Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] 01.10.2015 р. звернулась з позовом до Приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (далі - БТІ), третя особа виробничо-комерційне підприємство «Швея» (далі - ВКП), в якому, після подання заяви про доповнення та уточнення позовних вимог від 15.12.2015 р., просила визначити їй частку у спільному майні нежитлових приміщень загальною площею 499, 5 кв. м., що розташовані за адресою [ADDRESS] (далі - приміщення), у розмірі 6, 6 % та визнати за нею право власності на належну їй частку, і свій позов обґрунтовувала тим, що 31.05.1994 р. Фонд комунального майна продав, а товариство покупців ВКП купило державне майно цього підприємства, серед яких було і нежитлових приміщень загальною площею 499, 5 кв. м., що розташовані за адресою [ADDRESS], і позивач приймала участь у складі товариства покупців ВКП та викупі майна. Дане приміщення товариством покупців ВКП не передавалось у власність ВКП, а тому БТІ, в порушення встановленого порядку, провело реєстрацію приміщення за ВКП, не перевіривши наявність правових підстав для реєстрації. Вважає, що їй, як члену товариства покупців ВКП, належить 6, 6 % у спільному майні нежитлових приміщень загальною площею 499, 5 кв. м., а БТІ, зареєструвавши право колективної власності на приміщення за ВКП, позбавило її належного їй права власності, а тому просила визначити їй частку у цьому приміщенні та визнати за нею право власності на належну їй частку. В судове засідання позивач надала заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутності. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити у зв'язку з тим, що БТІ є неналежний відповідач по справі, т.я. не є стороною у даних правовідносинах, які виникли у позивача щодо її права власності стосовно спірного приміщення. Представник третьої особи просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, 31.05.1994 р. Фонд комунального майна продав, а товариство покупців ВКП «Швея», відповідно до укладеного між ними договору від 31.05.1994 р., купило державне майно ВКП «Швея», серед яких було і нежитлове приміщення загальною площею 499, 5 кв. м., що розташовано за адресою [ADDRESS], і позивач приймала участь у складі товариства покупців ВКП та викупі майна. Після цього БТІ була проведена державна реєстрація даного приміщення за ВКП «Швея» на праві колективної власності на підставі поданих йому ВКП для реєстрації документів. Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. На час проведення державної реєстрації приміщення БТІ на основі законодавства здійснювало делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, що пов'язані із здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 та 4 ст. 355 ЦПК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Виходячи з викладеного, розглянувши справу в межах заявлених [PERSON] вимог, суд відмовляє в задоволенні позову у зв'язку з тим, що БТІ не є власником чи співвласником приміщення, що розташовано за адресою [ADDRESS], а тому є неналежним відповідачем.

Outcome: dismissed