Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована відповідач, яка в будинку не проживає. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК УРСР, позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнути з останньої на його користь понесені ним судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, підтримав позов. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак до суду не прибула. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 травня 2005 року позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно з довідкою Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 07 лютого 2020 року № 331 відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно з актом по факту не проживання від 06 лютого 2020 року, підписаним депутатом селищної ради Вичкою Є.О. , свідками [PERSON] , та [PERSON] , відповідач не проживає у вказаному будинку з 24 вересня 2013 року (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК РСР). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у будинку за вказаною адресою реєстрації, домовленості про користування жилим приміщенням між сторонами у справі не встановлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 07 лютого 2020 року № 197, квитанцію від 07 лютого 2020 року про сплату гонорару в розмірі 300 грн. Також в договорі зазначено про те, що було надано правову допомогу, а саме складання позовної заяви в Чорнобаївський районний суд. За таких обставин, враховуючи, що позивач підтвердив понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 300 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок) гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved