Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] 15 листопада 2019 року звернувся до суду із вищевказаною заявою окремого провадження, в якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті його матері [PERSON] , [INFO] , яка проживала у місті Макіївка Донецької області. В обґрунтування своєї заяви заявник послалась на те, що встановлення юридичного факту в судовому порядку необхідно для отримання ним свідоцтва про смерть матері, реєстрації її смерті, оформлення спадщини, отримання допомоги на поховання, отримання нарахованої, але не виплаченої пенсії спадкодавця. Однак, зробити це в позасудовому порядку заявник наразі не має можливості, оскільки органи ДРАЦС України не можуть здійснити належне юридичне оформлення смерті його матері за законами України з огляду на подання заявником документів, що мають підтверджувати факт смерті, виданих на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. В судовому засіданні заявник підтримав вимоги, викладені в заяві та послався на те, що він не має можливості отримати документи на території України за відповідними документами про смерть його матері, виданими на тимчасово окупованій території України. Заінтересована особа - Центральний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив та про відкладення розгляду не клопотав. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10, 211, 223, 294, 317 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за фактичної явки учасників її розгляду. Дослідивши на явні у справі докази, заслухавши пояснення заявника, суд приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] у м. Макіївка Донецької області, померла [PERSON] , [INFO] , уродженка Челябінської області, міста Бакал, Російської Федерації, про що до матеріалів справи додані в копіях лікарське свідоцтво №244, видане КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Макіївка» від 20 вересня 2019 року та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане «Міським відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки» від 20 вересня 2019 року. Заявник є внутрішньо переміщеною особою, яка постійно проживала за адресою Донецька область, м . Макіївка, звідки, як з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції), перемістився в [ADDRESS] та взятий на облік 14 листопада 2019 року, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 14 листопада 2019 року, виданою Центральним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради. Частиною 2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Нормою ст. 315 ЦПК України закріплено перелік таких юридичних фактів, що підлягають встановленню в порядку окремого провадження, де серед іншого зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст.1, 2 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», п.1 Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17 березня 2015 року №252-VIII, п.1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року №254-VIII, Додатку №1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тимчасово окупованою територією визнається і територія м. Макіївка. За змістом ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Глави 5 Розділу ІІІ Правил державна реєстрація смерті в позасудовому порядку проводиться за заявою родичів померлого органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Даним медичним документом є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1 / о); або лікарське свідоцтво про перинатальну смерть. Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Зі змісту норм ст.17 Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану», Глави 5 Розділу ІІІ Правил слідує, що за відсутності документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Нормою ст.3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на тому, що згідно норм Конституції України та наведених положень законів забезпечення можливості реалізації та захист прав, свобод та інтересів громадян є одним із головних обов`язків держави, виконання якого не може бути вибірковим. Отже, держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян, в тому числі права на проведення державної реєстрації актів цивільного стану як офіційного визнання і підтвердження державою фактів, з якими пов`язується подальше виникнення в громадян певних цивільних прав і обов`язків, реалізація яких залежить від можливості прийняття до уваги фактичних даних, викладених в документах, складених та виданих органами, що діють на тимчасово окупованій території України. Стосовно даної цивільної справи, то правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для реалізації, є право заявника, як громадянина України та сина, на державну реєстрацію смерті своєї матері, що, в свою чергу, є підставою для реалізації заявником інших своїх прав, пов`язаних зі смертю матері, зокрема права на спадкування після матері, отримання допомоги на її поховання, отримання нарахованої за життя та не виплаченої пенсії. Натомість, реалізація вказаних прав в позасудовому порядку наразі неможлива з об`єктивних причин - неможливості прийняття у відповідності до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державними органами України, в тому числі органами ДРАЦС України, документів, якими посвідчується факт, дата, місце смерті матері заявника. Разом з тим, згідно практики ЄСПЛ, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, а саме висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), а також згідно Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) (так званий «намібійський виняток») не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій окупованій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже,

Outcome: approved