Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить: - встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщині, тобто смерті останньої, а саме 29.12.2016; - визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, яка залишилась після смерті [PERSON], померлої 29.12.2016. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи статей 1223, 1268, 1216-1218, 1258, 1261 ЦК України та зазначає таке. 29 грудня 2016 року померла мати позивача - [PERSON]. У звязку зі станом здоровя матері та необхідності постійного догляду за нею у березні 2016 року позивач вселилася в її квартиру на правах члена сімї та з тих пір постійно там проживає. Проживаючи з матірю, вона вела спільне господарство, у них був спільний бюджет. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №8940 власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності є - мати позивача [PERSON], позивач та донька позивача - [PERSON], у розмірі 1\\3 частини відповідно. Отже, після смерті матері відкрилась спадщина на 1\\3 частину квартири [ADDRESS]. 23 лютого 2018 року позивач звернулася до державного нотаріуса Шахтарської державної нотаріальної контори, виконуючої обовязки державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області, із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем на день смерті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] міська рада Донецької області правом участі в судовому засіданні не скористався, свого представника до суду не направив, відзив на позов у визначені судом строки не надав, надіслав лист про розгляд справи без участі представника міської ради та вирішення справи на розсуд суду (а.с.39). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти вимог позовної заяви позивача не заперечує. Вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення позивача та свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. Відповідно до свідоцтва про народження №768552 від 21.02.2018 [PERSON] є матірю заявниці, яка після укладення шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.11-12). 29.12.2016 [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть від 29.12.2016 №968639 (а.с.13). За змістом акту від 27.02.2018 №10649 позивач фактично проживала за адресою: [INFO] з матірю [PERSON]Т .з 27.03.2016 по день її смерті 29.12.2016 (а.с.15). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання позивача за адресою: м.Покровськ, вул.Таманова, 19/7 разом з матірю [PERSON] з 27.03.2016 по день її смерті 29.12.2016 (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №8940 у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (дочка [PERSON] (а.с.8) перебуває квартира №7 за адресою м.Красноармійськ (м.Покровськ) вул.Таманова, 19 (а.с.6). Після смерті матері заявник 23.02.2018 звернулась до нотаріуса для оформлення права на спадщину, постановою в.о. державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Донецької області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки підтвердження факту постійного проживання спадкодавця разом із спадкоємцем на день смерті немає, а строк для прийняття спадщини вона пропустила (а.с.14). Відповідно до листа державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори від 17.04.2018 №296/02-14, наданого на виконання ухвали суду, згідно з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась (а.с.50,51). Розвязуючи спір, суд зважає на такі норми права. Приписами ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті;\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу. (ст.1223). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст.1220 ЦК України). Відповідно до\~ст.1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст.1261 ЦК України діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки мають право на спадкування за законом у першу чергу. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців. Приписами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем (пп.3.21, 3.22 п.3 гл.10 розд.II). Пленумом Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 розяснено, що якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Приписами ч.2 ст.315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд зазначає, що факт постійного проживання позивача із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті 29.12.2016, підтверджується зібраними у справі доказами. Отже, позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про визнання права власності за [PERSON] на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері, суд зазначає таке. Зміст постанови нотаріуса, а також заявленого позивачем спору не дає підстави для висновку про наявність спору між спадкоємцями стосовно спадщини, підставою для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину є виключно відсутність доказів на підтвердження факту постійного проживання спадкодавця зі спадкоємцем на день смерті. В п.23 вищезгаданої Постанови Пленуму ВСУ свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про судову практику з розгляду цивільних справи про спадкування» розяснив, що у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини Судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч.2 ст.1270, ст.1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду (ст.16 ЦК України). Враховуючи викладене, з огляду на відсутність факту порушення, невизнання або оспорювання права позивача на спадкування після смерті її матері на час звернення до суду з даним позовом, позовні вимоги в частині визнання за [PERSON], [INFO], права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, задоволенню не підлягають.

Outcome: partial