Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] 11.06.2018 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2016 року вони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №1. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і перебуває на її утримання. Позивач вказує, що причиною розпаду сімї стало те, що вони мають різні погляди на життя та різні характери, між ними відсутнє взаєморозуміння. Спільно з відповідачем не проживають з січня 2018 року, спільного господарства не ведуть, вважає, що сімя розпалась остаточно, примирення не можливе. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище «Красножон»; стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 15.06.2018 року в даній справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «Красножон». Відповідач в підготовче засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, зазначив, що з позивачем не проживають разом з січня 2018 року. Відповідно до\~ч.\~3,\~ч.\~4\~ст.\~200\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~-\~ЦПК України),\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 29 січня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ №091824, виданого 29 січня 2016 року виконавчим комітетом Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 5). Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОЛ №172704 виданого 11 лютого 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 6). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з січня 2018 року, спору про місце проживання дітей не мають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Відповідач надала суду заяву про відновлення їй прізвища, тому суд вважає за необхідне відновити їй дошлюбне прізвище «Красножон». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції від 08.06.18 року позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий\~збір\~в розмірі 704 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що підлягає відшкодуванню. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв'язку з визнанням відповідачем позову, з нього підлягає стягненню на користь позивача 352 грн. 40 коп. сплаченого останньою судового збору при зверненні до суду, а інша частина судового збору в такому ж розмірі підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved