Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою, в якій просять визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, житловою квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою судді від 10.04.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів адвокат Микитюк С.М. в судове засідання не з`явився, суду подав заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у його відсутності та у відсутності його довірителів, позов підтримує, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули повторно, причину своєї неявки суд не повідомили. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідачів до суду не надходило. Суд розглянув справу у відсутності позивачів, їх представника та відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивачів не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши представлені суду документи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю. Судом встановлено відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке видане 18 червня 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 85410346203, що позивачі по справі є співвласниками житлової квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 16, 17). З пояснень позивачів, зазначених в позовній заяві, вбачається, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в даній житловій квартирі були зареєстровані, як члени їх сім`ї, а саме, дружина, діти і онуки. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Ще до розірвання шлюбу, а саме, з початку січня 2017 року відповідачі залишили їх сім`ю і з того часу по даний час жодного дня не проживають в даній житловій квартирі без поважних причин. Деякий період часу вони підтримували зв`язок з відповідачами в телефонному режимі, але уже протягом більше одного року відповідачі уникають з ними спілкування. На даний час фактичне місце проживання відповідачів їм невідоме. На їх неодноразові усні звернення до відповідачів з приводу зняття з реєстрації за вищезазначеною адресою, вони жодним чином не реагували. Добровільно виписуватись не бажають. Позивачі вважають, що грубо порушуються їх права, як співвласників житлової квартири, оскільки відповідачі є зареєстрованими у належній їм на праві власності житловій квартирі і це створює їм ряд незручностей і зайвих витрат. Вони змушені оплачувати комунальні послуги з розрахунку зареєстрованих осіб в житловій площі, не можуть оформити субсидії, не можуть розпорядитися даним майном в своїх інтересах і на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт того, що відповідачі не проживають тривалий період часу, а саме, з початку 2017 року, тобто більше одного року без поважних причин в зазначеній житловій квартирі підтверджується актами обстеження житлової квартири, складеними комісією Бродівської міської ради Львівської області від 22 січня 2019 року, 12 березня 2019 року, 03 вересня 2019 року, 19 листопада 2019 року (а.с. 19-22). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Outcome: approved