Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який не працює та має інвалідність. Мотивуючи позовні вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.1998 по 24.10.2002, від шлюбі мають сина [PERSON] (далі - [PERSON] ), [INFO] , який набув повноліття, не працює, оскільки є інвалідом з дитинства, інвалідність 2 групи встановлена довічно та знаходиться на утриманні Позивача. Відповідач обізнаний про стан сина, проте не надає матеріальної допомоги для підтримки нормальної життєдіяльності сина - [PERSON] , відтак Позивач вважає, що з Відповідача, як батька їх сина, мають стягуватися аліменти на його утримання у розмірі 1/3 частини усіх видівдоходів, довічно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання. 24 грудня 2019 року Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що Позивач не мала процесуального права щодо звернення до суду з даним позовом, у відповідності до стст. 198-200 Сімейного кодексу України, одночасно остання не надала доказів того, що вона є опікуном або піклувальником повнолітнього сина. Відповідач також зазначає, що не ухиляється від матеріальної допомоги на утримання сина, та в разі підтвердження права [PERSON] на звернення з позовом до суду, просить частково задовольнити позов та визначити аліменти у розмірі 1/6 частини доходів Відповідача, оскільки саме такий розмір вважає розумним, тому що інших доходів окрім заробітної плати, у розмірі близько 22 тис. грн. в місяць, останній не має. 17 березня 2020 року, через канцелярію суду, [PERSON] подано позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до [PERSON] про стягнення аліментів, за наслідком розгляду якого, ухвалою суду від 13 квітня 2020 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору прийнято до провадження, об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що набув повноліття, але є непрацездатною особою, оскільки 24.10.2019 року згідно з Довідкою до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією йому було встановлено другу групу інвалідності, інвалідність з дитинства - безстроково та відповідно отримує пенсію в розмірі 1 564 грн. [PERSON] зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є його батьками, у відповідності до Свідоцтва про народження, однак його матеріальне утриманням забезпечує лише мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , окрім примусової сплати аліментів за рішенням суду, від участі у вихованні чи утриманні сина, який є єдиною дитиною останнього, ухиляється. Враховуючи свій стан здоров`я, викладені обставини, [PERSON] просить стягнути з Відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів останнього. 28 травня 2020 року Відповідачем було подано відзив на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, відповідно до якого зазначає, що позов [PERSON] визнає частково та просить суд встановити аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно, оскільки позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини доходів Відповідача щомісячно є необґрунтованими. Також Відповідач зазначив, що на його утриманні є непрацездатна особа - мати останнього та єдиним його доходом є заробітна плата. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити в повному обсязі. 16 червня 2020 року третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору подано відповідь на відзив, відповідно до якого, за необґрунтованістю відзиву Відповідача, підтримує позовні вимоги та вважає, що Відповідач має змогу сплачувати 1/2 частину від свого доходу та зобов`язаний матеріально допомагати [PERSON] , враховуючи фізичний стан останнього. 25 червня 2020 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, відповідно до якого, останній посилаючись на розмір своєї заробітної плати, вважає, що аліменти в розмірі 1/6 частина доходу Відповідача повною мірою забезпечують його обов`язок щодо матеріального утримання сина, як одного з батьків. Іншу частину потреб [PERSON] зобов`язана забезпечувати та має фінансову можливість мати - [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася. Однак її представник та представник третьої особи - [PERSON] , надіслала клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Однак надав заяву про розгляду справи без його участі. Позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити частково. В задоволенні позову [PERSON] - відмовити в повному обсязі. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12 вересня 1998 року по 24 жовтня 2002 року, від якого мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а. с.17). Відповідно до копії епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 1013 відділення № 12 ТМО «Психіатрія» у місті Києві, виписки з історії хвороби № 2927, № 1230, тощо, [PERSON] встановлено діагноз: основний - F 71.1, F 80.1, R 47.1. Помірна розумова відсталість в результаті хромосомної патології (синдром Дауна) з вираженими емоційно-вольовими порушеннями. Системне недорозвинення мовлення ІІ рівня. Дизартрія середнього рівня тяжкості; супутній - органічне ураження центральної нервової системи, вегето-судинна дистонія (а. с. 21-25). Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0656907 від 09.10.2017 [PERSON] встановлено другу групу інвалідності, інвалід з дитинства, строком на 2 роки (а. с. 156). Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 428147 від 24.10.2019 [PERSON] встановлено другу групу інвалідності, інвалід з дитинства, безстроково (а. с. 10). Відповідно до Довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, вих. № 881 від 24.10.2019 року, [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні та отримує соціальну пенсію ІІ групи з 17.05.2000 року по довічно, (інвалід дитинства), у розмірі 1 564 грн. (а. с. 21). Місце проживання [PERSON] , [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Довідки реєстрації місця проживання особи (а. с.8-19). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 31.10.2017 року до 09.10.2019 року, який підлягає індексації відповідно до закону (а. с. 57). Відповідно до Довідки про доходи № 99 від 19.12.2019, що видана [PERSON] , останній працює в Головному правлінні урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та займає посаду заступника начальника управління - начальник відділу. Загальна сума доходу за період з 01/2019 р. по 11/2019 р., за винятком аліментів, становить 247 487, 91 грн. (а. с. 85). Згідност. 59 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Відповідно до частин 1-2, 4 ст. 25 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну працездатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно із ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керуватися ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 34 ЦК України передбачено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина 1 ст. 36 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до частини 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не є особою, дієздатність якого обмежена, недієздатним його також не визнано, відповідно, опіка або піклування над ним не встановлена. Отже, [PERSON] , не маючи статус опікуна або піклувальника [PERSON] , звернулася до суду з позовом в його інтересах, що суперечить процесуальному законодавству, оскільки вона не є його законним представником. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову. Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Відповідач посилається на те, що заробітна плата за місцем роботи є його єдиним доходом та останній має на утриманні непрацездатну особу - матір [PERSON] , 1950 року народження, пенсіонерку за віком, яка одержує пенсію у розмірі 1 657, 52 грн., відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за вих. № 28648 від 16.12.2019 року, та потребує матеріальної допомоги, а тому визнає частково позов [PERSON] та просить суд стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини доходів Відповідача щомісячно. Згідност. 200 Сімейного кодексу України (далі - СК України), суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України визначаються обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Разом з тим, відповідно дост. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Суд зауважує, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Так, вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що Відповідач має єдиний дохід у формі заробітної плати, непрацездатну матір на утриманні, частково визнає позов [PERSON] , проте, разом з тим, суд зауважує, що син Відповідача - [PERSON] не працює, є інвалідом 2 групи, має захворювання, потребує значних витрат на придбання медикаментів, одягу, продуктів харчування, в тому числі і на реабілітацію, та є єдиною дитиною Відповідача, а відтак потребує також матеріальної допомоги від батька. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки утримання повнолітнього, непрацездатного [PERSON] є обов`язком обох батьків, вважає за справедливе та розумне позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задовольнити частково, та стягнути з Відповідача аліменти у розмірі1/5 частини усіх доходів останнього, щомісячно, довічно. На підставіст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв`язуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», оскільки треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, відповідно до частини першої статті 34 ЦПК мають усі процесуальні права і обов`язки позивача, обов`язок сплатити судовий збір із відповідної позовної заяви або з інших заяв (скарг, дій), зазначених у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI, покладається також і на них. Відповідно до п. 8 статті 6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачаєрозподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пп. 3, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що передбачаєпільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення та особи з інвалідністю I та II груп. Таким чином, враховуючи, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спорує звільненим від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial