Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Візінський В.В., звернувся в суд з позовом до Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [PERSON] був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . За вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку площею 0,25 га. Станом на 15.04.1991 в житловому господарстві, що знаходиться за вищевказаною адресою, були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , не залишивши заповіту. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та син - позивач [PERSON] . Проживаючи на момент смерті разом із спадкодавцем, [PERSON] та [PERSON] по половині успадкували частку [PERSON] в житловому будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , не залишивши заповіту. Спадкоємцем першої черги за законом є його син - позивач [PERSON] , який проживав разом із спадкодавцем на час його смерті. Таким чином, після смерті батьків позивач успадкував цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Звернувшись до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що невизначені частки між членами бувшого колгоспного двору. Технічним паспортом на житловий будинок та свідоцтвом на право власності на жилий будинок стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON] , знаходиться по [ADDRESS] . Звітом про оцінку даного житлового будинку визначено його ринкову вартість, яка становить 104 390 грн. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача - адвокат Візінський В.В. в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити; Топорівська сільська рада - не заперечує щодо задоволення позову. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно копії свідоцтва на право власності на жилий будинок від 28 червня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 08 червня 1988 р., в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Також те, що [PERSON] , 1931 р.н., був головою колгоспного двору в [ADDRESS] , стверджується довідкою виконавчого комітету Топорівської сільської ради № 711 від 18.12.2019. Номер житлового будинку [ADDRESS] змінено на номер [ADDRESS] , про що свідчить довідка, видана 12 березня 2019 виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 9063 від 01.08.2019, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012 свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 215 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 28.06.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 08.06.1988. Станом на 15.04.1991 в житловому господарстві, яке відносилося до колгоспного двору, в [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 61, виданою 31.01.2020 виконавчим комітетом Топорівської сільської ради згідно по господарської книги № 5-6 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] у віці 55 років в с. Топорівці Городенківського району, запис за № 6 від 19 березня 1995 р. в книзі реєстрації актів про смерть, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Топорівською сільською радою Городенківського району. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 01.01.2004 , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] в житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 62, виданою 31.01.2020 виконавчим комітетом Топорівської сільської ради. Із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 28.02.1959, вбачається, що [PERSON] , 1931 року народження, та [PERSON] , 1940 року народження, були подружжям, запис за № 10 від 28 лютого 1959 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , запис за № 88 від 18 грудня 1968 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Торговицькою сільською радою Городенківського району. Наведене свідчить, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] в рiвних частках є її чоловік [PERSON] та син - позивач [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Позивачу [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , 04 травня 2006 р . державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 733, на спадкове майно, що складається з свідоцтва про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] , що належав померлій [PERSON] , яка має право на пайовий фонд в колективному сільськогосподарському підприємстві СВК «Топорівський» цегельний завод (спадкова справа № 237). Батько позивача [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 73 роки в с. Топорівці Городенківського району, актовий запис № 31 від 29 жовтня 2005 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 грудня 2019 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На день смерті [PERSON] в житловому будинку в [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 63, виданою 31.01.2020 виконавчим комітетом Топорівської сільської ради. Отже, позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 238/2006, наданої суду наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину, 04.05.2006 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . Йому 04 травня 2006 р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 734, на спадкове майно, що складається з свідоцтва про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] , що належав померлому [PERSON] , який має право на пайовий фонд в колективному сільськогосподарському підприємстві СВК «Топорівський» цегельний завод. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 2192/02-31 від 02 листопада 2019 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 08.08.2019, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1988 році, господарські будівлі та споруди - в 1962, 1978, 1982, 1989, 1990 роках. Їх ринкова вартість станом на 21 січня 2020 р. становить 104390 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я». За житловим будинком по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, що стверджується довідкою № 713, виданою 18.12.2019 виконавчим комітетом Топорівської сільської ради. Cудом встановлено, що позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті батьків, фактично став власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не встановлено, позов визнається відповідачем - Топорівською сільською радою, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524- 526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved