Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] 17 вересня 2021 року пред`явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з часу первинної подачі до суду заяви про примусове стягнення аліментів, що мало місце 22 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття та щомісячно, до досягнення дитиною трьох років по 1500 грн. на її, позивачки, утримання, починаючи з часу первинної одночасної подачі до суду заяви про примусове стягнення аліментів, що мало місце 22 квітня 2021 року. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що з 29 січня 2018 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Однак, перебуваючи у шлюбі, через різні непорозуміння вони припинили подружні відносини та разом не проживають. Відповідач отримує заробіток, так як співає на різних розважальних міроприємствах, весіллях, днях народження та отримує прибуток, а також допомагає своїм батькам на туристичній базі в смт. Солотвино, де також отримує прибуток, однак зароблені кошти витрачає на власні потреби. Так як, відповідач у добровільному порядку не надавав матеріальну допомогу на дитину, то у квітні 2021 року вона зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів на дитину та своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. Однак, у судове засідання вона з`явитися не змогла через хворобу дитини і вказану позовну заяву було залишено без розгляду. На даний час вона, позивачка, сама виховує та власними силами матеріально забезпечує дочку належним, а також виконує всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їхньої дитини. Оскільки, відповідач отримує нерегулярний і мінливий дохід, тому просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно на утримання дочки та до досягнення дитиною трьох років по 1500 грн. щомісячно на її як матері утримання. Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Під час розгляду справи по суті позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кустрьо М.М. у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві Відповідач [PERSON] та його представник Мелай М.Ю. під час судового розгляду справи позов в частині стягнення аліментів на утримання дочки визнали частково, відповідач згідний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, а в частині стягнення аліментів на утримання позивачки не визнав. Вислухавши пояснення позивачки та її представника адвоката, відповідача та його представника адвоката, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Із свідоцтв про шлюб, народження та довідки відомо, що сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою, відповідач [PERSON] разом із сім`єю не проживає (а. с. 11, 12-13, 14). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. [PERSON] та [PERSON] не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати дочку, відтак є підстави присудити кошти на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі, ураховуючи вимогу позивачки. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 січня 2021 року - 1921 грн., з липня 2021 року - 2013 грн., а з грудня 2021 року - 2100 грн. Із довідки № 222, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини селища Солотвино 3 серпня 2021 року видно, що [PERSON] поставлено діагноз «глаукома первинна відкрито-кутова» у зв`язку із чим йому рекомендовано обмежити фізичні навантаження. Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що нерухомого майна за ним не зареєстровано. Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців станом на 3 серпня 2021 року видно, що підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] припинено. Із повідомлення Територіального сервісного центру МВС № 2143 від 3 серпня 2021 року видно, що станом на вказане число за [PERSON] транспортних засобів не зареєстровано. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не працює, однак є особою працездатного віку, подана ним медична довідка свідчить про наявність у нього захворювання та містить рекомендацію щодо зменшення фізичного навантаження, однак жодним чином не свідчить про те, що він у зв`язку із цим діагнозом не може працювати, відповідач проживає окремо від дитини, доказів про наявність на його утриманні інших осіб ним не надано, відтак відповідач є особою працездатного віку, стан його здоров`я дозволяє йому працевлаштуватися, отримувати дохід та виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини. Однак, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі по 3000 гривень є завищеними та позивачкою не доведено можливість їх сплати відповідачем саме у такому розмірі. Урахувавши наведені обставини, а також те, що обов`язок утримувати дітей є однаковим як для матері так і батька, тому виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про присудження аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Із ухвал Тячівського районного суду Закарпатської області про відкриття провадження від 9 червня 2021 року та 30 серпня 2021 року та відзиву [PERSON] від 3 серпня 2021 року видно, що позивачка зверталася з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] , відповідач позов визнавав частково, однак позовну заяву було залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивачки. Під час судового розгляду даної справи відповідач вказав, що із пред`явлення позову як у квітні так і на даний час аліменти на дитину він не сплачував. Тобто, наведене свідчить про те, що спір між сторонами щодо утримання дитини виник ще у квітні 2021 року, про такий відповідачу було відомо, позивачка [PERSON] вживала заходів щодо одержання аліментів із відповідача, однак, не зважаючи на те, що про позов йому було відомо, відповідач, аліменти не сплачував у жодному розмірі. Ураховуючи наведене, аліменти необхідно стягнути з відповідача за період з 22 квітня 2021 року. У відповідності до ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із довідки, виданої центром надання адміністративних послуг Солотвинської селищної ради 9 квітня 2021 року видно, що [PERSON] , [INFO] , має на утриманні дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні ( а.с. 14). [PERSON] щодо вимоги позивачки про її утримання заперечив, однак суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що позивачка працює, так як згідно ст. 84 СК України право на утримання має дружина із якою проживає дитина незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Відтак, наявні законні підстави для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Згідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи те, що позивачка на підставі п. 3) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів і її позов задоволено повністю, судовий збір у розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial