Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] 07.02.2020 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що він зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . У 1980 р. він отримав черепно-мозкову травму голови на заводі «Масложиркомбінат» у м.Запоріжжі, внаслідок отриманої травми переніс операцію - трепанацію черепу. Після перенесеної травми у нього почалися сильні головні болі, провали у пам`яті, а згодом приступи епілепсії. З 1982 р. позивач перебуває на диспансерному обліку та йому був встановлений діагноз: посттравматичний арахноенцефаліт з лікворним, дисцикуляторним, епілептоформним синдромами, психоорганічний синдром, полірадікуляторний синдром на тлі остеохондрозу грудного та поперекового відділу хребта. Внаслідок хвороби в 1983 р. йому була встановлена 3 група інвалідності. Через погіршення стану здоров`я, ще збільшилась кількість провалів у пам`яті, приступи епілепсії стали частішими. Це стало підставою для проведення у 1985 р. повторної операції - трепанації черепу. Після проведених операцій він відчував себе погано, потребував сторонньої допомоги, часом не розумів де знаходиться. З 1968 р. мешкає за вказаною вище адресою, разом з ним проживала дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] , та її донька [PERSON] , яка померла [INFO] , які за життя доглядали його, давали ліки. Після смерті [PERSON] , друга дочка [PERSON] - відповідач [PERSON] обіцяла, що буде доглядати його до смерті, тому позивач надав згоду на реєстрацію останньої у квартирі, яку приватизували у 2013 р. по Ѕ частині кожен. Після чого відповідач, яка проживає на Бородинському мікрорайоні в м.Запоріжжі, фактично приїздила лише для того, щоб отримати гроші на сплату за квартиру. З лютого 2013 р. він фактично проживає самостійно, ліки приймає не регулярно, тому стан здоров`я погіршився. 01.08.2013 р. у нього стався епілептичний напад, у зв`язку з чим сестрою позивача була викликана швидка медична допомога. 02.08.2013 р. його було оглянуто сімейним лікарем , яким було рекомендовано консультацію невролога. У період з серпня по жовтень стан його здоров`я був дуже поганим. На 01.10.2013 р. пам`ять різко погіршилась, періодично турбували головні болі, запаморочення, був поганий сон, підвищився артеріальний тиск. 08.10.2013 р. позивача було оглянуто сімейним лікарем КЗ «ЦПМСД № 2» [PERSON] , а 09.10.2013 р. лікарем-неврологом, та було встановлено діагноз: енцефалопатія ІІ ступеню складного ґенезу, легкий вестибулярний с-м, астено-невротичний, гіпертонічна хвороба ІІ, ІІІ ступеню, ризик 4, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, екстрасістолія, серцева недостатність ІІа, внаслідок чого з 10.10.2013 по 21.10.2013 проходив лікування на денному стаціонарі КНП «ЦПМСД № 2». Наразі відповідач не надає йому жодної допомоги, забороняє навідувати друзям та знайомим. Про існування договору дарування, укладеного 04.10.2013 р., за яким ним була відчуджена Ѕ частина квартири [ADDRESS] , позивач дізнався лише у жовтні 2019 р. від сестри і це повідомлення стало новиною для нього, оскільки через хворобливий стан не усвідомлював наслідків цього правочину. Посилаючись на ст.ст.203, 215 ЦК України, позивач просить визнати договір дарування частки квартири від 04.10.2013 р., посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Корнієнко Я.С., реєстровий номер 2176 недійсним, застосувавши наслідки визнання недійсним цього договору, повернувши квартиру у його власність. Ухвалою від 03.03.2020 р. було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.04.2020 р. 14.04.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 14.05.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 14.05.2020 р. підготовче судове засідання відкладено на 04.06.2020 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 04.06.2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 05.08.2020 р. 05.08.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 01.10.2020 р. для виклику свідків на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 01.10.2020 р. розгляд справи відкладено на 07.10.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 07.10.2020 р. розгля справи відкладено на 25.11.2020 р. через перебування судді в нарадчій кімнаті у складі колегії суддів. 25.11.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 07.12.2020 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України для виклику свідків. 07.12.2020 р. розгляд справи відкладено на 16.02.2021 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.1 ст.240, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 16.02.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 09.03.2021 р. для виклику свідків на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 09.03.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 15.03.2021 р. для виклику свідків на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 15.03.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 09.04.2021 р. для виклику свідків на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 09.04.2021 р. провадження у справі зупинено на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України. 29.07.2021 р. провадження у справі відновлено, призначено судове засідання на 17.09.2021 р. 17.09.2021 р. розгляд справи відкладено на 03.11.2021 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України. 03.11.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 02.12.2021 р. за клопотанням представника відповідача на підставі ч.1 ст.240, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.64-69). Відповідач та її представник просили відмовити в задоволенні позову з мотивів, які наведені у відзиві (а.с.55-57). Третя особа - приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Корнієнко Я.С. направила до суду письмові пояснення по суті позову (а.с.41), в яких міститься клопотання про розгляд справи без її участі та зазначено, що при посвідченні правочину у нотаріуса не виникало сумнівів щодо дієздатності [PERSON] , емоційний стан якого був врівноважений, доброзичливий, останній чітко висловлював своє побажання та було встановлено його дійсні наміри дарувальника. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, приймаючи до уваги позицію третьої особи, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З наданих сторонами письмових доказів судом встановлено, що 04 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. було посвідчено договір дарування частки квартири, за яким [PERSON] подарував [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Зазначений договір був зареєстрований в реєстрі за № 2176 (а.с.8, 9). [PERSON] після отримання у 1980 р. черепно-мозкової травми на виробництві, знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні 5-ї міської лікарні з діагнозом: «Перелом склепіння та основи черепа, субарахноїдальна гематома зліва, субдуральна гідрома справа». В 1982 р. повторно знаходився на лікуванні в нейрохірургічному відділенні з діагнозом: «Постравматичний церебральний арахноенцефаліт, дефект лівої лобно-скроневої області». Була встановлена ІІ група інвалідності. В 1983 р. був переведений на ІІІ групу інвалідності. В подальшому спостерігався в медичних закладах. 08.10.2013 р. оглядався сімейним лікарем, самостійно з`явився на прийом та було встановлено діагноз: «енцефалопатія складного ґенезу, церебросклероз ІІІ, епісиндром, АГ ІІІ, ризик 4, ІХС, дифузний кардіосклероз, СНІ ІА, ФК ІІ, екстрасистолія». Призначена консультація неврапатолога, амбулаторне лікування. 09.10.2013 р. позивач оглядався невропатологом: «Скарги на головний біль, запаморочення, періодичне підвищення АТ, зниження пам`яті, дратівливість, поганий слух та сон…Під час огляду емоціно лабільний…Діагноз: ДЕП ІІ, ЦА, АГ, легкий вестибулярний синдром, астеноневротичний синдром». Вказані обставини підтверджені копіями медичної документації (а.с.10, 11, 12), а також висновком судово-психіатричної експертизи № 155 від 03.06.2021 р. (а.с.157-169). Згідно вказаного висновку, при проведенні експертизи були використані матеріали справи, а також медична документація позивача та комісія прийшла до висновків, що [PERSON] на час укладання договору дарування частки квартири від 04.10.2013 р., виявляв ознаки психічного розладу у вигляді помірно виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (травматичного та судинного (церебральний атеросклероз, артеріальна гіпертензія)). Ступінь вираженості психічних порушень був таким, що істотно впливав (обмежував) на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними. Медичні препарати, які були призначені та приймались [PERSON] нерегулярно у період часу, що цікавить суд, не впливав на його психологічний та емоційний стан (а.с.169). У передбаченому законодавством порядку недієздатним [PERSON] не визнавався. При постановленні рішення судом були також враховані покази свідків, допитаних за клопотанням сторін. Так, свідок [PERSON] в суді надала пояснення, що є рідною сестрою [PERSON] , підтвердила інформацію про отримання травми позивачем, надала пояснення щодо його стану його здоров`я, які узгоджуються з медичною документацією, зміст якої навдено вище. Крім того вказала, що відповідач не надає допомоги позивачу, про існування договору свідок дізналась від [PERSON] в жовтні 2019 р., про що повідомила брату. [PERSON] при допиті пояснила, що є сусідкою позивача. Біля двох раз спостерігала приступи у [PERSON] , що були схожі на епілептичні, після яких на наступний день вже пересувався та не мав проблем із пам`ятью. На прохання позивача іноді викликала швидку допомогу, після чого телефонувала відповідачу. Стан здоров`я [PERSON] в період часу з серпня по жовтень 2019 р. описати не може. [PERSON] свідчила про те, що є знайомою позивача, відвідувала того за місцем проживання. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали свідчення, що є сусідами [PERSON] . В жовтні 2013 р. сиділи на лавочці біля будинку, коли на автомобілі разом з [PERSON] під`їхав [PERSON] , підійшов до них, був у дусі, веселий, повідомив, що подарував Нелі квартиру. Жодних сумнівів у свідків дієздатність позивача не викликала. Свідок [PERSON] пояснив, що в 2013 р. до нього звернулась відповідач з проханням відвезти [PERSON] до нотаріуса, куди свідок і доставив сторін по справі. Стан здоров`я [PERSON] свідок охарактеризував, як задовільний. [PERSON] , як свідок та сімейний лікар позивача, пояснила, що спостерігала [PERSON] з 2005 р., з 2005 р. по 2008 р. у останнього почастішали епіднапади, періодично скаржився на головний біль та погіршення пам`яті, слібкість. Під час лікування свідок бачила лише його доньок [PERSON] та [PERSON] . Під час відвідувань [PERSON] впізнавав її, на запитання відповідав в датах не плутався. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтересі порушені. Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину, адже підставою недійсності правочину стаття 225 ЦК України визначає медичний критерій - психічний стан особи в момент його вчинення. Судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц. Як встановлено судом, висновок судово-психіатричної експертизи № 155 від 03.06.2021 р. не свідчить про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент укладення правочину 04.10.2013 р. розуміти значення своїх дій та керувати ними. Приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що покази свідків щодо стану здоров`я позивача на час вчинення правочину, носять суперечливий характер, а тому виходив із презумпції психічного здоров`я [PERSON] , суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу» та іншими законами України. Аналізуючи наведені вище положення діючого законодавства у сукупності на досліженими доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, через їх недоведеність. На підставі ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed