Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] 20 листопада 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування посилаючись, що її тітці [PERSON], яка померла 24 травня 1998 року належав земельний пай на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району і грошові кошти на двох рахунках в Ощадбанку, які вона їй заповіла. З весни 1998 року вона обробляла дану земельну ділянку і користується нею по даний час та отримала зазначені грошові кошти, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. За заявою [PERSON] були розроблені Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки площею 1,24 га та площею 2,28 га, які вона не отримала та видані 27 грудня 2002 року їй як спадкоємцю. 24 липня 2015 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину посилаючись, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та що державні акти на право приватної власності на земельні ділянки були видані після смерті [PERSON] Просила визнати державні акти про право приватної власності ІІІ-ПЛ № 027652 на земельну ділянку площею 1,24 га та ІІІ-ПЛ № 027605 на земельну ділянку площею 2,28 га видані на імя [PERSON] недійсними та скасувати, встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] на зазначені земельні ділянки та визнати за нею право власності на них. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, від її представника адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність. Треті особи: Відділ Держгеокадастру у Кременчуцькому районі Полтавської області, Реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовими розписками про отримання судових повідомлень. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що 24 травня 1998 року померла [PERSON]. Відповідно до рішення 3 сесії 24 скликання [PERSON] сільської ради [PERSON] передані у приватну власність земельні ділянки площею 1,24 га та площею 2,28 га розташовані на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 24 квітня 1998 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрований в реєстрі за № 11, відповідно до якого заповіла позивачу [PERSON] належний їй земельний пай та грошові кошти на рахунках в Ощадбанку. Державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори 24 липня 2015 року відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину посилаючись, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та що державні акти на право приватної власності на земельні ділянки були видані після смерті [PERSON] Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, то суд приймаючи рішення керується нормами Цивільного кодексу України 1963 року, які були чинними на час їх виникнення. Пунктом 1 частини 1 статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] з квітня 1998 року користувалася земельними ділянками площею 1,24 га та площею 2,28 га, розташованими на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та належними [PERSON], отримала грошові кошти на рахунках в Ощадбанку, що свідчить про прийняття нею спадщини і вступ в володіння спадковим майном. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року в абз. 3 п. 1 зазначено, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, згідно з якими цей Цивільний кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої Цивільного кодексу може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК України 1963 року. Державні акти на право приватної власності на землю серія ІІІ-ПЛ № 027652 та серія ІІІ-ПЛ № 027605 були видані 27 грудня 2002 року спадкоємцю [PERSON] позивачу [PERSON]. Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що одним із шляхів захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Оскільки зазначені державні акти були видані після смерті [PERSON], то необхідно визнати їх недійсними та скасувати. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1,2 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При таких встановлених обставинах суд приходить до висновку, що земельні ділянки площею 1,24 га та площею 2,28 га належали [PERSON], тому і спадкоємець [PERSON] набуває на них право власності в порядку спадкування. Право власності як вбачається із ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Outcome: approved