Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обгрунтування заявлених вимог зазначили, що вони є власниками по ? частині домоволодіння № 130 по вул. Федющенко в м. Пятихатки Дніпропетровської області. У вказаному домоволодінні окрім них зареєстрований [PERSON] Фактично на протязі двох років [PERSON] у належному їм будинку не проживає, проте добровільно знятися з реєстраційного обліку у їх домоволодінні не бажає, чим здійснює перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження власністю. Просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням № 130 по вул. Федющенко в м. Пятихатки Дніпропетровської області та зняти його з місця реєстрації. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожен окремо надали заяви з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] тричі підряд в судові засідання 28.08.2017 року, 12.09.2017 року та 02.10.2017 року не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток/а.с.19,20,33,34/, причину неявки не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не зявились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині домоволодіння № 130 по вул. Федющенко в м. Пятихатки Дніпропетровської області, про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності/а.с.8/. та копія договору купівлі-продажу з копією реєстраційного посвідчення/а.с.30,31/. Згідно довідки депутата міської ради [PERSON] від 21 травня 2017 року за адресою вул. Федющенко, 130 в м. Пятихатки Дніпропетровської області [PERSON] не проживає з 2015 року і по теперішній час/а.с.9/. У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен громадянин України має право на житло. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і вправі вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власність зобов'язує. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] відсутній в будинку № 130 по вул. Федющенко в м. Пятихатки Дніпропетровської області понад один рік, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком є законними та обгрунтованими, у звязку з чим підлягають задоволенню. Разом з тим, в частині вирішення позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вже саме по собі є підставою для зняття фізичної особи з відповідного реєстраційного обліку. Окрім того, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється відповідним виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, а не судом. Виконавчий комітет Пятихатської міської ради, який уповноважений здійснювати зняття з реєстраційного обліку, до участі в справі не залучався, спір між ним та позивачами на даний час відсутній, у звязку з чим заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial