Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

[PERSON] , 18.12.2019 звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 23.07.2010 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1352, у шлюбі дітей не мають, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки, як наслідок тривало проживають окремо, стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до відповідача почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 20.01.2020 провадження у справі відкрито. Позивачка в судовому засіданні 25.02.2020 вимоги підтримала покликаючись на мотиви викладені у заяві, пояснила, що понад сім місяців з відповідачем разом не проживають і не спілкуються взагалі, з цього часу сімейні стосунки не підтримують та не ведуть спільного господарства, наполягала на розірванні шлюбу та категорично заперечила можливість примирення. У судове засідання 19.03.2020 не з`явилася, у заяві від 18.03.2020 просила про розгляд справи за її відсутності, судові витрати з відповідача не стягувати, щодо проведення заочного розгляду справи, не заперечила (а.с. 24). [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 25.02.2020 та повторно 19.03.2020 не з`явився, відзиву не подав, причини неявки не повідомив, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечила у заяві від 18.03.2020 позивачка (а.с. 20, 27-28). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із змісту заяви від 18.12.2019, інших матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 23.07.2010 шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1352, у шлюбі дітей не мають, сторони понад сім місяців проживають окремо та не спілкуються, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, причина розпаду сім`ї - різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у заяві від 18.03.2020 настоює на розірванні шлюбу, заперечує можливість примирення, поновлювати сімейні стосунки не бажає (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не з`явився, заперечень щодо розірвання з позивачкою шлюбу, суду не подав. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам позивачки і моральним засадам суспільства, що має важливе значення, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, а отже шлюб носить формальний характер.

Outcome: approved