Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

[PERSON] 23.01.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Зазначений будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0.2500 гектарів, яка внесена в Державний земельний кадастр за №4625182300:10:002:0067. Дана земельна ділянка з одного боку межує із земельною ділянкою [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач всупереч вимогам Державних будівельних норм самовільно збудувала прибудову до будинку, в результаті чого відстань від межі земельної ділянки позивача до стіни прибудови відповідача складає лише 37 см, при цьому атмосферні опади стікають з покрівлі прибудови на земельну ділянку позивача. Дана обставина перешкоджає позивачу належним чином користуватися земельною ділянкою та унеможливлює встановити кам`яний паркан на межі між двома земельними ділянками. Просить постановити рішення суду, яким зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2017 року справу передано для розгляду судді [PERSON] . Ухвалою судді від 08.02.2017 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 10.05.2017 року, яке неодноразово відкладалося. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. п. 9 та 11 п. 1 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою суду від 21.03.2018 року у справі призначено комплексну судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 27.06.2019 року провадження у справі поновлено судове засідання призначено на 14 годину 00 хвилин 25.05.2020 року. Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю [INFO] . З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №15/07/2020 від 14.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П .. Ухвалою судді від 19.08.2020 року дану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 00 хвилин 08.09.2020 року. Ухвалою суду від 08.09.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 14 годину 00 хвилин 03 лютого 2021 року, яке було відкладено на 14 годину 00 хвилин 09.07.2021 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Представник [PERSON] - адвокат Титаренко В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що внаслідок здійснення прибудови відповідачкою атмосферні опади котрі стікають з даху прибудови потрапляють на огорожу та земельну ділянку позивачки, створюючи їй перешкоди в користуванні власністю. Також у випадку якщо позивачка чи її спадкоємці в майбутньому вирішать збудувати нову огорожу на межі земельних ділянок, то виступ даху заваджатиме такому будівництву. Сторона позивача не зверталася безпосереднньо до відповідача з питанням щодо відповідної перебудови самочинної прибудови. Інший спосіб захистити порушене право позивачки, ніж той який зазначений в позові, а саме знесення прибудови, відсутній. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. 03.09.2020 року надіслала до суду заперечення на позовну заяву у якому просила у зв`язку з карантином та її похилим віком розгляд справи проводити у її відсутності. Позов не визнає, повністю підтримує заперечення, подані раніше та просить відмовити у позові (т.1 а.с.31-34, т.2, а.с.33). Представник Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 06.07.2021 року за підписом міського голови Куляса П.П. на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти їх задоволення. Представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок [PERSON] є власником житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.7). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №77333647 від 28.12.2016 року, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4625182300:10:002:0067, площею 0,25 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1, а.с.82-87). Відповідно до плану зовнішніх меж землекористування для обслуговування житлового будинку (т.1, а.с.9) та Кадастрового плану земельної ділянки з експлікацією угідь (т.1 а.с.12), суміжним землекористувачем від літери «В» до літери «Г» вказана [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 22.04.1989 року, [PERSON] є власником житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.37). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №006418, виданого 10.12.1996 року, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,0409 га в межах згідно з планом, землю передано для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства (т.1, а.с.43). Суміжним землекористувачем вказана [PERSON] .. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 12.02.1966 року Грушатицькою с/радою Старосамбірського району Львівської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували одруження, прізвеще чоловіка та дружини після одруження - [PERSON] (т.1, а.с.36). [PERSON] [INFO] (т.1, а.с.35). Відповідно до рішення виконавчого комітету Грушатицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 11.03.1986 року №12, надано дозвіл [PERSON] побудувати літню кухню з лазнею в межах існуючої ділянки, просили архітектурно-планувальну групу виготовити технічну документацію, попереджено [PERSON] , що без будівельного паспорта будівництво літньої кухні забороняється (т.1, а.с.41). Згідно рішення виконавчого комітету Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 15.01.2016 року №2 надано дозвіл [PERSON] на будівництво літньої кухні в [ADDRESS] . [PERSON] звернутися в ліцензовані організації для проведення відповідних змін в технічну та юридичну документацію будинку [ADDRESS] (т.1, а.с.44). Дані рішення ніким не оскаржувалися і є чинними. Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 11.12.2015 року на звернення позивачки щодо перевірки законності будівництва прибудови до літньої кухні, надавав [PERSON] 11.12.2015 року відповідь, згідно якої посадовими особами Департаменту 07.02.2015 року за участю інженера ВКАПБ «Ренесанс» Березовського С.С. з виїздом за вищевказаною адресою не вдалося провести перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства, щодо виконання [PERSON] будівельних робіт з будівництва прибудови до літньої кухні, залито фундамент, влаштовано огороджуючі конструкції по периметру будівлі та змонтовано дах розміром 8.4х7.5 в [ADDRESS] за відсутністю суб`єкта містобудування. У зв`язку з відсутністю суб`єкта містобудування на час перевірки, Департаментом направлено лист-виклик [PERSON] з вимогою забезпечити особисту присутність або уповноваженого представника на об`єкті будівництвата надати документи, необхідні для проведення перевірки у повному обсязі. У єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр), інформація щодо [PERSON] , як замовника об`єкта будівництва в [ADDRESS] відсутня (т.1, а.с.52-53). З метою перевірки законності будівництва прибудови до літньої кухні [PERSON] зверталася з відповідною заявою до Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області 18.04.2016 року (т.1, а.с.50). Дана заява розглядалася на засіданні сесії Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, за результатами розгляду якої було прийнято рішення №180 від 20.04.2016 року, яким вирішено звернутися до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області щодо питання самочинного будівництва, яке веде жителька с.Чижки [PERSON] (т.1, а.с.79). На звернення позивачки до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 19.04.2016 року (т.1, а.с.54), останніми було скеровано начальнику Старосамбірського відділення поліції Самбірського ВП ГУНП України у Львівській області прохання про допомогу в частині встановлення фактичного місцязнаходження [PERSON] для проведення в найкоротші терміни спільної перевірки в присутності особи замовника (забудовника) або уповноважених представників за адресою: [ADDRESS] та забезпечення надання ними документів, необхідних для її проведення (т.1 а.с.55-56). Згідно листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 18.10.2017 року, відповіді від Старосамбірського ВП ГУНП у Львівській області в Департамент не надходило, а також не надходило рішення Новоміської сільської ради Старосамбірського району Львівської області №180 (т.1, а.с.125). Інших документів зобов`язального характеру, а також підтвердження притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності стороною позивача суду не надано. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі №455/67/17 від 24 червня 2019 року, складеним судовим експертом Дідовським Ю.Б., так, як клопотання експерта в частині надання додаткових матеріалів в повному обсязі незадоволено, а технічна документація із землеустрою на земельну ділянку, на [ADDRESS] в матеріалах цивільної справи №455/67/17 відсутня, а в технічній документації із землеустрою на [ADDRESS] відсутні прив`язки меж земельної ділянки по [ADDRESS] до будівель та споруд та до прибудови до літньої кухні будинковолодіння, [ADDRESS] , тому відповідать на питання: «Чи відповідає фактичне розташування прибудови до літньої кухні відносно меж земельної ділянки технічній документації за адресою: [ADDRESS] не може бути надана. Так, як клопотання експерта в частині надання додаткових матеріалів в повному обсязі незадоволено, а в матеріалах цивільної справи №455/67/17 відсутня проектно-технічна документація на будівництво прибудови до літньої кухні на [ADDRESS] , а в копії проекту будівництва господарської споруди на одному аркуші (а.с.42) прив`язки будівель та споруд до меж земельної ділянки нанесені нерозбірливо та деякі розміри відсутні ( див, додаток №2 табл.№7), тому відповідь на питання в частині «Чи відповідає прибудова до літньої кухні проектно-технічній документації на її будівництво за адресою: [ADDRESS] » не може бути надана. Прибудова до літньої кухні за адресою: [ADDRESS] не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме: пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» та табл.6.7. ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій». Невідповідність полягає в наступному: згідно пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» при розміщенні будинків в кварталах, забудова яких історично склалася, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами. Відстані від існуючого огородження з сторони будинковолодіння, [ADDRESS] до прибудови літньої кухні по [ADDRESS] становлять: від кута стіни прибудови літньої кухні до існуючого огородження - 0,37 м та перемінно від стіни прибудови літньої кухні до існуючого огородження - 0,68 м; 0,95 м. Згідно ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» допустимі відстані від житлових будинків до господарських будівель і споруд які наведені в табл.6.7., відстань від літньої кухні до дворової вбиральні повинна бути - 20 м, від літньої кухні до господарської будівлі -15 м. Відстань від прибудови літньої кухні будинковолодіння на [ADDRESS] до дворової вбиральні будинковолодіння на [ADDRESS] становить -7,22 м. (дані огляду), від прибудови літньої кухні будинковолодіння на [ADDRESS] до господарської будівлі на [ADDRESS] становить - 8,45 м (т.2 а.с.2-19). Отже, висковком експерта встановлено не відповідність вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва будівництво прибудови до літньої кухні за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України). Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно із статтею 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Частиною першою статті 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з положеннями частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною другою статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна). Згідно із частинами першою, другою, четвертою, сьомою статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно із частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України). Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Судом встановлено, що будь-яких приписів про усунення порушень самочинного будівництва відносно відповідачки [PERSON] органами державної влади і органами місцевого самоврядування не виносилося. На вимогу попереднього складу суду комісією у складі сільського голови Новоміської сільської ради Куляса П.П., землевпорядників сільської ради Швець Ю.В., Сича Ф.І. , Шидловського І.М. , Деленко В.О. 31.01.2018 року проведено обстеження межі земельних ділянок в [ADDRESS] і [ADDRESS] за результатами якого складено акт в якому запропоновано громадянці [PERSON] дійти згоди з громадянкою [PERSON] та встановити водовідвід від огорожі сусідки (т.1, а.с.169-170). З фототаблиць №№2, 3, 5, долучених до висновку судового експерта (т.2 а.с.8, 9, 11) відомо, що [PERSON] , на самочинно встановленій прибудові, облаштовано водовідведення у вигляді ринви. Тобто, порушення, на які вказано комісією органу місцевого самоврядування, [PERSON] усунуто. В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд звертає увагу на те, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Будь-яких інших доказів наявності встановлених порушень уповноваженими органами державної влади чи місцевого самоврядування про усунення порушень самочинного будівництва суду не надано. Так само і не надано стороною позивача доказів на підтвердження неможливості здійснення перебудови та про відмову відповідача від її проведення. Стороною позивача не надано жодного доказу про те, що відповідач, проживаючи в іншому будинку та володіючи іншою земельною ділянкою, порушує права позивача щодо користування та володіння належними їй будинком та земельною ділянкою, і що ті порушення будівельних норм, на які позивач посилається порушують саме її права та є співмірними з тим способом захисту, який обрала сторона позивача. Встановлені висновком експерта обставини щодо здійснення відповідачем будівництва з порушенням вимог законодавства не є підставою для задоволення вимог позивача про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання вимог частини сьомої статті 376 ЦК України щодо відповідної перебудови. Самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Будівництво відповідачем прибудови до належної покійному [PERSON] літньої кухні є самочинним, оскільки проведено без відповідних дозвільних документів, що дають право на виконання будівельних робіт, будівництво проводилося фактичним користувачем земельної ділянки. [PERSON] не заперечує того, що будівництво прибудови відбувалося нею, порушення, які були встановлені комісією органу місцевого самоврядування нею усунуті. Позивач звернулася до суду з вимогами про усунення перешкод в користуванні нею земельною ділянкою шляхом знесення самовільно збудованої споруди, проте, у супереч нормам частини сьомої статті 376 ЦК України, просила вжити крайніх мір по усуненню порушень її прав. Натомість, першочергово повинна була бути заявлена вимога про проведення відповідної перебудови, а у випадку відмови від її проведення - знесення самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила, у зв`язку з чим заявлені вимоги є передчасними. Крім того, позивачем не надано доказів неможливості здійснення перебудови та про відмову відповідача від її проведення. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» cуб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи. Частиною другою статті 5 цього закону передбачено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування. Отже, згідно із вимогами чинного законодавства суб`єктами містобудування є власники відповідних об`єктів нерухомості (житлових будинків, споруд, земельних ділянок тощо). Оскільки [PERSON] не було вручено приписів контролюючих органів щодо усунення порушень, остання не притягалася до адміністративної відповідальності, тому підстав для зобов`язання відповідачки знести самовільну побудову відсутні. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 та Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі №199/13042/13-ц (провадження № 61-8733св18). Верховний Суд неодноразово констатував, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Так само і Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відтак, оцінивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні усіх обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові. Суд також наголошує, що 23.06.2021 року, в ході судового розгляду справи, представником позивачки [PERSON] - адвокатом Титаренко В.С. подано заяву про уточнення позовних вимог. Як встановлено в судовому засіданні вказана заява представником [PERSON] - адвокатом Титаренко В.С. помилково названа заявою про уточнення позовних вимог, у якій також невірно вказані найменування третіх осіб. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки вказана заява, як встановлено з її змісту та пояснень представника позивача, стосується процесуальних витрат по справі, надіслана іншим учасникам справи, тому вона долучена до справи та досліджувалася судом лише в частині, яка стосується інформації про понесені позивачкою судові витрати у процесі розгляду справи. Також, від відповідачки [PERSON] до суду 06.07.2021 року надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог від 19.06.2021 року. На цій стадії судового процесу подача відзиву суперечить ст.191 ЦПК України. Проте, вказаний відзив містить заперечення щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, який було надіслано усім учасникам справи. За таких обставин, судом було долучено до справи та досліджувався вказаний документ виключно в частині заперечень щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивачки понесених судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed