Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого вказав, що 16 листопада 2012 року в с. Домантівка Сквирського району Київської області померла [PERSON] спадкодавець. За життя вона склала заповіт, який посвідчено [PERSON] секретарем Домантівської сільської ради сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 10 за яким заповіла [PERSON] всі свої права та обовязки, що належатимуть на час її смерті і не припиняться внаслідок її смерті, в тому числі щодо права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом КВ № 00553143 виданого Сквирською райдержадміністрацією 10.01.1997 року. Спадкове майно складається з: -житлового будинку під № 118 по вул. Радянська с. Домантівка Сквирського району; -земельної ділянки площею 2.1941 га в межах Домантівської сільської ради Сквирського району посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 497462 виданим 18 серпня 2005 року Сквирською районною державною адміністрацією. Акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010502200115, кадастровий номер земельної ділянки 3224081800:05:018:0013. Спадкоємцями за законом є діти спадкодавця: -[PERSON], [INFO] (пенсіонер); -[PERSON], [INFO] (пенсіонер); -[PERSON], [INFO] (інвалід 3 групи). Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, в строки, передбачені ст.. 1270 ЦК України [PERSON] і [PERSON] подали заяви до Сквирської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується відповідними заявами. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України [PERSON] не подав заяву протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, а тому він вважається таким, що не прийняв її. При зверненні [PERSON] до нотаріуса їй стало відомо про те, що 31 серпня 2012 року спадкодавець склала заповіт, за яким житловий будинок під № 118 по вул. Радянська с. Домантівка Сквирського району заповіла [PERSON]. Заповіт посвідчено [PERSON], секретарем Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 98. Спадкоємець [PERSON] за даним заповітом 15 квітня 2013 року подала до Сквирської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [PERSON] вважає, що під час посвідчення заповіту 31 серпня 2012 року секретарем Селезенівської ради були порушені вимоги чинного законодавства, а саме. Вимоги щодо форми заповіту: Нотаріальна дія вчинена в с. Домантівка Сквирського району Київської області, а в тексті заповіту зазначено «село Селезенівка Сквирського району Київської області». У заповіті не зазначені причини вчинення нотаріальної дії поза приміщення сільської ради. У заповіті відсутній власноручний підпис заповідача про те, що «заповіт прочитаний уголос та підписаний мною», натомість такий текст надруковано. Посвідчувальний напис на заповіті не відповідає формі додатку 1 до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування: у посвідчувальному написі відсутні такі відомості: «Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON]»; у посвідчувальному написі зазначені два місця посвідчення заповіту: с. Селезенівка Сквирського району Київської області і вул. Радянська, буд. № 118 с. Домантівка Сквирського району Київської області; не вказана причина посвідчення заповіту за межами сільської ради; у посвідчувальному написі секретарем сільської ради зазначено, що заповіт записано нею зі слів [PERSON], у той час, як у тексті самого заповіту зазначено, що він виготовлений за допомогою технічних засобів. На даний час відсутні документальні докази вчинення цієї нотаріальної дії (ч. 5 ст. 52 Закону України «Про нотаріат»). Згідно повідомлення [PERSON] сільського голови вих. № 162 від 07.08.2014 року журнал запису нотаріальних дій за 2013 р. згорів при пожежі [PERSON] сільської ради 20 лютого 2014 року. Цивільний Кодекс України передбачає: ч. 1 ст. 1233 заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; ч.1,2 ст. 1234 право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто; ч.1 ст. 1247 заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; ч.2 ст. 1247 заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; ч.1 ст. 1251 якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою особою відповідного органу місцевого самоврядування; ч.1 ст. 1257 заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; ч.2 ст. 1257 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтею 52 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що про всі нотаріальні дії вчинені посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі, або підпише документ, що ним видається. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5, зареєстровано в Мінюсті 14 листопада 2011 року за № 1298/20036 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який передбачає: Розділ 1 Загальні положення п. 1.2. Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Розділ II Загальні правила вчинення нотаріальних дій п. 2.1. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може зявитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчу вальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: «У звязку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: село Жовтневе Переяслав Хмельницького району Київської області, вул. Шкільна, 3/8.»). П.2.2. Нотаріальні дії вчиняються після їх оплати в день подачі всіх необхідних документів. П. 2.3. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України «Про нотаріат». У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписує інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальної дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування. П.2.5. Під час посвідчення заповіту та засвідчення справжності підпису на документах визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому статтею 44 Закону України «Про нотаріат». П.2.12. Усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструється в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування у порядку, передбаченому статтею 52 Закону України «Про нотаріат» та Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2010 року № 3253/5, зареєстрованими у Мінюсті 23.12.2010 року за № 1318/18613 (далі - Правила). Розділ III Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій. П. 1.1. Посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. 1.2. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менш ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. 1.4. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визнає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247,1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноруч або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноруч підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. 1.6. Посадова особа органу місцевого самоврядування перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобовязана розяснити заповідачу зміст статей 1241,1307 ЦК України, про що зазначається у тексті заповіту. 1.8. Заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. З огляду на вищевикладене позивач вважає, що є достатні підстави для визнання заповіту недійсним. Представник позивача [PERSON] просить суд визнати заповіт [PERSON] записаний за допомогою технічних засобів і посвідчений 31 серпня 2012 року [PERSON], секретарем Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 98, за яким житловий будинок під № 118 по вул. Радянська с. Домантівка Сквирського району заповіла [PERSON] недійсним. Судові витрати покласти на позивача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити їх. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх, надав пояснення аналогічні викладеним в позові та додатково пояснив, що під час розгляду цивільної справи представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] при наданні пояснень щодо підстав позову зазначила,що у мотивувальній частині позову позивач посилається на ч.1 ст. 1257 ЦК України, за якою заповіт, складений особою ,яка не мала на це права, а також заповіт,складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення ,є нікчемним. У той же час, у прохальній частині позову позивач просить визнати заповіт недійсним.Вимагала уточнити, що просить позивач: визнати заповіт нікчемним, чи недійсним. Міркування щодо позиції третьої особи. Прохальна частина позовної заяви викладена у такій редакції:«Визнати заповіт [PERSON] записаний за допомогою технічних засобів і посвідчений 31 серпня 2012 року [PERSON], секретарем Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за №98,за яким житловий будинок під №118 по вул.Радянська с.Домантівка Сквирського району заповіла [PERSON] недійсним».Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи,спрямована на набуття ,зміну або припинення цивільних прав та обовязків.Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лище для особи, яка його вчинила.Односторонній правочин може встановлювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Параграфом 2 Глави 16 ЦК України зазначені правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону. За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочииу є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У той же час ч.1 ст.1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою , яка не мала на це права, а також заповіт,складений з порушенням щодо його форми та посвідчення , є нікчемним. Із наведеного вбачається, що позивач заперечує дійсність заповіту на підставах, встановлених законом, а тому заповіт може бути визнаний судом недійсним. Як приклад застосування судом законодавства, що регулює ці питання представник робить посилання на Ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 жовтня 2008 р. (витяг) «Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, суд виходив із того, що позивачка не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог і не назвала положень чинного законодавства, на підставі яких суд повинен задовольнити позов. Проте такі висновки суду є необґрунтованими, оскільки підставами позову, які відповідно до вимог статей 31, 214 ЦПК України суд не може змінити за власного ініціативою, є не саме по собі посилання на певну норму закону, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Тому суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.» Представник відповідача [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він є головою сільської ради, він не був присутній при складанні оспорюваного заповіту. [PERSON] працює на посаді секретаря Селезенівської сільської ради тривалий час, а саме три строки, зауважень в її бік не було, скарг від громадян не надходило. Заповітами в сільській раді займається виключно секретар. На період відпустки секретаря сільської ради питаннями щодо складання і реєстрації заповітів займається сільський голова, однак представник такими питання жодного разу не займався. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що секретарем сільської ради при складанні заповіту було дотримано загальні правила, передбачені ст. 215 ЦК України. Також, відповідно до вимог ст.1257 ЦК України заповіт був складений особою, яка мала на це право та волевиявлення заповідача було вільним і відповідала його волі. Секретарем були порушені деякі пункти Порядку вчинення нотаріальних дій, однак вони не є суттєвими та не є підставою для визнання заповіту недійсним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні та суду пояснила, що позивач звернувся до суду з позовом до сільської ради, а потрібно було до секретаря сільської ради, яка складала заповіт, а тому позов заявлено до неналежного відповідача. В позовній заяві позивач вказує, що при складанні заповіту не була дотримана його форма, однак це є помилковим. Статтею 1257 ЦК України передбачені підстави визнання судом заповіту недійсним, які у спірному випадку відсутні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, місце та дату розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх, а також повідомила, що [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи, однак не макє можливості приймати участь у розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб які приймають участь у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ОК № 267102 (а.с.13). Позивачка [PERSON] є донькою померлої, що підтверджується копіє свідоцтва про народження № 181728 (а.с.11) та копією свідоцтва про укладання шлюбу № 387132 (а.с.12). 31 серпня 2012 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, за яким житловий будинок під № 118 по вул. Радянська с. Домантівка Сквирського району заповіла [PERSON]. Заповіт посвідчено [PERSON], секретарем Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 98 (а.с. 14). Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251- 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про нотаріат» до нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів віднесено і посвідчення заповітів. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем [PERSON] і при його складанні та посвідченні дотримано таємницю заповіту, відповідно до вимог ст. 1255 ЦК України. Заповіт, згідно з вимогами ст. 1251 ЦК України було посвідчено секретарем Селезенівської сільської ради Сквирського району Київської області [PERSON], на яку згідно рішення [PERSON] сільської ради Сквирського району Київської області № 93 від 12 листопада 2010 року було покладено обовязки щодо вчинення нотаріальних дій, копія якого міститься в матеріалах справи. Суд вважає, що невідповідність деяких частин заповіту Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування на які посилається позивач у позові, є такою, що не впливає на зміст волевиявлення заповідача. Таким чином, позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, а отже суд приходить до висновку про неможливість з наведених позивачем підстав визнати даний заповіт недійсним.

Outcome: dismissed