Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Ірклієнка Ю.П. (далі - відповідач) та просив: визнати припиненим правовідношення, що випливає з Іпотечного договору № 1.06080588, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» від 30.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом Малиновською О.Ю. Київського міського нотаріального округу 30.08.2006 за реєстровим № 3274 та виключити запис про Іпотечний договір № 1.06080588 з Державного реєстру іпотек; зняти заборону відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , накладеної приватним нотаріусом Малиновською О.Ю. Київського міського нотаріального округу 30.08.2006 за реєстровим № 3275; зобов`язати ПАТ «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Платинум Банк» Ірклієнка Ю.П. повернути [PERSON] оригінал договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого приватним нотаріусом Малиновською О.Ю. Київського міського нотаріального округу 30.08.2006 за реєстровим № 3268. На обґрунтування вимог позову зазначив, що зобов`язання, які випливають з договору про іпотечний кредит та як наслідок, іпотечного договору є припиненими з 02.11.2017 шляхом їх повного виконання позивачем, що підтверджується відповідною банківською випискою від 02.11.2017. Проте до цього часу відповідач не здійснив жодних дій, які безпосередньо пов`язані з припиненням зобов`язань за Договором про іпотечний кредит та іпотечним договором та передбачені умовами цих договорів, чим чинить перешкоди позивачу у здійснені ним права власності на квартиру. Враховуючи, що з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст договору про іпотечний кредит, вважав, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Таким чином, відсутня необхідність у обтяженні, накладеному на майно позивача - квартиру за [ADDRESS]. Звернув увагу суду на той факт, що у відповідності до п. 6.1.4. Договору про іпотечний кредит та 2.4.2. іпотечного договору, обов`язком відповідача, у випадку припинення основного кредитного зобов`язання, є надання нотаріусу заяви про вилучення обтяження щодо предмету іпотеки та повідомлення про виключення запису з державного реєстру іпотек щодо предмету іпотеки, яке останній не виконав, чим позбавив позивача можливості вільно володіти квартирою за [ADDRESS]. Враховуючи викладене, просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 26.11.2018 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що починаючи з 18.02.2015 у позивача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентам, яку останній повністю погасив лише 02.11.2017. За період прострочення платежів, зокрема з 18.02.2015 по 02.11.2017 у відповідності до умов кредитного договору у позичальника перед банком виникла заборгованість по пені за несвоєчасне виконання умов договору у сумі 901 480 грн. 39 коп., яку позивач не сплатив. Таким чином відповідач, посилаючись на невиконання умов кредитного договору просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 26.12.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що 18.03.2015 відповідач, скориставшись своїм правом щодо зміни умов погашення кредиту, передбаченим п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України направив позивачу вимогу вих. №60-04-01/6089 про дострокове погашення залишку кредиту та процентів за користування кредитними коштами з вимогою у тридцятиденний термін з моменту отримання даної вимоги погасити загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 953,20 доларів США. У Вимозі банку зазначено, що станом на 18.03.2015 сума простроченої заборгованості за кредитним договором становить 540,16 дол. США, загальна сума заборгованості - 8 953,20 дол. США, без урахування штрафних санкцій. Таким чином, пеня в сумі 901 480,39 гривень більше ніж в 4 рази перевищує суму заборгованості, що існувала станом на 18.03.2015, та очевидно свідчить про безпідставність та необґрунтованість пені. Таким чином, після направлення позивачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості (18.03.2015), кредитний договір припинив свою дію, а відповідач втратив можливість нарахування та стягнення з позивача відсотків та пені за кредитним договором. 05.02.2019 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малиновська О.Ю. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2006 між [PERSON] та ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником за всіма правами та обов`язками якого є ПАТ «Платинум Банк» укладено договір про іпотечний кредит № 1.06080588 на суму 40 000 доларів США, строком користування 120 місяців до 30.08.2016, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,5% річних. За умовами договору погашення кредиту здійснювалось у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів у розмірі 539, 74 доларів США /а.с. 11-15/. З метою забезпечення виконання зобов`язання щодо повного погашення кредиту за договором про іпотечний кредит № 1.06080588 від 30.08.2006, між сторонами укладено іпотечний договір № 1.06080588 від 30.08.2006, згідно якого позивач передав в іпотеку квартиру за [ADDRESS] /а.с. 18-19/. 18.03.2015 відповідач направив позивачу вимогу вих. № 60-04-01/6089 про дострокове погашення залишку кредиту та процентів за користування кредитними коштами в розмірі 8 953,20 дол. США, в тому числі і простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 540,16 дол. США, без урахування штрафних санкцій /а.с. 23/. Вказану вимогу позивач у повному обсязі виконав 02.11.2017, що підтверджується відповідною банківською випискою № 02.11.2017, що не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні. Водночас, як вбачається з довідки уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» за підписом Грошевої С.В. від 05.02.2019, станом на 18.03.2015 сума пені за договором про іпотечний кредит № 1.06080588 становила 1480,18 грн./а.с. 115/. Із розрахунку заборгованості наданого відповідачем, заборгованість позивача за іпотечним кредитом № 1.06080588 перед позивачем станом на 16.11.2018 складає 901480,39 грн. /а.с. 62-64/. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Враховуючи, що позивачем не спростовано розрахунок заборгованості, наданий відповідачем, суд вважає, що зобов`язання за договором про іпотечний кредит не припинилися. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Отже, зважаючи на те, що зобов`язання боржника за іпотечним кредитом не припинено, оскільки і на час надіслання вимоги про дострокове погашення кредиту (18.03.2018), і станом на момент виконання вказаної вимоги позивачем (02.11.2017), останній мав заборгованість за пенею перед позивачем, яка не погашена і на час розгляду справи, суд визнає необгрунтованими вимоги про визнання припиненим правовідношення, що випливає з Іпотечного договору № 1.06080588, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» від 30.08.2006. Не заслуговують на увагу і доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, що зобовязання за кредитним та іпотечним договором є припиненими, в силу спливу строку позовної давності до вимог про стягнення пені. Так, ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Водночас, сплив позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми ЦК України та Закону України «Про іпотеку» не передбачають. Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 17.05.2017 року у справі №6-786цс17, вказано, що за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про розірвання договору кредиту - не є підставою для визнання договору іпотеки припиненим. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право вразі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору . Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Що стосується заперечень позивача про нарахування йому пені після надіслання вимоги відповідачем, то як вже встановлено судом, заборгованість за пенею у позивача згідно розрахунку була і на час направлення вимоги відповідачем 18.03.2018, і становила 1480,18 грн. Враховуючи вищевикладене, не підлягають задоволенню і вимоги позову в частині зняття заборони відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , що накладена приватним нотаріусом Малиновською О.Ю. Київського міського нотаріального округу 30.08.2006 за реєстровим № 3275 та зобов`язанні ПАТ «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Платинум Банк» Ірклієнка Ю.П. повернути [PERSON] оригінал договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого приватним нотаріусом Малиновською О.Ю. Київського міського нотаріального округу 30.08.2006 за реєстровим № 3268, оскільки вказані вимоги є похідними від тих, в задоволенні яких судом було відмовлено. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову не підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed