Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє представник [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління комунального майна Луганської міської ради, зацікавлена особа Друга Сєвєродонецька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] помела його бабуся [PERSON], яка проживала за адресою [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: -Житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], який належав померлій на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину №1-82 від 18.04.2014 року. -Земельна ділянка площею 0,1533 га, що розташована за адресою [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на землю [NUMBER] від 20.05.2014 року. Зазначив, що за життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе майно померлої, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось вона заповіла позивачу. Вказав, що 11 березня 2017 року він звернувся до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після чого було заведено спадкову справу. Оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів позивач не в змозі прийняти спадщину за заповітом. У зв'язку з наведеним просив суд визнати за ним право власності житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], житловою прлощею 66 кв. м. за складовою частиною обєкта нерухомого майна : Гараж Б; сараї В,Д,Е; погріб Г; вбиральня У; колодязь І; огорожа 4,5, та на земельну ділянку площею 0,1533 га, що розташована за адресою [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Біловодським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області 29 грудня 2016 року [PERSON], померла [INFO] у м. Луганськ (а.с.4). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що померла [PERSON] дійсно є власником житлово будинку розташованого за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1533 га, що розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 8,9). Відповідно до копії заповіту від 29 березня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Луганської державної нотаріальної контори Марченко І.Б., усі свої права та обов'язки, які належать [PERSON] на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки , які можуть належати їй у майбутньому, та усе майно де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, вона заповіла своєму онуку [PERSON] [INFO] (а.с. 10) 11 березня 2017 року [PERSON] подав до другої Луганської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. (а.с.11) Згідно копії спадкової справи наданої Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою від [PERSON] надав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі якої було заведено спадкову справу№ 82/2017, однак у зв'язку з тим, що заява про прийняття спадщини оформлена не належним чином свідоцтво про право на спадщину не видавалось. У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] є спадкоємцем, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Порядок отримання правовстановлюючих документів взамін втрачених або зіпсованих врегульовано ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ № 1141 від 26 жовтня 2011 року, відповідно до якої у разі втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, оформляє свідоцтво, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування. Проте, особа, яка має право на таке звернення (власник майна) помер, в зв'язку з чим втратив свою правоздатність. Тому, виходячи з наведених обставин, позивач позбавлений можливості скористатися процедурою повторного отримання свідоцтва на нерухоме майно, що передбачена ст. 37 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі наказу Міністерства юстиції № 1844/5 від 14 грудня 2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», зареєстрованого в Мінюсті 18 грудня 2012 року за № 2102/22414, органи, що видавали свідоцтва на право власності на нерухоме майно втратили повноваження щодо видачі дублікатів правовстановлюючих документів, що мають силу оригіналу. Таким чином, позивач як спадкоємець, не може отримати повторний державний акт або дублікат правовстановлюючого документу, що має силу оригіналу, з метою надання його нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, так, як відсутній правовий механізм для його отримання, що, в свою чергу обмежує права позивача, як спадкоємця, щодо набуття права власності на спадкове майно у визначеному чинним законодавством порядку шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved