Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів присуджених заочним рішенням Монастириського районного суду від 04.03.2011 року про стягнення з нього в користь відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], з 500 грн. на 310 грн. щомісячно та про звільнення його від сплати 11080,60 грн. заборгованості по аліментах на користь відповідача на утримання сина [PERSON]. Позивач свої вимоги мотивує тим, що виконувати рішенням Монастириського районного суду від 04.03.2011 року про стягнення аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно він немає можливості, оскільки у нього різко погіршилося матеріальне становище. На обґрунтування зазначеного посилається на те, що він проживає разом із своїми непрацездатними батьками, [PERSON] та [PERSON], які є пенсіонерами. На даний час стан здоров'я батьків різко погіршився і вони потребують постійного медичного догляду та витрат на лікування. В зв'язку з тим, що він вимушений нести додаткові матеріальні витрати на утримання батьків, у нього немає можливості оплачувати аліменти на сина в розмірі 500 грн. щомісячно, а тому просить зменшити розмір аліментів із 500 грн. на 310 грн. Щодо обґрунтування позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості позивач зазначає, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.12.2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення з нього аліментів та передбачено розпочати таке стягнення із 27.01.2011 року. На даний час сума заборгованості по аліментах становить 20580,6 грн. Дана заборгованість утворилась у зв'язку із несвоєчасним пред'явленням відповідачем виконавчого документа державному виконавцеві. Тобто, виконавчий документ було подано 03.12.2012 року, майже по спливу двох років з моменту його отримання відповідачем у суді. Внаслідок непред'явлення вчасно виконавчого листа до виконання за період з 27.01.2011 року по 03.12.2012 року утворилась заборгованість в сумі 11080,60 грн. від сплати якої позивач просить його звільнити. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 18.07.2014 року та позивач позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила та просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04.09.2009 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Під час шлюбу в сторін народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. На даний час син проживає з мамою [PERSON] за межами Тернопільської області. 22.03.2011 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб між сторонами розірвано. Заочним рішенням Монастириського районного суду від 04.03.2011 року стягнуто з [PERSON] аліменти в користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 27.01.2011 року і до досягнення ним повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в сумі 51 грн. в дохід держави та 120 грн. витрат на інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в суді. Як встановлено в судовому засіданні позивач взагалі не сплачував аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON]. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз зазначених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що в зв'язку з значним погіршенням матеріального становища платника аліментів, суд може зменшити встановлений розмір аліментів. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи позовну вимогу щодо зменшення розміру аліментів, позивач покликається на необхідність утримання своїх батьків, які досягли пенсійного віку, мають поганий стан здоров'я, в зв'язку з чим потребують постійного медичного догляду та додаткових витрат на лікування. Разом з тим, такі доводи позивача стосовно того, що йому необхідно утримувати матір - [PERSON] та батька - [PERSON], які проживають разом із ним, не можуть бути визнані правовими підставами для зміни визначеного розміру аліментів, оскільки мати та батько позивача набули пенсійного віку та відповідно до діючого Закону України «Про пенсійне забезпечення» отримують пенсію за віком. Більше того, жодних доказів на підтвердження того, що відповідач несе додаткові матеріальні витрати з приводу досягнення його матір'ю та батьком пенсійного віку та їхньою хворобою із-за чого його майнове становище погіршилось, суду до початку та під час судового засідання надано не було. Більше того, відсутні докази, які б указували на погіршення матеріального становища позивача в порівнянні із його матеріальним становищем на момент постановлення рішення суду, яким йому встановлено розмір аліментів. Таким чином, позовна вимога щодо зміни розміру аліментів на дитину до досягнення нею повноліття задоволенню не підлягає. Визначаючись із позовною вимогою про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Судом встановлено, що 04.12.2012 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Підгаєцького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-55/2011 виданого 22.03.2011 року Монастириським районним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. Зазначеною постановою також передбачено розпочати стягнення аліментів із 27.01.2011 року. Як встановлено в судовому засіданні, аліменти позивачем не сплачені в зв'язку з чим утворилась заборгованість по їх сплаті, яка згідно розрахунку нарахування заборгованості по аліментах, розрахованих державним виконавцем (а.с 13-14), становить 20580,6 грн. Проаналізувавши вищевказані документи, суд приходить до переконання, що частина даної заборгованості утворилась у зв'язку із несвоєчасним пред'явленням виконавчого документа, який було подано до державної виконавчої служби Підгаєцького районного управління юстиції лише 03.12.2012 року. Заборгованість за період з 27.01.2011 року по 03.12.2012 року склала 11080,60 грн. Щодо причин несвоєчасності пред'явлення виконавчого документа до виконання представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що її донька відповідач [PERSON] несвоєчасно звернулась до виконавчої служби, оскільки розраховувала, що позивач добровільно буде сплачувати аліменти на неповнолітнього сина. Суд оцінюючи причину по якій відповідач не подала виконавчий документ до виконання, не вважає її поважною, оскільки жодних об'єктивних обставин, які б заважали пред'явленню виконавчого листа до виконання після одержання його відповідачем у суді, не було. Крім того, відповідач мала можливість звернутися до відділу державної виконавчої служби Підгаєцького районного управління юстиції з виконавчим листом про примусове виконання рішення суду одразу ж після того як позивач ухилився добровільно утримувати сина (сплачувати аліменти), а про це їй стало відомо на початку травня 2011 року. Проте, цього відповідач не зробила і доказів того, що перешкоджало їй це зробити суду не надала. За таких обставин зазначена вимога підлягає задоволенню, а борг, що утворився зменшенню на суму 11080,60 грн., шляхом звільнення від оплати позивачем цієї суми. На підставі наведеного,

Outcome: partial