Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] 16 липня 2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 130000,00 грн. та судові витрати в розмір 1300,00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що 14 травня 2019 року о 23 год. 30 хв. в районі 474 км. + 600 м автодороги «Київ - Харків - Довжанський» на території Хлодногірського району м. Харкова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Tiguan, н/з [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу Skoda Octavia, н/з [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Дорошенко Д.В. про закриття кримінального провадження від 29 листопада 2019 року встановлено, що у водія [PERSON] та водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а тому кримінальне провадження закрито, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення ПДР України невстановленим транспортним засобом. Відповідно до висновку № 47272 від 15 грудня 2019 року проводити відновлювальний ремонт транспортного засобу Volkswagen Tiguan, н/з [NUMBER] , економічно недоцільно та ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу до ДТП складає 325760,00 грн. Вартість згаданого ТЗ після ДТП відповідно до аварійного сертифікату № 37-R/63/5 складає 131273,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження. Позивач письмово просив проводити розгляду справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином; надав до суду відзив, у якому посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 14 травня 2019 року о 23 год. 30 хв. в районі 474 км. + 600 м автодороги «Київ - Харків - Довжанський» на території Хлодногірського району м. Харкова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Tiguan, н/з [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу Skoda Octavia, н/з [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Дорошенко Д.В. від 29 листопада 2019 року кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12019220000000635 від 15 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - закрито. Встановлено, що в діянні водія [PERSON] та водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 4-5). Відповідно до висновку № 47272 від 15 грудня 2019 року проводити відновлювальний ремонт транспортного засобу Volkswagen Tiguan, н/з [NUMBER] , економічно недоцільно та ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу до ДТП складає 325760,00 грн. (а.с. 7-19). Вартість транспортного засобу Volkswagen Tiguan, н/з [NUMBER] , після ДТП відповідно до аварійного сертифікату № 37-R/63/5 від 21 листопада 2019 року складає 131273,00 грн. (а.с. 20-22). Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просив стягнути з МТСБУ шкоду, завдану пошкодженням належного йому автомобілю невстановленим транспортним засобом на підставі пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У пункті 22.1 статті 22 Закону зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 32, 33 Закону визначено випадки, коли шкода не відшкодовується, а також дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. Згідно зі статтею 39 Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених підпунктом 39.2.1, пунктом 39.2 статті 39 цього Закону. Відповідно до підпункту «б» пункту 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (стаття 28 Закону). Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного потерпілому транспортного засобу у результаті ДТП, на підставі положень підпункту «б» пункту 41.1 статті 41 Закону не здійснюється, оскільки цей Закон не покладає такого обов`язку на МТСБУ. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (частина друга статті 181 ЦК України). Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінетів Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. З аналізу наведених норм вбачається, що належний позивачу транспортний засіб є окремою рухомою річчю у розумінні статей 179, 181 ЦК України, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки, та який відноситься до загальновживаного терміну «майно», особливим об`єктом якого вважається окрема річ. Отже, передбачені підпунктом «б» пункту 41.1 статті 41 Закону обмеження обов`язку МТСБУ відшкодувати за рахунок коштів фонду спричинену потерпілому невстановленим транспортним засобом шкоду поширюється й на шкоду, завдану майну потерпілого пошкодженням чи знищенням його транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 607/1881/16-ц (61-35734св18) від 23 жовтня 2019 року. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що шкода, спричинена позивачу пошкодженням його транспортного засобу не охоплюється визначенням шкоди, яка заподіяна майну потерпілого згідно п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому підстави для задоволення позову відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не компенсуються. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed