Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] 16 липня 2018 року пред`явив до [PERSON] та [PERSON] позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом в будинку по [ADDRESS] . У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що йому на праві приватної власності належить вказаний будинок, у якому також зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] , однак такі в будинку не проживають більше семи років, оскільки виїхали на постійне місце проживання за кордон . У зв`язку з реєстрацією у його будинку місця проживання відповідачів йому спричинені матеріальні незручності, оскільки відповідачі не приймають жодної участі в утриманні цього будинку та за комунальні послуги не сплачують, а тягар оплати за такі ліг на нього, позивача. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про судове засідання, що вбачається із оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, відзив не подали і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, будинкової книги та довідки про склад сім`ї відомо, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] ( а. с. 10, 13). Із свідоцтва про одруження відомо, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 липня 1991 року. Тобто, вказаний будинок збудований під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, відтак [PERSON] є співвласником вказаного будинку та вона має право на його Ѕ частину. Із роз`яснень, які містяться у 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року видно, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Ураховуючи наведене, [PERSON] , яка є власником Ѕ частини цього будинку не може бути визнана такою, що втратила право на користування ним. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із довідки та актів обстеження житлового будинку від 13 червня 2018 року та 6 липня 2018 року відомо, що [PERSON] дійсно зареєстрований по [ADDRESS] , однак не проживає там більше семи років ( а. с. 11, 12, 16). Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] більше семи років виїхав за кордон та не проживає у вказаному будинку. Отже, [PERSON] як член сім`ї власника будинку понад один рік відсутній у вказаному будинку без поважних причин і тому є підстави визнати його втратившим право на користування цим житлом. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так як реєстрація місця проживання [PERSON] чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм будинком, і оскільки відповідач понад один рік без поважних причин відсутній за місцем реєстрації проживання, то є підстави визнати його таким, що втратив право на користування житлом у цьому будинку, що є способом захисту прав позивача, як власника будинку.

Outcome: partial