Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

[PERSON] 23 січня 2014 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивує тим, що за період з 2003 по 2005 роки, відповідач [PERSON] під розписку позичив у її батька, [PERSON], частинами гроші, всього у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США. [INFO] її батько, [PERSON], помер. Після смерті її батька, [PERSON], відкрилася спадщина, яку вона, [PERSON], донька прийняла, про, що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 квітня 2009 року, яке видане державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області. 06 червня 2012 року [PERSON] написав їй розписку, згідно якої визнав, що взяв у борг у її батька, [PERSON], кошти у сумі 50 000 тисяч доларів США і які зобов'язувався повернути до 01 січня 2013 року. Про те, що [PERSON] брав у борг кошти у її батька, [PERSON], та зобов'язувався їх повернути свідчить також зазначене у розписці, що [PERSON] передає у власність добровільно земельну ділянку в с.Липини, згідно державного акту [NUMBER], виданий управлінням Держкомзему у Луцькому районі 010907600128, кадастровий номер [NUMBER]. На підтвердження вищезазначеного зобов'язання відповідач по справі передав їй оригінал державного акту. Станом на день подачі позовної заяви до суду, відповідач кошти не повернув, незважаючи на те, що неодноразово обіцяв повернути . Після спливу терміну повернення зазначених у розписці коштів, а саме 01.01.2013 року, вона пред'явила відповідачеві усну вимогу, згідно розписки та положенням діючого цивільного законодавства, щодо повернення заборгованості, на що відповідач пообіцяв повернути борг. До даного часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь борг 399 650грн. (триста дев'яносто дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят гривень). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених у позовній заяві мотивів. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала та пояснила , що у відповідача з [PERSON] був спільний бізнес, куди [PERSON] вкладав кошти. Крім цього, представник відповідача пояснила, що відповідач не брав у позивача грошей, розписка від 06.06.2012р. про передачу у власність земельної ділянки, дійсно, написана ним власноручно, однак, частина тексту даної розписки, в якій зазначено про повернення боргу в сумі 50000доларів США написана іншою особою, від його імені. Просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що за період з 2003 по 2005 роки, відповідач [PERSON], позичив у батька позивача [PERSON], гроші, всього у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США. [INFO] батько позивача, [PERSON], помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина, яку позивач [PERSON], прийняла, як дочка спадкодавця, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 квітня 2009 року, яке видане державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області та вбачається з оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що 06 червня 2012 року [PERSON] написав позивачу розписку, згідно якої визнав, що взяв борг у батька позивача [PERSON], кошти у сумі 50 000 тисяч доларів США, які зобов'язувався повернути до 01 січня 2013 року. Про те, що [PERSON] брав у борг кошти у батька позивача, та зобов'язувався їх повернути, свідчить також зазначене у розписці, що [PERSON] передає у власність добровільно земельну ділянку в с.Липини, згідно державного акту [NUMBER], виданого управлінням Держкомзему у Луцькому районі 010907600128, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно з ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, та підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, станом на день розгляду справи, відповідач кошти не повернув, в зв'язку з чим, борг відповідача перед позивачем згідно розписки становить 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 399 650 грн. (триста дев'яносто дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят грн.). Представником відповідача було заявлено клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи вищевказаної розписки. Оскільки відповідач в судове засідання не з'являється та, зі слів представника відповідача, проживає за кордоном, що позбавляє суд можливості відібрати у нього експериментальні зразки почерку та витребувати вільні зразки почерку відповідача, а тому в задоволенні клопотання було відмовлено. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) . Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму боргу за договором позики в розмірі 399 650 грн. та судові витрати по справі.

Outcome: approved