Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 лютого 2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 186-бл. У відповідності до вказаного договору відповідачу [PERSON] КС «Імперіал ЛТД» видано кредит в сумі 2000,00 гривень. Відповідач [PERSON] зобов`язалась сплачувати КС «Імперіал ЛТД» відсотки за користування кредитом у розмірі 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, та погасити кредит в повному обсязі протягом 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту боржником. З метою забезпечення повернення кредиту, отриманого [PERSON] , 12 лютого 2013 року, між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] було укладено договір поруки №186-бл/1, згідно з яким [PERSON] (поручитель) зобов`язалася відповідати перед КС «Імперіал ЛТД» солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань. 10 вересня 2018 року між КС «Імперіал ЛТД» та фізичною особою [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги (договір Цесії), згідно якого Цедент (КС «Імперіал ЛТД») в порядку та на умовах, визначених Договором передав Цессіонарієві ( [PERSON] ) право вимоги за кредитним договором №186-бл від 12 лютого 2013 року, укладеним між КС «Імперіал ЛТМД» та [PERSON] . Однак, відповідач та поручитель порушили вищевказані умови кредитного договору № 186-бл, внаслідок чого станом на 01 вересня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 1378 грн., яка складається з: - заборгованості по основному боргу - 279,70 грн.; - відсотків за користування кредитом 1098,30 грн. На підставі цього [PERSON] , представник позивача [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів на користь [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором від 12 лютого 2013 року № 186-бл, укладеним між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавали. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] в інтересах [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що згідно кредитного договору укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] від 12 лютого 2013 року № 186-бл КС «Імперіал ЛТД» видано кредит [PERSON] в сумі 2000,00 гривень. Відповідач [PERSON] зобов`язалась сплачувати КС «Імперіал ЛТД» відсотки за користування кредитом у розмірі 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, та погасити кредит в повному обсязі протягом 12 фактичних місяців від дати отримання кредиту боржником. З метою забезпечення повернення кредиту, отриманого [PERSON] , 12 лютого 2013 року, між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] було укладено договір поруки №186-бл/1, згідно з яким [PERSON] (поручитель) зобов`язалася відповідати перед КС «Імперіал ЛТД» солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань. З розрахунку заборгованості вбачається, що за відповідачами станом на 01 вересня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 1378 грн., яка складається з заборгованості по основному боргу - 279,70 грн та відсотків за користування кредитом 1098,30 грн. Судом встановлено, що 10 вересня 2018 року між КС «Імперіал ЛТД» та фізичною особою [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги (договір Цесії), згідно якого Цедент (КС «Імперіал ЛТД») в порядку та на умовах, визначених Договором передав Цессіонарієві ( [PERSON] ) право вимоги за кредитним договором №186-бл від 12 лютого 2013 року, укладеним між КС «Ісперіал ЛТМД» та [PERSON] . На підставі цього договору представник позивача звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що він має право вимоги до боржника за цим кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Із наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. З укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця - КС «Імперіал ЛТД», який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу - [PERSON] , яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16). Таким чином, встановивши, що [PERSON] не може надавати фінансові послуги та, відповідно, вимагати повернення боргів за кредитним договором, укладеним фінансовою установою, суд вважає, що в цьому випадку заявнику [PERSON] , діючому в інтересах [PERSON] , слід відмовити задоволенні позову про стягнення боргу з [PERSON] та [PERSON] за кредитними договором, оскільки укладений між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] договір відступлення права вимоги за своєю сутністю є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України). На підставі ст.ст. 220, 509, 510, 512, 514, 553, 554, 625, 1054, 1049 ЦК України,

Outcome: dismissed