Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Лисичанського міського суду з позовом [PERSON] про звернення стягнення посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору № LGY0GK00000037 від 22.05.2006 року [PERSON] 22.05.2006 року отримав кредит у розмірі 11453 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.05.2016 року. Згідно з умовами зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обовязкових платежів з цих коштів. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 03.02.2015 року має заборгованість 46886,00 грн., яка складається з наступного: 20165,06 грн. - заборгованість за кредитом; 4545,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 815,49 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21359,74 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 22.05.2006 р. уклали договір іпотеки № LGY0GK00000036. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 46,40 кв.м., житловою площею 28.10 кв.м., який розташований за адресою: місто Лисичанськ, вул. Круглова, буд. № 60. Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 11453 грн. 00 коп. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. У звязку із викладеним, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив звернути стягнення на будинок загальною площею 46,40 м2., житловою площею 28,10 м2, який розташований за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Круглова, буд. № 60 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № LGY0GK00000036 від 22.05.2006 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON] та інших осіб, які проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Лисичанськ, вул. Круглова, буд. № 60. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву в якій просила розглядати справу без участі їхнього представника, на позовних вимогах наполягають, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК Українидоговір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № LGY0GK00000037, згідно з яким банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти: шляхом надання готівки через касу на строк до 23.06.2016 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії розмірі 11\~453,00 грн. на наступні цілі: житло в кредит, а також у розмірі 1318,65 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати в розмірі 0,45 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 30 число кожного місяця. З умовами кредитного договору відповідач був ознайомлений в повному обсязі, про що свідчить його підпис на кредитному договорі № LGY0GK00000037 від 22.05.2006 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № LGY0GK00000037 від 22.05.2006 року, станом на 03.02.2015 року заборгованість [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» становить 46886,00 грн., яка складається з наступного: 20165,06 грн. - заборгованість за кредитом; 4545,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 815,49 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21359,74 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. Отже, судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором перед позивачем належним чином не виконав, у зв'язку з чим у [PERSON] виникла заборгованість перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та становить 46886,00 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи плату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» і [PERSON] 22.05.2006 року уклали договір іпотеки № LGY0GK00000036, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] за реєстровим № 2079. Згідно з п. 1 та п. 7 договору іпотеки від 22.05.2006 року відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, які знаходяться у м. Лисичанську Луганської області, вул. Круглова, буд. № 60, що складається з: А1Ж,аа1 житловий будинок дерев.обкл. цеглою; загальною площею 46,40 кв.м., в тому числі житловою площею 28,10 кв.м., Б,б літня кухня дерево; В сарай саман; Ж сарай дошки; Г погріб камінь; У вбиральня дошки; № 1-3,І,ІІ огорожа споруди. Земельна ділянка площею 1000 кв.м. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченому приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] від 22.05.2006 року за реєстровим № 2077. Згідно з п. 13 договору іпотеки від 22.05.2006 року загальна вартість предмета іпотеки складає 11 453 грн. 00 коп. Позивачем були виконані вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення боржника про порушення основного зобов'язання та про добровільне виселення, що підтверджується листом про усунення порушень та вимоги про добровільне виселення від 28.12.2014 року № 30.1.0.0/2 -439. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, адже відповідач належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором, а тому банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Що ж стосується вимог позивача про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Круглова, буд. 60, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також, згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з довідкою № 804 від 24.04.2015 року, наданої КП «Паспортна служба», за адресою: м. Лисичанськ, вул. Круглова, буд. 60 зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. ПАТ КБ «ПриватБанк» листом від 28.12.2014 року № 30.1.0.0/2 - 439 повідомив [PERSON] про добровільне звільнення приміщення в тридцяти денний строк з дня отримання листа. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку», а відтак позивач вправі ставити питання поро виселення [PERSON] з спірного будинку. За таких обставин, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві щодо виселення [PERSON] з будинку, який розташований за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Круглова, буд. 60, знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про виселення інших осіб, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з довідкою № 804 від 24.04.2015 року, наданої КП «Паспортна служба», за адресою: м. Лисичанськ, вул. Круглова, буд. 60 зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Так, позивачем, відповідно до ст. 33 ЦПК України, в процесі розгляду справи не було залучено встановлених осіб у якості співвідповідачів і до яких у належному порядку позовних вимог не було заявлено, а тому в частині виселення інших осіб позивачу слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжними дорученнями № ВООО4В0R2I від 04.03.2015 року про сплату судового збору у сумі 468,86 грн. та № ВООО4В0R2I від 04.03.2015 року про сплату судового збору у сумі 243,60 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 712,46 грн.

Outcome: partial