Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення грошових коштів за договором позики з [PERSON] у розмірі 2\~156\~320, 30 грн. Позивачем направлено до суду письмова заява, якою уточнено позовні вимоги - просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за розпискою від 20.10.2016 грошові кошти у розмірі 1500983,30 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.10.2016 вона, [PERSON], уклала договір позики з відповідачем, [PERSON], за яким вона передає у власність Відповідачу грошові кошти у розмірі 1926750 грн. в еквіваленті 75000 доларів США, а Відповідач зобовязується повернути їх Позивачу до 01.06.2017, відповідно до курсу долара США до гривні НБУ на день повернення. На підтвердження цього, надала суду оригінал розписки від 20.10.2016, де Відповідач зобов'язувався повернути гроші до 01.06.2017. Даний договір позики частково забезпечується договором іпотеки, предметом якого виступає трикімнатна квартира, загальною площею 70,3 м.кв., житловою площею 43,0 м.кв., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач по сьогоднішній день ухиляється від виконання свого грошового зобов'язання, мотивуючи відсутністю такої суми грошей, у звязку з вище викладеним, вона змушена звертатися до суду за захистом свого права. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити та ухвалити рішення відповідно наданих письмових документів. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК\~України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи та надані докази, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) суд встановив наступне. Частиною 1\~статті 206 ЦПК України\~передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі 20.10.2016 уклали договір позики. При написанні боргової розписки сторонами було погоджено те, що у разі неповернення позивачу суми боргу, буде мати місце перехід права власності на предмет позики, зокрема трикімнатна квартира, загальною площею 70,3 м. кв., житловою площею 43,0 м.кв., що розташована за адресою: [ADDRESS], вищевказане майно належить відповідачу на підставі Договору дарування квартири, посвідченим [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 12.11.2012, за реєстром №2508, зареєстрованим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 28.11.2012, реєстраційний номер: 12931539, згідно витягу про державну реєстрацію прав №36453278, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 28.11.2012, номер запису: П-9-10082 в книзі:1. Відповідно договору позики від 20.10.2016, Відповідач зобовязався сплатити на користь Позивача суму у розмірі 2\~015\~685 грн. в еквіваленті 75000 доларів США, відповідно до курсу долара США до гривні НБУ на день повернення (100 доларів США=2687,58 грн., розраховано 30.10.2017), також 3% річних, пеню в розмірі 0,001% від суми позики за кожний день прострочення та проценти, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (13.5% розраховано на 27.10.2017, відповідно до Рішення НБУ від 26.10.2017 №688-рш). Прострочення боргу за договором позики від 20.10.2016 становить 2015685,00 грн. - згідно з договором складає період з 02.06.2017 по 30.10.2017, 3% річних від цієї суми становить 25016,58 грн. Відповідно до п. 3.2. договору позики, у разі прострочення повернення суми позики, Позичальник сплачує Позикодавцю пеню в розмірі 0,001% від суми позики за кожний день прострочення, але не більше 0,5% від суми позики, що згідно розрахунку становить 3043,68 грн. Відповідно до Рішення НБУ від 26.10.2017 №688-рш, проценти за договором позики, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (13,5%), становлять 112574,63 грн. Загальна сума боргу, з урахуванням пені, 3% річних та процентів за договором позики станом на 30.10.2017, склала 2156320,30 грн. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~стаття 1049 ЦК України). Відповідно до\~ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2\~ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно із\~ст. 610 ЦК України\~ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Відповідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» до Позивача перейшло право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 70,3 м. кв., житловою площею 43,0 м.кв., що розташована за адресою: [ADDRESS], оціночна (ринкова) вартість квартири згідно висновку від 05.09.2018 становить 655337 гривень. Враховуючи, що вартість квартири за адресою: [ADDRESS], не перевищує розміру позики отриманої відповідачем, а є значно меншою та не забезпечить повернення позивачу боргу у розмірі 75000 доларів США та з урахуванням пені, 3% річних та процентів за договором позики, суд вважає, що різниця суми боргу, яка залишилась після переходу на нього права власності на квартиру, підлягає стягненню з Відповідача, та становить 1500983,30 грн. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 530 Цивільного кодексу України\~визначено: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей\~610,\~612 Цивільного кодексу України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1\~ст. 509 Цивільного кодексу України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1\~ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись у визначений строк. Враховуючи вищенаведені обставини, перевіривши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд дійшов до переконання, що позивач своїми доказами довів та переконав суд в достовірності обставин справи та обґрунтованості своїх вимог, а тому позов підставний та підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved