Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] 10.04.2019 року звернулася з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи від дня звернення із позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] року, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що вони з відповідачем прожили у шлюбі 2,5 роки, вели спільне господарство та мали намір побудувати міцні сімейні відносини. Проте, це стосується більше першого року спільного життя, останній рік вони не можуть проживати разом як сім`я, виконувати сімейні обов`язки та спокійно вирішувати поточні проблеми. Також зазначає, що на її зауваження про необхідність забезпечення сім`ї та припинення вживання спиртних напоїв відповідач провокує сварки, в результаті чого вони постійно сперечаються і принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувалися в присутності дитини. В подальшому такі відносини можуть вплинути на психіку дитини, його погляди на життя, в тому числі на життя у шлюбі та формування його світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь якої сім`ї. Вони з відповідачем неодноразово протягом останнього року намагалися говорити один з одним про їхні особисті проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало, в стосунках нічого не змінювалося, а їхні відносини переросли ще в більш ворожі, тому збереження сім`ї неможливе. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріальної допомоги не надає, а згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини не досягнуто. Іншої родини, неповнолітніх чи малолітніх дітей, інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача не має. Позивач вказує, що вона вимушена самостійно утримувати сина та виховувати його, а з метою покращення забезпечення дитини змушена шукати постійну роботу та водити сина до садочка, у зв`язку із чим витрати на садок також вона несе самостійно. Витрати на дитину щомісячно становлять близько 7 000 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 18, 19). Ухвалою суду від 18.04.2019 року підготовче провадження було закрите, справа призначена до розгляду по суті в судовому засіданні на 20.05.2019 року (а.с. 30). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що між нею та відповідачем була домовленість про те, що відповідач добровільно буде допомагати утримувати дитину, проте коштів, які надає відповідач для утримання дитини не достатньо. Також вказала, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн. щомісячно, оскільки він також працює неофіційно та отримує в місяць значні грошові кошти. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила шлюб розірвати, в частині вимог про стягнення аліментів зазначила, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі не більше ніж 2 000 грн. щомісячно, так як інших доходів, окрім заробітної плати, не має, за можливості відповідач оплачуватиме додаткові витрати на дитину, [PERSON] попередньо подавав суду заяву про визнання позову, не ознайомившись зі змістом позовної заяви, так як вважав, що заявлена позивачем до стягнення сума включає аліменти на дитину та дружину. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 04 червня 2016 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблений відповідний актовий запис за № 555 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, представник відповідача позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З матеріалів справи та з пояснень представника відповідача убачається, що інших непрацездатних осіб та/або неповнолітніх дітей на утриманні відповідача не має. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з матір`ю та перебуває на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини постійно не надає, інших утриманців не має. Як убачається із довідки від 08.04.2019 року, [PERSON] з 14.12.2018 року працевлаштований у ТОВ «Золоте Руно», щомісячний розмір його заробітної плати у 2019 року в сумі 4200 грн. (а.с. 14). Обов`язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року - 1626 гривень. Жодних доказів того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у заявленому розмірі позивачем суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, а саме аліменти слід стягнути у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 10 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Із матеріалів справи убачається, що судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за вимогу про розірвання шлюбу понесені відповідачем (а.с. 1). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial