Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

[PERSON] 14 лютого 2018 року пред'явила до [PERSON] позов про визнання права власності на: ? частини земельної ділянки площею 0,1590 га, яка призначена для ведення індивідуального підсобного господарства; ? частини земельної ділянки площею 0,1014 га, яка призначена для ведення індивідуального підсобного господарства; ? частини земельної ділянки площею 0,1494 га, яка призначена для ведення індивідуального підсобного господарства та ? частини земельної ділянки площею 0,0518 га, яка призначена для ведення індивідуального підсобного господарства, що розташовані на території с. Ралівка Ралівської сільської ради, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Також, [PERSON] просила визнати за нею право власності на: ? частину вказаних земельних ділянок у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У обгрунутування свого позову [PERSON] посилалася на те, що після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина на зазначені земельні ділянки, які належали йому згідно Державного акта на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області від 15 вересня 1995 року № 42. За життя [PERSON] складено заповіт, яким він все своє майно заповів їй, позивачу. Вона, [PERSON], проживала зі спадкодавцем на день його смерті, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину, а саме ? частини вказаних земельних ділянок, так як крім неї, позивача, спадкоємцем за законом після смерті її батька [PERSON] є її мати [PERSON], яка на день його смерті була пенсіонером та набула у порядку спадкування права на обов'язкову частку, а саме, ? частинку вказаних земельних ділянок. [PERSON] померла [INFO], однак за життя вона не оформила своїх спадкових прав на майно після смерті чоловіка, але склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй, позивачу, яке вона прийняла, згідно ст. 1268 ЦК України, оскільки, на час смерті матері проживала з нею. Проте нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа, який був втрачений спадкодавцем. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, що вбачається із оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з'явилася без повідомлення причин, відзив не подала, і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] помер [PERSON] (а. с. 4). Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із довідки № 210, виданої виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, та Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 13 лютого 1996 року Ралівською сільською радою Самбірського району, видно, що [PERSON] на підставі рішення сесії Ралівської сільської ради від 15 вересня 1995 року № 42 є власником земельної ділянки загальною площею 0,59 га у межах згідно з планом, яка розташована на території с. Ралівка Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області і призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення індивідуального підсобного господарства (а. с. 5, 6). Отже, унаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить вказана земельна ділянка. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею ст. 1223 цього Кодексу встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, складеного 22 травня 2005 року, видно, що [PERSON] все своє майно заповів дочці [PERSON] (а.с. 8). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області видно, що на день смерті [PERSON] з ним проживали його дружина [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO] ( а. с. 5). Отже, дружина [PERSON], яка на час смерті її чоловіка була пенсіонером і мала право на обов'язкову частку, та його дочка [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] Із свідоцтва про смерть видно, що [PERSON] померла [INFO] ( а. с. 4). Із заповіту, складеного 20 травня 2005 року, вбачається, що [PERSON] все своє майно заповіла дочці [PERSON] (а.с. 8). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, відомо, що [PERSON], [INFO], померла [INFO], до дня смерті вона була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] і на день її смерті разом з нею проживала її дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 5). За наведеного [PERSON] прийняла спадщину, що відкрилася унаслідок смерті її матері [PERSON] Самбірська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за заповітом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька та матері з посиланням на те, що нею не надано правовстановлюючого документу, який посвідчує право власності на вказану земельну ділянку (а. с. 10). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку.

Outcome: approved