Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] 28 березня 2016 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про розірвання шлюбу, визнання договору недійсним, визнання права власності та визнання реєстрації недійсною. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовні заяві та у судовому засіданні посилалась на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 вересня 2010 року, від якого не мають спільних дітей. З жовтня 2015 року сторони мешкають окремо, не ведуть спільного господарства, станом на сьогоднішній день втрачено почуття взаємної любові між сторонами. У зв'язку із зазначеним позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того, за час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] на ім'я останнього було придбано легковий автомобіль марки Daewoo Sens, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], у зв'язку з чим [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автотранспортного засобу, визнати недійсним правочин щодо відчуження вказаного автомобіля [PERSON] на користь [PERSON], скасувати державну реєстрацію автомобіля на ім'я [PERSON] Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі, в заяві вказала, що вимоги [PERSON] до [PERSON] підтримує повністю (а. с. 31). Судом, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, були встановлені наступні факти. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 вересня 2010 року зареєстрованого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 589, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 9). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та до цього часу не поновлювались, [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає й вважає, що це не можливо, а [PERSON] не заперечує проти цього, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому - підлягає розірванню. Судом встановлено, що 10 червня 2014 року було зареєстровано право власності [PERSON] на автомобіль марки Daewoo Sens, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 13). Відповідно до пояснень, наданих сторонами у судовому засіданні, а також з матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, посвідчений Територіальним сервісним центром 1242 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області, за умовами якого відповідач продав, а [PERSON] набула право власності на автомобіль марки Daewoo Sens, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 35). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленість між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги щодо поділу майна подружжя, враховуючи наведені вимоги діючого законодавства України, а також приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не заперечує проти запропонованого [PERSON] поділу між сторонами набутого під час перебування у шлюбі майна, враховуючи позицію іншого відповідача, суд вважає за можливе визнати автомобіль марки Daewoo Sens, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] спільно набутим під час перебування у зареєстрованому шлюбі майном сторін, припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль, визначити, що частки подружжя у праві власності на спірне майно становлять по 1/2 частині, визнати по позивачем право власності на 1/2 частину цього автотранспортного засобу визнати недійсним правочин щодо відчуження вказаного автомобіля [PERSON] на користь [PERSON], скасувати державну реєстрацію автомобіля на ім'я [PERSON] Судові витрати розподіли відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved