Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON], від імені якої виступає [PERSON], звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2001 року. Власником іншої 1/2 частини даної квартири є відповідачка [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину після смерті 27.04.2015 року її батька [PERSON]. Після успадкування частини квартири відповідачка змінила замки на вхідних дверях та не допускає її до вказаної квартири, таким самим чинити перешкоди у володінні, користування та розпорядженні належний їй майном. Даний факт підтверджується повідомленням відділу поліції від 25.10.2016 року. На даний час вона вимушена проживати у господарстві матері і умови її проживання є незадовільними. Посилаючись на с.ст.316, 317, 319, 321, 358, 386, 391 ЦК України, просила усунути перешкоди у користуванні належною їй 1/2 частиною квартири шляхом вселення. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила усунути перешкоди у користуванні належною їй 1/2 частиною квартири шляхом вселення та зобов`язання відповідачки передати ключі від вказаної квартири та не чинити перешкод у користуванні належною їй частиною квартири. Позивач та її представник підтримали заявлені вимоги з наведених підстав. Представник відповідача позову не визнала, заперечуючи тим, що [PERSON] дійсно не допускає [PERSON] до квартири, оскільки вона не погоджується спільно із нею проживати, свідоцтво про право власності видане [PERSON] незаконно, замки ніхто не міняв, але у [PERSON] і не було ключів від квартири, у свідоцтві про право власності помилково вказана [PERSON], свідоцтво має бути скасоване. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2001 року. Власником іншої 1/2 частини даної квартири є відповідачка [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.10.2015 року після смерті 27.04.2015 року її батька [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 29.08.2017 року рішення Кіцманського районного суду від 15.05.2017 року скасовано та у задоволенні позову [PERSON] до ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, про припинення права власності на 1/2 частку у неправомірно наданій у спільну сумісну власність однокімнатній квартирі під час приватизації, про визнання права власності на всю успадковану однокімнатну квартиру спадкоємцем за законом - відмовлено. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведене спростовує доводи представника відповідача про те, що позивач не може вважатися належним власником частини квартири. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як передбачено ч.1-3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1,2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як визначено ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові від 25.02.2002 року Верховний Суд України висловив наступну правову позицію. Задовольняючи позов про вселення в спірну частину будинку без зазначення конкретних жилих приміщень, суд обгрунтовано виходив з права позивачки як співвласниці частини будинку, що належить декільком власникам, частки яких не виділені і порядок користування якими не встановлено, на усунення будь-яких порушень її права власності, в тому числі і шляхом вселення в спірну частину будинку, незалежно від наявності чи відсутності в ній окремих жилих приміщень. Встановлено, що позивач [PERSON] з приводу того, що [PERSON] не допускає її до квартири зверталась до Кіцманського відділу поліції 24.10.2016 року, про що свідчить висновок № ЄО 4367 від 25.10.2016 року. Представник відповідача не заперечувала та визнала той факт, що позивач не допускається до належної їй частини квартири. За вищенаведених та встановлених обставин заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Враховуючи дане положення, наявність підтверджуючого платіжного документа, з відповідача належить стягнути понесені позивачем витрати проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1300 гривень. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 гривень. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Як розяснив ВССУ 14.09.2016 року при розгляді справи № 537/3062/15-ц, до складу витрат на правову допомогу входять витрати за вчинення дій поза судовим засіданням, при цьому всі витрати є предметом доказування і повинні підтверджуватися документально. Відповідно до ч.1\~ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрать на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження фактичного понесення витрат на правову допомогу у розмірі 2756 гривень надано відповідні докази: Акт виконаних робіт від 22.09.2017р., документ, що свідчить про оплату вартості правової допомоги квитанцію № 13 від 22.09.2017р., тому суд знаходить підстави для стягнення таких витрат. Враховуючи наведене, ст.ст. 16, 182, 316, 317, 319, 321, 358, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved