Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] 16.10.2020 року звернулась до суду з позовом [PERSON] , в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; - передати їй під опіку [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів її заробітку, доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що відповідачка по справі [PERSON] є її дочкою. За життя [PERSON] народила дочку [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька [PERSON] , записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Всі питання щодо виховання онуки вирішують нею особисто. Не виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] говорить про її особисте ставлення до дитини. Вона ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, незважаючи на те, що її місце проживання та проживання дитини їй відоме. Онука, [PERSON] , [INFO] , виховується нею, перебуває на її утриманні фактично з дня її народження, так як [PERSON] залишила місце проживання та дитину. Онука проживає з нею разом з її родиною, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків, наявність яких відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Краснограградського районного суду Харківської області від 19.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, ухвалою від 09.12.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Від [PERSON] до суду надійшла письмова заява в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи органу опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, третя особа подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України надають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору та висновок про доцільність встановлення опіки. Так як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. В матеріалах справи є копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 23.10.2020 року на [PERSON] , [INFO] , державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с. 22-23). У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , є дочкою позивачки [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки-характеристики виконавчого комітету Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 29.09.2020 року [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає онука [PERSON] , 2017 року народження, з нею зареєстрована її дочка, [PERSON] , 2000 року народження, яка фактично не проживає з січня 2020 року. [PERSON] працює в ПАОП «Промінь» робітником з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва та за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 10). Відповідно до характеристики [PERSON] , 2017 року народження, вона відвідує дошкільний підрозділ селища Дружби Кобзівської гімназії Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області з 2019 року по теперішній час. Останнім часом вихованням дитини займається бабуся [PERSON] , [PERSON] , оплату за харчування в дошкільній установі здійснює також бабуся (а.с. 11). За місцем роботи в ПАОП «Промінь» [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою від 23.09.2020 року (а.с. 12). Довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні виконавчого комітету Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 09.10.2020 року підтверджується, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , родина має задовільні умови проживання (а.с. 14). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації від 30.11.2020 року №01-58/2951 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 32-34). Судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно дочки, участі у вихованні, лікуванні та навчанні дитини не приймає, не турбується про здоров`я дочки, фінансової допомоги для виховання та утримання дитини не надає, не виявляє у відношенні до дитини батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. Відповідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином сукупністю наведених доказів підтверджується, що [PERSON] не займається та не бажає займатися вихованням дочки [PERSON] , [INFO] , що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Зазначені факти, суд розцінює як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідоме нехтування нею своїх батьківських обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків, не бажання займатися вихованням дочки, наявність яких відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідачки прав по відношенню до її дитини, оскільки відповідачка не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, тобто самоусунулась від виховання та утримання дочки. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що відповідач безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, тому доцільно позбавити його батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання дитини, оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів. Крім того, суд зазначає, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років (ст. 243 СК України). Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 3 ст. 60 ЦК України). Опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Службою у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області надано висновок про доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дитини від 15.01.2021 року №01-58/71, згідно якого служба у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини призначення опіки [PERSON] , [INFO] , над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Позивач є рідною бабусею дитини [PERSON] . Займається її вихованням та розвитком, вирішує питання відвідування дитини навчального та медичного закладів, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами. У висновку про доцільність встановлення опіки зазначено, що згідно висновків про стан здоров`я позивачка може бути опікуном, психіатричних протипоказань до виконання обов`язків опікуна немає, ознак наркологічних захворювань не виявлено. До кримінальної відповідальності не притягувалась. Згідно акту обстеження умов проживання створені належні умови для проживання та виховання дитини. За наведених обставин, суд вважає, що є усі підстави для призначення позивача опікуном малолітньої [PERSON] . На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки підлягає задоволенню, а також вважає за необхідне стягнути з відповідачки на утримання дитини аліменти в розмірі ј частки з усіх видів її доходу (заробітку), оскільки позбавлення батьківських прав, не звільняє особу від обов`язку щодо утримання дитини та матеріали справи не містять доказів стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дочки. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці її право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною у відповідності зі ст. 168 СК України, якщо це не причинить шкоди їх життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідача до виправлення та надасть можливість в майбутньому, при наявності його бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved