Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Майор І.В., звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу за позикою. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.05.2020 року [PERSON] надано у позику [PERSON] грошову суму у розмірі 28000 грн., які становили еквівалент 1045 доларів США. На підтвердження факту отримання відповідачем коштів, останнім надано позивачу розписку, з аналізу змісту якої вбачається, що вказану суму коштів, у еквівалентів доларів США, [PERSON] зобов`язується повернути не пізніше 01.08.2020 року. Станом на момент подання даної позовної заяви оригінал розписки знаходиться у позивача, оскільки відповідач у визначений розпискою термін 01.08.2020 року, отримані в позику кошти в сумі 28000 грн., які становили еквівалент 1045 доларів США, не повернув. Звертає увагу на те, що в даному випадку з аналізу змісту наявної в матеріалах справи розписки вбачається факт отримання 08.05.2020 року [PERSON] від позивача грошових коштів у сумі 28000 грн., що є еквівалентом 1045 доларів США, а також обов`язок відповідача повернути їх в строк до 01.08.2020 року, у зв`язку із чим є достатні підстави прийти до висновку про наявність між позивачем та відповідачем правовідносин, які виникають за договором позики. Зазначає, що згідно з офіційним курсом НБУ, оприлюдненим на офіційному сайті центрального банку, курс національної валюти до долара США станом на момент подання позову, а саме 17.12.2020 року, становить 27,73 грн. за 1 долар США. Тому, у відповідності до вимог національного законодавства та усталеної судової практики, оскільки між позивачем та відповідачем під час укладання договору позики було досягнуто домовленості щодо визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті 1045 доларів США, то примусовому стягненню з відповідача підлягає сума коштів у розмірі 28977,85 грн., які у відповідності до офіційного курсу НБУ станом на 17.12.2020 року становлять 1045 доларів США. На підставі наведеного, просить суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за позикою від 08.05.2020 року у розмірі 28977,85 грн., сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник подав до суду заяву, згідно з якою просить судове засідання провести без участі позивача за наявними матеріалами справи, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов відповідач не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 08.05.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 28000 грн., що становить еквівалент 1045 доларів США у позику та зобов`язався повернути вказану суму не менше ніж у зазначеному еквіваленті не пізніше ніж 01.08.2020 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою відповідача від 08.05.2020 року, оригінал якої додано до матеріалів справи. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України), а згідно з ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за вищезазначеним договором позики не виконав і суму боргу в обумовлений у договорі строк позивачу не повернув. На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 08.05.2020 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув позивачу грошові кошти. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є підставними та доведеними, а тому із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 08.05.2020 року в розмірі 28977,85 грн., що відповідно до курсу НБУ станом на 17.12.2020 року (день подання позову до суду) становить 1045 доларів США (27,73 грн. = 1 долар США). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору. Вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу станом на день ухвалення рішення суду не пред`явлено.

Outcome: approved