Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] виклад позицій позивача та відповідача 1. 09.02.2018 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем 17.07.1993 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис за №9. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.07.1993 року. Від шлюбу позивач та відповідач неповнолітніх дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через відсутність почуття любові та поваги, у звязку із чим вважає, що подальше спільне життя та збереження сімї неможливе, суперечить її інтересам, оскільки шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у квітні 2017 року. Однією сімєю вона та відповідач не проживають, спільного господарства не ведуть. Розірвати шлюб через органи ДРАЦСу відповідач не бажає. Просить при розірванні шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «Дмитришена». 2.Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав, проте, у підготовчому засіданні подав заяву про визнання позову в повному обсязі та про ухвалення судом рішення у підготовчому засіданні (а.с.20). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] заяв та клопотань, повязаних із розглядом справи, до суду не подавала. 2. Відповідач [PERSON] подав заяву про те, що заперечень щодо позову [PERSON] немає, позовні вимоги визнає у повному обсязі, миритися із позивачем не бажає, просить ухвалити рішення у підготовчому засіданні (а.с.20). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 20.02.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.03.2018 року (а.с.11). 2. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову [PERSON] про розірвання шлюбу та про ухвалення судом рішення у підготовчому судовому засіданні. Позивач [PERSON] не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому судовому засіданні у звязку із визнанням відповідачем позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.07.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №212671 (а.с.4). Від шлюбу позивачка та відповідач неповнолітніх дітей не мають. Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та повідомлення [PERSON] у підготовчому судовому засіданні про підтримання позовних вимог у повному обсязі. Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім'ї стала відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як однією сімєю сторони не проживають з квітня 2017 року, не бажають миритися, що вбачається із позовної заяви та заяви відповідача до суду про повне визнання позову. Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача, порушує його особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. VІ. Висновки суду Виходячи з аналізу норм наведеного законодавства, позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved