Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

I.ПРОЦЕДУРА: 1. Заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - Управління) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення надмірно виплачених бюджетних коштів, в якому просив : - стягнути з Відповідача на користь Управління надмірно виплачені бюджетні кошти в сумі 22 297 грн. 64 коп. 2. Ухвалою суду від 01 вересня 2017 року по справі відкрито провадження та призначено попереднє судове засідання. 3. Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Відповідача про закриття провадження по справі через підвідомчість спору судам адміністративної юрисдикції. 4. Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року за клопотанням сторони відповідача витребувано від Управління копію справи про призначення Відповідачу як одинокій матері допомоги на дитину. 5. Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду. 6. Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року встановленні правила провадження у справі. ІІ. ДОВОДИ СТОРІН ПО СПРАВІ: 7. Прокурор стверджував, що Відповідач являється матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. 8. 16 листопада 2011 року Відповідач звернулась до Управління із заявою про призначення їй допомоги на дитину як одинокій матері, у зв'язку з чим у період з 01 листопада 2011 року по 30 червня 2017 року вона отримала відповідні кошти на суму 22 297 грн. 64 коп. 9. Водночас, Відповідач проживає з дитиною в домоволодінні по [ADDRESS] який є спільною частковою власністю в рівних частках як Відповідача, так і [PERSON], і дане нерухоме майно зареєстроване за ними ще з 14 березня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу. 10. Прокурор вказував, що [PERSON] та Відповідач перебувають фактично у шлюбних відносинах і пов'язані спільним побутом, а прізвище дитини у свідоцтві про народження було зазначено зі слів матері. 11. У зв'язку з вказаним, та з огляду на положення частини 4 статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» прокурор звертав увагу, що Відповідач не мала права на допомогу як одинокій матері через наявність незареєстрованих шлюбних відносин, а тому просив отримані нею кошти стягнути на користь Управління. 12. Представник Управління позов прокурора підтримала та просила його задовольнити. 13. Відповідач та її представник з позовом не погоджувались. Вказували, що Відповідач з дитиною у домоволодінні, про яке зазначав прокурор у позові, зареєструвалась тільки з 08 вересня 2015 року. 14. Вказували, що доводи прокурора про фактичне проживання Відповідача та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу є припущеннями, а покази свідків про це до уваги не можуть братись судом, оскільки з ними вона перебуває у неприязних відносинах. 15. Просили застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 16. Судом встановлено, що Відповідач на час розгляду справи проживає по [ADDRESS] в м. Кам'янка Черкаської області. 17. Відповідач являється матір'ю [PERSON], [INFO] і його по-батькові у свідоцтві вказане зі слів матері (а.с. 5, 65). 18. Відповідач 16 листопада 2011 року звернулась до Управління із заявою про призначення їй допомоги на дитину як одинокій матері і така допомога їй була призначена (а.с. 7-8). 19. За період часу з 01 листопада 2011 року по 30 червня 2017 року вона отримала допомоги на дитину як одинока мати у розмірі 22 297 грн. 64 коп., з яких за 2011 рік - 749 грн. 48 коп., 2012 рік - 3 734 грн. 16 коп., 2013 рік - 3 517 грн. 20 коп., 2014 рік - 3 715 грн. 20 коп., 2015 рік - 3 836 грн. 70 коп., 2016 рік - 4 225 грн. 08 коп., 2017 рік - 2 519 грн. 82 коп. (а.с. 6, 55-67) 20. Водночас, 12 липня 2017 року прокурором було виявлено підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення Відповідачем заволодіння вказаними коштами шляхом обману, а саме не зазначення Управлінню відомостей про спільне проживання Відповідача з гр. [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу (а.с. 9). 21. Досудове розслідування по вказаному провадженню триває, і факти про безпідставне заволодіння коштами Відповідачем остаточно стали відомі прокурору тільки після допитів свідків, здійснених 29 липня 2017 року (а.с. 10-13). 22. Крім цього, з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випливає, що Відповідач разом з гр. [PERSON] на час звернення до Управління із заявою про отримання допомоги, мали у рівних частках у спільній власності будинковолодіння, в якому вона на даний час проживає, і таке право власності було зареєстроване ще до народження дитини - 14 березня 2011 року (а.с. 14). 23. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали суду, що являються сусідами Відповідача та гр. [PERSON] Знають про їх спільну дитину у них, та проживання в домоволодінні по [ADDRESS] в м. Кам'янка Черкаської області з часу купівлі ними цього будинку. В період вагітності Відповідача [PERSON] завжди був поруч. [PERSON] називає [PERSON] батьком, а той в свою чергу відноситься до нього як до сина. В домоволодінні ведуть спільно господарство - садять город, вирощують курей, утримують собаку, ремонтували забор та вставляли вікна в будинок, мають автомобіль. [PERSON] в озвученому домоволодінні живе кожний день, працює в охороні на залізниці, на подвір'ї після прання сушаться його речі і харчі в магазинах з Відповідачем вони купують разом. 24. Гр. [PERSON] знятий з реєстрації у цьому домоволодінні у зв'язку з виїздом до м. Київ з 01 жовтня 2015 року (а.с. 99), проте суд вважає, що дана обставина не спростовує факту знаходження у спільному володінні нерухомого майна і ведення спільного господарства з проживанням однією сім'єю з Відповідачем без реєстрації шлюбу, що знайшло своє підтвердження в ході допиту свідків, які надавали свідчення під присягою та будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази. Окрім цього, [PERSON] зареєстрованим в м. Києві не значиться, а отже імовірність його виїзду до м. Києва для постійного проживання з огляду на сукупність доказів виключається. ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА: 25. Частиною 1 ст. 18-1 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають право одинокі матері, (які не перебувають у шлюбі), якщо відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. 26. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та п. 46, п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 особам, яким виплачується державна допомога, у разі виникнення обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім'ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім'ї тощо) або які призводять до припинення виплати допомоги, зобов'язані у десятиденний строк повідомити про це органи праці та соціального захисту населення про зміну всіх обставин. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. 27. Відповідно до ч. 4 ст. 18-1 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. 28. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. V. МІЖНАРОДНІ СТАНДАРТИ ТА ПРАКТИКА ЄСПЛ: 29. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. 30. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. 31. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року). 32. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. 33. У справі «Менчинська проти Росії» (№42454/02, 15.01.2009) Євросуд відзначив, що сторонами цивільного провадження є позивач та відповідач, яким надаються рівні права, зокрема право на юридичну допомогу. Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян або коли потрібно захистити інтереси держави (п.35). 34. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). VI. ОЦІНКА СУДУ: 35. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи законних інтересів. 36. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 37. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 38. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 39. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 40. Суд знаходить, що наданими сторонами доказами підтверджено, що на час подання заяви та отримання допомоги на утримання дитини як матір'ю одиначкою, Відповідач перебувала у незареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] 41. Дана обставина підтверджується як фактом наявності у них спільного майна, в тому числі будинку, в якому вони фактично проживають, так і показами сусідів про їх спільний побут та проживання, виховання дитини. 42. При цьому, суд вважає, що Відповідачу були достовірно відомі такі обставини, але вона у відповідних процедурних документах адресованих Управлінню не вказувала даних про співмешканця та його доходи. 43. Щодо доводів сторони Відповідача про можливість застосування строків давності до спірних правовідносин, суд виходить бажає зазначити наступне. 44. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. 45. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. 46. Зі змісту 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та п. 46, п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 випливає, що Управління не мало можливості самостійно встановити вищевказаний факт заволодіння коштами без правових підстав, так як саме на одержувача покладено обов'язок повідомляти Управління про обставини, що стосуються виплат. Водночас, окремого Порядку, який би зобов'язував чи передбачав процедуру проведення відповідної перевірки достовірності відомостей у заявах на отримання допомоги одинокій матері для Управління не передбачено. 47. Між тим, як наголошувалося про порушення закону прокурору стало відомо тільки в липні 2017 року, і інакше про встановлені обставини він не міг довідатись, а тому строки давності звернення до суду ним не порушені і заява про їх застосування задоволенню не підлягає. 48. Проаналізувавши матеріали справи та вищенаведені норми законодавства, суд встановив, що завдяки приховуванню Відповідачем факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з гр. [PERSON], Відповідач безпідставно та незаконно отримувала кошти допомоги на дітей одиноким матерям, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 49. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вбачає необхідним стягнути з Відповідача на користь прокуратури понесені витрати по сплаті судового збору на суму 1 600 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved