Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON] 19 січня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 500 грн. щомісячно на кожного. В позові [PERSON] зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] Дітей проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. На протязі двох останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до остаточного розриву шлюбних відносин. На теперішній час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, просив ухвалити рішення за його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як убачається зі свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER], виданого Московським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, 23 листопада 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №1333. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши докази у справі, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, а саме те, що сторони фактично не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] Діти мешкають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України обставини, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, відповідач не належним чином виконує своїх обов'язків по утриманню дітей, хоча повинен це здійснювати, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманню дитини, невиконання своїх обов'язки відповідачем ставить позивачку та дітей у тяжке матеріальне становище, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved