Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON], в інтерсах якого діє представник [PERSON], звернувся в суд із позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Як на підставу заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку позивачу належить земельна ділянка площею 0,0689 га в с. Поляна, вул. Духновича, 111, Свалявського району, Закарпатської області. 15 лютого 2008 року частина земельної ділянки площею 0,0352 га була відчужена [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу [PERSON] Для подальшого відчуження, належної позивачу, частини земельної ділянки площею 0,0337 га необхідні правовстановлюючі документи, однак Державний акт на земельну ділянку є втраченим, про що заявлено у встановленому законом порядку, шляхом подання оголошення у засобах масової інформації та отримати дублікат державного акту не вбачається можливим через відсутність правового механізму його отримання. У звязку з цим, позивач просить суд визнати за [PERSON], ІПН [NUMBER] право власності на земельну ділянку площею 0,0337 га в с. Поляна, вул. Духновича, 111, Свалявського району, Закарпатської області, кадастровий номер 2124084400:05:001:0045. В судове засідання представник [PERSON], яка діє в інтересах позивача [PERSON] (договір про надання правової допомоги № 144/17 від 12.07.2017 року; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/865 від 08.02.2013 року) не зявилася, подавши до суду заяву (вх. № 7195 від 17.10.2017 року) про розгляд справи у відсутності представника і позивача, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву (вх. № 7194 від 17.10.2017 року) про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позов визнає та проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних чи доказів та доходить слідуючого висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України\~- суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. ПЛЕНУМ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав розяснив: При розгляді справ за позовами про виникнення, припинення, захист права власності та інших речових прав слід виходити з положень Конституції України та враховувати, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Обставини справи, установлені судом та докази перевірені надані позивачем на підтвердження заявленої вимоги (у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України): ?відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №0008308 від 14 червня 2007 року - земельна ділянка, площею 0,0689 га, розташована на території [PERSON] сільської ради передана у власність [PERSON], мешканцю с.Поляна, вул. Духновича, буд. 111, Свалявського району, Закарпатської області для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення 8 сесії 5 скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів від 18.12.2006 року. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2124084401-0107070700094 (копія державного акту додана до матеріалів справи (а.с. 4)); ?відповідно до витягу № НВ-2101402562016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.06.2016 року власником (користуанм) земельної ділянки за кадастровим номером 2124084400:05:001:0045 в с. Поляна, вул. Духновича, 111, Свалявського району, Закарпатської області є [PERSON] (а.с.6); ?відповідно до копіі інформаційної довідки № 92619228 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 23.07.2017 року підставою виникнення права власності [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 2124084400:05:001:0045 в с. Поляна, вул. Духновича, 111, Свалявського району, Закарпатської області є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 0008308 від 14.06.2007 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 15.02.2008 року приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 954 (а.с.5, а.с.10-12); ?відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданого відділом у Свалявському районі Головного управління Держгеокадастру у З/о від 26.07.2017 року № 86/0/201-17, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: Закарпатська область, Свалявський район, с. Поляна, вул. Духновича, буд. 111, площею 0,0337 га становить 40200,73 грн. (а.с.13). З метою належного оформлення вищезазначеної земельної ділянки, позивачем було подано оголошення до Свалявської районної газети Вісті Свалявщини про визнання державного акту на право власності на землю серії ЗК № 0008308 від 14.06.2007 року - недійсним (копія газети Вісті Свалявщини від 22.07.2017 року (№ 50-51) міститься в матеріалах справи (а.с. 8-9)). Через відсутність правовстановлюючого документу, а саме оригіналу державного акту на земельні ділянки позивач немає можливості відчужити належну йому земельну ділянку. ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: ПЛЕНУМ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на засіданні 21 грудня 2012 року розяснив, що: Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу», і є частиною національного законодавства України. Статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до норм ст. 124 Коституції України - юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстації цих прав. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (із змінами внесеними згідно із Законами № 1791-VIII від 20.12.2016 року; №1983-VIII від 23.03.2017 року) - рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав. Враховуючи те, що право власності на землю позивача підтверджується правовстановлюючими документамим, а саме, державним актом на право власності на земельної ділянки, незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом та не встановлена судом, а також зважаючи, що іншого способу встановлення вищевказаного факту у позивача, крім судового немає, суд доходить висновку, що позов підставний та його слід задовольнити.

Outcome: approved