Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до [PERSON] , ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» про визнання договору удаваним. В позові вказали, що з 2005 року [PERSON] є опікуном [PERSON] . Згодом позивачі вирішили за власні кошти придбати квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак, для того, щоб у [PERSON] в майбутньому не виникало труднощів з спадкуванням цієї квартири позивачі вирішили, що саме [PERSON] , підпише договір купівлі-продажу цієї квартири, а кошти замість нею внесуть позивачі. 18.01.2016 року відповідачі уклали угоду № 33/0116-Г5 про придбання вказаної квартири. Відповідно до п.2.2. договору ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» кошти за придбання квартири були особисто передані [PERSON] . Таким чином, незважаючи на те, що номінальним учасником цієї угоди вказана [PERSON] , насправді договір укладено позивачами, а відтак і всі правові наслідки укладання цієї угоди щодо набуття права власності, виникли у позивачів. Таким чином, договір купівлі-продажу № 33/0116-Г5 від 18.01.2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лубнижитлобуд 2010», приховує дійсну угоду між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» і відповідно до ст. 235 ЦК України є удаваним правочином. Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України такі обставини є підставою для застосування до спірних правовідносин правових наслідків укладання дійсного договору і визнання за позивачами права власності на спірну квартиру Враховуючи викладене, позивачі просять: -визнати удаваним договір купівлі-продажу № 33/0116-Г5 від 18.01.2016 року, -визнати спільною частковою власністю позивачів на квартиру за адресою: [ADDRESS] , по Ѕ кожному, припинивши право власності на квартиру [PERSON] . При відкритті провадження судом вирішено розглядати справу в спрощеному провадженні. Відповідачу надано строк для подачі відзиву. 27.12.2019 року відповідач ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» до суду направив відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач проти задоволення позову заперечив. Вказав, що при оформленні купівлі-продажу № 33/0116-Г5 від 18.01.2016 року волевиявлення позивачів було направлене на придбання та оформлення права власності на квартиру саме [PERSON] , позивачі бажали таких наслідків. При цьому відповідач вказує на пропуск позивачами строку позовної давності. 17.01.2020 року позивачі подали до суду відповідь на відзив, в якому повідомили, що про сплату коштів за договором від імені [PERSON] вони дізналися лише у вересні 2019 року, а тому строк позовної давності не пропущено. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що розпорядженням Лубенської районної державної адміністрації від 12.10.2005 року опікуном над неповнолітньою [PERSON] , призначено [PERSON] (а.с.16, 17). 18.01.2016 року між ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» та [PERSON] укладено угоду № 33/0116-Г5 на дольову участь у власності житлового будинку введеного в експлуатацію, за яким [PERSON] отримала у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.18,19). Відповідно до п.2.2. покупець [PERSON] перераховує на рахунок ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» кошти в сумі 247 800 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником вказаної квартири значиться [PERSON] (а.с.23). Позивачі стверджують, що вказаний договір насправді приховує іншу угоду - аналогічний договір, однак укладений позивачами та ТОВ «Лубнижитлобуд 2010». Про наведене свідчить намір позивачів придбати квартиру в свою власність, внаслідок чого саме ними були перераховані кошти ТОВ «Лубнижитлобуд 2010». Наведені обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо іншого не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини . На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен указати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Зібрані у справі докази не дають суду підстави для висновку, на якому наполягають позивачі, а саме, що ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» та [PERSON] свідомо, з метою усунення перешкод в наступному спадкуванні квартири [PERSON] , документально оформили купівлю-продаж квартири, однак приховали той факт, що насправді квартира була передана у власність [PERSON] , [PERSON] . Жодні докази на підтвердження таких обставин суду не надані, клопотання про витребування таких доказів суду не заявлено. Такі доводи носять характер припущень. Факт передачі коштів [PERSON] не підтверджено. Однак, навіть у випадку підтвердження його належними та допустимими доказами сам по собі він не може свідчити про удаваність правочину. При цьому суд враховує, що вказані факти категорично заперечує одна із сторін договору - ТОВ «Лубнижитлобуд 2010». На передачу квартири у власність саме [PERSON] вказують і самі позивачі, зазначаючи, що метою такого правочину було усунення наступних перешкод при передачі квартиру у власність в порядку спадкування. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні цього позову по суті пред`явлених вимог, підстави для вирішення питання щодо застосування строку позовної давності відсутні.

Outcome: dismissed