Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» (далі - відповідач) на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 17.09.2020 по день винесення судового рішення. В обґрунтування заяви зазначено, що позивач з 18.04.2011 по 20.03.2020 перебував з відповідачем у трудових відносинах, 20.03.2020 позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату та не виплатив її в повному розмірі. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.09.2020 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в розмірі 75 890,36 грн та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 21.03.2020 по 16.09.2020 включно в розмірі 78 184,92 грн. Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Донецької області від 23.10.2020 відкрито виконавче провадження №63403016 з примусового виконання виконавчого листа №235/5031/20 від 16.10.2020 за вказаним судовим рішенням. Позивач стверджує, що відповідачем на його користь перерахована заборгованість по заробітній платі, а саме, 15.01.2021 в розмірі 39 998,60 грн, 04.02.2021 - 13 680,00 грн, 08.02.2021 - 4500,00 грн, 01.03.2021 - 16 548,00 грн, всього в розмірі 74 726,60 грн; залишаються не відшкодованими заробітна плата у сумі 1163,76 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 78 184,92 грн. Посилаючись на приписи ст.117 КЗпП України та враховуючи, що розмір середньоденної заробітної плати дорівнює 640,86 грн, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 17.09.2020 по день винесення судового рішення, що станом на 13.04.2021 дорівнює 90 631,26 грн. Ухвалою суду від 19.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.31). Позивач до суду не прибув, за змістом позову просить провести розгляд справи без його участі (а.с.2). Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме 30.04.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №8530206134575 (а.с.34), про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Враховуючи приписи ст.223 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання та доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 18.04.2011 по 20.03.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №32к від 20.03.2020 позивача було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7-11). Станом на 24.07.2020 заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнювала 82 813,12 грн (а.с.12). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.09.2020 у справі №235/5031/20 з ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 75 890,36 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме з 21.03.2020 по 16.09.2020 включно, в розмірі 78 184,92 грн (а.с.14-17). На виконання вказаного судового рішення 16.10.2020 судом виданий виконавчий лист (а.с.18-19). Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Донецької області Горелика Є.Б. від 23.10.2020 відкрито виконавче провадження №63403016 з примусового виконання вказаного виконавчого листа №235/5031/20 від 16.10.2020 (а.с.20-21). З доданої позивачем виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач на користь позивача частково перерахував заборгованість по заробітній платі, а саме: 15.01.2021 - 39 998,60 грн, 04.02.2021 - 13 680,00 грн, 08.02.2021 - 4500,00 грн, 01.03.2021 - 16 548,00 грн, всього у сумі 74 726,60 грн (а.с.27,28). Доказів перерахування залишку заборгованості із заробітної плати в сумі 1163,76 грн станом на дату розгляду справи відповідачем до суду, на виконання приписів ст.81 ЦПК України, не надано; причини невиплати повної суми заборгованості із заробітної плати позивачу відповідачем суду не наведені. Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд враховує, що за рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі № 1-5/2012 невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Також суд зважає на правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, за якими визначальними при застосуванні положень ст.117 КЗпП України є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та момент проведення з ним остаточного розрахунку, тому після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (постанова Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-144ц13, постанова Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 756/10829/15-ц). Враховуючи викладене, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження остаточного розрахунку з позивачем із заробітної плати за рішенням суду, а також докази відсутності вини відповідача у затримці виплати повної суми заборгованості із заробітної плати, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.09.2020 (наступний день після ухвалення судового рішення від 16.09.2020) по 25.05.2021 (дата прийняття даного рішення). Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки відповідача від 24.07.2020 №212 (а.с.13), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 640,86 грн. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 17.09.2020 по 25.05.2021 дорівнює 109 587,06 грн (171 робочий день затримки розрахунку х 640,86 грн). Разом з тим, загальними засадами цивільного законодавства визначені справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи з цих принципів, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/95 84/15-ц. Враховуючи, що відповідач вчиняв заходи та поступово виплачував відповідачу суму заборгованості із заробітної плати, залишок суми заборгованості із заробітної плати дорівнює 1163,76 грн, суд дійшов висновку про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 50 000 грн . Посилання позивача в обґрунтування заявлених вимог на невиплату середнього заробітку в сумі 78184,92 грн за вищевказаним рішенням не заслуговують на увагу, оскільки за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст.2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні/за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а тому підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України, відсутні. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 908 грн (судовий збір, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial