Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року заявила позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Лінкевича Олега Миколайовича (далі ТОВ «БІК «Інтербудінвест»), за яким просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем договору інвестування будівництва житла. [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, пославшись на доводи і підстави викладені в позовній заяві. Представники відповідача та третьої особи в суд не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, заперечень, пояснень до позову не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. 18 квітня 2005 року між [PERSON] (Довіритель) та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» (Повірений) було укладено Договір доручення №131/3-31, відповідно до якого Довіритель доручила, а Повірений зобов'язався від імені та за рахунок Довірителя профінансувати спорудження двохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 84,52 кв.м., в порядку та на умовах визначених цим договором. У з в'язку з тим, що після закінчення будівництва будинку, фактична площа квартири збільшилась на 1,18 кв.м. (за технічним паспортом становить 85,7 кв.м.), між сторонами 20.09.2007 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору доручення, за якою позивач зобов'язалась оплатити вартість надлишкової площі житла. Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 травня 2007 року № 891 житловому будинку секція [ADDRESS] присвоєно поштову адресу [ADDRESS]. 28 березня 2008 року між сторонами підписано акт прийому-передачі квартири, за яким ТОВ «БІК «Інтербудінвест» передали, а [PERSON] прийняла двохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 85,7 кв.м., житловою площею 44.2 кв.м. Тим самим сторони засвідчили факт виконання зобов?язань за договором доручення. Даний факт додатково підтверджується іншими доказами, що надані позивачем. Разом з тим, [PERSON] доручила ТОВ «БІК «Інтербудінвест» оформити на її ім?я свідоцтво про право власності на придбану квартиру, через Комунальне підприємство експлуатації та ремонту «Житло-Сервіс». Цю угоди сторони зафіксували п. 7 акту прийому-передачі квартири. Проте, угода залишилась без виконання. Оформити, право власності самостійно позивач не може, через відсутність певних необхідних документів, що підтверджується рішеннями державного реєстратора (а.с. 34-36). Між тим, постановою Господарського суду м. Києва від 16.04.2014 року ТОВ «БІК «Інтербудінвест» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора - арбітражного керуючого Лінкевича О.М. З листа Лінкевича О.М. від 14.09.2015р. вбачається, що попередній керівник ТОВ «БІК «Інтербудінвест» передав ліквідатору не всі документи підприємства, запитувані [PERSON] документи не передавались. Не передавались ці документи і КП «Житло-Сервіс», про що повідомив позивача директор підприємства листом від 26.11.2008р. Поряд з тим, позивач, з часу прийняття, користується та обслуговує спірну квартиру, на що зокрема вказує договір з Дочірнім підприємством «Експлуатаційне управління «Інтербудінвест» про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, що укладений 29.10.2007 року. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 06.08.2015 року, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано, квартира під обтяженнями не перебуває. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач фактично набула право власності на спірну квартиру, проте з вини відповідача, тобто в силу об'єктивних обставин, що не залежать від її волі, позбавлена можливості зареєструвати це право відповідно до закону, а відтак таке право є оспорюваним. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Власник майна, відповідно до ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Рішення судів, що набрали законної сили, згідно з ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно. Отже, і спосіб відновлення порушеного права позивачем обрано правильно. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та можливість задоволення його вимог. Питання перерозподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved