Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] 16 грудня 2014 року звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. [INFO] року помер батько її чоловіка [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] фактично прийняв її чоловік [PERSON], але за життя він не отримав свідоцтво про право на спадщину на своє ім'я та помер. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з житлового будинку з по господарськими будівлями по [ADDRESS], який належав [PERSON], яку чоловік фактично прийняв але юридично не оформив у зв'язку зі смертю. Таким чином позивач не може скористатись своїм правом на правом на отримання спадщини, тому за захистом своїх прав, позивач вимушена звернутись до суду. В відкрите судове засідання позивач не прибула, однак надала заяву про розгляд справи без її присутності. Особи зазначені у довіреності до участі в судовому процесі не допущені, в зв'язку з вичерпним переліком повноважень. Представник відповідача - Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в відкрите судове засідання не прибув, однак надав заяву згідно якої не заперечував проти заявлених позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно положень норм Цивільного - Процесуального Кодексу України , щодо обов`язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, пред`явлений позов розглядається виключно в межах заявлених вимог. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного - Процесуального Кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст. 58, 59 Цивільного - Процесуального Кодексу України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 10 грудня 2012 року Пархомівською сільською радою Краснокутського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, що складається житлового будинку з по господарськими будівлями по [ADDRESS]. Будь-яких доказів звернення до Державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини позивачем не було надано. На думку позивача спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її чоловік, [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 03 вересня 2013 року Відділом ДРАЦС по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у сумській області.. Будь - якого документального підтвердження переходу прав та обов`язків від [PERSON] до [PERSON] позивачем суду не надав, заяви чи клопотання щодо витребування доказів на підтвердження зазначених обставин до суду не надходило. Згідно ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом вказаного вище строку не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Лише в разі пропуску цього строку з поважної причини, суд відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України може визначити такому спадкоємцю додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, ніхто зі спадкоємців за заповітом чи за законом із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від неї до нотаріуса не звернувся, постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину - не приймалася. Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. На даний час, згідно довідки Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. За таких обставин суд вважає, що прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами. Враховуючи вище наведене,

Outcome: dismissed