Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-18 00:00:00

[PERSON] 1 квітня 2015 року звернулась до суду з позовом до Фермерського господарства «Партнер» (далі ФГ «Партнер») про стягнення орендної плати. Зазначала, що є власником земельної ділянки площею 5,29 га ріллі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гришинської сільської ради Красноармійського району Донецької області, кадастровий номер [NUMBER]. Зазначену земельну ділянку вона прийняла у спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO]. За життя [PERSON] зазначену земельну ділянку 23 березня 2007 року на підставі договору передав в оренду ФГ «Партнер» строком на 5 років. Посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору оренди від 23 березня 2007 року земельна ділянка відповідачем не поверталася, що після оформлення спадщини вона звернулась до голови ФГ « Партнер» з вимогою сплатити їй, як спадкоємцю, орендну плату за користування земельною ділянкою за 2012-2014 роки, що листом від 9 грудня 2014 року у сплаті орендної плати за цей період їй відмовлено, просила стягнути з ФГ «Партнер» на її користь орендну плату за 2012-2014 роки у сумі 13 478 грн. (а.с. 2-4). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 9 липня 2015 року, в якому ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 7 серпня 2015 року виправлена описка, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства «Партнер» на користь [PERSON] орендну плату за 2012-2014 роки у розмірі 4 865,80 грн. та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. (а.с. 55-57, а.с. 66). Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач в апеляційній скарзі посилається на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог (а.с. 61-63). Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином - телефонограмами, які зареєстровані в журналі відправки телефонограм № 1 Апеляційного суду Донецької області 03 вересня 2015 року: позивачу [PERSON] за № 697, представнику відповідача - за № 698 (а.с. 95-97). Повістки про явку до суду 15 вересня 2015 року позивачу [PERSON], представнику позивача [PERSON] та відповідачу вручені 08 вересня 2015 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 104-106). Позивач [PERSON] 3 вересня 2015 року надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 99). Відповідач причини неявки у судове засідання суду не повідомив і і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин. Раніше 21 серпня 2015 року представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності відповідача від 25 травня 2015 року (а.с. 22), надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 82). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав: Судом першої інстанції встановлено, що за договором оренди землі від 23 березня 2007 року [PERSON] надав, а ФГ «Партнер» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гришинської сільської ради Красноармійського району Донецької області, площею 5,29 га ріллі, кадастровий номер [NUMBER], строком на 5 років, тобто до 23 березня 2012 року (а.с. 9-11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 40). Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] прийняла спадщину, яка складається з земельної ділянки, розташованої на території Гришинської сільської ради Красноармійського району Донецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,29 га ріллі, кадастровий номер [NUMBER], в межах згідно з планом: від А до Б - землі [PERSON], від Б до В - землі державної власності, від В до Г - землі [PERSON], від Г до А - землі державної власності, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Красноармійською районною державною адміністрацією Донецької області 28 вересня 2006 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010616000066, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25 листопада 2014 року державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори (а.с. 13). Після оформлення спадщини та державної реєстрації права власності позивача на земельну ділянку між позивачем та відповідачем 1 грудня 2014 року на зазначену земельну ділянку був укладений новий договір оренди землі строком на 10 років (а.с. 23-25). Посилаючись на те, що всі права та обов'язки спадкодавця до неї перейшли з моменту відкриття спадщини, тобто з [INFO], позивач, звернулася до відповідача з вимогою сплатити їй орендну плату за 2012-2014 роки. Листом за вих. № 32 від 9 грудня 2014 року відповідач відмовив їй у виплаті орендної плати, посилаючись на те, що строк оренди земельного паю, який належав [PERSON] закінчився 23 березня 2012 року, спадщина оформлена та зареєстрована 25 листопада 2014 року та орендна плата буде сплачуватися за новим договором оренди, укладеним між [PERSON] та ФГ «Партнер», з 1 грудня 2014 року (а. с. 8). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що орендні відносини за договором оренди землі, укладеним 23 березня 2007 року між [PERSON] та ФГ «Партнер», відповідно до частини 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» поновлені на той самий строк і на тих самих умовах, позивач з моменту відкриття спадщини набула правомочностей стосовно успадкованої земельної ділянки, а тому має право на отримання орендної плати за 2012-2014 роки в розмірі, встановленому договором оренди від 23 березня 2007 року, яка складає за 2012 рік - 1 497,63 грн., за 2013 рік - 1 497,63 грн., за 2014 рік - 1 870,54 грн., всього за 2012-2014 рока - 4 865,80 грн. Апеляційний суд вважає, що висновок суду про поновлення договору оренди, укладеного між [PERSON] та ФГ «Партнер» 23 березня 2007 року на той самий строк і на тих самих умовах є обгрунтованим та відповідає вимогам закону, а також правовому висновку Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-219цс14. Згідно частини 6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Стаття 764 ЦК України також передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, а по по-друге, якщо відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. З матеріалів справи встановлено, що строк дії договору оренди землі від 23 березня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ФГ «Партнер», закінчився відповідно до п. 8 договору 23 березня 2012 року. Згідно ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Пунктом 21 договору оренди землі від 23 березня 2007 року передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Тобто, документом, що підтверджує повернення земельної ділянки орендодавцю після припинення договору оренди землі, є акт приймання-передачі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів щодо повернення після 23 березня 2012 року земельної ділянки орендарю, зокрема, акту приймання-передачі земельної ділянки, відповідачем суду не надано. Більш того, після оформлення позивачем спадщини та державної реєстрації права власності спадкоємця на зазначену земельну ділянку відповідач 1 грудня 2014 року уклав зі спадкоємцем орендаря новий договір про оренду цієї ж земельної ділянки. Доданий до цього договору акт приймання-передачі земельної ділянки від 1 грудня 2014 року (а.с. 26) не є доказом її повернення відповідачем спадкоємцям [PERSON] після 23 березня 2012 року, а є лише виконанням вимог ст. 17 Закону України «Про оренду землі», згідно якої станом на 1 грудня 2014 року передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Такий акт є обов'язковим в тому числі при зміні умов договору. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала доказів щодо використання відповідачем земельної ділянки, не спростовують висновків суду. Оскільки саме на відповідача, як орендаря, покладається обов'язок повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята ст. 1268), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину, як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно, як на об'єкт нерухомого майна. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» смерть орендодавця не є підставою припинення договору оренди землі. Враховуючи, що після закінчення 23 березня 2012 року строку договору оренди відповідач, як орендар, не повернув спадкоємцям [PERSON] орендовану земельну ділянку, а позивач, як спадкоємець, протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі відповідачу не направила, договір оренди землі від 23 березня 2007 року вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Доводи апеляційної скарги про те, що після смерті [PERSON] не було особи, з якою можливо було б пролонгувати та/або переукладати договір оренди землі, не грунтуються на законі. Факт отримання чи неотримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Відповідно до частини 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право користуватися, управляти спадковим майном з часу відкриття спадщини і лише до отримання свідоцтва про право на спадщину не має право ним розпоряджатися. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Згідно частини 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Пунктом 40 договору оренди землі від 23 березня 2007 року встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 9-11). Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладення між позивачем та відповідачем нового договору оренди землі 1 грудня 2014 року ( а.с. 23-24), тобто після державної реєстрації позивачем свого права власності на успадковану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 листопада 2014 року (а.с. 39), є зміною умов договору Згідно із частиною 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення орендної плати за 2012-2014 рік саме, виходячи з розміру орендної плати, встановленої договором від 23 березня 2007 року. Відповідач визнає та цей факт підтверджується довідкою ФГ «Партнер» вих. № 31 від 25 червня 2015 року, згідно якої за договором від 23 березня 2007 року орендна плата виплачена лише за період з 2007 по 2011 рік (а.с. 41). Згідно довідки ФГ «Партнер» вих. № 34 без дати за договором від 1 грудня 2014 року орендна плата за 2014 рік видана (а.с. 42). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин протягом 2012-2014 років, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно пункту 9 договору оренди від 23 березня 2007 року орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірах: 1% від нормативної оцінки земельної ділянки (рілля) - 699,09 грн. Відповідно до пункту 10 договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Згідно ст.289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Статтею 289.2. Податкового кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Пунктом 5 договору оренди землі від 23 березня 2007 року визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 69 908,89 грн. (з урахуванням коефіцієнту 2,551) (а.с. 9). Згідно листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14 січня 2015 року № 6-28-0-22215/2015 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативно грошової оцінки земель становять: 2007 рік - 1,028; 2008 рік - 1,152; 2009 рік - 1,059; 2010 рік- 1,0; 2011 рік- 1,0; 2012 рік- 1,0; 2013 рік -1,0; 2014 рік - 1,249 (а.с. 7). Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» від 31.10.2011 року № 1185 для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 01 липня 1995 року застосовується коефіцієнт 1,756. З урахуванням зазначених коефіцієнтів індексації нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки станом на 1.01.2012 року, на 1.01.2013 року та на 1.01.2014 року складає 153 956,66 грн. (69 908,89 х 1,028 х 1,152 х 1,059 х 1,0 х 1,0 х 1,756, де 69 908,89 грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 23.03.2007 року; 1,028, 1,152, 1,059, 1,756 - коефіцієнти індексації за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 роки), а орендна плата за 2012, за 2013 та за 2014 роки згідно п. 9 договору оренди від 23 березня 2007 року - 1 539,57 грн. за кожний рік (1% від нормативної оцінки земельної ділянки). Визначена таким чином нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідає і зазначеній сторонами в пункті 5 договору оренди землі від 1 грудня 2014 року (а.с. 23-25). З висновком суду першої інстанції про те, що нормативна грошова оцінка землі станом на 1.01.2012, на 1.01.2013 року складала 149 763,28 грн. (69 908,89 х 1,152 х 1,059 х 1,0 х 1,0 х 1,756, де 69 908,89 грн. - нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 23.03.2007 року; 1,152, 1,059, 1,0, 1,756 коефіцієнти індексації за 2008, 2009, 2010, 2011 роки), а орендна плата за 2012 та за 2013 рік відповідно 1 497,63 грн. за кожний рік, апеляційний суд не погоджується, оскільки судом не враховано коефіцієнт індексації за 2007 рік, який складає 1,028. Крім того, при визначенні нормативної грошової оцінки землі станом на 1.01.2014 року суд першої інстанції помилково застосував коефіцієнт індексації за 2014 рік, який складає 1,249. Згідно листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14 січня 2015 року № 6-28-0-22215/2015 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі за 2014 рік визначений лише в січні 2015 року, а тому не може застосовуватися до нормативної грошової оцінки землі станом на 1.01.2014 року. Згідно ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. При обчисленні орендної плати за 2014 рік суд першої інстанції не врахував, що згідно договору оренди землі від 1 грудня 2014 року змінена орендна плата. Згідно пункту 9 договору вона складає 4 706,00 грн. (а.с.23-25). Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами щодо орендної плати за цим договором відсутній. Тобто, орендна плата за 2014 рік, виходячи з умов договору оренди від 23 березня 2007 року, має стягуватися на користь позивача лише за період з 1 січня 2014 року по 1 грудня 2014 року та складає за цей період 1 411,27 грн. (1 539,57 грн. : 12 місяців х 11 місяців). Таким чином, всього за період з 1 січня 2012 року по 1 грудня 2014 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню орендна плата згідно поновленого договору від 23 березня 2007 року в сумі 4 490,41 грн.( 1 539,57 +1 539,57 + 1 411,27). Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є частково обгрунтованими. Порушивши норми матеріального права при обчисленні орендної плати, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру орендної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за поновленим договором оренди від 23 березня 2007 року. Невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню орендна плата за період з 1.01.2012 року по 1.12.2014 року в сумі 4 490,41 грн. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 2, п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», в редакції яка діяла на час звернення позивача до суду 1 квітня 2015 року, у разі подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1), що на час звернення позивача до суду з позовом відповідало вимогам закону. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог майнового характеру у сумі 4 490,41 грн., понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 243,60 грн. (4 490,41 х 1%, але не менш 243,60 грн.), враховуючи, що зідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року №80-VIII мінімальний розмір заробітної плати з 1 січня 2015 року встановлено в розмірі 1 218 грн.

Outcome: partial