Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] 5 грудня 2019 року пред`явила до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позов про визнання за нею, позивачкою, права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; право власності на земельні ділянки, загальною площею 0,57 га, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 048866, виданого на підставі рішення Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області від 21 квітня 1995 року та право на земельну частку (пай), розміром 0,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості із земель, які перебували у колективній власності Верхівецької селянської спілки та належала спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0076186. У обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що вказаний житловий будинок належав до майна суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] і станом на 1 липня 1990 року у цьому будинку було зареєстроване місце проживання [PERSON] , яка була головою колгоспного двору, [PERSON] - її дочка, [PERSON] - зятя, [PERSON] - внука, [PERSON] - дружини внука, [PERSON] - правнучки та [PERSON] - правнучки, тобто, всім вказаним членам цього двору належало по 1/7 його частині. Після смерті її, позивачки, матері [INFO] відкрилася спадщина на 1/7 частину будинку, а також на земельні ділянки загальною площею 0,57 га, а саме: земельна ділянка площею 0,1234 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; земельна ділянка площею 0,3141 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства; земельна ділянка площею 0,0352 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та земельна ділянка площею 0,0946 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, вказані земельні ділянки належали [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 048866, виданого на підставі рішення Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області від 21 квітня 1995 року та право на земельну частку (пай), розміром 0,70 в умовних кадастрових гектарах з землі, яка перебувала в колективній власності Верхівецької селянської спілки і належала спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0076186 і вона, позивачка, прийняла спадщину. [INFO] помер її, позивачки, чоловік [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на 1/7 частину вказаного будинку, яку вона прийняла. Будучи спадкоємцем після смерті матері та чоловіка, з урахуванням вимог ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР та ст. 1261, ст. 1268 ЦК України вона, позивачка, прийняла спадщину та звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори, однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що належне майно є майном колишнього колгоспного двору, частки у якому не визначені та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадщину чи осіб, які звернулися до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] немає. Співвласниками майна колгоспного двору, які є відповідачами, заявили про відмову від права на вказаний будинок. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наявних у суду матеріалів, виходячи із такого. Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях. Відповідно до ст. 211 цього Кодексу розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 2 статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про здійснення судового розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Із свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок відомо, що житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності як голові колгоспного двору (а. с. 3). Із Державного акта на право приватної власності на землю убачається, що [PERSON] , яка проживала у с. Верхівці Самбірського району, на підставі рішення сесії Верховецької сільської ради від 21 квітня 1995 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,57 гектара в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Верхівці Верховецької сільської ради і призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що складається із земельних ділянок площами: 0,1234 га, 0,3141 га, 0,0352 га та 0,0946 га (а. с. 14). Також, із сертифіката на право на земельну частку (пай) видно, що [PERSON] на підставі рішення Самбірської районної державної адміністрації від 24 вересня 1996 року № 585 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Верхівецької селянської спілки розміром 0,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 15). Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області 3 грудня 2019 року № 3923 убачається, що згідно запису погосподарської книги по с. Верхівці тип двору, що по [ADDRESS] , - колишній колгоспний двір, станом на 1 липня 1990 року у житловому будинку було зареєстроване місце проживання: [PERSON] ; членами цього двору були: дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , внук - [PERSON] , дружина внука - [PERSON] , правнучка - [PERSON] та правнучка - [PERSON] (а. с. 8). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] померла [PERSON] . За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/7 частині вказаного будинку, і після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/7 частину цього будинку. Відповідно до ст.ст. 548 та 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із свідоцтв про народження та про шлюб відомо, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5, 7). Із довідки, виданої 03.12.2019 виконавчим комітетом Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області, видно, що [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживала до дня смерті по [ADDRESS] і на час її смерті в будинку була зареєстрована її дочка [PERSON] (а .с. 9). Отже, [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] помер [PERSON] (а. с. 19). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із свідоцтва про шлюб видно, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1954 року (а. с. 7). Із довідки, виданої 12 грудня 2019 року виконавчим комітетом Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області, убачається, що місце проживання [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] і на час його смерті в будинку було також зареєстроване місце проживання його дружини [PERSON] (а. с. 11). Отже, [PERSON] , проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є членами цього двору, відмовилися від права на свою частку у майні колгоспного двору. Самбірська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері [PERSON] та чоловіка [PERSON] з посиланням на те, що житловий будинок належить колишньому колгоспному двору, частки у якому не визначені, а також через відсутність правовстановлюючого документу. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ураховуючи наведене, право [PERSON] на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на майно колишнього колгоспного двору та право власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом.

Outcome: approved