовку вказаних документів блокує керівництво Банку в м. Києві. У відповіді Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» від 17.03.2017 року зазначено, що рішенням Комітету від 19.01.2017 року не передбачалось повне закриття кредитного договору. Позивач вважає, що кредитний договір № 786787/ФЛ від 19 березня 2008 року припинив свою дію 26 січня 2017 року у звязку з повним виконанням позичальником своїх зобовязань. Позивач просив суд визнати зобовязання за кредитним договором № 786787/ФЛ від 19.03.2008 року, що укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] припиненим, а кредитний договір № 786787/ФЛ від 19.03.2008 року таким, що припинив свою дію; виключити запис та зняти заборону відчуження на автомобіль DADI BDD6491E, 2007 року випуску, номер кузова VIN-LDB1203D08LD50206, колір світло-сірий, державний номер [NUMBER], зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 12.03.2014 року за № 14234872. Представник позивача [PERSON] [PERSON] письмово просив справу розглядати без його присутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 19 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» № 786787/ФЛ, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 15929,70 доларів США, шляхом відкриття позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності відновлювальну траншеву кредитну лінію на придбання автотранспорту, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 13,4% річних, строком користування до 18 березня 2012 року (а.с. 7-9). На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 19 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та позивачем було укладено договір застави, предметом якого був автомобіль DADI BDD6491E, 2007 р.в., номер кузова VIN-LDB1203D08LD50206, д/н [NUMBER] (а.с. 11-13). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором № 786787/ФЛ від 19.03.2008 року в сумі 67818,85 грн., з якої: заборгованість по кредиту 41180,42 грн.; заборгованість по процентам 6837,53 грн.; пеня 7068,29 грн.; штраф 12732,61 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» судовий збір в сумі 678,19 грн. (шістсот сімдесят вісім грн. 19 коп.) (а.с. 21-23). 19 січня 2017 року Комітетом по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу ПАТ КБ «Надра» (Протокол № 2) було прийнято рішення, відповідно до якого: «За умови погашення позичальником в строк до 28.02.2017р. заборгованості за кредитним договором № 786787/ФЛ від 19.03.2008 року в розмірі не менше ніж заборгованість, визначена рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2014р., а також відшкодування в повному обсязі витрат, понесених Банком на проведення претензійно-позовної роботи (у разі наявності), вирішили: -відобразити заборгованість за КД, визначену рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2014р. в балансі Банку; -скасувати зайво нараховані відсотки та плату за управління кредитом за КД; -не застосовувати залишок пені та штрафних санкцій за КД; -припинити претензійно-позовну роботу; -забезпечити погашення заборгованості за кредитним договором № 786787/ФЛ від 19.03.2008 року у черговості згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2014р.» 26 січня 2017 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2014р. позивачем було в повному обсязі сплачено кредитну заборгованість на загальну суму 68498,00 грн., що підтверджується квитанцією № 188700952 від 26.01.2017р. (а.с. 10). Однак у відповіді Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON] від 17.03.2017 року зазначено, що рішенням Комітету по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу ПАТ КБ «Надра» (Протокол № 2) від 19.01.2017 року не передбачалось повне закриття кредитного договору «АВТОПАКЕТ» № 786787/ФЛ від 19.03.2008 року, оскільки не закінчився строк позовної давності щодо виплати заборгованості за основними платежами протягом строку позовної давності, який згідно розділу 7 кредитного договору складає 10 років. Враховуючи той факт, що сплаченої суми заборгованості недостатнього для повного припинення зобовязання за кредитним договором, підстави для зняття обтяження з заставного автомобілю відсутні (а.с. 14-15). За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості зобов'язання за кредитним договором припиняється. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16. З повідомлення Банку вбачається, що станом на 05.04.2018 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 6424,77 доларів США, що в еквіваленті курсу НБУ складає 168714,46 грн. (а.с. 47). Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось вище, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2014р. стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором № 786787/ФЛ від 19.03.2008 року в сумі 67818,85 грн., з якої: заборгованість по кредиту 41180,42 грн.; заборгованість по процентам 6837,53 грн.; пеня 7068,29 грн.; штраф 12732,61 грн. (а.с. 21-23). В подальшому, позивачем 26 січня 2017 року було в повному обсязі сплачено кредитну заборгованість, визначену заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2014р. на загальну суму 68498,00 грн., що підтверджується квитанцією № 188700952 від 26.01.2017р. (а.с. 10). Встановивши, що вимога кредитора задоволена шляхом виконання у повному обсязі судовим рішенням про стягнення з [PERSON] на користь банку суд дійшов висновку про припинення зобов'язань за кредитним договором від 19 березня 2008 року і безпідставність вимог банку про нарахування заборгованості по цьому ж договору, нараховану станом на 05 квітня 2018 року. Вказане узгоджується із правовим висновком [PERSON] Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Крім того, за положеннями статті 1 Закону України «Про заставу», частини першої статті 572 ЦК України, застава це спосіб забезпечення зобов'язань, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою,одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до положень статті 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, застава припиняється в разі припинення основного зобов'язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від заставодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням застави, оскільки застава, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов'язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв'язку із цим основного зобов'язання застава припиняється. Оскільки позичальник належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, то таке зобов'язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України, отже, є підстави для припинення застави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Згідно ч. 3 ст. 593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved