Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ІФ №012904 10-11-2-000404, виданого Добринівською сільською радою 25 вересня 2001 року на підставі рішення сесії Добринівської сільської ради від 12 травня 2001 року та визнання права власності на земельну ділянку розміром 0,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Добринівської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 15 березня 2000 року. Представник позивача [PERSON] в підготовче засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позовній заяві. Представник Добринівської сільської ради Рогатинського району сільський голова [PERSON] та представник Рогатинської районної державної адміністрації [PERSON] .в підготовче засідання не з`явилися , подали клопотання про визнання позову . В зв'язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в підготовче засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частин 3 та 4\~ст.200 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову в порядку, встановленому\~ст. 206 ЦПК України.\~\~ Враховуючи визнання позову відповідачами, суд вважає, що є законні підстави для ухвалення у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову з огляду на таке. 15 березня 2000 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НМ № 036618, виданим 15 березня 2000 року Добринівською сільської радою Рогатинського району Івано-Франківської області. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку на території Добринівської сільської ради Рогатинського району площею 0,83 га. Відповідно до довідки Відділу Держгеокадастру в Рогатинському районі №29-9-0.26-16/107-17 від 30 листопада 2017 року [PERSON] при розпаюванні земель спілки власників селянських господарств ім. Л.Мартовича набула право на земельну ділянку площею 0,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту серія ІІ-ІФ №012904 10-11-2-000404. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01 січня 2017 року становить 21\~325, 08 грн. Згідно з копією заповіту, посвідченого секретарем Добринівської сільської ради 09 лютого 2000 року [PERSON] все своє майно заповіла позивачу [PERSON] Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серія ІІ-ЯР № 630478, виданого 26 грудня 1957 року та копією свідоцтва про народження серія ІІ-ІОН № 322949, виданого 16 серпня 1961 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Добринівської сільської ради Рогатинського району №533 від 08 вересня 2017 року останнім місцем проживання [PERSON] було с.Добринів вул.Тернова, 21 Рогатинського району. На день смерті [PERSON] проживала з невісткою [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в Добринівській сільській раді 09 лютого 2000 року, зареєстрований в реєстрі за №4. Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, а тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року. Статтею 524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] постановою № 1242/02-31 від 10 серпня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ №012904 10-11-2-000404 виданий Добринівською сільською радою Рогатинського району 25 вересня 2001 року, тобто після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 15 березня 2000 року. За змістом ст.25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обовязки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обовязків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю. З копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ІФ №012904 10-11-2-000404 вбачається , що [PERSON] належила земельна ділянка на території Добринівської сільської ради Рогатинського району площею 0,83 га. Даний Державний акт видано 25 вересня 2001 року на підставі рішення сесії Добринівської сільської [PERSON] народних депутатів від 12 травня 2001 року, тобто після смерті [PERSON]Т, що суперечить вимогам ст. 25 ЦК України 2003 року. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. Відповідно до п.г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного земельного права, субєктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спеціального визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи.

Outcome: approved