Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Немирівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги мотивували тим, що з 1987 року вони всією родиною проживають у квартирі [ADDRESS] загальною площею 47,6 м2, житловою площею 27,5 м2. У даній квартирі вони проживають з дозволу територіальної громади, а саме Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінниької області. З часу отримання дозволу на квартиру вони постійно доглядають за квартирою, проводять поточний ремонт вквартирі, замінили ситему опалення, постелили нову підлогу, замінили вікна та двері, провели водопровід, каналізацію, замінили електропроводку та облаштували санвузол, тобто зробили капітальний ремонт квартири. Між ними та ПАТ «Укртелеком» укладено договір про надання послуг доступу до мережі Інтернет, вони сплачують платежі за електроенергію та газопостачання. Вказана квартира не перебуває на балансі сільської ради та не передана у комунальну власність. Враховуючи зазначені обставини, позивачі вважають, що у зв`язку із добросовісним, відкритим та безперервним володінням чужим майном, у них виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю, що і стало підставою для їх звернення до суду із позовною заявою, в якій вони просили визнати за кожним із них по 1/3 частки квартири, яка розташована по [ADDRESS] . Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 15 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. У судовому засіданні представник позивачів-адвокат Нечепуренко Г.І. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Кравченко І.Є. у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки позивачами не доведено факту добросовісності заволодіння квартирою,право власності за набувальною давністю на яку вони просять визнати в судовому засіданні. Суд, заслухавши думку сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Копією паспортів встановлено особи позивачів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як свідчать копії паспортів позивачів, місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровано в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області з 01.02.2002 року та з 29.01.2008 року відповідно. Місце проживання [PERSON] зареєстровано в [ADDRESS]. з 17.08.1995 року (дата містить очевидні виправлення в частині, що стосується року) Згідно ордеру №21, виданого виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради 07.08.1987 року,він виданий [PERSON] , сім`я якого складається з 3-х людей на право заняття службової квартири [ADDRESS] видано на підставі рішення виконкому Ковалівської сільської ради народних депутатів рішення правління колгоспу від 07.08.1987 року. Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ч. 4 зазначеної статті, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Зважаючи на викладене, суд вважає описаний вище ордер неналежним доказом, оскільки він не містить інформації щодо спірної квартири, тому не бере його до уваги. З технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , видно, що зазначена квартира складається із коридору-7,7 кв.м., санвузла- 3,5 кв.м., кухні-7,0 кв.м., двох кладовок по 0,5 кв.м., кімнати -15,8 кв.м., кімнати - 11,7 кв. м., балкона - 3 кв.м. Згідно висновку експерта вартість квартири складає 52 400 грн. Відповідно до довідки АТ «Вінницягаз» №26, у абонента [PERSON] , який мешкає в кв. [ADDRESS] , станом на 05.03.2021 року відсутня заборгованість за користування природним газом. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Кухаря В.М. від 09.03.2021 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (а.с. 13 ЦПК України). Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України, а згідно до ч. 4 цієї ж статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За своїм змістом набуття права власності на річ за набувальною давністю - це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України. Виходячи з вимог ч.1 ст. 344 ЦК України для набуття такого права необхідна сукупність таких умов: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. В постанові Верховного Суду України від 27.09.2018 р. у справі №571/1099/16-ц зазначено, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. Дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позивачами не доведено факту безперервного володіння ними спірною квартирою більше 10 років. Дані про реєстрацію [PERSON] у даній квартирі з 17.08.1995 року суд до уваги не приймає, оскільки зазначена дата має очевидні виправлення в частині, що стосується року, у зв`язку із чим достеменно встановити дату реєстрації позивачки у даній квартирі неможливо. Інших доказів, стороною суду надано не було, що унеможливлює встановити факт безперервного володіння позивачами квартирою протягом строку, який складає не менше 10 років. Сам факт проживання позивачів у спірній квартирі, права власності за набувальною давністю на дану квартиру не породжує. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З огляду на викладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed