Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] 24 вересня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року позовну заяву судом було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року з архіву Ленінського районного суду м. Дніпропетровська витребувано цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів для огляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилався на те, що між ним і відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого на ім`я позивача відкритий картковий рахунок та випущено платіжну картку для зарахування заробітної плати. 23 серпня 2019 року позивач дізнався, що з його рахунку банком було списано грошві кошти у розмірі 4 582 гривень 37 коп. З метою з`ясування підстав списання коштів, [PERSON] 30 серпня 2019 року звернувся до відділення, де йому було надано довідку, в якій зазначено, що 23 серпня 2019 року було списано 4 582 гривні 37 коп. з призначенням платежу на погашення заборгованості [PERSON] . При цьому, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2007-071-М від 09 липня 2007 року з рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] визнано протиправними. При цьому, жодного договору про договірне списання, між сторонами укладено не було, судових спорів не існує, судових рішень про стягнення з позивача на користь банку про примусове стягнення немає. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» було безпідставно списано грошові кошти, що належать позивачеві. Просив суд визнати протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» про списання грошових коштів з рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості [PERSON] , стягнути з відповідача на користь [PERSON] списані грошові кошти у розмірі 4 582 гривень 37 коп., три відсотки річних у розмірі 8 гривень, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 361 гривні 75 коп. У своїй заяві до суду позивач просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач АТ «ПриватБанк» про час дату судового засідання повідомлений належним чином, свого представника у судове засідання не направив. Надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем не доведено, що діями АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання грошових коштів у розмірі 4 582 гривень 37 коп. заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 5 000 гривень. Також відповідачем заперечувалося щодо відшкодування витрат на професійну правову допомог у розмірі 3 361 гривні 75 коп., оскільки стороною позивача не надано доказів її оплати. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій незаконними задоволено та визнано протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2007-071-М від 09 липня 2007 року з рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] ; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» 4 837 гривень 99 коп.; вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 16-20). 30 серпня 2019 року з карткового рахунку [PERSON] списано в рахунок погашення заборгованості [PERSON] кошти у розмірі 4 582 гривень 37 коп. (а.с.10). 16 вересня 2019 року позивач звернувся до банку з вимогою про повернення безпідставно отриманих (списаних) коштів у сумі 4 582 гривень 37 коп. (а.с. 12-15), яку залишено без задоволення. Також в судовому засіданні було оглянуто цивільну справу № 205/5460/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій протиправними. З матеріалів зазначеної цивільної справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] та [PERSON] судом розглядався спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог до [PERSON] банкові було відмовлено. Рішення набрало законної сили 05 квітня 2016 року (а.с. 11-13). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо списання грошових коштів в рахунок погашення проблемної заборгованості клієнта [PERSON] , оскільки розпоряджень на списання коштів позивачем банкові надано не було, договірних зобов`язань між сторонами не існує, договір поруки № 2007/071-М, який було укладено між [PERSON] і АТ КБ «ПриватБанк» в забезпечення виконання боржником [PERSON] умов кредитного договору, визнано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року припиненим, тому списані банком грошові кошти у розмірі 4 582 гривень 37 коп. з рахунку [PERSON] мають бути повернуті відповідачем позивачеві. Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, а тому є такими, що підлягають задоволенню у цій частині. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь [PERSON] три відсотки річних у розмірі 8 гривень 00 коп. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частино 1статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Абзацами 1, 2 пункту 3 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 4 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Оскільки факт завдання [PERSON] моральної шкоди в результаті винних дій АТ КБ «ПриватБанк» не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не надано будь-яких доказів на обґрунтування цих вимог, то позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяви позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 3 361 гривню 75 коп. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано підтвердження оплати ним послуг адвоката. Тому суд приходить до висновку, що позивачеві у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу слід відмовити. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial