Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] 16 червня 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Друга дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2021 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було задоволено і витребувано від Другої держнотконтори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року було вирішено питання про розгляд справи у заочному порядку. Позивач у своєму позові посилалася на те, що їй на підставі договору дарування від 23 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Якубою О.А. і зареєстрованого за № 6491, належить Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] . Даний дар вона отримала від [PERSON] , якій вказана частина домоволодіння належала на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інша Ѕ частина вказаного домоволодіння належала дочці [PERSON] - [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 вересня 1980 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-4689. [PERSON] померла [INFO] у Російській Федерації. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на спірну Ѕ частину домоволодіння. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були її син, [PERSON] , дочка, [PERSON] , та мати, [PERSON] . Відповідачі отримали спадщину після смерті матері на території Російської Федерації, а мати [PERSON] фактично прийняла спадщину, яке складалася з Ѕ частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , після смерті дочки у відповідності вимог ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 року), але не зверталась із заявою про прийняття спадщини після смерті доньки до нотаріальної контори. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 26 листопада 2011 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 3-2294, яким усе своє майно, де б воно не було, та з чого не складалося, заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. У встановлений законом строк позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулась до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 17 січня 2020 року Другою дніпровською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на суми недоодержаної пенсії [PERSON] . Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 28 травня 2021 року у вчиненні нотаріальної дії відмовлено, з підстав того, що право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , зареєстровано за дочкою спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , яка померла [INFO] у Російській Федерації, що було підтверджено витребуваними з Російської Федерації матеріалами спадкової справи, відкритої нотаріусом Білоярського нотаріального округу Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області Гавриленко І.Н., відповідно до матеріалів якої відповідачам [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину. Заяв від спадкоємця першої черги - матері померлого спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , до нотаріуса не надходило. Підтверджень прийняття спадщини [PERSON] після смерті дочки [PERSON] нотаріусу не надано. Таким чином, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у поза судовому порядку. Просила суд встановити факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] після смерті її дочки, [PERSON] , померлої [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, про причини неявки судові не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Будь-які заяви чи клопотання від відповідачів до суду не надходили. Третя особа Друга дніпровська держнотконтора у судове засідання свого представника не направила, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника, ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 23 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 6491, належить Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) (а.с. 9), право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано в КП ДМБТІ (а.с. 9 оберт, 12). Право власності на іншу Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 вересня 1980 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 1-4689, зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується відомостями КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради (а.с. 22). [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с. 15, 25). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 96 оберт). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на 1/2 частину спірного домоволодіння. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були: мати, [PERSON] , і діти [PERSON] - відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори звернулися відповідачі [PERSON] і [PERSON] (а.с. 95, 95 оберт). 12 квітня 1999 року Білоярською державною нотаріальною конторою Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області Російської Федерації відповідачам [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину у вигляді грошових вкладів (а.с. 99). Згідно з відомостями Департаменту адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 05 травня 2021 року, [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений 26 листопада 2011 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрований в реєстрі за № 3-2294, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, вона заповіла [PERSON] (а.с. 84). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 81). Після її смерті відкрилася спадщина. 30 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 80 оберт). Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 28 травня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із відсутністю фактичного прийняття спадщини [PERSON] після смерті дочки [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 107-108). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Правовідносини, що склалися між сторонами урегульовані нормами ЦК УРСР від 1963 року, ЦК України. На підставі ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною 1 статті 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з положеннями ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , померлої [INFO] , якій на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 вересня 1980 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 1-4689, належить Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ). [PERSON] з 11 серпня 1980 року і по день своєї смерті - [INFO] , проживала і була зареєстровано у домоволодінні. Тобто, на час відкриття спадщини після смерті своєї дочки [PERSON] , померлої [INFO] , вона, як спадкоємець першої черги, фактично прийняла спадщину і вступила в управління спадковим майном. Таким чином, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити і встановити факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] після смерті її дочки, [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк у визначеному законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно з Листом ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, за результатами узагальнення судової практики щодо розгляду спорів щодо прийняття спадщини, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Таким чином, постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 28 травня 2021 року позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у вигляді Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] , яку вона фактично і прийняла у спадщину після смерті своєї дочки [PERSON] , померлої [INFO] , тому отримати спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку [PERSON] не має можливості, оскільки, хоча [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті дочки [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, проте, до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва не зверталась, а за таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку літ. А-1, з прибудовою а-1, ґанком а, прибудовою а1-1, ґанком а1, загальною площею 101,4 кв.м., житловою площею 58,9 кв.м, сараїв літ. Б, В, навісів літ. Г, Е, вбиральні літ. Д, споруд № 1-3, І-ІІІ, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 5 165 гривень 50 коп. (а.с. 1, 54), який з урахуванням задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідачів у рівних частинах по 2 582 гривні 75 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved