overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] 22 травня 2019 року звернулась до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і відповідачем. У обгрунтування заявлених вимог зазначив, що сторони уклали шлюб 11 січня 2014 року та є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , спільне життя сторін не склалося через несумісність характерів, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання заявлених вимог. Відповідач у підготовче та судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень про виклик до суду (а.с.18, 23, 26). Враховуючи викладене, за відсутності заперечень позивача суд відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 11 січня 2014 року (а.с.6) та є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 9). Згідно зі статтею 51 Конституції України та статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач скористався своїм правом на добровільність шлюбу та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд вважає встановленим, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] 22 травня 2020 року пред`явив до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 листопада 1979 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через розбіжність в характерах та ігнорування його, позивача, його особистості, через що вони стали чужими людьми. Відповідачка не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби та взаємодопомоги, у результаті чого він втратив до неї почуття поваги та любові. Вважає, що їхня сім`я розпалася і зберегти її неможливо, а подальше перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою суперечить його особистим інтересам. Хоче неповнолітніх дітей від шлюбу у них немає, однак відповідачка відмовляється прибути до органів ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Під час судового розгляду позивач [PERSON] позов підтримав. Відповідачка [PERSON] позов визнала, про що подала письмову заяву. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони зареєстрували шлюб 24 листопада 1979 року. Із заяв по суті справи видно, що неповнолітніх дітей у них немає. Сторони припинили подружні відносини, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 СК України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідачці роз`яснено наслідки визнання позову. Отже, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] 22 червня 2015 р. звернувся до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що під час звернення до Управління пенсійного фонду України у Кремінському районі для оформлення пенсії він не зміг підтвердити факт належності йому трудової книжки, оскільки запис його по батькові в трудовій книжці не збігається з записом по батькові в паспорті. В трудовій книжці російською мовою по батькові записано як «Евгениевич», а в паспорті як «Евгеньевич». Вказану невідповідність він не має можливостей усунути, оскільки підприємство на якому оформлялася трудова книжка натепер ліквідовано, а тому просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу. Заявник у судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просив справу розглянути за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи Управління пенсійного фонду у Кремінському районі в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти вимог не має. Розглянувши матеріали справи, суд вважає вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. У трудовій книжці заявника від 20 липня 1977 року його по батькові російською мовою записано як «Евгениевич», яке не збігається з даними паспорта. Згідно паспорту по батькові заявника записано як «Евгеньевич». У військовому квитку, свідоцтві про укладення шлюбу, атестаті на дипломі по батькові заявника також записано як і в паспорті «Евгеньевич». Рубіжанське виробниче обєднання «Краситель», яким здійснювалися перші записи до трудової книжки заявника, згідно архівної двідки було реорганізовано у Відкрите акціонерне товариство «Краситель», яке згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, - натепер ліквідовано. Враховуючи наведене, у заявника не має можливостей виправити помилкові записи трудової книжки іншим чином ніж в судовому порядку, тому суд вважає що його заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

[PERSON] 22 червня 2016 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який з квітня 2016 року проживає з ним. Добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, інших аліментних зобовязань немає, тому просить стягнути з неї аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просить розглянути справу за його відсутністю. Позовні вимоги підтримує. Відповідач\~ у судове засідання не з'явилася, в заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутності. Проти позовних вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 цього Кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 4), відповідач є матірю [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджено актом обстеження місця проживання (а. с. 7). Суд погоджується з розміром аліментів, запропонованим позивачем, що не суперечить вимогам закону і інтересам сторін та дитини. Оскільки позивач звільнений за законом від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] 22 червня 2016 року предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 5 червня 1998 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що з часом відповідач почав зловживати алкогольними напоями, приходячи додому в стані алкогольного спяніння влаштовував скандали, через що вони втратили порозуміння, почуття поваги та любові, на даний час вони повністю припинили відносини та проживають окремо. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи та пояснила, що примирення між ними не відбулося. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із свідоцтв про одруження та про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 5 червня 1998 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей, котрі проживають з позивачем (а. с. 4, 7,8). Сторони у червні 2016 року припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, із-за того, що відповідач зловживає алкогольними напоями. За наданий судом строк сторони не помирилися. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] 22 червня 2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з 30.06.2012 р. він перебуває у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідачка була згодна на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 30.06.2012 р. Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом № 131 (а.с.5). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] 22 червня 2017 року звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання. В позовній заяві посилалася на те, що вона є дочкою відповідача [PERSON], який до її повноліття виплачував аліменти. В звязку з настанням повноліття він припинив виплату аліментів та надання матеріальної допомоги. На даний час вона є студенткою Кременчуцького національного університету імені [PERSON] і несе фінансові затрати на побутові потреби, харчування, одяг, канцелярські товари, проїзд до місця навчання, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому вона змушена звертатися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, до суду подала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути у її відсутність (а.с.15). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 14, 17). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів у справі, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 2). [PERSON] навчається на 3-му курсі факультету економіки і управління денного відділення Кременчуцького національного університету імені [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 3) і в зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Згідно з ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23-х років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Доказів того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, що продовжує навчання, у відповідності з ст. 60 ЦПК України ним не надано, тому відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення дочкою 23 років. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

[PERSON]\~22\~червня 2018\~року звернувся\~до суду\~з \~заявою,\~в якій\~зазначає,\~що 19 листопада 2002 року [PERSON] сільською радою народних депутатів Ананьївського району Одеської області йому було видано державний акт на право приватної власності на землю. У державному акті було зроблено суттєву помилку у його прізвищі, тобто, вказано «Киріяку» замість вірного «Кіріяку». Він звертався до [PERSON] сільської ради з приводу внесення виправлення у вказаний документ. Однак йому було рекомендовано звернутися з питання встановлення факту належності цього документу до суду, оскільки це питання вирішується виключно судом. Вказані обставини не дають йому можливості належним чином володіти та розпоряджатися власною земельною ділянкою, у звязку з чим він звернувся до суду та просить задовольнити заявлені вимоги. Заявник в судовому засіданні під час розгляду справи заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, однак надав на адресу суду лист, в якому просить справу розглянути без представника сільської ради, проти задоволення вимог заявника не заперечує(а.с.18). Суд, заслухавши пояснення заявника, взявши до уваги заяву представника заінтересованої особи, вивчивши та перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорта громадянина України заявник [PERSON], [INFO], уродженець та мешканець с. Точилове, вул. Зелена, 53, Ананьївського району Одеської області(а.с.5-6). Встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №492977, виданий 19 листопада 2002 року на підставі рішення 15 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів Ананьївського району Одеської області №53 від 01 березня 2001 року на імя «Киріяку Андрію Стеловичу»(а.с.8). [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області №65 від 20 червня 2018 року рекомендовано заявнику стосовно внесення виправлень до державного акта на право власності на земельну ділянку звернутися до суду(а.с.10). Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Ананьївського району Одеської області №401 від 20 червня 2018 року земельна ділянка, яка належить заявнику, знаходиться на території [PERSON] сільської ради(а.с.12). Відповідно ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: вище вказаного державного акта на право приватної власності на землю має для заявника значення для належного користування своєю земельною ділянкою. \~ \~ \~ \~Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту належності зазначеного вище державного акта на право приватної власності на землю заявнику. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] 23.01.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 5000 доларів США, що по курсу НБУ за один долар США - 7,993 грн. становить 39965 грн., боргу по договору позики від 13.10.2013 року, який був укладений між ним та відповідачем, оскільки останній в добровільному порядку відмовляється повернути борг. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги до 31965,20 грн., оскільки відповідач частково повернув борг та підтримав позов із викладених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю, оскільки позику він повернув частинами, останній раз 11.03.2014 року сумою 7999,20 грн., при цьому не заперечував написання розписки 13.10.2013 року про отримання від позивача позики в сумі 5000 доларів США. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов з його уточненнями таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі уклали договір позики від 13.10.2013 року по якому позивач надав у позику відповідачу 5000 доларів США, що по курсу НБУ за один долар США - 7,993 грн. (на час укладання угоди) становило 39965 грн., які останній був зобов'язаний повернути до 01.11.2013 року, що стверджується розпискою відповідача від 13.10.2013 року. Факт написання розписки відповідачем не заперечується. Відповідач 11.03.2014 року повернув відповідачу частину отриманої позики в сумі 7999,20 грн., що стверджується копією квитанції банківського переказу та підтверджується представником позивача. Згідно з ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Оскільки відповідачем на даний час не повернута позивачу інша частина позики в сумі 31965,20 грн. то вона підлягає стягненню в примусовому порядку. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує також з відповідача на користь позивача 399,65 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved