Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] 06.06.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Оскільки їх син [PERSON] після досягнення повноліття продовжує навчання на денному відділенні Національного університету державної фіскальної служби просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 2 000 грн. до досягнення сином двадцяти трьох років за умови продовження навчання. Крім того, зазначила, що відповідач не приймає участі у вихованні сина в зв'язку з чим вона змушена була витрачати додаткові кошти на дитину в розмірі 13848,90 грн. в період з жовтня 2015 року по березень 2016 року на лікування сина. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що з 05.10.2015 року по 17.11.2015 року відповідач в добровільному порядку сплачував аліменти на дитину. Окрім аліментів передбачених рішенням суду відповідач додатково забезпечував свого сина. Крім того, зазначив, що син [PERSON] проживає окремо від позивача та не зареєстрований за місцем реєстрації позивача та перебуває на повному державному забезпеченні в зв'язку з навчанням у Національному університеті Державної податкової служби України. Вислухавши позивача, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1997 року який відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року було розірвано (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], про, що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Згідно довідки Національного університету державної податкової служби України від 17.09.2015 року за № 14/02-497 (а.с. 48) [PERSON] навчається на 1-му курсі (денна форма навчання) факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Національного університету ДНС України та знаходиться на повному державному забезпеченні з 01 вересня 2015 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 42) [PERSON] 25 червня 2014 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 43) від другого шлюбу у відповідача народився син [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні [PERSON], оскільки [PERSON] знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною (а.с. 44). Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON], продовжує навчання, у зв'язку з цим дійсно потребує матеріальної допомоги, а відповідачем доказів про те, що він позбавлений можливості надавати таку допомогу не надано, суд дійшов висновку про необхідність присудження на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною 23 років або припинення навчання у Національному університеті ДНС України, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, в даній справі є збалансованим та відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, суд не має правових підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення додаткових витрат. Також, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] за період з 20.06.2013 року по 17.11.2015 року у розмірі 1000,00 грн. за кожен місяць, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Трирічний строк, протягом якого можливим є стягнення аліментів за минулий час, являється присікальним (преклюзивним). Стягнення аліментів за межами цього строку незалежно від причин їх неотримання є неможливим. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов'язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із наданих позивачем доказів не вбачається ухилення відповідача від обов'язку щодо утримання свого сина, а доводять протилежне, відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial