Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON]С.) вернувся до суду з позовною заявою, яку неодноразово уточнював, до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі ДТКЕ) про стягнення компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28 квітня 2015 року по день фактичного розрахунку постановлення рішення судом. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року у справі №219/5690/2014-ц стягнуто з відповідача на його користь 17\~095,78 грн. заборгованості по заробітній платі, 8\~132,04 грн. компенсації за невикористану відпустку, 609,76 грн. - заробітну плату за жовтень 2014 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25\~837,58 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили і на його виконання лише 27 квітня 2015 року та 02 червня 2015 року проведено з ним остаточний розрахунок. У зв'язку з зазначеним просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. У судове засідання 23 червня 2017 року представник позивача не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання 23 червня 2017 року не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. У поясненнях проти позову в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплатирозрахунок позивача визнала вірним, проте заперечувала проти їх задоволення за безпідставністю, посилаючись на відсутність вини з боку відповідача щодо несвоєчасного проведення остаточного розрахунку у звязку із оскарженням рішення суду, яким було стягнуто заборгованість із заробітної плати. В частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні представник відповідача також заперечувала з посиланням на відсутність вини підприємства у звязку з форс-мажорними обставинами, що виключає наявність підстав застосування порожень ст.117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). У звязку з зазначеним просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені сторонами документи, заслухавши представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Установлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2015 року у справі №219/5690/2014-ц за позовом [PERSON] до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» позовні вимоги задоволено частково, а саме: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача без урахування податків та інших обовязкових платежів - 17\~095,78 грн. заборгованості по заробітній платі, 8\~132,04 грн. компенсації за невикористану відпустку, 609,76 грн. заробітну плату за жовтень 2014 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25\~837,58 грн. Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року зазначене судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку залишено без змін. Указані судові рішення визнаються судом такими, що на час розгляду справи набули законної сили згідно приписів статей 223, 319 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), оскільки в матеріалах справи відсутні докази їх скасування. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищевказаними судовими рішеннями встановлено наступні обставини, що мають преюдиційне значення. Позивач знаходився в трудових правовідносинах з відповідачем на різних посадах з 10 серпня 2007 року по 02 жовтня 2014 року та був за наказом № 212-к від 02 жовтня 2014 року звільнений з посади директора ВП ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Жданівкатепломережа»\~\~за власним бажанням відповідно\~ст.38 КЗпП України\~02 жовтня 2014 року. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі\~\~з травня 2014 року по жовтень 2014 року складає 17 095,98 грн. та 609,76 грн. - заробітну плату за жовтень 2014 року. Фактичний розрахунок з позивачем на суму заробітної плати 17 095,98 грн. проведено 27 квітня 2015 року; на суму боргу із заробітної плати в сумі 609,76грн. та нарахованої компенсації за невикористану відпустку у розмірі 8132,04грн. 02 червня 2015 року (а.с.52-54). Зазначене сторонами по суті не заперечувалось. Приймаючи рішення в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. За приписами ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Цю саму вимогу містить і ст.12 Конвенції № 95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати. У випадку, якщо заробітна плата працівникові не була виплачена своєчасно і затримання виплати складає один і більше календарних місяці, то за порушення термінів виплати заробітної плати нараховується компенсація, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок). Згідно з положеннями Порядку, компенсації підлягають такі грошові доходи із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 надав офіційне тлумачення положенню ч. 2 ст. 233 КЗпП України, про те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд ураховує, що розмір заборгованості з виплати заробітної плати встановлений у судових рішеннях за вирахуванням податків, зборів та інших обовязкових платежів. Здійснюючи розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати за невиплачену компенсацію за невикористану відпустку суд враховує, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, відносяться до додаткової заробітної плати. Згідно з пунктом 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року N 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713 суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток входять до фонду додаткової заробітної плати. Таким чином, компенсація за невикористану відпустку є частиною заробітної плати і у випадку її\~\~ несвоєчасної виплати, у разі, якщо це призвело до втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати підлягає застосуванню Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». За цей період сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівнику заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Згідно розрахунку, наданого представником відповідача, з яким суд погоджується, сума компенсації за несвоєчасну сплату заробітної плати становить: за травень 2014р. - не виплачена зарплата травня 3929,93 грн. х (індекс інфляції наведено з червня 2014 р. по березень 2015 р. 1,01 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,03 х 1,031 х 1,053 х 1,108) = 1,3597 х 100 = 135,97 - 100% =35,97; 3929,93 х 35,97 = 141359,58 :100 = 1413,60 грн.; за червень 2014р. - не виплачена зарплата червня 2555,91 грн. х (індекс інфляції наведено з липня 2014 р. по березень 2015 р. 1,004 х 4,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,03 х 1,031 х 1,053 х 1,108) = 1,3463 х 100 = 134,63 - 100-34.63) 2555,91 х 34.63 = 88511,16 : 100 = 885,11 грн.; за липень 2014р. - не виплачена зарплата липня 4657,02 грн. х (індекс інфляції наведено з серпня 2014 р. по березень 2015 рЛ.,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,03 х ,031 х 1,053 х 1,108) = 1,3408 х 100 = 134,08 - 100 = 34,08; 4657,02 х 34,08 = 158711,24 : 100 = 587,11 грн.; за серпень 2014р. - не виплачена зарплата серпня 918,74 грн. х (індекс інфляції наведено з вересня 2014 р. по березень 2015 р. 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,03 х 1.031 х ,053 х 1,108) = 1,3303 х 100 = 133,03 100=33,03; 918,76 х 33,03 = 30346,64 : 100 = 303,46 грн.; за вересень 2014р. - не виплачена зарплата вересня 2014,32 грн. х (індекс інфляції наведено з жовтня 2014 р. по березень 2015 р. 1,024 х 1,019 х 1,03 х 1,031 х 1,053 х .108)= 1,2926 х 100 = 129,26 - 100 = 29,26; 2014,32 х 29,26 = 58939,00 : 100 = 589,39 грн.; за жовтень 2014р. - не виплачена зарплата жовтня 3019,86 грн. х (індекс інфляції наведено з листопада 2014 р. по березень 2015 р. 1,019 х 1,03 х 1,031 х 1,053 х 1,108) 1,2625 х 100= 126,25 - 100 = 26,25; 3019,86 х 26,25 = 79271,33 : 100 = 792,71 грн.; за жовтень 2014р. нарахована компенсація за невикористану відпустку 8132,04грн. та заробітна плата за жовтень 2014 року 609,76 грн., разом 8741,80 грн. х (індекс інфляції наведено з листопада 2014 р. по травень 2015 р. 1,019 х 1,03 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1.140 х 1,022)= 1,4709 х 100= 147,09-100 = 47,09; 8132,04x47,09 = 382967,76:100 = 3829,67 грн. Усього 1413,60 грн. + 885,11 грн. +1587,11 грн. + 313,46 грн. + 589,39 грн. + 792,71 грн. +3829,67 грн. = 9411,05 грн., проте позивачем заявлено до стягнення компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 9400 грн. Таким чином, розмір компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати розраховано позивачем вірно і підлягає задоволенню у повному обсязі на заявлену до стягнення суму 9400грн. Заперечення та доводи відповідача щодо вимог в цій частині не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що норми діючого законодавства не повязують виникнення у роботодавця обвязку з нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати із наявністю вини підприємства. Водночас судовими рішеннями, які набули законної сили, встановлено факт затримки у виплаті заробітної плати і іншого відповідачем не доведено. Сплачено відповідачем бог із заробітної плати ще до набрання судовим рішеннями законної сили. При цьому факт оскарження судових рішень не може впливати на розмір таких нарахувань, оскільки за своєю природою це є компенсацією знецінення грошових коштів. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до\~частини першої статті\~117 КЗпП України в разі невиплати з вини\~власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю\~складається\~із\~цього Кодексу,\~прийнятих\~відповідно\~до\~нього. Частина перша статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Ураховуючи те, що позовні\~вимоги\~в частині стягнення компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум є за своєю природою відшкодуванням завданої майнової шкоди,\~що\~регулюється\~главою\~82\~ЦК\~України,\~застосуванню\~підлягають положення\~цивільного\~законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 141\~Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до сертифікату Торгово-промислової палати України від 28серпня 2014 року за № 2644 встановлено, що за інформацією Служби безпеки України (лист від 13 червня 2014 року № 33/2117) прийнято рішення щодо проведення в Донецькій області АТО. На підставі наданих документів торгово-промислова палата засвідчила настання обставин непереборної сили з 02 липня 2014 року для ДТКЕ при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавства, яке стосується справляння та сплати податків та обовязкових платежів; на момент видачі сертифіката обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити не можливо (а.с.48). З огляду на викладене, оскільки затримка виплати позивачу належних сум заробітної плати у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, передбачені законом правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати відсутні. Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року в справах №№ 6-364цс16, 6-365цс16. З огляду на викладене, у задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28 квітня 2015 року по день фактичного розрахунку слід відмовити за необґрунтованістю. Судові витрати покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог у відповідності до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на викладене,

Outcome: approved