Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

[PERSON] 05.02.2020 року звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві [PERSON] вказала, що вона та [PERSON] з 10.08.2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначає, що [PERSON] не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню дітей, діти повністю знаходяться на її утриманні. [PERSON] вказує, що [PERSON] має постійне місце роботи та отримує стабільний щомісячний заробіток, інші діти та непрацездатні батьки на його утриманні відсутні. Посилаючись на вищевикладені обставини [PERSON] (з урахуванням уточнених позовних вимог) просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 05 лютого 2020 року по [INFO] включно та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 22 квітня 2020 року до досягнення ним повноліття.Допустити до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по сплаті судового збору просила віднести за рахунок відповідача. 18.05.2020 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про стягнення аліментів із матері дитини на утримання спільного від шлюбу неповнолітнього сина. У зустрічній позовній заяві [PERSON] вказано, що неповнолітній син [PERSON] від народження проживає разом з ним, іншого місця проживання він не має. Дитина фізично здорова, вад і відхилень у стані здоров`я від народження і набутих немає. [PERSON] зазначає, що матеріальне становище дитини добре, він повністю забезпечує сина одягом, продуктами харчування, шкільним приладдям. Оскільки не досягнуто згоди щодо утримання матір`ю дитини, [PERSON] вважає, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Судові витрати просив віднести на розсуд суду. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів із матері дитини на утримання спільного від шлюбу неповнолітнього сина прийнято до розгляду, відкрито провадження за цим позовом та об`єднано це провадження в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. 06.07.2020 року від представника позивача-відповідача [PERSON] адвоката Шаталової О.В. надійшов письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що сторона позивача-відповідача заявлені до неї позовні вимоги не визнає. Також представник позивача-відповідача вважає, що вимоги [PERSON] за зустрічним позовом є необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами. 06.07.2020 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] надійшли письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] та зустрічну позовну заяву [PERSON] . У письмових поясненнях [PERSON] вказав, що його батько [PERSON] дійсно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо їх з братом матеріального утримання. Усі необхідні витрати на потреби дітей: одяг, харчування, шкільне приладдя тощо, несе постійно безпосередньо мати [PERSON] за рахунок коштів заробітної плати за основним місцем роботи, доходу від орендної плати за користування земельною ділянкою, пенсійних виплат, а також за рахунок кредитних коштів. Також, [PERSON] зазначив, що він, його мати [PERSON] , батько [PERSON] та брат [PERSON] зареєстровані та проживають в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , однак, батько [PERSON] живе в окремій кімнаті, яку зачиняє на замок. [PERSON] з братом [PERSON] проживають у іншій частині будинку разом з матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] позов підтримала повністю, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені в позовній заяві та у відзиві на зустрічну позовну заяву. Зустрічний позов [PERSON] не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача-позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що [PERSON] позов [PERSON] не визнав, просив відмовити у його задоволенні, а зустрічний позов [PERSON] підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов [PERSON] , а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , показання допитаного в якості свідка за його згодою [PERSON] , дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач-відповідач [PERSON] та відповідач-позивач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (том 1, а.с. 2-6, 8-12). Згідно довідок про склад сім`ї діти зареєстровані та проживають разом з позивачем та відповідачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 2-12, 100, 153, 206, 239). [PERSON] є особою з інвалідністю 2-ї групи (а.с. 196), [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства (3-я група) (т. 1 а.с. 246). Позивач-відповідач [PERSON] працює та отримує дохід у виді заробітної плати, загальний розмір якої за період з квітня місяця по вересень 2019 року склав 20945,14 грн. Також, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 3 групи, загальний розмір якої за період з квітня по вересень 2019 року становив 9183,00 грн. (том 1 а.с. 13-14, 243). Згідно довідки Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області середньомісячна нарахована заробітна плата відповідача-позивача [PERSON] за лютий-березень 2020 року становить 7390,00 грн. За вирахуванням податків і зборів середньомісячна заробітна плата становить 5978,95 грн. (том 1 а.с. 155). Крім того, відповідач-позивач перебуває на обліку в Лубенському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01.01.2020 по 29.02.2020 року складає 4000 грн. (том 1 а.с. 149-150). В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що йому відомо, що його утримання здійснює мати, а не батько. Допитаний за його згодою в якості свідка [PERSON] показав, що до його повноліття його утриманням займалася мати, його брата [PERSON] мати утримує до цього часу, а батько участі у їх забезпеченні останнім часом не приймав, показав, що не пам`ятає, коли останній час батько давав гроші на купівлю продуктів харчування, батько сплачує послуги газопостачання будинку, в якому вони проживають, а мати - всі інші комунальні послуги. Свідок [PERSON] показала, що вона разом є [PERSON] працює на одній роботі, вони часто спілкуються, їй відомо, що [PERSON] останнім часом сама утримує двох своїх дітей, її чоловік [PERSON] допомоги в утриманні дітей практично не надає. Свідок показала, що їй відомо, що [PERSON] здійснює погашення заборгованості зі споживчого кредиту. Будучи в будинку [PERSON] свідок особисто бачила, що одна з кімнат будинку замкнута, а [PERSON] на її запитання відповіла, що її чоловік [PERSON] замкнув одну із кімнат будинку і не дозволяє іншим членам сім`ї туди заходити. На її запитання про те, чому так холодно у хаті, [PERSON] відповіла, що [PERSON] оплачує послуги з газопостачання, а вона - послуги з забезпечення електричною енергією, тому [PERSON] економить газ і їй доводиться обігрівати будинок електричним обігрівачем. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] доводиться їй рідною тіткою, їй відомо, що [PERSON] сама забезпечує спільних з [PERSON] дітей, вона сама була безпосереднім очевидцем того, як [PERSON] просила [PERSON] дати гроші на утримання дітей, а [PERSON] відмовляв їй у цьому. Так, суд не бере до уваги твердження представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Коби М.Г. про те, що [PERSON] в повній мірі утримує своїх дітей, оскільки дане твердження не підтверджене належними і допустимими доказами. В той же час твердження [PERSON] про те, що саме вона утримує неповнолітнього сина [PERSON] , та утримувала до повноліття сина [PERSON] , підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні синів позивача і відповідача: [PERSON] та [PERSON] (попередженого про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання), показаннями свідків: [PERSON] , [PERSON] (які також були попереджені про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання), не суперечить іншим доказам у справі, узгоджується з ними. Те, що, як вказує сторона [PERSON] , [PERSON] отримала споживчий кредит і тепер змушена витрачати частину своїх доходів на його погашення (що не заперечувала й сама [PERSON] ), на думку суду, не знімає з жодного з батьків обов`язок утримувати своїх дітей, принаймні, до досягнення ними повноліття. Як вбачається зі змісту медичних довідок (том 1 а.с. 151-152, 157-162, 195-201, 241-242) позивач-відповідач [PERSON] та відповідач-позивач [PERSON] потребують лікування. Однак, те, що [PERSON] потребує лікування, не свідчить, що він об`єктивно позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, однак, ці обставини суд приймає до уваги при визначенні частки заробітку (доходу), яку необхідно стягувати з нього в якості аліментів. Разом з тим суд констатує, що докази про стан здоров`я [PERSON] та докази про витрати, понесені ним на лікування (т. 1 а.с.а.с. 194(зворот), 204-205), стосуються, здебільшого, періоду часу до 2019 року включно (за виключенням довідки від 06.04.2020 року (т. 1 а.с. 195)), належних та допустимих доказів здійснених [PERSON] витрат на лікування, понесених ним з 05.02.2020 року по день закінчення розгляду справи, та розрахунків витрат, які [PERSON] планує понести на лікування в майбутньому (підтверджених відповідними доказами) суду не надано. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. [PERSON] не надано жодних доказів того, що частина його доходів йде на утримання його матері [PERSON] , як і доказів того, що остання потребує такої допомоги. Разом з тим, в матеріалах справи є копія пенсійного посвідчення [PERSON] (т. 1 а.с. 148), з якого вбачається, що їй призначена пенсія за віком. Доказів про перебування на утриманні [PERSON] інших осіб суду не надано. При визначенні частки заробітку (доходу), яку необхідно стягувати з [PERSON] в якості аліментів, суд також приймає до уваги надані сторонами докази оплати комунальних та телекомунікаційних послуг [PERSON] (т.2 а.с. 47) та [PERSON] (т. 1 а.с. 195, 203). Інші докази не відносяться до предмета спору. Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін, те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, принципи розумності та справедливості, потреби дітей у розвитку, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити у зв`язку із його безпідставністю. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати у цій частині необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved