Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] 31 березня 2021 року направив поштою до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, який надійшов до суду 06 квітня 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про виклик та допит свідків було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів було відмовлено. Позивач у своєму позові посилався на те, що відповідач є його матір`ю. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання позивача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яке чинності не набрало. [INFO] позивач досяг повноліття. З моменту звернення відповідача до суду з позовом про стягнення з батька позивача аліментів, відповідач з позивачем не проживала, лише інколи навідувала його, не цікавилася його навчанням та не приділяла належної уваги його вихованню. На теперішній час він є студентом 2 курсу денної форми навчання Університету ім Альфреда Нобеля на контрактній основі. Денна форма навчання не дозволяє працевлаштуватися для самостійного матеріального забезпечення. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча постійного місця роботи вона не має, постійно перебуває в Іспанії, веде розкішний спосіб життя. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Просив стягувати з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві зазначила, що вона 03 травня 2021 року прибула з Іспанії до України. З часу розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , позивач [PERSON] проживав разом з нею і її матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/9909/19 встановлено, що [PERSON] і [PERSON] володіють на праві власності 3 квартирами у м. Льорет-де-Мар, Іспанія, що спростовує твердження позивача про потребу у наданні матеріальної допомоги. Проживання в Іспанії викликане тим, що після розірвання шлюбу [PERSON] змушена була шукати роботу, чим і займається протягом всього часу. Єдиним доходом є отримання коштів від оренди квартири, які спрямовуються на утримання її матері, [PERSON] . Через судові процеси, що тривають між відповідачем і [PERSON] , їх спільне майно не дає змогу отримувати дохід і використовується позивачем, його братом [PERSON] і його батьком, [PERSON] , що спростовує його твердження про потребу в матеріальному забезпеченні відповідачем. З 1992 року вона належним чином виконувала свої батьківські обов`язки з виховання своїх синів. Старший син [PERSON] проживає в Іспанії, тому для спілкування з обома синами і контролю за нерухомістю в Іспанії, вона змушена виїздити і мешкати в Іспанії. Зазначила, що майновий стан батька позивача, [PERSON] , дозволяє без будь-яких обмежень утримувати сина, як він того потребує. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 5). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с. 7-9). [PERSON] є студентом 2 курсу Університету ім. Альфреда Нобеля денної форми навчання на контрактній основі терміном навчання до 30 червня 2023 року (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. [PERSON] повнолітня особа, здобуває освіту в Університеті ім. Альфреда Нобеля на контрактній основі, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні свого батька, потребує з боку відповідача матеріальної допомоги, яка є працездатною особою і може надавати таку допомогу на утримання сина, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, до закінчення навчання [PERSON] , але не пізніше досягнення ним 23-річного віку. Щодо заперечень відповідача в частині наявного достатнього матеріального забезпечення позивача батьком, [PERSON] , суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей, тому надання батьком матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не є підставою стверджувати, що відповідач звільнена від обов`язку надавати своєму синові матеріальну допомогу до закінчення ним навчання. Також судом не приймаються до уваги посилання відповідача про наявність судових проваджень, відкритих Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська і Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, оскільки із вказаних [PERSON] обставин вбачається, що підставою позовів є спільне сумісне майно подружжя [PERSON] і [PERSON] . Позивач [PERSON] не є стороною по даним цивільним справам, тому наявність спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя жодним чином не стосується прав повнолітнього сина, який продовжує навчання, та обов`язків відповідача надавати йому матеріальну допомогу. Так само не приймає суд до уваги твердження [PERSON] про те, що отримані від оренди грошові кошти вона надає для утримання своєї матері, оскільки рішення про стягнення аліментів зі [PERSON] на користь непрацездатної матері судові не надано, а дані дії вчиняються відповідачем у добровільному порядку. Крім того, суд критично ставиться до тверджень [PERSON] щодо стягнення зі [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки вказане рішення до відзиву не долучено, і воно не набрало законної сили, тобто посилання на нього суд не приймає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено її неспроможність надавати синові матеріальну допомогу у заявленому позивачем розмірі, у відзиві [PERSON] стверджує, що вона намагається працевлаштуватися, а згодом зазначає, що постійно виїздить до Іспанії для контролю за належною їй нерухомістю та для спілкування зі старшим сином. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. \~ \~ \~ \~Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, з дня направлення позову, тобто з 31 березня 2021 року. \~ \~ \~ \~На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. \~ \~ \~ \~П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~У відповідності з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 коп. абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved