Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

[PERSON] 12 грудня 2018 року звернувся до суду із позовною заявою до Підволочиської селищної об'єднаної територіальної громади Тернопільської області про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Оріховецької сільської ради Підволочиського району, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті бабусі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв, проте при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,72 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що у відповідності до заповіту, посвідченого 18 травня 2009 року, [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 0,72 га, в той час як у правовстановлюючому документі на земельну ділянку - Державному акті [NUMBER] від 02 квітня 2009 року вказано, що [PERSON] володіє 1/3 частиною земельної ділянки площею 2,24 га. Враховуючи наведене, а також те, що у позасудовому порядку захистити свої права неможливо, позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача - Підволочиської селищної об'єднаної територіальної громади Тернопільської області у судове засідання не з'явився, однак подали до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечують, просять справу розглянути без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв'язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 січня 2009 року [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] щодо 1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,24 га, розташованої на території Оріховецької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки спадкового майна видане [PERSON] та [PERSON] У відповідності до Державного акту на право на земельну ділянку [NUMBER], виданого 02 квітня 2003 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 січня 2009 року 1/3 частка земельної ділянки, площею 2,16 га в межах згідно з планом, що розташована на території Оріховецької сільської ради, призначена для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER] належить [PERSON], яка проживає в с. Оріховець Підволочиського району. Співвласниками по 1/3 частці є [PERSON], [PERSON] [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради 11 вересня 2017 року. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Оріховецької сільської ради Підволочиського району 18 травня 2009 року № 9 [PERSON] заповіла належну їй земельну ділянку площею 0,72 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовану на території Оріховецької сільської ради Підволочиського району на підставі державного акта серії [NUMBER] виданого згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 січня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 35 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010965700440 від 02 квітня 2009 року - [PERSON], [INFO]. Як убачається із письмового роз'яснення приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 15 березня 2018 року № 31/01-16 спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO], є дочка померлої [PERSON], та онук [PERSON], 1984 року народження. Проте, під час розгляду документів, пред'явлених спадкоємцем, виявлено, що згідно заповіту, посвідченого 18 травня 2009 року, [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 0,72 га, в той час як у правовстановлюючому документі на земельну ділянку - Державному акті [NUMBER] від 02 квітня 2009 року вказано, що [PERSON] володіє 1/3 частиною земельної ділянки площею 2,24 га. Зазначена розбіжність унеможливлює вчинення нотаріальної дії а відтак заявнику [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла, проте через допущену помилку у заповіті щодо запису прізвища спадкоємця позивач позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі йог порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захист цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадщину у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved