Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника [PERSON], яка діє на підставі нотаріальної довіреності, у жовтні 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позові посилається на те, що 24.09.1994 року між її батьками: [PERSON] (до шлюбу Язвинською) О.С. та [PERSON] укладено шлюб. 29.09.1995 року в них народилася донька [PERSON] та 12.08.1999 року народився син [PERSON]. 20.08.1999 року сімя [PERSON] на трьох осіб: чоловіка [PERSON], дружину [PERSON] та доньку - [PERSON] отримали на підставі рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради №151 від 19.08.1999 року, квартиру №13 що знаходиться у будинку №10 по вулиці Центральна в м. Енергодар Запорізької області. Сімя [PERSON] вселилася у вищезазначену квартиру та зареєстрували своє місце проживання в ній. Згодом, у квартирі був зареєстрований четвертий член сімї [PERSON], який народився 12.08.1999 року. 21.02.2014 року [PERSON] змінив імя «Микита» на «Нікіта», про що зроблено відповідний актовий запис. В середені серпня 2016 року відповідач по справі [PERSON] [PERSON] повідомив батьків, що він їде на заробітки до Росії. Він забрав свої речі та документи та поїхав. Позивач зазначає, що саме з того часу відповідач у квартирі не зявляється та жодних відомостей про його місцезнаходження не відомо. Він лише іноді телефонує батькам, не зазначаючи свого місця знаходження. На даний час у квартирі зареєстрована позивачка та її брат [PERSON] відповідач по справі. Позивачка наголошує на тому, що відповідач припинив проживання в квартирі та припинив виконувати обовязки члена сімї, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Вказані обовязки виконує тільки позивачка, а саме вносить плату за комунальні послуги, світло, квартирну плату. Вважає, що відповідач втратив зацікавленість до квартири. Просила визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника [PERSON], позовні вимоги, викладені у заяві підтримала у повному обсязі та просила їх задоволнити (а.с.16). Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.30). Раніше у судовому засіданні надавала пояснення зазначаючи, що батьки позивачки та відповідача мешкають у Росії. З їх слів син живе самостійним життям. Позивачка навчається у м. Санкт-Петербург. В квартирі ніхто не проживає та замки там не змінювалися. В квартирі знаходяться речі тільки позивачки. За квартирою доглядає бабуся. Позивачка приїжджала влітку та збирається також приїхати на Новий рік. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про дату та час судового засідання був повідомлений за допомогою судових викликів, але до суду повернувся поштовий конверт з відповідною відміткою про невручення (а.с.17). Третя особа Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області не з'явилась, в матеріалах справи є заява про розгляд справи без участі представника (а.с.14). Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно Ордеру на жиле приміщення №298 від 20.08.1999 року, [PERSON] надано квартиру [ADDRESS], на склад сім'ї: [PERSON] глава, [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька (а.с. 4). Вказана квартира не приватизована. На даний час у вказаній квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON], що підтверджується довідкою № 3124 від 30.11.2017 року (а.с. 29). Так, стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому населеному пункті, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які зазначили, що у спірній квартирі не проживає не тільки відповідач, але й позивачка. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сестрою [PERSON] матері сторін, зазначаючи на те, що [PERSON] закінчив школу у 2016 році та поїхав, сказавши, що буде жити самостійно. За квартирою наглядає бабуся, ходить туда один раз на тиждень. Батьки [PERSON] виїхали приблизно навесні 2016 року. Сестра їй каже, що [PERSON] дзвонить часто та зазначає, що в нього все гаразд, але не розповідає де саме він знаходиться. Даша навчається в м. Санкт-Петербург на денному відділенні університету. Проживає вона там приблизно 4-5 років. Приїжджає у м. Енергодар один раз на рік. Також свідок зазначила, що у квартирі вона була. Квартира трикімнатна. У [PERSON] та [PERSON] є свої кімнати. В квартирі не має речей ані [PERSON], ані [PERSON]. Коли сестра приїжджає до Енергодара, вона проживає в квартирі. Замки ні в тамбурі, ні в квартирі не змінювалися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є колегою батьків позивача та відповідача, разом з ними працював та знає їхніх дітей. Позивачку знає з народження. Приблизно 4 роки тому [PERSON] вступила до університету у м. Санкт-Петербург та проживає там. Приїжджає на канікули додому. [PERSON] не бачив приблизно 2 роки, зі слів батьків, [PERSON] виявив бажання жити самостійно. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, п.41 50, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява №30856/03) 2 грудня 2010 року). Відповідно до ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. [PERSON] зареєстрований у спірному житлі з 07.10.1999 року, що підтверджує Довідка №2882 від 19.10.2017 року (а.с.25). Щодо посилання позивача, на несплату комунальних послуг з боку відповідача, у звязку з чим вона зазнає зайвих витрат, суд зазначає, що це не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Крім того, відповідно до пояснень свідків, у судовому засіданні встановлено, що позивачка також не проживає в спірній квартирі приблизно чотири роки, оскільки як було встановлено у судовому засіданні, вона взагалі не проживає на території України, оскільки навчається в іншій державі в якій і проживає постійно. В позові зазначено, що правовою підставою для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є ст. 107 ЖК України. Доказів вибуття відповідача до іншого населеного пункту позивач не надав, а тому позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №13 в будинку №10 по вулиці Центральній у м. Енергодар Запорізької області на підстав ст. 107 ЖК\~задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed