Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

[PERSON] 06.03.2019 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне останній майно, в тому числі, на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Як вказує позивач [PERSON] за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] . Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок через відсутність правовстановлюючого документу. Просив визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі, про що повідомили суд письмовою заявою. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та завчасно, шляхом направлення судової повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Стаття 223 ЦПК України визначає наслідки неявки в судове засідання учасника справи, а саме: Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи також у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, не подавала відзиву, представник позивача не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України. В межах розгляду цивільної справи судом були витребувані: з Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - актовий запис про реєстрацію шлюбу [PERSON] [INFO] з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого 15.07.1956 року Жовтневим відділом ЗАГС м.Запоріжжя; з Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] ; у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. - копія спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] смерть якої настала [INFO] . Обставини про які зазначено у позовній заяві повною мірою знайшли своє підтвердження у наданих позивачем документах. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 23.07.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис №4621, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . За життя [INFO] року [PERSON] на випадок її смерті зробила заповідальне розпорядження, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON] , [INFO] , про що складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. та зареєстровано в реєстрі №2290. За життя [PERSON] 15 липня 1956 року уклала шлюб з [PERSON] про що Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складений актовий запис №1234. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області 30.12.2012 року складено актовий запис №7418. За життя [PERSON] на момент смерті чоловіка [PERSON] проживала разом із ним в будинку [ADDRESS] . Спірний житловий будинок був збудований у 1962 році, що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідчений Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 20.07.1959р. №2-1653 та актом приймання індивідуального будинку від 08.07.1972р. за №5/172, висновок про реєстрацію від 07.08.1972р. Відповідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За життя [PERSON] з заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка [PERSON] не зверталась, вона фактично прийняла спадщину в тому числі і житловий будинок [ADDRESS] . З договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідчений Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 20.07.1959р. №2-1653 та актом приймання індивідуального будинку від 08.07.1972р. за №5/172, висновок про реєстрацію від 07.08.1972р. вбачається, що земельна ділянка для будівництва надавалась [PERSON] -чоловіку [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно ст.1218 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є донька померлої відповідач по справі - [PERSON] , яка у встановлений законом шестимісячний строк не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлих батьків. Згідно ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1962 році. У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцеві [PERSON] належало право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , тому враховуючи, що позивач є спадкоємцем померлої за заповітом, позов необхідно задовольнити. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог щодо спірного будинку та задовольняє позов. На підставі викладеного і

Outcome: approved