Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державної установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної академії Медичних Наук України» (далі відповідач), третя особа Національна академія медичних наук України, директор ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної академії медичних наук України» про визнання недійсним пунктів 2, 3, 4 наказу № 16 від 20.02.2014р. . У ході розгляду справи, заявою від 27.10.2014р. позивачем було збільшено позовні а саме позивач просив визнати недійсним пункти 2, 3, 4 наказу № 16 від 20.02.2014р. . визнати недійсним наказ № 72-о від 13.10.2014р.; поновити на займаній посаді та зобов'язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював з 11.04.2001 року на посаді завідувача пологового відділення для вагітних з ендокринною патологією та вадами розвитку плода. 13.10.2014 року наказом № 72-о його звільнено за ст. 40 ч.1 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату. Звільнення 13.10.2014 року за вказаними підставами вважає необґрунтованими, так як в дійсності перепрофілювання відділення для вагітних з ендокринною патологією та вадами розвитку плода не відбулося. Також вважає, що його звільнення було проведено з порушенням процедури звільнення, а саме вимог ст. 47 КЗпП України, а причиною звільнення є конфліктна ситуація, яка склалася з керівництвом лікарні. В судовому засіданні позивач та його представники вимоги позову підтримали в повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили надавши письмові пояснення. Заперечення обґрунтовані тим, що у відділенні дійсно було проведено перепрофілювання, пов'язане з необхідністю збільшення функціональних обстежень хворих породіль, оскільки має місце тенденція збільшення кількості хворих не тільки з ендокринними порушеннями, а також з метаболічними. Представник третьої особи - директора ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної академії медичних наук України» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову вважаючи його необґрунтованим. Представник третьої особи - Національної академії медичних наук України у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату час та місце проведення судового засідання про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його передставників, представника відповідача та представника третьої особи, дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 11.04.2011 року, обіймаючи посаду завідуючого пологовим відділенням для вагітних з ендокринною патологією та вадами розвитку плода ДУ «ІПАГ АМН України на підставі наказу № 27-о ( а.с.17). Наказом № 72-о від 13.10.2014 року [PERSON] звільнено з посаді в зв'язку зі скороченням штату. Стаття 40 ч.1 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначає п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до Статуту, Державна установа «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної Академії Медичних Наук України» є державною установою, яка заснована на державній власності і відноситься до відання Національної академії медичних наук України (а.с. 97). Основними напрямками діяльності Відповідача за п.4.2. Статуту є: «…розробка методів преконцептійної підготовки до вагітності, лікування та профілактика ускладнень у вагітних жінок з акушерською та екстрагенітальною патологією і їх новонароджених дітей; …удосконалення методів комплексного і комбінованого лікування, надання спеціалізованої допомоги жінкам з онкологічною патологією; розробка комплексу заходів захисту та відновлення репродуктивної функції для жінок з геніальною онкологічною патологією…». До структури ДУ «ІПАГ НАМН України» входять, серед інших, акушерсько-гінекологічні підрозділи, які у відповідності до поставлених наукових цілей, мають відділення, серед яких у 2011 року було створене відділення акушерської ендокринології та патології плода з науковою групою з питань гіпертонічної хвороби вагітних. Відповідно до п.2 Положення про пологове відділення для вагітних з ендокринними порушеннями та вадами плода є клінічною базою наукового підрозділу, яке виконує роботу з надання медичної допомоги профільним хворим. Наукова робота відділення направлена на розробку комплексу лікувально-профілактичних та реабілітаційних заходів у жінок з ендокринними порушеннями. Наукові дослідження відділу направлені на вивчення маркерів цукрового діабету, що призводять до виникнення акушерської і перинатальної патології та розвитку діабетичних ангіопатій.» Протоколом №6 засідання Вченої ради ДУ «ІПАГ НАМН України» від 14.06.2011 року було затверджено проектну науково-дослідну роботу «Обґрунтування та розробка нових технологій профілактики і лікування акушерських та перинатальних ускладнень при цукровому діабеті» на академічний конкурс науково-дослідних робіт з терміном виконання 2012-2014 р.р. Науковим керівником було призначено професора [PERSON]. 10.11.2011 року постановою №22/2 Президія НАМН України затвердила вищевказану науково-дослідну роботу до виконання у 2012-2014 р.р. з бюджетним фінансуванням. Впродовж двох років над цією роботою працювало 19 осіб, усі лікарі відділення, окрім Позивача. У кінці 2013 року відділенням було фактично закінчено науково-дослідну роботу і в підсумку виявилось, що тенденція значного прогресування патологій зберігається. Під час виконання НДР стало необхідним розширити межі наукових досліджень відділенням акушерської ендокринології та патології плода і спрямувати їх на вивчення нових ланок патогенезу метаболічних порушень у жінок під час вагітності та покращення на їх основі лікувально-профілактичних заходів для цієї категорії хворих, що стало підставою для вирішення питання про необхідність перепрофілювання відділення для вагітних з ендокринною патологією та вадами розвитку плода на відділення метаболічних порушень у вагітних та патологією плода на розгляд Вченої ради Інституту, яка на своєму засіданні відповідно до приписів п.16 Положення «Про вчену раду установи АМН України», затвердженого Президією АМН України 27.04.1999 року 15.01.2014 року протоколом № 1 затвердила новий напрямок наукових досліджень та перепрофілювала відділення для вагітних з ендокринною патологією та вадами розвитку плода на відділення метаболічних порушень у вагітних та патологією розвитку плода та звернутись із відповідним проханням до НАМН України. 15.01.2014 року керівник відповідача направив до НАМН України нову структуру Установи для затвердження із вже зміненим перепрофільованим відділенням та звернувся до Президента НАМН України із листом, у якому, через недостатність бюджетного фінансування, необхідність економії бюджетних коштів на 2014 рік та суміщенням посади завідувача клінічних відділень завідувачами відповідними науковими відділеннями, просив у штатному розписі та структурі інституту на 2014 рік скоротити посади завідувачів клінічних відділень: пологового відділення для вагітних з метаболічними порушеннями та вадами розвитку; пологового відділення з акушерською патологією; відділення оперативної гінекології. (а.с.120) 20.01.2014 року до Інституту прийшла затверджена структура на 2014 рік із урахуванням листа директора, де пологове відділення для вагітних з ендокринною патологією та вадами розвитку було перепрофільоване у пологове відділення для вагітних з метаболічними порушеннями та вадами розвитку, де по штату клініка передбачалось 27,5 працівників, із них 4 лікарі.(а.с.115-118) 20.02.2014 року директор Інституту виніс наказ №16, яким доручив заступнику директора з ЛПР [PERSON] провести: 1) перепрофілювання пологового відділення для вагітних з ендокринною патологією та вадами розвитку плода по штату «клініка» згідно штатного розкладу на 2014 рік; 2) начальнику відділу кадрів [PERSON] у встановленому порядку попередити завідувача відділенням [PERSON] про подальше його скорочення у зв'язку з відсутністю відповідної посади у штатному розкладі та запропонувати посаду акушера-гінеколога у відділенні медичної статистики; 3) начальнику відділу кадрів [PERSON] узгодити скорочення [PERSON] з профспілковим комітетом інституту, а у випадку відмови від запропонованої посади звільнити з роботи згідно ст. 40 п.1 (скорочення штатів) КЗпП України з виплатою вихідної допомоги згідно з цією статтею [PERSON] - завідувача пологового відділення для вагітних з ендокринною патологією та вадами розвитку плода; 4) зобов'язати завідувача відділенням акушерської ендокринології вад розвитку плода по штату «наука» [PERSON] виконувати функціональні обов'язки завідувача пологового відділення для вагітних з метаболічними порушеннями та вадами розвитку плода по штату «клініка». Підставою цього наказу були структура інституту на 2014 рік та рапорт [PERSON] (а.с.7) Цього ж дня був винесений і ще один наказ № 15 про скорочення посад завідувачів трьох відділень, виконання обов'язків яких на безоплатній основі було покладено на - пологове відділення для вагітних з акушерською патологією на [PERSON]; відділення оперативної гінекології - на [PERSON]; пологове відділення для вагітних з метаболічними порушеннями та вадами розвитку плода - на [PERSON].(а.с.122) 22.02.2014 року до Інституту надійшов від НАМН України надійшов штатний розпис із штатними посадами і окладами на 2014 рік від 21.02.2014 року, відповідно цього дня він був затверджений наказом директора №19-б. (а.с.124,69-95) Того ж дня директор Інституту затвердив положення про пологове відділення для вагітних з метаболічними порушеннями та вродженими вадами розвитку плода, основним завданням якого «…є розробка комплексу лікувально-профілактичних та реабілітаційних заходів у вагітних жінок з метаболічними порушеннями. Головним напрямком роботи є вивчення генетичних маркерів захворювань, що пов'язані з метаболічними порушеннями, стресогенних факторів та основних нейрогуморальних змін у даного контингенту хворих. Керівництво відділенням здійснюється керівником наукового підрозділу, який призначається та звільняється наказом директора інституту». 25.02.2014 року [PERSON] був ознайомлений із наказом №16 від 20.02.2014 року, з яким не погодився, про що особисто і написав (а.с.8) і того ж дня позивачу у зв'язку із скороченням його посади через перепрофілювання відділення та зміни в структурі та штатному розкладі було запропоновано зайняти в інституті посаду лікаря-гінеколога статистичного відділу інституту або ж посаду наукового співробітника у відділенні ендокринної гінекології під керівництвом члена-кореспондента НАМН України, професора [PERSON] Позивач відмовився від запропонованих посад, про що був складений відповідний акт, від підпису якого Позивач відмовився. (а.с.126). Таким чином вимоги ч.2 ст.40 КЗпП України про звільнення працівника в разі неможливості переводу за його згодою, на іншу роботу, відповідачем бути виконані. При звільнені за п.1 ст. 40 КЗпП україни діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП України. Проте позивачем в судовому засіданні не доведено в порядку ст. ст. 58-59 ЦПК України належними та допустимими доказами наявність визначених законодавцем переваг. Як визначає ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. На виконання вказаної норми закону 10.04.2014 року профспілковим комітетом відповідача дане погодження на звільнення [PERSON] в порядку п.1 ст.40 КЗпП (скорочення штатів) (а.с.128). Не вирішуючи питання про доцільність проведення перепрофілювання, оскільки вказане є компетенцією відповідача у відповідності до Закону «Про підприємства в Україні» та, оцінюючи в сукупності встановлені в судовому засіданні факти, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні беззаперечно встановлений факт проведення у відповідача перепрофілювання внаслідок чого відбулось скорочення штатної чисельності працівників. Відповідачем використана передбачена можливість переводу позивача на іншу роботу, норми трудового законодавства, якими врегульовано порядок звільнення на даній підставі ( попередження за два місяці про скорочення, згода профспілкового комітету на звільнення, виплата всіх сум при звільнені) не порушені. Переважного права на залишення на роботі позивач не мав. Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відповідачем проведено без порушень закону, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому в задоволені вимог в цій частині слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсними п.п.2,3.4 Наказу Державної Установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології Національної Академії Медичних Наук України» № 16 від 20.02.2014 року «Про реорганізацію відділення та зміни у штатному розписі», суд вважає їх необґрунтованими і таким, що не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому, суд, як і будь-який інший орган з розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, змінювати підстави розірвання трудового договору. Крім цього, позивачем ставиться вимога про визнання недійсним пунктів наказу тобто невідповідність пунктів 2, 3, 4 наказу № 16 від 20.02.2014р., та наказу № 72-о від 13.10.2014р. вимогам закону. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем та його представниками не зазначено, як і не надано належних та допустимих доказів які б вказували на невідповідність пунктів 2, 3, 4 наказу № 16 від 20.02.2014р., та наказу № 72-о від 13.10.2014р., вимогам закону. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed