Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] 26 грудня 2020 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він є власником будинку [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , шлюб з якою розірвано 09 липня 1999 року. Відповідач з 1998 року не проживає в цьому будинку без поважних причин, її особистих речей в ньому немає. Місце фактичного проживання або перебування [PERSON] йому не відомо, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в заяві на ім`я суду просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належно судовими повістками з повідомленням та оголошенням на сайті судової влади, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутністю суду не надала. Тому суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутністю сторін заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 цього Кодексу у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи ци в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно до ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Статтею 72 цього Кодексу встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 січня 1988 року (а.с. 4), свідоцтва про одруження та про смерть (а.с. 8, 13) [PERSON] є власником [ADDRESS] [ADDRESS] . Відповідно до копії домової книги (а.с. 5-6), довідки про склад сім`ї (а.с.14) [PERSON] з 21 жовтня 1981 року зареєстрована у будинку позивача за адресою: [ADDRESS] у якості дружини. Але шлюб між сторонами розірвано 09 липня 1999 року (а.с. 9)., тобто відповідач є колишньою дружиною позивача і не є членом сім`ї власника у розумінні ЖК Української РСР. Актом про встановлення фактичного місця проживання від 16 грудня 2019 року встановлено, що [PERSON] з 1998 року в будинку позивача за вищевказаною адресою не проживає (а.с.7). Оскільки відповідач не проживає в будинку позивача більше 6 місяців, добровільно з реєстрації не знялася, отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved