Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] 01.08.2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини із твердої грошової суми у розмірі 700 грн. щомісячно, на 1/3 частину всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. У позовній заяві та в судовому засіданні позивач виклала наступну позицію: з червня 2009 року вона із відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] Дочка проживає із нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Вінницького районного суду від 04.11.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дочки в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнутих коштів недостатньої для утримання дитини. Дитина є інвалідом з дитинства, дитиною-інвалідом віком до 18 років, постійно хворіє, потребує постійного домашнього догляду. У зв`язку із доглядом за дитиною вона не працює, отримує допомогу від держави в розмірі 2061 грн. на місяць. Та вказаних коштів не вистачає для нормального утримання дитини, її лікування та догляду. У 2018 році відповідач став надавати матеріальну допомогу на утримання дитини і вона припинила стягнення аліментів. Однак, відповідач знову припинив в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, через що вона вимушена була пред`явити виконавчий документ до примусового виконання. Відповідач має доходи, стягуваних за рішенням суду аліментів не вистачає для належного утримання дитини, а більше ніж визначено рішенням суду, відповідач добровільно не надає. Відповідач фізично здоровий, інших утриманців не має, має стабільний дохід, йому на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер 05206852006:05:002:0090 площею 1,5 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, земельна ділянка кадастровий номер 05206802006:01:004:0682, площею 0,08 га, цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що в [ADDRESS] ; 1/3 частка квартири в [ADDRESS] . Відповідно до свого стану здоров`я і матеріального становища та стану здоров`я дитини, яка є інвалідом з дитинства, відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 700 грн. щомісячно, на 1/3 частку заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу у її відсутність. У разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України, враховуючи що він скористався своїми процесуальними правами. Заяв та клопотань не надходило. Ухвалою суду від 03.09.2019 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 26) Ухвалою суду від 28.10.2019 року постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлялася про час, дату та місце його проведення, відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу від 28.10.2019 року. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що стягнутий за рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання неповнолітньої дитини, яка є інвалідом з дитинства, потреби якої змінились у зв`язку із досягненням дочкою дев`ятирічного віку, та законодавчо збільшився мінімальний розмір аліментів, які стягуються на дитину. А тому просить змінити спосіб стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини з 700 грн. щомісячно на 1/3 частину доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини з метою забезпечення кращого матеріального забезпечення дитини. З копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що її батьками є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04.11.2014 року із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 09.10.2014 року і до повноліття дитини. (а.с. 12) Рішення суду набуло законної сили 17.11.2014 року. 30.05.2017 року на підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с. 13). Дитина [PERSON] [INFO] , проживає разом із позивачкою [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 8). З копій медичного висновку №66 від 18.01.2016 року (а.с 9) та посвідчення Серія [NUMBER] від 08.06.2017 року (а.с. 10) вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом з дитинства. Позивачка [PERSON] перебуває на обліку в Вінницькому РУТСНЗ та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, розмір якої за період з липня 2018 року по листопад 2018 року становив 1988,40 грн. щомісячно, а за період з грудня 2018 року по червень 2019 року - 2061,40 грн. на місяць; загалом за період з липня 2018 року по червень 2019 року позивачкою отримано 24371,80 грн. державної допомоги (а.с 11). З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №172646986 від 04.07.2019 року (а.с. 15-16) за відповідачем [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстровано на праві власності наступне нерухоме майно: земельна ділянка кадастровий номер 05206852006:05:002:0090 площею 1,5 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, земельна ділянка кадастровий номер 05206802006:01:004:0682, площею 0,08 га, цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що в [ADDRESS] ; 1/3 частка квартири в [ADDRESS] . Дані докази суд приймає до уваги, оскільки вони є належними, достовірними та допустимими, підтверджують ті обставини, на які посилається позивачка. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами - у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено ч. 3 ст.181 СК України. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, стягнення аліментів здійснюється у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка визначається судом. При цьому підстави стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже зміна способу стягнення аліментів можлива у разі, якщо стягувач аліментів, який отримував аліменти у твердій грошовій сумі звернувся до суду із позовом про зміну способу їх стягнення у частці від доходу позивача. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів, суд враховує, що з часу ухвалення Вінницьким районним судом 04.11.2014 року рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , дитина отримала статус дитини-інваліда, відповідач набув у власність нерухоме майно, що в свою чергу визначає як підставу для зміни раніше визначеного розміру аліментів за рішенням суду відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, викладені вище обставини, і приходить до висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини, яка є інвалідом дитинства, в розмірі 1/3 частки доходу відповідача, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили, враховуючи вимоги статтей 181, 182, 192 СК України та виходячи з обставин справи. Відповідачем не спростовано, що такий визначений судом розмір аліментів є несправедливим чи не відповідає вимогам закону. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved