Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Калинич О.І., звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 13.10.2018 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що підтверджується актовим записом за №861 та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позивач вказує, що з моменту укладання шлюбу разом вони проживали не довго, десь півроку. Сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З середини 2019 року він з відповідачем живуть окремо та стали чужими один одному. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Позивачу не відомо станом на день подання позовної заяви, де зараз проживає його дружина. Також, позивачу відомо, що час від часу вона перебуває за кордоном. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають в сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як передбачено вимогами ст. 55 Сімейного кодексу України. Вже протягом тривалого часу ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства припинено. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як в нього, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Також позивач зазначає, що йому не відомо, де зараз його дружина, останній раз йому було відомо від знайомих, що вона знаходиться за кордоном та живе там. З ним зв`язок не підтримує. Також позивач зауважує, що він проживає з іншою жінкою, з якою хоче укласти шлюб та створити повноцінну сім`ю, народити спільних дітей. До органів ДРАЦС він звернутися не може, оскільки можливість разом з його дружною подати заяву до органу ДРАЦС на розірвання шлюбу є неможливим, а тому повинен звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач вважає, що шлюб зберігати недоцільно, оскільки це суперечить його інтересам, як і недоцільно надавати строк для примирення. Також позивач вказує, що спільних дітей з відповідачем вони не мають та відсутнє спільне набуте майно, яке б можливо розділити між ними. Враховуючи, що позивач проживає з іншою жінкою, з якою хоче створити сім`ю, то просить суд не надавати їм строк для примирення. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов, пояснивши, що позивач наполягає на розірвані шлюбу, на даний час він проживає з іншою жінкою, з якою має наміри створити нову сім`ю. Відповідач у дане судове засідання не з`явилася. Згідно з матеріалами справи 14.10.2020 від відповідача надійшла заява, в якій повідомила, що вона тимчасово перебуває в Словацькій Республіці, від своєї родини, яка отримала поштову кореспонденцію від суду, дізналась про позовну заяву її чоловіка [PERSON] про розірвання шлюбу. З огляду на викладене просила розгляд справи, призначений на 15.09.2020, відкласти на іншу дату. Судом було задоволена зазначена заява відповідача та відкладено розгляд справи на 20.10.2020. Крім того, 19.10.2020 від відповідача надійшла заява, згідно з якою ознайомившись з позовною заявою [PERSON] повідомляє суд, що заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на те, що має намір зберегти шлюбні відносини із позивачем та вжити відповідні заходи. Зазначила, що позивач [PERSON] проживав разом з нею в Словацькій Республіці до 12.04.2020 та поїхав до України, з його слів з метою відвідування родини. Також зазначила, що факт проживання позивача з іншою жінкою їй взагалі невідомий. На підставі викладеного просила суд відкласти розгляд справи на іншу календарну дату з метою вжиття нею заходів для збереження шлюбу із позивачем. 20.10.2020 ухвалою суду було задоволено заяву відповідача про надання строку для примирення, постановлено надати сторонам строк для примирення до 21.12.2020. 18.12.2020 відповідачем було подано клопотання, згідно з яким, враховуючи її юридичну необізнаність та ігнорування позивачем її дій для врегулювання спору, просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату з метою отримання нею кваліфікованої юридичної допомоги, залучення адвоката. Суд враховує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, у яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відтак, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Враховуючи наведене, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, суд вважає, що у задоволені клопотання відповідача від 18.12.2020 слід відмовити та розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом №861, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 02.06.2020. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сім`я розпалася остаточно, разом не проживають тривалий час та сімейних стосунків не підтримують. Позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та на даний час проживає з іншою жінкою, з якою має наміри створити нову сім`ю, про що зазначив в позовній заяві та пояснила його представник в судовому засіданні. Спільних неповнолітніх дітей від шлюбу, що могло б хоч якось зв`язувати сторін, вони не мають. Наданий сторонам строк для примирення позитивного результату не приніс. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved