Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Закарпатського РУ КБ «Приватбанк» про визнання припиненим зобовязання в іноземній валюті по договору споживчого кредиту. Свої вимоги мотивує тим, що 21.06.2006 року між ним та КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобовязався надати йому кредитні кошти через касу в сумі 41\~000,00 доларів США у вигляді не поновлюваної лінії на строк з 21.06.2006 року по 18.06.2021 року. Абзац другий п.1.1 даного договору порушує норми ЦК України, оскільки єдиним законним платіжним засобом на території України є гривня. Банк порушив істотну умову договору, що стосується його предмету отримання кредиту в іноземній валюті, він не мав юридичного права видавати кредит особі, яка не має ліцензії НБУ на отримання кредиту в іноземній валюті. Крім того, позивач зазначає, що після підписання кредитного договору банк перестав виконувати свої зобовязання, вказані в договорі кредитні кошти позивачу видано не було. В звязку з цим позивач просить визнати недійсним абзац другий п.1.1 Кредитного договору та визнати припиненим зобовязання в іноземній валюті по даному договору з моменту його підписання. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, вказаних у заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, про час і місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 21.06.2006 року між позивачем [PERSON] та КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобовязався надати йому кредитні кошти через касу в сумі 41\~000,00 доларів США у вигляді не поновлюваної лінії на строк з 21.06.2006 року по 18.06.2021 року на наступні цілі: придбання будинку в сумі 35000 доларів США, оплату страхових платежів в сумі 6000 доларів США. Відповідно до абзацу другого п.1.1 даного Договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, позичальник повинен надати банку кошти у сумі 497,50 доларів США. Статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. [PERSON] законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет № 15-93. Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти\~(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону № 2121-ІІІ кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином,\~ за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету № 15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.03.2011 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Отже, виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Вказані висновки узгоджуються з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання недійсним п.1.1. кредитного договору не ґрунтується на вимогах закону і не підлягає до задоволення. Також не може бути задоволена вимога позивача про визнання припиненим зобовязання по кредитному договору з наступних підстав. В обґрунтування даної вимоги позивач зазначає, що ним не були одержані кошти відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Які-небудь підстави звільнення від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у даній справі відсутні. Факт неотримання коштів та факт невиконання відповідачем умов кредитного договору позивачем нічим не доведених, на його підтвердження не надано суду жодного доказу. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed