Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся в суд з позовом до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі відповідач) про захист справ споживачів і визнання правочину недійсним, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №855763389, укладений з відповідачем 27.03.2017 р., відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит на суму 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобовязався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він через засоби електронного звязку звернувся до відповідача з заявкою на отримання кредитних коштів в розмірі 3\~000 грн. Йому було надано доступ до особистого кабінету на офіційному сайті відповідача, де він ознайомився з договором №855763389 від 27.03.2017 р. в електронному вигляді. Після цього позивач отримав кошти в сумі 3000 грн. і розпорядився ними на власний розсуд. Через місяць він став отримувати вимоги повернути кредит і відсотки по ньому. Йому нарахована заборгованість в сумі 10740,00 грн. Він не згоден з вимогами відповідача, так як договір в письмовій формі на складався і сторонами не підписувався. Позивач вважає його нікчемним і просить визнати недійсним. Представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити в повному обсязі та в подальшому розглядати у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позову відмовити, оскільки договір укладено у відповідності до вимог діючого законодавства і він підлягає виконанню в повному обсязі. Справу просив розглядати у його відсутності. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові документи, судом встановлені наступні фактичні обставини, та відповідні їм спірні правовідносини. 27.03.2017 р. між позивачем і відповідачем укладено договір №855763389, у відповідності з яким відповідач надав позивачу кредит на суму 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобовязався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним, відповідно до умов договору. Договір посвідчено електронними підписами і до нього додано графік розрахунків. Відповідач розпорядився отриманими коштами на власний розсуд, однак борг і відсотки за кредитом не сплачує, оскільки вважає, що договір укладено без додержання обовязкової для нього письмової форми і не підписано сторонами. В звязку з такими діями у позивача виникла заборгованість перед відповідачем в сумі 10740,00 грн. Позивач вважає зазначений договір нікчемним і просить визнати його недійсним. Зазначені обставини підтверджуються копіями договору №855763389 від 27.03.2017 р., графіку розрахунків і Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та не оспорювалися сторонами. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на той факт, що оспорюваний договір не викладено в письмовій формі і не підписано сторонами, тому вважає його нікчемним і просить визнати недійсним. Такі його аргументи протирічать діючому законодавству, тому не є підставою для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 208 ЦК України визначені правочини, які належить вчиняти у письмовій формі. До них належать: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Статтею 205 ЦК України визначені вимоги щодо форми правочину; способи волевиявлення. Так, визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як зазначає позивач в тексті позову, він добровільно звернувся до відповідача з приводу надання кредитних коштів, йому було надано оговорену суму, також надано договір і графік розрахунків, які позивач додав до позову, тим самим підтвердивши, що він був ознайомлений з умовами угоди; розпорядившись коштами позивач підтвердив свою згоду на запропоновані договором умови, з яких також вбачається, що він ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розміщеними на офіційному сайті відповідача, копія яких надана останнім. Таким чином, договір слід вважати укладеним відповідно до вищенаведених норм закону. Підстав визнання його недійсним судом не встановлено, тому суд відмовляє в задоволенні позову. Частиною 7 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільнено від сплати судових витрати, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №468636, [PERSON] є інвалідом ІІ групи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відносить їх за рахунок держави, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а позивач від сплати судових витрат звільнений як інвалід другої групи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed