Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

[PERSON] виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 17.05.2018 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, а 13.06.2018 року із заявою про зміну підстави позову. В позовній заяві з врахуванням заяви про зміну підстави позову позивач зазначила, що 10.12.1993 року померла її прабабуся [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Грушевського (колишня назва вул. Чапаєва), 68, в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, вартістю 51252 грн. Вона є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] за заповітом. Спадщину вона прийняла за нормами діючого на той час ЦПК УРСР та вже частково оформила, але оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями не може, оскільки державним нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення спадкових прав на вказаний будинок. \~ \~ \~ \~Просить визнати за нею [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 10.12.1993 року [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Грушевського (колишня назва Чапаєва), 68, в с. Клекотина Шаргородського району, виходячи з вимог ЦК УРСР в ред.1963 року, зокрема, вимог ст.ст.524, 525, 534, 548, 549 ЦК УРСР. \~ \~ \~ \~ 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] сільська рада Шаргородського району Вінницької області відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18.05.2018 року, до суду не подала. 11.06.2018 року та 02.07.2018 року представником відповідача [PERSON] сільської ради сільським головою [PERSON] подано заяви про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] з врахуванням заяви про зміну підстави позову. З заяв вбачається, що відповідач не має заперечень щодо позову і вважає, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав (а.с.48, 64). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. 13.06.2018 року представником позивача [PERSON] адвокатом [PERSON] подано заяву про зміну правових підстав позову (а.с.56-57). 2. 03.07.2018 року заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні з огляду на визнання у повному обсязі представником відповідача позовних вимог [PERSON] (а.с.67). 3. 11.06.2018 року представник відповідача [PERSON] сільський голова [PERSON] подав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради та про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] (а.с.48). 4. 02.07.2018 року представник відповідача [PERSON] сільський голова [PERSON] подав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради та про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] з врахуванням заяви про зміну підстави позову (а.с.64). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 18.05.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.06.2018 року (а.с.45). 2. 11.06.2018 року підготовче судове засідання відкладено на 03.07.2018 року за клопотанням представника позивача адвоката [PERSON] 3. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання представника позивача, представника відповідача про розгляд справи у їх відсутності і вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності позивача [PERSON], представника позивача адвоката [PERSON], представника відповідача [PERSON] сільської ради. 4. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, немає. 5. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у підготовчому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за заповітом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що 10.12.1993 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №268624 (а.с.7), яка по день смерті, проживала і була зареєстрована в [INFO] на вул. Грушевського (колишня назва Чапаєва), буд.68 (а.с.14). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області на вул. Грушевського (колишня назва Чапаєва), 68. Спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом від 26.08.1993 року, посвідченим секретарем виконкому Клекотинської сільської [PERSON] народних депутатів Шаргородського району Вінницької області і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №80, є позивач [PERSON], що підтверджується дублікатом заповіту (а.с.8), свідоцтвом про шлюб позивачки (а.с.6). Заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не скасовано. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.60). Позивач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла відповідно до цивільного законодавства України, що було чинним на час виникнення даних правовідносин, так як була зареєстрована та проживала з останньою на день її смерті. Вказаний факт підтверджуються довідкою виконкому [PERSON] сільської ради від 29.01.2018 року за №1-288 (а.с.14). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області на вул. Грушевського (колишня назва Чапаєва), 68, позивачу [PERSON] відмовлено 02.05.2018 року завідуючою Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.9). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 51252 грн., що знаходиться в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, на вул. Грушевського (колишня назва Чапаєва), 68. Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом: довідкою виконкому [PERSON] сільської ради від 29.01.2018 року №1-289, з якої вбачається, що власником будинку, розташованого по вул. Грушевського (Чапаєва), 68, згідно з даними книги «Власники будинків» та записів у погосподарських книгах, є [PERSON] (а.с.15); даними з погосподарських книг по [PERSON] сільській раді за 1991-1995 роки (1993 рік час смерті спадкодавця), де спадкодавець [PERSON] значиться головою двору, в особистому користуванні якої перебувала земельна ділянка площею 0,15 га (а.с.11-13). Із\~технічного паспорту\~на садибний\~(індивідуальний)\~ житловий\~будинок \~вбачається,\~що будинковолодіння\~в с.\~Клекотина Шаргородського\~району Вінницької\~області на\~вул.\~Грушевського,\~68,\~складається з\~будинку під\~літерою «А»\~загальною площею\~168,4\~м.кв.,\~в тому\~числі житловою\~площею 66,4\~м.кв.,\~ганку під\~літерою «а»,\~прибудови під\~літерою «А1»,\~підвалу під\~літерою «А2»,\~сараю під\~літерою «Б», сараю під літерою «В», колодязю під літерою «К» та огорожі «1-3» загальною вартістю 51252 грн. (а.с.38-42,18). Загальний фізичний стан будинку 1989 року забудови (а.с.42) задовільний (а.с.25). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, задовільний стан будинку (21-40% зносу) означає, що елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області на вул. Грушевського, 68. При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної [PERSON] народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. З листа-розяснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом обєкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію обєктів недержавного замовлення визначається [PERSON] Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По обєктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських [PERSON] народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських [PERSON] народних депутатів, зокрема, є форма №1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські [PERSON] один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№32 та 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) [PERSON] депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра\~комунального господарства\~Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1989 рік (рік забудови спірного житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Клекотина, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 25.01.2018 року за №30, вбачається, що право власності на будинок по вул. Грушевського, №68, в с. Клекотина за [PERSON]К не зареєстровано (а.с.16). Таким чином,\~враховуючи перевірені у\~судовому засіданні\~докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Клекотина по вул. Грушевського (колишня назва Чапаєва), 68, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останньої. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Клекотина на вул. Грушевського (колишня назва Чапаєва), №68, позивачу [PERSON] відмовлено 02.05.2018 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.9). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. V. [PERSON] права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за заповітом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, розясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та розяснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Частина 1 ст.58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Частинами 1, 3 ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом пятим Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР, встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обовязку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Згідно із ч.1 ст.534 ЦК УРСР в ред. 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його ( не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом і прийняла спадщину після смерті останньої, не відмовилася від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, відповідно до вимог ст.553 ЦК УРСР. VІ. Висновки суду Враховуючи перевірені у\~судовому засіданні\~докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Клекотина на вул. Грушевського (колишня назва Чапаєва), 68, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останньої. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на житловий будинок померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved