Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] в червні 2014 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачами [PERSON] та [PERSON] договірних зобов'язань по поверненню грошових коштів, в зв'язку з чим порушує питання про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 534 153 грн. та 25% річних у розмірі 320 491 грн. 80 коп., а також просить стягнути з поручителя [PERSON] 1 000 грн. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову. Відповідачі, будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 09 серпня 2010 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач (позикодавець) передав у власність відповідачам [PERSON] та [PERSON] (позичальникам) грошові кошти в сумі 534 153 грн., а ті зобов'язалися у строк до 23 серпня 2010 року повернути позивачеві зазначену суму (п. 1.1 та п. 3.1 договору). Згідно п. 2.1 договору всю суму позики у розмірі 534 153 грн., що еквівалентно 67 700 доларів США, згідно встановленого на дату передачі коштів Національним банком України офіційного курсу долару США до гривні, позикодавець передав позичальникам до підписання даного договору та підписання цього договору є підтвердження позичальників про отримання суми позики в повному розмірі. Зазначений договір укладено в письмовій формі. Відтак грошове зобов'язання відповідачів перед позивачем вбачається з договору позики, яким оформлені укладені між сторонами договірні відносними згідно ст. 1047 ЦК України. 10 серпня 2010 року, з метою забезпечення зобов'язань за договором позики, між позивачем та відповідачем [PERSON] (далі поручитель) укладено договір поруки. Одержані кошти у встановлений строк відповідачі [PERSON] та [PERSON] не повернули. Так, відповідач [PERSON] двічі зобов'язувався повернути грошові кошти позивачу до 27 жовтня та 31 грудня 2011 року, про що складав письмові розписки. Проте заборгованість не повернуто, термін сплати коштів порушено. При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Невиконання умов, визначених змістом зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК України зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж Кодексу. При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. Крім того згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 4.2 договору у випадку порушення строків повернення позики позичальники повинні сплатити позикодавцю 25 % річних від суми позики за кожен день прострочення її повернення та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення повернення позики, від усієї суми позики за кожен день прострочення виконання вказаного грошового зобов'язання. У справі встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] договірні зобов'язання не виконали, а тому за вимогою позивача необхідно стягнути на його користь суму заборгованості з урахуванням 25 % річних згідно умов договору. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі солідарного обов'язку (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку в повному обсязі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк виконання основного зобов'язання згідно п. 3.1 кредитного договору настав 23 серпня 2010 року. Відтак, право пред'явити вимогу до поручителя у позивача виникло, починаючи з 23 серпня 2010 року, протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу до поручителя позивач пред'явив лише 17 червня 2014 року (при зверненні до суду з цим позовом), тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому порука останнього припиняється. Унаслідок зазначеного поруку [PERSON] слід визнати припиненою, а тому позовні вимоги висунуті до нього задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить з основної суми заборгованості 534 153 грн. Розрахунок 25 % річних від простроченої сумиза період з 31 грудня 2011 року по 26 травня 2014 року складає 320 491 грн. 80 коп. є вірним і сумнівів у суду не викликає. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене права позивача, яке підлягає захистові, а позов частковому задоволенню. Крім того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: partial