Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

[PERSON] 02 березня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 08 вересня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], народження 04 жовтня 2008 року, який проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобовязаний надавати таку допомогу та має таку можливість, тому позивач просить суд стягти з відповідача аліменти на утримання їх дитини. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі не заперечує. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: З 08 вересня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], народження 04 жовтня 2008 року, який проживає разом зі своєю матірю позивачем у справі та повністю знаходиться на її утриманні. Батьком дитини є відповідач у справі (а.с. 3, 4, 5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобовязаний надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ч. 1 та 2 ст. 183 СК установлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд ураховує обставини, визначені ст. 182 СК, у тому числі приписи частини 2 цієї статті, яким установлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184\~ цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як передбачено приписами частини 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити. Як передбачено приписами ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даній справі позивачем за надання юридичної допомоги було сплачено 350 грн, що підтверджується квитанцією № 27/02/02 від 27.02.2015, тому суд указані судові витрати стягує на користь позивача з відповідача (а.с. 8). Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з відповідача стягуються судові витрати в дохід держави.

Outcome: approved