Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] 28 листопада 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення незаконно списаних коштів та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 грудня 2019 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 1, 2, 4, 9 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 30 січня 2020 року позивачем було надано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що відповідно до договору про банківське обслуговування пенсіонерів № 1701621500058 від 15 травня 2004 року, він є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» і отримує пенсію на картковий рахунок, відкритий в установі відповідача. Увечері 02 березня 2019 року о 22 годині 08 хвилин фінансовий номер оператора мобільного зв`язку, зазначений у банку, раптово припинив обслуговуватися. Після увімкнення комп`ютера позивач виявив, що його сторінку електронної пошти та до аканту соціальної мережі було виконано спробу несанкціонованого входу, як було з`ясовано пізніше, з ІР-адреси апарату « GALAXY A5» (2016) 77.122.154.160 з логіном dynamic.krr.volia.net. Після відновлення роботи електронної пошти, з`явилася інформація про здійснення операцій з банківською карткою. Позивач повідомив банк про заблокування свого фінансового телефону, проте, згодом з`явилося повідомлення про баланс рахунку 0 гривень 00 коп. 07 березня 2019 року у відділенні компанії фінансовий номер телефону [PERSON] було розблоковано та повідомлено, що номер було заблоковано з категоричною забороною на розблокування. Таким чином, у період з 20 години 48 хвилин 02 березня 2019 року до 17 години 29 хвилин 07 березня 2019 року телефон позивача не перебував у його користуванні. У відповідь на заяву від 16 січня 2020 року ПрАТ «Водафоне Україна» повідомило про факт заміни сім-карти та початковий і кінцевий строки блокування. 04 березня 2019 року позивач звернувся до Новокодацького ВП із повідомленням про вчинення злочину, яке було внесено до ЄРДР за № 12019040690000786 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Також 04 березня 2019 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів, які були списані, та щодо подій, що сталися напередодні, на яку банком надано відповідь про відсутність підстав для повернення коштів, і що його претензія стосовно повернення коштів не може бути задоволена, оскільки під час операцій було введено правильний пін-код банківської картки, а за шахрайські дії відповідач відповідальності не несе. 16 березня 2019 року позивач відновив свій фінансовий телефон і отримав хронологію перебігу подій, з якої вбачається, що о 23 годині 50 хвилин 02 березня 2019 року до банку надійшов запит про залишок коштів на пенсійній картці, який становив 10 149 гривень 62 коп. О 00 годин 06 хвилин 03 березня 2019 року відповідачем було випущено он-лайн інтернет-карта № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . З основної карти о 01 годині 37 хвилин невідомими особами на он-лайн карту було списано платіж у розмірі 970 гривень, о 01 годин 40 хвилин - 3 970 гривень, 01 годині 42 хвилини - 3 150 гривень. Решта коштів у розмірі 2 059 гривень 62 коп. була також списана, проте, відповідач не повідомляє на який рахунок. Потім о 02 годині 28 хвилин невідомими було списано 620 гривень та 5 гривень комісії, а о 02 годині 30 хвилин відбулася спроба списання 2 340 гривень, проте, банком зазначену операцію було заблоковано. Також залишок в сумі 7 470 гривень також заблоковано банком на інтернет картці. Зазначені кошти відповідачем позивачеві не повертаються до вирішення даного питання. Просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] списані грошові кошти у розмірі 10 149 гривень 62 коп., розблокувати та анулювати он-лайн інтернет карту № [NUMBER] , а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень. У своїй заяві до суду позивач просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач АТ «ПриватБанк» свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового засідання повідомлений в порядку ч. 4 ст. 130 ЦПК України, про причини неявки свого представника не повідомив, відзив на позов до суду не направив. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2004 року між [PERSON] і АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про обслуговування пенсійних платежів (а.с. 47). 02 березня 2019 року о 22 годині 08 хвилин відбулася зміна паролю до аккаунта Google позивача (а.с. 48) 02 березня 2019 року о 20 годині 56 хвилин пароль до Facebook було анульовано з використанням номеру телефону [NUMBER] з пристрою «GALAXY A5» (2016) ІР-адреса: 77.122.154.160 (а.с. 49). Місцезнаходження пристрою «GALAXY A5» (2016) ІР-адреса: 77.122.154.160 Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг (а.с. 50), логін dynamic.krr.volia.net. 02 березня 2019 року о 23 годині 50 хвилин надійшов запит на наявність коштів, які обліковуються на рахунку [PERSON] та відбулася авторизація он-лайн картки (а.с. 51). 03 березня 2019 року з карткового рахунку [PERSON] списано на рахунок інтернет картки № [NUMBER] грошові кошти у загальному розмірі 8 090 гривень (а.с. 53). 03 березня 2019 року о 02 годині 28 хвилин з інтернет картки № [NUMBER] було списано грошові кошти у розмірі 625 гривень та 5 гривень комісія банку. 04 березня 2019 року позивач звернувся Новокодацького ВП Дніпровського ВП ГУ НП у Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке внесено в ЄРДР за № 12019040690000786 (а.с 59). 04 березня 2019 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення грошових коштів із його пенсійного рахунку (а.с. 61), на що 27 березня 2019 року отримав відмову банку у розблокуванні його інтернет картки та поверненні грошових коштів (а.с. 62). Відповідно до відомостей, зазначених у довідці слідчого Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області вих. № 45.3/211 СВ від 25 березня 2019 року, досудовим розслідуванням що в наслідок протиправних дій з персональними даними [PERSON] , які знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Водафон», клієнтом яких він є, невстановлені особи заволоділи грошовими коштами останнього у розмірі 10 100 гривень. Дані дії проводилися дистанційно через соціальні мережі інтернет (а.с. 60). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч. 1 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з приписами ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінансова установа повинна нести відповідальність. Позивач не вчиняв розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та не вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунків. Приписами ст. 1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року банкові у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Отже, з аналізу зазначених правових норм випливає передбачений законодавством прямий обов`язок банку, в разі виявлення незаконного списання коштів, повернути їх на рахунок клієнта. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. Згідно з п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платникові цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Так, згідно із п. 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 % суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів» емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Згідно з п. 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ № 705 від 05 листопада 2014 року, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Відповідно до п. 18.3 ст. 18 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» АТ КБ «ПриватБанк» не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Згідно зі приписами ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року «…не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника». Крім того, згідно з положеннями частини другої ст. 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам ст.ст. 76, 81 ЦПК України. Отже, доводи позивача про те, що він жодним чином не порушував умови договору про обслуговування карткового рахунку, негайно повідомив обслуговуючий банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, звернувся з офіційною письмовою вимогою про повернення коштів в обслуговуючий банк знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даного позову в цій частині. Щодо позовних вимог про зобов`язання розблокувати і анулювати інтернет картку № [NUMBER] з врахуванням на ній коштів [PERSON] суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають за наступних підстав. При поверненні банком коштів на пенсійний рахунок позивача, на зазначеній картці грошові кошти з неї будуть переведені на банківську картку позивача, анулювання ж самої інтернет карти можливе за волевиявленням її держателя, тобто [PERSON] . Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмови банку у проведенні процедури закриття карти № [NUMBER] , відкритої на ім`я [PERSON] суду надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному разі права позивача банком у цій частині порушено не було, тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяви позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 10 000 гривень 00 коп. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № б/н від 04 березня 2019 року до договору про надання професійної правничої допомоги № 45 від 04 березня 2019 року, проведено роботу з пошуку та вивчення нормативної бази 4 години (4 000 гривень), складання клопотань, запитів до банку, заяв до поліції - 3 години (3 000 гривень), складання позовної заяви, консультації клієнта, надання правової інформації клієнтові - 3 години (3 000 гривень) (а.с. 69). 04 березня 2019 року позивачем здійснено оплату юридичних послуг за договором № 45 від 04 березня 2019 року у розмірі 10 000 гривень (а.с. 70). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, у розмірі 10 000 гривень. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial