Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] 09.08.2021 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у період з 29.12.2019 р. по 15.06.2020 р. працював на посаді першого заступника директора державного підприємства «Готель «Козацький». 03.06.2020 р. на підставі наказу № 96-к/тр його звільнено з займаної посади за власним бажанням. При звільненні позивачу не виплачена заробітна плата за квітень 2020 р. Відповідно до відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] , ДП «Готель» «Козацький» у лютому 2020 р. нараховано суму заробітку 15900 грн., в березні 2020 р. нараховано 20379,76 грн., у квітні 2020 р. коштів не зараховано. Лютий 2020 р. мав 20 робочих днів, за які виплачено 15900 грн. + березень 2020 р. мав 22 робочі дні, за які виплачено 20379,76 грн. = 36279,76 грн. (загальна сума виплачених грошових коштів за два місяці, що передують події). 20 робочих днів лютого 2020 р. + 22 робочих дні березня 2020 р. = 42 робочих дні, за які виплачено заробітну плату за два останні місяці, що передували події; 36279,76 грн. загальна сума виплачених грошових коштів за два місяці, що передують події / на 42 робочих дні, за які виплачено заробітну плату за два останні місяці, що передували події = 863,80 грн. (середньоденна заробітна плата). 22 робочих дні у квітні 2020 р. х 863,80 грн. середньоденна заробітна плата = 19003,60 грн. (розмір не виплаченої заробітної плати за квітень 2020 р.). Посилаючись на ст.ст.116, 117 КЗпП України, Порядок обчислення середньої заробітної плати позивач просить стягнути з відповідача на його користь не виплачену заробітну плату за квітень 2020 р. в сумі 19003,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Ухвалою від 16.08.2021 р. відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09.09.2021 р. 09.09.2021 р. розгляд справи було відкладено на 02.11.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, подав відзив на позов, за змістом якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.39-40). Суд розглянув справу за відсутності представника відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, приймаючи до уваги позицію представника відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.02.2020 р. перебував у трудових відносинах із державним підприємством «Готель «Козацький», де займав посаду першого заступника директора підприємства. Наказом № 96- к/тр від 03.06.2020 р. [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП (а.с.11). Як на підставу існування заборгованості по невиплаченій заробітній платі за квітень 2020 р. позивач посилається на витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, а також надає розрахунок середньоденної та середньомісячної заробітної плати. Відповідно до наказу Міністра оборони № 1-ДП від 14.01.2020 р. [PERSON] було тимчасово покладено виконання обов`язків директора ДП «Готель «Козацький» МОУ. Відповідно до ст.ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних та юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. Перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора [PERSON] , у зв`язку з розповсюдженням на території України короновірусу COVID-19 та, з метою запобігання його поширення, враховуючи рекомендації МОЗ та КМУ було видано наказ № 5 ОД від 17.03.2020 р. про скорочення виробництва у відділах/службах ДП «Готель «Козацький» МОУ (а.с.47). В подальшому, згідно наказу № 6 ОД з 01.04.2020 р. було призупинено діяльність підприємства до закінчення карантину, та повністю скорочено тривалість робочого часу представників підприємств зазначених у додатку № 1 до наказу (а.с.48, 49-50). Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як встановлено судом з перелічених вище письмових доказів, з 01.04.2020 р. ДП «Готель «Козацький» призупинило свою діяльність шляхом повного скорочення тривалості робочого часу для працівників, а тому працівникам, що не залучалися до роботи, в тому числі і [PERSON] , заробітна плата не нараховувалась і не виплачувалась, згідно з, вимогами ст.47-1 ЗУ «Про зайнятість населення», ст.1 Закону України «Про оплату праці», постанови КМУ від 22.04.2020 р. № 306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Позивач у квітні 2020 року не залучався до роботи, а тому замість отримання заробітної плати, мав отримувати допомогу по частковому безробіттю на період карантину, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати за квітень 2020 р., як про це просить позивач. У відповідності до положень ст.ст.141, 142 ЦПК України, суд не стягує з позивача в дохід держави судовий збір.

Outcome: dismissed