Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] 17.06.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.03.2011 року по 23.10.2012 року, дітей від шлюбу вони не мають, під час подружнього життя ними було набуто спільне майно - однокімнатна квартира [ADDRESS]; згідно свідоцтва про право власності на квартиру квартира зареєстрована на ім»я [PERSON] (відповідачки); на даний час між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд визнати квартиру [ADDRESS] об»єктом права спільної сумісної власності подружжя (сторін) та визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ним (позивачем) та відповідачкою право власності на ? частину квартири [ADDRESS] - за кожним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, зазначених у уточненій редакції позовної заяви від 28.08.2013 року; відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали; стверджуючи, що спірна квартира не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, що квартира була придбана за власні кошти відповідачки, тому просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників в судовому засіданні, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: [PERSON] і [PERSON] (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.03.2011 року (а.с.8); відповідно до положень ст.106 СК України на підставі спільної заяви подружжя (сторін) Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було складено актовий запис №354 від 23.10.2012 року про розірвання шлюбу між ними (а.с.9); від шлюбу спільних дітей сторони не мають. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Як стверджує позивач [PERSON], сторони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство до 23.10.2012 року; відповідачка [PERSON] стверджує факт припинення ведення спільного господарства подружжям (сторонами) - з червня 2012 року. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу майнових прав №16-80/К68 від 20.01.2012 року (а.с.13-17), укладеного між АТХК «Київміськбуд» та [PERSON] (відповідачкою), остання придбала майнові права на квартиру [ADDRESS] - на умовах та в порядку, що визначені у цьому Договорі (п.1.1). Згідно п.1.4 та 1.5 зазначеного Договору Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення Акту приймання-передачі майнових прав, а після набуття права власності на майнові права на Квартиру - Покупець самостійно оформлює правовстановлюючі документи на Квартиру (а.с.13). Згідно п.1.2 Договору - під майновими правами у цьому Договорі сторони визначають право Компанії (АТХК «Київміськбуд») набути у власність Квартиру, яке виникає у Компанії згідно з Рішенням Київської міської ради за №149/149 від 28.08.2008 року. Згідно п.1.4 Договору - Компанія зобов»язана передати Покупцеві майнові права на Квартиру, а Покупець прийняти їх; передача та приймання майнових прав здійснюється Сторонами за Актом приймання-передачі майнових прав після отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об»єкта та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених Київським міським БТІ. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] був введений в експлуатацію в червні 2012 року (а.с.48), що не заперечується сторонами. Згідно довідки ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 10.01.2013 року (а.с.91) вартість майнових прав на квартиру [ADDRESS] сплачена Покупцем становить 493762,50 грн., що відповідає оплаті 100% вартості майнових прав. Позивач [PERSON] не заперечує факт внесення останнього платежу в рахунок вартості майнових прав за квартиру №18 у розмірі 21932,50 грн. згідно квитанції №1440686 від 18.12.2012 року відповідачкою [PERSON] за рахунок її особистих коштів (а.с.92). Таким чином, майнові права на спірну квартиру згідно п.1.4 Договору до 18.12.2012 року належали ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», а не [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 22.05.2013 року - квартира [ADDRESS] (загальною площею 47,5 кв. м, житловою площею 18,5 кв. м) є приватною власністю [PERSON] (відповідачки) - а.с.37, 41. Ствердження відповідачки [PERSON] про те, що внески за майнові права на спірну квартиру в сумі 233000,00 грн. (квитанція від 26.01.2012 року - а.с.12), в сумі 60603,00 грн. (квитанція від 20.02.2012 року - а.с.11), в сумі 178227,00 грн. (квитанція від 20.03.2012 року - а.с.10) здійснювались нею за рахунок коштів, отриманих від продажу успадкованої нею та її братом [PERSON] квартири [ADDRESS], яка була продана за 606784,00 грн., підтверджуються копією договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 17.03.2012 року (а.с.35-36), показаннями свідків [PERSON] (батька відповідачки), [PERSON] (брата відповідачки) і фактично не спростовані позивачем [PERSON] Позивач [PERSON] не заперечує про те, що відповідачка [PERSON] за рахунок власних коштів проводила ремонтні роботи та облаштування спірної квартири після передачі їй майнових прав на квартиру та реєстрації права власності на квартиру на її ім»я, тощо (а.с.60-79). Ствердження позивача [PERSON] про те, що складовою першого внеску за майнові права на квартиру є кошти від продажу належного йому автомобіля Тойота Королла 1.6, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] у розмірі 135000,00 грн., складовою другого внеску є його особисті кошти в сумі 50000,00 грн., як отримані у борг від [PERSON], які заперечуються відповідачкою [PERSON], судом не приймаються, оскільки позивачем надано лише копію довіреності від 22.01.2012 року на ім»я [PERSON] з питань володіння, користування та розпорядження зазначеним автомобілем (а.с.50); свідку [PERSON] фактично не відомо за рахунок яких коштів сплачувались внески за майнові права на квартиру; зазначені обставини фактично виходять за межі предмету спору у даній справі, тощо. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно ч.7 ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що квартира [ADDRESS], майнові права на яку перейшли до [PERSON] (відповідачки) після розірвання шлюбу між сторонами, не може бути визнана об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому в задоволенні позову [PERSON] має бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed