Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 30.07.2018, мотивуючи свої вимоги тим, що Позивач надав Відповідачу грошову позику в розмірі 12889.00 грн., яку останній зобов`язався повернути до 31.08.2018. Однак, на момент звернення до суду Відповідач свої зобов`язання не виконав, жодних дій щодо повернення боргу не вчиняє, тому Позивач просить стягнути з [PERSON] вказаний борг в судовому порядку разом з 3% річних, інфляційними втратами та судовими витратами. Згідно з ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.01.2021 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи на 11.02.2021. 11.02.2021 розгляд справи був відкладений у відповідності до положень п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України на 01.03.2021. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі та участі Позивача, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подав. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З письмової згоди Позивача Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, Суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 30.07.2018 [PERSON] отримав від [PERSON] позику у сумі 12889.00 грн., яку зобов`язався повернути одним платежем до 31.08.2018 (а.с.7). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 202 ЦК України зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зважаючи на вказане в судовому засіданні доведено факт одержання Відповідачем позики від Позивача, що підтверджується розпискою від 30.07.2018 (а.с.7). При цьому вимог про визнання недійсною вказаної розписки, у тому числі і з підстав вчинення насильства, погроз, обману, внаслідок помилки, чи з будь-яких інших підстав Відповідач до Позивача не пред`являв. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Крім цього, згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як було встановлено в судовому засіданні, Відповідач отримав у позику від Позивача грошові кошти в сумі 12889.00 грн., які зобов`язався повернути до 31.08.2018, проте на день розгляду справи вищевказаний борг не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком Позивача, з урахуванням суми позики та 3% річних та інфляційних витрат, складає 15199.12 грн. (а.с.10-11). Відповідно до ст.ст.12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим у відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому Судом враховано, що Відповідачем, який до Суду не з`явився, відзиву на позов не подав, правом надати Суду пояснення та докази не скористався, не спростував доводи Позивача щодо обґрунтованості його позовних вимог та розрахунків сум, які він просить стягнути за договором позики. За таких обставин, Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог Позивача щодо стягнення заборгованості за договором позики у сумі 15199.12 грн., яка складається із суми позики - 12889.00 грн., 3% річних від простроченої суми - 725.00 грн. та інфляційних витрат - 1575.12 грн. Разом з тим, Позивач просить стягнути з Відповідача на його користь 3000.00 грн. судових витрат, пов`язаних з наданням йому правової допомоги адвокатом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №757/47925/15-ц, від 20.06.2018 у справі №127/1284/14-ц, від 27.06.2018 у справі №554/9348/15-ц, від 25.07.2018 у справі №522/4198/17-ц, від 23.01.2019 у справі №552/2145/16-ц, від 27.01.2020 у справі № 615/596/18. Оскільки витрати на правничу допомогу Позивачем належним чином не підтверджені, зокрема Суду не надано акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок таких витрат, тому підстав для стягнення судових витрат на оплату правової допомоги у розмірі 3000.00 грн. з Відповідача Суд не вбачає. Окрім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved