Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що позивач уклала з відповідачем, яка діяла від імені приватного підприємця [PERSON] , договір № 93 від 25.07.2016, згідно з умовами якого позивач сплатила аванс у сумі 3400 грн., а відповідач від імені приватного підприємця [PERSON] протягом 21 робочого дня з моменту підписання договору зобов`язувалася виготовити ПВХ конструкцію з використанням скла. Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.02.2018 року відповідача було засуджено за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді 2 років позбавлення волі, але звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п. «б» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. Представник позивача просить стягнути з відповідача майнову шкоду на користь позивача у сумі 3400 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач та її представник не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 лютого 2018 року по справі № 428/12912/16-к, який набрав законної сили 27.03.2018, було визнано винною [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено їй відповідне покарання. У вищевказаному вироку також було встановлено, що 25.07.2016, близько 11 год. 00 хв., [PERSON] та [PERSON] , будучи неофіційно працевлаштованими на ФОП « [PERSON] », перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , запропонували [PERSON] , [INFO] , встановити за місцем мешкання метало-пластикову конструкцію, реалізацією якої займається ФОП « [PERSON] ». У той же день, декілька пізніше, [PERSON] від імені ФОП « [PERSON] » уклав договір № 93 від 25.07.2016 із [PERSON] на виготовлення, доставку та встановлення метало-пластикових конструкцій на загальну суму 4900 гривень, після чого [PERSON] надала власноруч [PERSON] гроші у готівковій формі у розмірі 3400 гривень 00 копійок. Тоді, 25.07.2016, [PERSON] , через деякий час після укладення договору із [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , за дорученням [PERSON] , не знаючи про дійсні наміри [PERSON] , переконаний у реальності намірів [PERSON] виконати обумовлені договором зобов`язання в частині сплати вартості метало-пластикової конструкції, яку замовляє клієнт, на завод-виробник, передав останній грошові кошти у розмірі 3400 грн. [PERSON] , отримавши суму грошових коштів у розмірі 3400 гривень за договором № 93 від 25.07.2016, укладеним між ФОП « [PERSON] » та [PERSON] , не маючи дійсного наміру повернути їх потерпілій або перерахувати на розрахунковий рахунок заводу-виробника, із корисливих мотивів, маючи мету незаконного збагачення, повторно, шляхом обману потерпілої, обернула грошові кошти потерпілої в розмірі 3400 гривень на власну користь і розпорядилась ними на власний розсуд. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком суду, який набрав законної сили, встановлено, що відповідач [PERSON] , отримавши суму грошових коштів у розмірі 3400 гривень за договором № 93 від 25.07.2016, укладеним між ФОП « [PERSON] » та позивачем [PERSON] , шляхом обману обернула ці грошові кошти у власну користь і розпорядилась ними на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зі змісту п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15. Позивач [PERSON] надала до суду належні, допустимі та достатні докази того, що саме відповідач [PERSON] своїми злочинними діями спричинила їй матеріальну шкоду на суму 3400 грн., в той час як відповідач [PERSON] не надала до суду жодних доказів того, що шкоди могло бути завдано не з її вини. У зв`язку із викладеним, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди в розмірі 3400 грн. Посилання представника позивача, яка є професійним адвокатом, у позовній заяві на норми Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини за договором підряду та які регулюють порядок повернення майна, яке було набуте без достатньої правової підстави, а також посилання на норми Закону України «Про захист прав споживачів» є неналежними, адже спірні правовідносини виникли з приводу завдання позивачу шкоди внаслідок протиправних (злочинних) дій відповідача і такі правовідносини регулюються іншими нормами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 161/4985/17. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання цього позову на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved