Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

[PERSON] 15.09.2014р. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2009 року дала в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 34 900 грн., які останній обіцяв повернути найближчим часом. На початку 2010 року мати відповідача [PERSON] в рахунок повернення боргу повернула їй кошти в сумі 6 000 грн. Решту позики в розмірі 28 900 грн відповідачем по справі [PERSON] не повернуто, останній уникає зустрічі з нею, з приводу чого 29.11.2011 року вона зверталась до Луцького МВ УМВС України у Волинській області із заявою щодо шахрайських дій відповідача. По даному факту старшим інспектором Луцького МВ УМВС України у Волинській області капітаном міліції [PERSON] було проведено перевірку. Під час проведення перевірки було допитано відповідача [PERSON], який не заперечував, що брав в борг у неї кошти, проте, в зв'язку із скрутним матеріальним становищем, на даний час їх повернути не має змоги. Однак, додатково повідомив, що найближчим часом погасить свій борг перед нею, проте, до даного часу зобов'язання не виконав. Посилаючись на наведене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] у її користь заборгованість за договором позики в сумі 28 900 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача по наявних матеріалах та зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що у вересні 2009 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 34 900 грн., частину яких в розмірі 6000грн. на початку 2010року було повернуто позивачу матір'ю відповідача. Як встановлено в судовому засіданні, станом на день розгляду справи, решту позики в розмірі 28 900 грн. відповідачем позивачу в добровільному порядку не повернуто. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір) . За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 28 900 грн. та судові витрати по справі в розмірі 280 грн. 90 коп.

Outcome: approved