Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] 26 серпня 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] «СК «Українська страхова група», зазначивши третьою особою ПАТ «Універсал Банк» про стягнення страхового відшкодування (а. с. 3-8). В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві та у судовому засіданні посилалась на те, що 05 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] «СК «Українська страхова група» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-13-00028, предметом якого є страхування майнових інтересів, повязаних з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом KiaSportage, 2011 року випуску, д/н [NUMBER], та вигодонабувачем за яким є ПАТ «Універсал Банк» За перший період страхування (з 06 березня 2014 року по 05 березня 2014 року) [PERSON] було сплачено страховику страхову премію у розмірі 11\~849,62 грн. Додатковим договором № 1 від 27 січня 2014 року до вказаного договору страхування були внесені зміни щодо порядку оплати страхової премії та періоди страхування. 26 червня 2014 року була пошкоджена скляна деталь застрахованого транспортного засобу, що є страховим випадком, про настання якого було відмолено відповідача. ПП «Аеліта» надано рахунок на оплату № 2415 від 26 червня 2014 року у сумі 6087,60 грн., який був переданий страховику, проте листом від 21 липня 2014 року від відповідача надійшло смс-повідомлення про здійснення страхової виплати у розмірі 2170,75 грн. Згідно з відповідями відповідача на відповідні листи позивача, страхова компанія зазначила, що доплата буде зроблена після проведення ремонту, отримання актів виконаних робіт та документів, що підтверджують факт оплати. З переписки відповідача та третьої особи позивачу стало відомо, що вигодонабувачем за договором страхування було прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування на користь страхувальника шляхом перерахування коштів на зазначений вигодонабувачем рахунок. У звязку із зазначеним позивач звернулась на адресу суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача суму недоплаченої частини страхового відшкодування з урахуванням пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних, а також суму страхової премії у загальному розмірі 16\~594,51 грн., відповідно до порядку сплати, вже встановленого вигодонабувачем рішенням в адресу відповідача № 528 від 09 липня 2014 року, із наступного розрахунку: - 2943,80 грн. недоплачена сума страхового відшкодування; - 1178,24 грн. пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; - 91,70 грн. 3% річних; - 1618,80 грн. інфляційні збитки; - 10\~761,97 грн. сума страхової премії. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] «Страхова компанія «Українська страхова група» у судове засідання свого представника для участі в розгляді справи не направив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 55). За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог [PERSON] 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: 05 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] «СК «Українська страхова група» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0402-13-00028, предметом якого є страхування майнових інтересів, повязаних з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом KiaSportage, 2011 року випуску, д/н [NUMBER], належного [PERSON] на праві власності. Викладені обставини підтверджуються матеріали справи (а. с. 9, 10-18). Вигодонабувачем за вказаним договором є ПАТ «Універсал Банк». Судом встановлено, що за перший період страхування (з 06 березня 2014 року по 05 березня 2014 року) [PERSON] було сплачено страховику страхову премію у розмірі 11\~849,62 грн. (а. с. 19). Додатковим договором № 1 від 27 січня 2014 року до вказаного договору страхування були внесені зміни щодо порядку оплати страхової премії та періоди страхування (а. с. 20). 31 січня 2014 року [PERSON] на користь [PERSON] «СК «Українська страхова група» був здійснений страховий платіж у розмірі 10\~761,97 грн. (а. с. 21). Судом встановлено, що 26 червня 2014 року була пошкоджена скляна деталь застрахованого транспортного засобу, що є страховим випадком, про настання якого листом від 26 червня 2014 року [PERSON] повідомила [PERSON] «СК «Українська страхова група» (а. с. 22). Також судом було встановлено, що ремонт застрахованого автотранспортного засобу коштуватиме його власнику 6\~087,60 грн., що вбачається, з рахунку № 2415 від 26 червня 2014 року, виписаного ПП «Аеліта» [PERSON] (а. с. 24). З переписки позивача та відповідача за період з 28 липня 2014 року по 21 січня 2015 року (а. с. 25-39) вбачається, що [PERSON] «СК «Українська страхова група» сплатило на рахунок позивача, відкритого в ПАТ «Універсал Банк» та вказаного останнім в листі до відповідача №528 від 10 липня 2014 року, суму страхового відшкодування у розмірі 2\~170,75 грн. (з урахуванням визначення вартості відновлювального ремонту на підставі звіту № 14/О-141 про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТС) У разі здійснення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля на погодженому страховиком СТО, надання актів виконаних робіт та документів, що підтверджують факт оплати, [PERSON] «СК «Українська страхова група» проведе доплату після отримання погодження від вигодонабувача. Відповідно до п. 10.6 Договору страхування передбачає два варіанти визначення вартості відновлювального ремонту: - представником відповідної рекомендованої (погодженої) страховиком СТО, якщо вартість відновлювального ремонту розраховується на підставі калькуляції СТО; - призначеним страховиком експертом (оцінювачем), якщо вартість відновлювального ремонту розраховується на підставі акту автотоварознавчої експертизи (дослідження). Згідно з ч. 2 п. 12.2 договору страхування вартість відновлювального ремонту розраховується виходячи з цін, що діяли на дату настання страхового випадку (або пізнішу дату, але не пізніше 10 календарних днів з моменту настання страхового випадку) відповідно до калькуляції СТО, рекомендованої або погодженої страховиком. Зі змісту ч. 2 п. 12.2 договору страхування вбачається, що іншими випадками (за яких ВВР розраховується на підставі акту автотоварознавчої експертизи) є розрахунок ВВР пізніше 10 календарних днів з моменту настання страхового випадку, у разі порушення страхувальником умов договору страхування (п. 10.7 договору страхування), чого не було допущено позивачем. Таким чином можливо дійти висновку, що при визначенні вартості відновлювального ремонту відповідач неправомірно застосував програмне забезпечення передбачене при настанні події, встановленої п.10.7, тобто у раз порушення страхувальником умов договору, внаслідок чого розмір такого ремонту був занижений. Факт визнання відповідачем вартості відновлювального ремонту у розмірі, зазначеному в рахунку №2415 від 26 червня 2014 року вбачається з листів останнього на адресу позивача щодо здійснення суми доплати у разі надання певних документів. Листом від 07 січня 2015 року позивач повідомила відповідача про намір розірвати договір, укладений між сторонами (а. с. 37-39), що відповідає п. 15.4 договору. Пунктом 15.4.1 договору страхування визначено, що у разі дострокового припинення дії договору за вимогою страхувальника, страховик повертає йому страхову премію за період, що залишився до закінчення дії договору, за вирахуванням нормативних витрат на ведення справи у розмірі 30 відсотків від оплаченої страхової премії, зазначеної в договорі, та фактичних виплат страхового відшкодування, що були здійснені згідно з договором. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору, то останній повертає страхувальнику сплачену ним страхову премію, зазначену в договорі, у повному розмірі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 990 ЦК України, а також ст. 25 ЗУ «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхування. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України реальними збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення її порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Аналізуючи фактичні обставини справи в контексті викладених норм права суд приходить до висновку щодо неправомірності відмови відповідача позивачу у виплаті повної суми страхового відшкодування за страховим випадком, про який було повідомлено 26 червня 2014 року, у звязку та враховуючи умови укладеного між сторонами договору суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача за договором страхування суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 2\~943,80 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки (п. 17.1) у розмірі 1178,24 грн. (з урахування, що розмір облікової ставки НБУ за період з 21 липня 2014 ро ку по 12 листопада 2014 року становить 12,5%, з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року 14,0%, з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року 19,5%, з 04 березня 2015 по 20 липня 2015 30,0%). Крім того, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою визначено, що боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача у відповідному рішенні суму 3-х% річних у розмірі 91,70 грн. (з 21 липня 2014 року по 03 серпня 2015 року) та суму інфляційних збитків у розмірі 1618,80 грн. (за період з вересня 2014 року по травень 2015 року). Внаслідок доведеності та обґрунтованості позовних вимог також підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача у відповідному рішенні сума страхової премії у розмірі 10\~761,97 грн. (п. 15.4.2 договору страхування). Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved