Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про витребування майна. Позовні вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами. [PERSON] являється власником автомобіля Ваз 2107, 1987р.в., кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] написав довіреність на користування транспортним засобом Ваз 2107, 1987р.в., кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на ім?я [PERSON] . На даний час термін довіреності закінчився, [PERSON] автомобіль [PERSON] не передав, та не передав гроші від його продажу. У листопаді 2020р. [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою повернути автомобіль, оскільки термін довіреності закінчився, проте вимога залишилася не виконаною. Враховуючи вищевикладене позивач просить ухвалити рішення, яким витребувати у [PERSON] автомобіль марки Ваз 2107, 1987р.в., кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та передати вказаний автомобіль та технічний паспорт [PERSON] .. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачем матеріалів та ухвалити заочне рішення по справі. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником автомобіля Ваз 2107, 1987р.в., кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] написав довіреність на користування транспортним засобом Ваз 2107, 1987р.в., кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на ім?я [PERSON] . На даний час термін довіреності закінчився, [PERSON] автомобіль [PERSON] не передав. У листопаді 2020р. [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою повернути автомобіль, оскільки термін довіреності закінчився, проте вимога залишилася не виконаною. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Непорушність положень статті 1 Першого протоколу підтверджена і сталою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції [(пункт 1 статті 32 Конвенції), (рішення від 23 вересня 1982року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»)]. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі закінчення строку довіреності. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів про безпідставність такого позову.

Outcome: approved