Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON] 13.07.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебували в шлюбі з 21.11.1992 року по 01.04.1998 року. Від шлюбу у них народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], яка після розлучення з позивача з відповідачем залишилася проживати з позивачем. На її утримання до досягнення дитиною повноліття відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років і відповідач перестав сплачувати аліменти. [PERSON] є студенткою Київського національного університету будівництва і архітектури, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює начальником дільниці ТОВ «Вінницький агрегатний завод», одержує заробітну платню в розмірі 3 500,00 гривень і може надавати матеріальну допомогу на утримання спільної повнолітньої дитини, але в добровільному порядку робити цього не бажає. Позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], яка продовжує навчання в КНУБА, в розмірі 1/3 заробітної плати щомісячно, починаючи з [INFO] та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку, в залежності від того, яка обставина настане раніше, та про стягнення з відповідача на користь позивача додаткові витрати на оплату проживання в гуртожитку дитини [PERSON], яка продовжує навчання в КНУБА, в розмірі ? витрат за проживання в гуртожитку, згідно договору про надання послуг до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку, в залежності, яка з цих обставин настане раніше. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 199 СК України, в якій наведено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] надіслав на адресу суду заперечення проти позову, в яких зазначає, що з моменту розлучення з позивачем він справно сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі визначеному судом, постійно давав кошти на утримання доньки, купував дорогу техніку для навчання (ноутбук), кошти на купівлю якого позичав у родичів, дарував подарунки для заохочення доньки до навчання, які купував разом з бабусею. Відповідач вважає зазначений позивачем розмір аліментів безпідставним, оскільки дохід відповідача не дозволяє виплату аліментів в тому розмірі, який вимагає позивач. Заробітна платня відповідача на посаді майстра ТОВ «Вінницький агрегатний завод» за період з січня по червень 2015 року склала 15 479 гривень, середньомісячна заробітна плата складає 2 579 гривень. Інших заробітків відповідач не має, на утриманні у нього перебуває непрацездатна матір [PERSON], яка є пенсіонером, дитиною війни, яка проживає разом з відповідачем та знаходиться на повному його матеріальному утриманні. Він не погоджується з визначеним позивачем розміру аліментів у вигляді 1/3 частки заробітку та 1/2 частки плати за гуртожиток, просить суд позов [PERSON] задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 25% від дня пред'явлення позову до закінчення нею навчального закладу чи до досягнення [PERSON] двадцятитрирічного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві. З приводу стягнення з відповідача додаткових витрат не змогла пояснити чому саме вважає вартість проживання доньки в гуртожитку додатковими витратами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в частині стягнення аліментів в розмірі 25%, проти задоволення позову про стягнення з нього 1/2 частини вартості проживання доньки в гуртожитку заперечив з підстав, що наведенні в його письмових запереченнях. Додатково пояснив, що його мати похилого віку, з якою він мешкає. Мати хворіє, він перебуває в скрутному матеріальному становищі, заробітної платні «на руки» отримує в середньому 2,5 тисяч гривень на місяць. [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що матері [PERSON] матеріально важко, оскільки ціни зросли, на навчання та прожиття мати щомісячно дає їй 1 000 - 1 500 гривень, вона як студентка отримує щомісячно стипендію в розмірі 700 гривень. Пояснила, що поки що вона не ходить на додаткові заняття до репетиторів, проте планує це робити в майбутньому, оскільки самій осилити навчальну програму важко, а заняття з репетиторами будуть коштувати дорого. З батьком підтримує теплі стосунки. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, відповідача та третьої особи, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З матеріалів справи вбачається, що шлюб, зареєстрований Могилів-Подільським відділом реєстрації актів громадського стану Вінницької області 21.11.1992 року між [PERSON] та [PERSON], розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції 06.08.2004 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 06.08.2004 року зроблено запис за №179 (а.с.3-4). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] являється батьком [PERSON], яка народилась [INFO] та якій станом на 13 липня 2015 року (день звернення до суду) виповнилось 18 років, тобто остання досягла повноліття (а.с. 5). Як наведено в довідках №899 від 25.06.2015 р. та №267 від 22.06.2015 р., виданих Київським національним університетом будівництва і архітектури, [PERSON] є студенткою ІІ курсу денної форми навчання архітектурного факультету КНУБіА, форма навчання - безкоштовна, отримує стипендію 730 гривень на місяць, термін навчання - до 01.07.2018 р. (а.с.9,11). Відповідно до довідки №24, виданої Київським національним університетом будівництва і архітектури 10.07.2015 року, [PERSON] мешкає та зареєстрована на період навчання як студент КНУБіА в гуртожитку №8 за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки ТОВ «Житлово-експлуатаційне об'єднання» №3715 від 06.06.2015 року, [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). З довідки про доходи №643 від 02.07.2015 року, виданої ДНЗ №29, вбачається, що позивач [PERSON] працює в ЦБ №3 ДНЗ №29 на посаді вихователя та за період з 01.2015 року по 06.2015 року отримала заробітну плату в розмірі 23 654,40 гривень (а.с.12). З довідки про доходи №735/90 від 25.08.2015 року, наданої відповідачем в якості доказів заперечення проти позову та долученої до матеріалів справи разом з помісячним розрахунком, вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Вінницький агрегатний завод» на посаді начальника дільниці, за період з 01.2015 року по 06.2015 року отримав заробітну плату в розмірі 15 479,15 гривень (а.с.30-36). Згідно довідки №655 від 26.08.2015 року, виданої Квартальним комітетом «Поділля», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON], 1939 року народження (а.с.37). Відповідно до довідки №654 від 26.08.2015 року, виданої Квартальним комітетом «Поділля», згідно свідчень сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] матеріально допомагав і допомагає досі своїй доньці [PERSON] незалежно від сплати аліментів, давав кошти на лікування зубів, купив комп'ютер, давав кошти на його ремонт, на підготовку до шкільного випускного вечора (а.с.38-40). Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно довідки про доходи №735/90 від 25.08.2015 року, відповідач за останні шість місяців отримав дохід в розмірі 15 479,15 грн. (середньомісячний дохід за січень 2015 року - червень 2015 року становить 2 579 грн. 86 коп.). Згідно п. 20 Постанови пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В судовому засіданні судом перевірено та встановлено наявність вказаних юридичних фактів, а також враховано, що відповідач може надавати допомогу (сплачувати аліменти), однак не в такому розмірі, як просить позивач, оскільки розмір аліментів, які просить стягувати з нього щомісячно позивач є для нього непомірно великим. Приймаючи вказане рішення суд враховує те, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна мати похилого віку та те, що він і в добровільному порядку намагається по мірі своїх матеріальних можливостей надавати допомогу своїй дочці. Враховуючи наведене вище, суд вважає законним та справедливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, із урахуванням вимог закону щодо стягнення аліментів у частині від всіх видів доходу з урахуванням матеріального та майнового стану відповідача [PERSON], а також майнового стану позивача [PERSON] (з огляду на спільний обов'язок батьків утримувати свою дитину), яка офіційно працює та отримує середньомісячну зарплатню в розмірі 3 942,40 грн. (за період січень 2015 року - червень 2015 року), враховуючи те, що третя особа - дитина [PERSON] отримує стипендію в розмірі 730 гривень, та визначити стягувати із відповідача аліменти на користь позивача на період навчання дитини [PERSON] або до досягнення нею 23 років в розмірі 1/4 частки від заробітної плати відповідача щомісячно. Не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення аліментів з 05 травня 2015 року, оскільки відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Разом з тим позивачем в судовому засіданні доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та його ухилення від їх сплати не представлено. Тому, в контексті ст.. 191 СК України аліменти мають стягуватись з 13.07.2015 року (з дня звернення до суду з позовом). Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 1/2 частини витрат за проживання [PERSON] в гуртожитку, як додаткових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимоги про стягнення аліментів не були подані, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на запитання суду не змогла пояснити, чому вона вважає витрати на гуртожиток додатковими витратами, не повідомила суду про реальні обставини, які відповідно до вимог закону могли би бути розцінені судом, як такі що зумовлюють додаткові витрати. З приводу розвитку здібностей дитини, третя особа на запитання суду повідомила, що осилити їй самостійно навчальну програму важкувато, а тому вона планує проводити заняття з репетиторами (на даний час не проводить), однак суд не може розцінити вказані обставини як такі що зумовлюють додаткові витрати на розвиток здібностей дитини, а витрати на оплату проживання у гуртожитку входять, при необхідності, в структуру звичайних аліментних платежів. У цьому зв'язку суд зважає на те, що витрати на проживання дитини [PERSON] в гуртожитку не є додатковими витратами в розумінні ст.185 Сімейного кодексу України, оскільки не пов'язані з особливими обставинами, розвитком здібностей у дитини, хвороби, каліцтва тощо, та не можуть бути стягнуті з відповідача як додаткові витрати. Вказані витрати покликані забезпечити нормальний побутовий рівень проживання третьої особи. Тому, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача на користь позивача ? частини вартості проживання в гуртожитку дитини [PERSON], слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial