Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

[INFO] у місті Краматорську народилася дитина чоловічої статі - [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народження виконавчого комітету Шабельківської селищної ради м. Краматорська Донецької області 10.05.2007 зроблено відповідний актовий запис №20. [INFO] у місті Краматорську народилася дитина чоловічої статі - [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народження виконавчого комітету Шабельківської селищної ради м. Краматорська Донецької області 09.08.2010 зроблено відповідний актовий запис №38. Батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 09.12.2006 по 17.07.2015, що підтверджується копією рішення Краматорського міського суду Донецької області по справі №234/2832/15-ц від 17.07.2015. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки, а діти залишились мешкати з батьком та його матір`ю, так як мати перебувала на заробітках у Російській Федерації. Починаючи з жовтня 2017 [PERSON] та [PERSON] мешкають разом із батьком та його дружиною - [PERSON] . З показань свідків судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають конфліктні взаємовідносини і не можуть дійти згоди з питання участі матері у вихованні дітей та спілкування з ними. При цьому суд зазначає, що сторони мешкають недалеко один від одного. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені усі необхідні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку дітей. [PERSON] на диспансерних обліках не перебуває. Офіційно працевлаштована. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенція про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України). Частинами другою, третьою статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно із частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування матері з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення її передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України`від 16 липня 2015 року § 100). У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Разом з тим, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). З показань свідків [PERSON] , [PERSON] судом встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з синами, а саме забороняє їм спілкуватися із матір`ю у бідь-який спосіб, відмовився від коштів, які вона надає на утримання синів. Також з показань свідка [PERSON] судом встановлено, що за сприяння [PERSON] малолітні [PERSON] та [PERSON] називають матір`ю сторонню жінку, у той час коли їх рідна біологічна мати усіляко намагається приймати участь у їх житті. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування №01-49/6972 від 04.11.2020 та вважає, що непорозуміння між сторонами з приводу участі матері, що мешкає окремо, у вихованні дітей, суттєво утискає права та інтереси дітей, а також приводить до порушення її прав та приходить до висновку щодо наступних способів участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] : щотижневого відвідування [PERSON] з сином навчальних закладів, медичних та оздоровчих установ, місць дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртків, місця проживання [PERSON] у середу з 17.00 год. до 19.00 год. та з 18.00 год. п`ятниці до 18.00 год. суботи за місцем проживання [PERSON] , з врахуванням режиму, стану здоров`я, особистого бажання дитини, [PERSON] , [INFO] ; спільного відпочинку [PERSON] з сином щорічно під час літніх канікул протягом 21 календарного дня для оздоровлення дитини в той час, коли дитина не оздоровлюється з батьком, з врахуванням особистого бажання дитини, [PERSON] , [INFO] ; спільного відпочинку [PERSON] з сином щорічно під час зимових канікул протягом 5 календарних днів для оздоровлення дитини в той час, коли дитина не оздоровлюється з батьком, з врахуванням особистого бажання дитини, [PERSON] , [INFO] . Способів участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] , [INFO] , шляхом щотижневого відвідування [PERSON] з сином навчальних закладів, медичних та оздоровчих установ, місць дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртків, місця проживання [PERSON] у середу з 17.00 год. до 19.00 год. та з 18.00 год. п`ятниці до 18.00 год. суботи за місцем проживання [PERSON] , з врахуванням режиму, стану здоров`я, особистого бажання дитини, [PERSON] , [INFO] ; спільного відпочинку [PERSON] з сином щорічно під час літніх канікул протягом 21 календарного дня для оздоровлення дитини в той час, коли дитина не оздоровлюється з батьком, з врахуванням особистого бажання дитини, [PERSON] , [INFO] ; спільного відпочинку [PERSON] з сином щорічно під час зимових канікул протягом 5 календарних днів для оздоровлення дитини в той час, коли дитина не оздоровлюється з батьком, з врахуванням особистого бажання дитини, [PERSON] , [INFO] . Вказані способи участі матері у вихованні дітей є доречними та зручними для малолітніх дітей, яким 13 та 10 років та за віком вони здатні формувати власну думку щодо спілкування з матір`ю, буде відповідати інтересам дітей та реалізує право матері, яка мешкає окремо, на участь в їх вихованні та особистому спілкуванні, але з врахуванням особистого бажання дітей та без попереднього погодження з відповідачем [PERSON] , а тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial