Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та їх виселення. Ухвалою суду від 01.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 20.04.2021 року закрито підготовче провадження по справі і призначено справу до судового розгляду. Позивачка, в обгрунтування позову вказує, що відповідно до Договору дарування від 12.01.2018 року [PERSON] , з однієї сторони (дарувальник), та [PERSON] , яка діє, як законний представник (мати) від імені своєї малолітньої доньки [PERSON] , з другої сторони (обдарованої), уклали договір дарування, яким дарувальник передав безоплатно у власність своїй дочці [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Дарувальнику [PERSON] ця квартира належала на праві особистої власності на підставі Свідоцтва про право власності за № [NUMBER] , виданого реєстраційною службою Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 02.07.2013 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1482044, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 94286968104, яка за його заявою, не є об`єктом спільної сумісної власності, а є його приватною особистою власністю. Вказує, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , відповідачкою по справі, 16.09.1991 року. Від шлюбу у них [INFO] народилась донька - [PERSON] , відповідачка по справі. В 1996 році квартира була приватизована на ім`я [PERSON] . 16.08.1997 року [PERSON] була зареєстрована в квартирі. В 2007 році між [PERSON] та [PERSON] склались неприязні відносини і 25.10.2007 року шлюб між ними було розірвано. Крім, [PERSON] в квартирі зареєстрована її донька [PERSON] . 25.07.2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та стала проживати в квартирі [ADDRESS] . В 2017 році вона зареєструвалась у цій квартирі. Від спільного проживання у них [INFO] народилась донька - [PERSON] . Після дарування квартири доньці, 20.01.2018 року, право власності [PERSON] на квартиру припинилось, в тому числі припинилось і право користування цією квартирою зареєстрованих осіб. Поскільки право користування квартирою відповідачам [PERSON] та [PERSON] було надано [PERSON] , а його право власності на вказану квартиру припинилось, а право на користування квартирою відповідачами є похідним, то відповідно припинилось право відповідачів на користування квартирою. Її донька, має право користуватись, розпоряджатись квартирою на власний розсуд. Відповідачі займають частину квартири, якою вона, як власник, немає змоги користуватись. Звільнити квартиру самостійно відповідачі не бажають, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою та виселити їх із квартири. Представник відповідачів [PERSON] звернулася до суду із відзивом на позовну заяву, в якому позов не визнає, оскільки вважає, що відповідачки були членами сім`ї попереднього власника і проживали в даній квартирі дуже довгий час, у них немає іншого житла і вони мають право на користування квартирою таке саме, як і інші користувачі. Крім того, з ними проживає малолітня дитина. З вимогою добровільно знятись з реєстрації, після дарування квартири у 2018 році, до них ніхто не звертався і вони не знали, що власник квартири змінився, а узнали лише в суді, тому просять у позові відмовити. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримують у повному обсязі і просять його задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала та просила в позові відмовити. Заслухавши позивачку та її представника, представника відповідачів, вивчивши матеріали справи , суд встановив наступне. Відповідно до Договору дарування від 12.01.2018 року [PERSON] , який діяв з однієї сторони (дарувальник), та [PERSON] , яка діяла, як законний представник (мати) від імені своєї малолітньої доньки [PERSON] , з другої сторони (обдарованої), уклали договір дарування, яким дарувальник передав безоплатно у власність своїй дочці [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Дарувальнику [PERSON] ця квартира належала на праві особистої власності на підставі Свідоцтва про право власності за № [NUMBER] , виданого реєстраційною службою Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 02.07.2013 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речвих прав на нерухоме майно за № 1482044, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 94286968104, яка не є об`єктом спільної сумісної власності, а є його приватною особистою власністю, що підтверджується Договором дарування від 12.01.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Рудяк Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 27. Встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , відповідачкою по справі, 16.09.1991 року. Від шлюбу у них, [INFO] народилась донька - [PERSON] , відповідачка по справі. В 1996 році квартира була приватизована особисто [PERSON] . 16.08.1997 року [PERSON] була зареєстрована в квартирі. В 2007 році між [PERSON] та [PERSON] склались неприязні відносини і 25.10.2007 року шлюб між ними було розірвано. Крім, [PERSON] в квартирі зареєстрована її донька [PERSON] . Вказане підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] від 22.05.2008 року, Довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] з 19.06.1997 року, Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб по [ADDRESS] від 14.08.2020 року. 25.07.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та стала проживати в квартирі [ADDRESS] , де зареєструвалась у травні 2017 року. Від спільного проживання у них, [INFO] , народилась донька - [PERSON] , яка була зареєстрована по вказаній адресі 13.05.2017 року. За рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 30.11.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане підтверджується Свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] від 25.07.2014 року, Свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 13.11.2014 року, Довідками про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] з 13 травня 2017 року. Реєстрація та проживання відповідачів в зазначеній квартирі створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, оскільки вона позбавлена можливості самій проживати і користуватись даною квартирою. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пункт 1 статті 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, який гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди. Статтею 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Тобто, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Тому, слід дійти до висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку, права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком. Отже, права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи , мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти , батьки) та інші особи , які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим , згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника , у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Також слід додати, що правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709 цс16, встановлено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України , власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї , а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарства, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Таким чином, з припиненням права власності особи (попереднього власника) на жиле приміщення, він та члени його сім`ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. Встановлено, що після дарування квартири доньці, 20.01.2018 року, право власності [PERSON] на квартиру припинилось, в тому числі припинилось і право користування цією квартирою зареєстрованих членів його сім`ї, відповідачів по справі. Поскільки право користування квартирою відповідачам [PERSON] та [PERSON] було надано [PERSON] , а його право власності на вказану квартиру припинилось, а право на користування квартирою відповідачами є похідним, то відповідно припинилось право відповідачів на користування цією квартирою. Тому, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , яка являється власником квартири [ADDRESS] , вправі вимагати усунення перешкод у користуванні належною тїй квартирою , оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивачки, а малолітня [PERSON] має право користуватись, розпоряджатись квартирою на власний розсуд. Відповідачі займають частину квартири, якою вона, як власник, немає змоги користуватись і проживати. Звільнити квартиру самостійно відповідачі не бажають, тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування квартирою та виселити їх із квартири. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов малолітньої [PERSON] , інтереси якої представляє її мати [PERSON] , доведений належними і допустимими доказами та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір . На підставі ст. ст. 311, 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved