Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] 21.01.2014 року (згідно поштового штемпеля) звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом із вимогами стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованості в сумі 3683,18 доларів США, що в еквіваленті становить 29554,32 грн. за борговою розпискою від 14.11.2012 року, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн., посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором позики. Надалі представником позивача [PERSON] було подано у встановленому порядку письмову заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення боргу, розмір якого визначено в сумі 3730,25 доларів США, що в еквіваленті становить 35164,70 грн., заявлені вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. залишено без змін. В судовому засіданні представники позивача підтримали збільшені позовні вимоги. Вказали, що 14.11.2012 року відповідач [PERSON] уклала боргову розписку на користь позивача [PERSON], за умовами якої зобов'язалася повернути останньому до березня 2013 року грошові кошти в сумі 3300 доларів США, оскільки основну суму боргу вона виплатила в розмірі 10000 доларів США за купівлю житлового будинку на [ADDRESS]. Вважаючи надання відповідачем даної розписки фактом укладення договору позики між сторонами, посилаючись на неповернення [PERSON] до теперішнього часу вказаної у ньому суми позики [PERSON] та несплату нею відсотків за користування позикою, просили стягнути з відповідача на користь позивача заявлену суму заборгованості, що складається з розрахунку визначеної договором суми позики, а також включає нараховані за змістом позову суми відсотків за її використання, пені за несвоєчасне повернення відповідно позики та відсотків, а також компенсації у відповідності до індексуінфляції. Також зазначили, що через неповернення відповідачем заявленої позики відповідач змушений витрачати власний час на вирішення питань щодо її повернення, особисто приїздити із власного місця проживання у м.Севастополі до відповідача для проведення відповідних переговорів, хвилюватися через неотримання належних йому коштів позики, які повинні були використані на погашення ним особистих кредитних зобов'язань перед іншими особами, що вважають обставинами заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу, яку оцінили в розмірі 3000 грн., яку також просили стягнути з відповідача на користь позивача. Зауважили, що ними не оспорюється дійсність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу будинку. Заявили, що безпосередньо при наданні вказаної боргової розписки грошові кошти позивачем відповідачу не надавались, вони були отримані нею у позику раніше при обставинах подання позивачем заяви щдо повного розрахунку за договором купівлі-продажу, достатньою сумою для якого відповідач не володіла. Підтвердили, що до вказаного договору купівлі-продажу не вносилися зміни стосовно вартості відчужуваного об'єкту нерухомого майна. На особистий розсуд визначили недоцільність з'ясування обставин справи та перевірку їх доказами стосовно представлення суду оригіналу боргової розписки. Просили задоволити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Вказав, що в порядку, передбаченому умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу будинку в [ADDRESS], від 06.05.2011 року позивачем [PERSON] власною письмовою заявою від 21.07.2011 року, посвідченою нотаріусом, було підтверджено проведення повного розрахунку з ним відповідачем [PERSON] за придбання вказаного будинку. Зауважив, що за обставин ненадання в подальшому позивачем відповідачу ніяких грошових коштів на вказану суму за змістом богової розписки, не мало місця передбаченої законом відповідної підстави вининення позикових відносин між сторонами, з урахуванням чого просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши представлені докази, суд доходить наступного. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно змісту ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів, зокрема, купівлі-продажу, може бути замінений позиковмим зобов'язаннями. Заміна боргу позивковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Згідно вимог ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст.611 ЦК України. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом не приймаються до уваги доводи представників позивачів та представлені ними на підтвердження заявлених вимог докази щодо виникнення між позивачем та відповідачем договірних зобов'язань за правочином позики, оскільки стороною звернення за власним визначенням на пропозицію суду стосовно можливої необхідності додаткового з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами не було представлено суду письмового оригіналу розписки позичальника, виключно яка, а не наявна у матеріалах справи її копія (а.с.7), згідно вищенаведеної норми цивільного закону може бути представлена на підтвердження укладення договору позики та його умов. Окрім того, навіть представлення оригіналу розписки позичальника не визначає належного доведення факту її надання заявленим відповідачем, обставини чого останньою та її представником не визнані ні в який спосіб, що не позбавляє позивача та його представників обов'язку їх доказування, однак, суду не було представлено ніяких доказів на підтвердження даного факту, що є визначальним для визначення суб'єкта відповідальності за зобов'язаннями позичальника, яким у даному конкретному випадку може бути виключно особа, не лише за вказаним у розписці іменем, а також яка безпосередньо та власноруч її виготовила. Проте, підтверджень факту написання представленої в копії боргової розписки саме відповідачем [PERSON], незалежно від застережень імені даної фізичної особи у тексті документу, в ході судового розгляду не представлено, а отже, суб'єктами звернення із даним позовом не доведено основної підстави виникнення спірних позикових зобов'язань перед позивачем саме заявленого відповідача. Також судом в ході аналізу наведеного у позовній заяві математичного розрахунку встановлені обставини безпідставного заявлення до нарахування пені за порушення строків повернення позики та процентів, з огляду як на відсутність застереження в розписці застережень стосовно можливості застосування даного виду неустойки в разі порушення зобов'язань за цим договором, так і на помилкове ототожнення із передбаченим законом загальним розміром трьох процентів річних за порушення грошового зобов'язання із розміром оспорюваної штрафної санкції, що взагалі не визначений у наданому договорі; неналежного застосування в розрахунку відсотків за користування позики облікової ставки Національного банку України серед іншого до попереднього часу її встановленню періоду нарахування відсотків від дати складення позикової розписки, що визначає також помилкове обрахування заявленого стягнення індексу інфляції, до розрахунку якого включено суму вказаних відсотків. При цьому і розрахунок обох сум пені, і розрахунок індексу інфляції представником позивача здійснено, починаючи з 01.03.2013 року, що з урахуванням зазначених у розписці терміну виконання зобов'язань стосовно повернення боргу до березня 2013 року без вказівки певної дати становить визначення даного строку їх виконання включно упродовж усього вказаного місяця, а отже вказаний розрахунок цей термін включає помилково. Окрім того, судом приймаються до уваги доводи представника відповідача стосовно надання позивачем [PERSON] письмової заяви від 21.07.2011 року (а.с.45), посвідченої нотаріусом, щодо підтвердження здійснення відповідачем [PERSON] повного розрахунку за придбаний у нього житловий будинок на [ADDRESS] та відсутності будь-яких матеріальних претензій, які б стосувались розрахунків за вказане відчужене нерухоме майно. Обставини надання позивачем такої заяви його представниками не заперечені. При цьому суд не приймає до уваги додаткових тверджень представників позивача стосовно залишку недоплаченої позивачу відповідачем за розрахунком згідно договору купівлі-продажу даного будинку суми коштів, вказаної у розписці, оскільки відсутні будь-які дані про відкликання чи визнання недійсною вказаної заяви, складеної позивачем у відповідності до умов договору купівлі-продажу в термін понад рік попередньо вказаної у борговій розписці дати, відповідна часткова недійсність вказаної заяви [PERSON] у самій розписці також не застережена. За таких обставин новації боргових зобов'язань за договором купівлі-продажу із їх заміною договором позики у даному конкретному випадку повинен був передувати двосторонній письмовий правочин щодо відповідного збільшення вартості відчужуваного нерухомого майна за вказаним договором купівлі-продажу, який також підлягав нотаріальному посвідченню, повноваженнями стосовно чого не наділений зазначений у борговій розписці орган місцевого самоврядування, натомість, згідно пояснень в судовому засіданні представника позивача таких змін до договору купівлі-продажу не вносилось. Окрім вищенаведених висновків стосовно недоведеності та безпідставності загальних вимог щодо стягнення боргових зобов'язань за договором позики судом визнається відповідно безпідставною вимога стосовно відшкодування завданих їх невиконанням моральної шкоди позивачу, надто з урахуванням того, що умовами представленої копії боргової розписки взагалі не передбачено виникнення підстав відшкодування боржником моральної шкоди, а отже, й внаслідок невиконання особистих грошових зобов'язань перед стягувачем, а тому на дані спірні правовідносини не можуть поширюватися норми ст.1167 ЦК України стосовно відшкодування моральної шкоди, стягнення якої вимагає позивач, оскільки вони регулюють позадоговірні (деліктні) правовідносини. Більш того, позивачем суду не представлено будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин, які становлять її обґрунтування, що за наслідком невизнання позову відповідачем в цілому визначає невиконання обов'язку доказування даної частини вимог також. Таким чином, представниками позивача в судовому засіданні належно не доведено підставність жодної із заявлених позовних вимог, за наслідком чого їх слід визнати неаргументованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. З урахуванням постановлення рішення не на користь позивача, здійснені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають; відповідачем та його представником про понесені судові витрати не повідомлено, у зв'язку з чим судом дане питання не вирішується. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed