Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення фактів, що має юридичне значення, заінтересована особа – Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, мотивуючи вимоги тим , що [INFO] у м. Антрацит Луганської області помер син заявника – [PERSON], [INFO]. Оскільки факт смерті [PERSON] на даний час заявник [PERSON] може підтвердити лише медичними документами оформленими медичними закладами, які розташовані на непідконтрольній українській владі території, які викликають сумнів у їх легітимності, то [PERSON] позбавлена можливості зареєструвати в органах ДРАЦС смерть [PERSON]. Крім того, для розслідування заяви [PERSON] щодо факту вбивства її сина [PERSON], їй необхідно також встановити факт проведення експертиз та затвердити їх результати. Тому, [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з заявою і просить суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме смерть [PERSON], [INFO], який помер [INFO]; встановити факт проведення у морзі Краснолуцького відділення ДУ «Луганського республіканського бюро судово-медичної експертизи» медичних досліджень трупу від 04.02.2016р. та 21.03.2016р. та затвердити їх результати. Представник заявника [PERSON] у судове засідання не з’явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності заявника, заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області у судове засідання не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. У зв’язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України, встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. З матеріалів справи слідує, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого виконкомом Кріпенської селищної ради м. Атрацит Луганської області 24.03.1995р., актовий запис №11, [PERSON] народився [INFO], матір’ю записана – [PERSON]. Відповідно до копії паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого Антрацитівським МВУМВС України в Луганській області 07.07.2011р., [PERSON] народився [INFO] у смт. Кріпенський міста Антрацит Луганської області, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 19.01.2016р., [PERSON] помер [INFO] року у м. Антрацит Луганської області у віці 21 років. Відповідно до копії листа Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 27.03.2019 року №631/17.1-31, вказаний відділ повідомив [PERSON] про те, що заявником не надано жодного документу для реєстрації смерті, медичні документи оформлені медичними закладами, які розташовані на непідконтрольній українській владі території, тому викликають сумнів їх легітимність, з огляду на що, відсутні підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України. Суд враховує, що м. Антрацит Луганської області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України і у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р м. Антрацит Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті свого сина у встановленому Законом порядку. Крім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. До того ж суд бере до уваги, що встановлення факту смерті особи в певний час має ключове значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, а тому як виняток, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, беруться судом до уваги та оцінюються судом у сукупності та взаємозв’язку під час розгляду справи у порядку ст. 317 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] року у м. Антрацит Луганської області, Україна, у віці 21 років. Стосовно заявленої вимоги щодо встановлення факту проведення у морзі Краснолуцького відділення ДУ «Луганського республіканського бюро судово-медичної експертизи» медичних досліджень трупу від 04.02.2016р. та 21.03.2016р. та затвердження їх результатів суд зазначає наступне. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, встановлений ст. 16 ЦК України, однак, зважаючи на аналіз положень вказаної норми закону, він не є вичерпним. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів та ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при здійсненні правосуддя має керуватись принципом верховенства права у контексті Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ЄКПЛ) і практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), які слід застосовувати судам при розгляді справ як джерело права відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2016р. було складено Акт судово-медичного дослідження трупу №18 та 21.03.2016р. – висновок експерта (експертиза трупу) №18/2. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За правилами ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту вказаних статей, а також роз'яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду у порядку окремого провадження зокрема з метою встановлення факту, що має юридичне значення у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України, а саме, факту проведення у морзі Краснолуцького відділення ДУ «Луганського республіканського бюро судово-медичної експертизи» медичних досліджень трупу від 04.02.2016р. та 21.03.2016р. та затвердження їх результатів. Необхідність встановлення даного факту заявнику необхідно для розслідування заяви [PERSON] щодо факту вбивства її сина. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. З урахуванням вищевикладеного, суд зауважує, що досудове розслідування здійснюється уповноваженим органом на підставі положень КПК України, який є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється. До компетенції суду не входить питання затвердження результатів експертиз. Крім того, суд зауважує, що ані заявником [PERSON], ані її представником [PERSON] жодним чином не зазначено мету встановлення факту проведення експертиз у відповідності до вимог чинного законодавства України, ким саме не визнається цей факт та яке юридичне значення може мати такий факт для заявника [PERSON], у чому саме полягає порушення прав заявника [PERSON]. При цьому, суд зазначає, що окремий перелік вирішення питань під час досудового розслідування покладено згідно з нормами КПК України на слідчого суддю. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені [PERSON] в інтересах [PERSON] в обґрунтування своїх вимог є частково достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв’язку із чим заява [PERSON] в інтересах [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа – Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial