Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва суду із позовом до Фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору № 07/09, № 9958 та стягнення 25000грн основного боргу, пені 1250 грн., інфляційні витрати 200грн., моральної шкоди 2000грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.09.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 07/09 від 15.09.2013р. купівлі-продажу комплекту кухонної меблі. Та договір № 0058 від 15.09.2013р. купівлі-продажу шафи-купе. Позивач зазначає, що ним на виконання умов укладених договорів було перераховано авансовий платіж у розмірі 18000грн. від 08.09.2013р. та 5000грн. відповідно до товарного чеку № 0058. в обумовлений строк меблі не були поставлені відповідачем. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути сплачені грошові кошти, проте відповідач відмовився повертати грошові кошти вказавши про відсутність порушень умов договору. Внаслідок неналежного виконання умов договору позивач просить стягнути з відповідача пені. У розмірі 0,15 від суми авансового платежу у розмірі 1250грн., інфляційні витрати у розмірі 200грн., та моральну шкоду у розмірі 2000грн. У судове засіданні позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутність. Проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В судовому засіданні встановлено, що 15.09. 2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 0058 купівлі-продажу шафи-купе (далі договір купівлі-продажу 1). Відповідно до умов даного договору відповідач приймає на себе зобов'язання передати у власність позивача шафу-купе вказану у замовленні, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити товар. Загальна вартість товару складає 10370 грн. Строк постачання товару 64 календарних днів. На виконання умов договору-1 позивачкою було внесено у якості авансового платежу 5000грн., що підтверджується копією товарного чека виданого відповідачем та 2000грн, шляхом перерахування з карткового рахунку позивача на картковий рахунок гр.. менеджера Татарінцевої про що свідчить копія банківського чеку . Також, 15.09.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 07/09 купівлі-продажу комплекту кухонної меблі (далі договір купівлі-продажу 2). Відповідно до умов даного договору відповідач приймає не себе зобов'язання передати у власність позивача комплект кухонної меблі вказану у замовленні, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити товар. Загальна вартість товару складає 37000грн. Строк поставки 64 календарних днів. На виконання умов договору-2 позивачкою було сплачено 18000грн., що підтверджується копією товарного чека виданого відповідачем. від 15.09.2013р. та договір № 07/09 від 15. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що позивач виконав умови договору, вніс передоплату за договором -1 та договором -2 у загальному розмірі 25000грн.. Проте відповідач у визначений строк не виконав свої зобов'язання. 14.12.2013р. позивач звернувся до відповідача з претензію про розірвання договорів та повернення суми передоплати. Разом з тим, відповідач листом від 20.12.2013р. відмовив у задоволення заяви-претензії. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно норм ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.5 ст..10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу згідно з договором , за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи, якщо інше не визначено законодавством. У разі коли вартість роботи не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку у розмірі 3% загальної вартості замовлення. Згідно пункту 7.4 договорів купівлі-продажу у разі коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 0,1 % від загальної вартості авансового платежу. Таким чином розмір пені за період з 19.11.2013р. по 31.01.2014р. складає 1250грн. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальний розмір інфляційних втрат розрахований відповідачем у відповідності до рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, наведених у листі ВСУ від 03.04.1997р. № 62-97 та складає 200грн. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках , ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце пошкодження квартири позивачки, в якій вона проживає, а також те, що вона іншого житла не має. Сам факт невиконання відповідачем умов договору спричинило у позивачки негативні зміни у звичайних умовах її життя, тривалого захисту свого порушеного права в суді, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають також задоволенню. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги в частині розірвання договору та стягнення суми передоплати, пені та моральної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial