Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділ частки із спільного сумісного майна подружжя для звернення стягнення на неї в рахунок погашення боргу, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 25 червня 2007 року та 09 липня 2007 року [PERSON] позичив [PERSON] 205725,00 грн. строком до 09 грудня 2007 року. 15 травня 2009 року Сєвєродонецький міський суд розглянув цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики та прийняв рішення № 2-3087/09 від 15.05.2009 року, яким стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] суму коштів за договорами позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 238473,57 грн. 25 вересня 2009 року державним виконавцем Марковим О.В. було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 14948959 від 25 вересня 2009 року. 03 грудня 2009 року державним виконавцем Івачовою А.О. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої був накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] 25 січня 2010 року державним виконавцем Івачовою А.О. був перевірений майновий стан боржника та складений акт опису й арешту майна боржника АА № 455373 від 25 січня 2010 року. Згідно даного акту в боржника [PERSON] було описане майно на загальну суму 4100,00 грн. та боржнику наданий строк до 04 лютого 2010 року вирішити питання про сплату заборгованості на користь стягувача. Сума боргу [PERSON] перед позивачем складає 238473,57 грн., за час примусового виконання рішення суду дана сума зменшилась лише на 21920,00 грн., в той час як майна, яке на даний час безпосередньо належить боржнику, недостатньо для погашення боргу в повному обсязі. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 1975 року. Під час знаходження у зареєстрованому шлюбі подружжя [PERSON] 23 грудня 1998 року придбало квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим позивач вважає за необхідне і законне виділити частку із спільного майна подружжя [PERSON] в натурі для звернення стягнення на неї. У зв'язку з викладеним представник позивача просить визнати за [PERSON], [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] та виділити [PERSON] зі спільного сумісного майна подружжя 1/2 частку квартири [ADDRESS] для звернення стягнення на неї. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, яку обґрунтовувала тим, що вона не заперечує проти того, щоб спірна квартира була спільною сумісною власністю подружжя, але вважає, що, враховуючи той факт, що спірне майно було придбано за кошти, які належали їй особисто, при розподілі спірного майна її частка повинна бути суттєво більшою. У зв'язку з викладеним у зустрічному позові [PERSON] просить встановити та виділити частки у праві спільної сумісної власності, а саме: [PERSON] 1/10 (одну десяту) частку квартири [ADDRESS], а [PERSON] - 9/10 (дев'ять десятих) частки квартири [ADDRESS]. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти зустрічного позову, в яких просила відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог та зазначила, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], адже вказана квартира була придбана під час перебування вказаних осіб у шлюбі. У зустрічному позові не наведено ніяких доказів того, що між [PERSON] та її чоловіком існували якісь домовленості щодо часток у спільному майні, а також не доказано жодної обставини, яка має істотне значення для збільшення чи зменшення часток співвласників майна. Факт того, що гроші отримані позивачкою від продажу спадкового майна були витрачені нею на придбання квартири [ADDRESS] є лише припущенням позивачки і ніякими належними доказами не підтверджується. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без його безпосередньої участі, за участі його представника [PERSON], позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги за первісним позовом, підтвердила доводи, викладені в первісному позові та просила суд позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні вимог за зустрічним позовом відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог за первісним позовом заперечував, позовні вимоги за зустрічним позовом просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог за первісним позовом заперечувала, позовні вимоги за зустрічним позовом просила задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив суд задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Рубан Ю.О. не заперечувала проти задоволення первісного позову, а вирішення питання по зустрічному позову залишила на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а у задоволенні вимог за зустрічним позовом належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідо до ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.05.2009 року по справі № 2-3087/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму коштів за договорами позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 238473,57 грн. 25 вересня 2009 року державним виконавцем Марковим О.В. було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 238473,57 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 14948959 від 25 вересня 2009 року. 03 грудня 2009 року державним виконавцем Івачовою А.О. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою був накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] Представник позивача за первісним позовом стверджує, що сума боргу [PERSON] перед позивачем за первісним позовом, яка складає 238473,57 грн., за час примусового виконання рішення суду зменшилась лише на 21920,00 грн. Вказане твердження під час судового розгляду справи не спростовувалося іншими особами, які беруть участь у справі, та не спростовується матеріалами, які наявні у справі, у зв'язку з чим суд вважає доведеним факт невиплати відповідачем [PERSON] суми боргу у розмірі 216553,57 грн. (238473,57 грн. - 21920,00 грн.) на користь позивача за первісним позовом. Також, рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру та зняття арешту з квартири було встановлено, наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Митіщинським міським відділом РАЦС Московської області 15.03.1975 р., актовий запис № 289, [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], 15.03.1975 р., після чого чоловіку та дружині були присвоєні прізвища [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому Луганської області [INFO]., актовий запис № 1264, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до копії договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 19.11.1998 р. нотаріусом Кінешемського нотарі ального округу [PERSON], [PERSON] продала [PERSON] належний їй на праві власності жилий будинок [ADDRESS]. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23.12.1998 р. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Вказані обставини на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири 23.12.1998 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У звязку з тим, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], суд доходить висновку про те, що вказана квартира на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, суд вважає, що позовна вимога про визнання за [PERSON], [PERSON] права спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Відповідно до ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не було доведено існування жодних обставин, які мають істостне значення і можуть бути підставою для збільшення її частки у праві спільної сумісної вланості на квартиру [ADDRESS]. Посилання [PERSON] на те, що вказана квартира була придбана нею за грошові кошти, які належали їй особисто, не є обґрунтованими, адже [PERSON] не надала жодних доказів на підтвердження такого факту. На підставі викладеного суд доходить висновку про те, що згідно з вимогами ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, а отже позовну вимогу за первісним позовом про виділ [PERSON] зі спільного сумісного майна подружжя 1/2 частки квартири [ADDRESS] для звернення стягнення на неї слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову належить відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Outcome: approved