Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулася до суду з заявою, в якій просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2015 про визнання її недієздатної та поновити її цивільну дієздатність. В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2015 заявник була визнана недієздатною і цим же рішенням було ухвалено встановити над нею опіку. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.01.2016 над нею було встановлено опіку та призначено її опікуном сина [PERSON] . Згодом він змінив прізвище на [PERSON] . За більш ніж 4 роки з дня винесення вищезазначеного рішення, стан здоров`я заявника значно покращився, вона працює пакувальником в типографії, але без офіційного працевлаштування. Заявник вважає, що повністю розуміє значення своїх дій та повністю може керувати ними, послуги опікуна їй не потрібні. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 15.10.2019 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами окремого провадження. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву та викладені в ній доводи, наполягала на її задоволенні. У судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Файзулаєва М.Х. заяву підтримала та просила її задовольнити. У судовому засіданні заінтересована особа - опікун [PERSON] проти задоволення заяви не заперечував. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету ХМР Долженко Д.М. заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на те, що дієздатність особи може бути поновлена тільки у разі її видужання. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви з огляду на таке. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ст. 42 ЦК України, за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч. 4 ст. 300 ЦПК України, скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2015 [PERSON] визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.01.2016, над недієздатною [PERSON] встановлено опіку та призначено [PERSON]. її опікуном. В судовому засіданні [PERSON] пред`явив суду для огляду документи, згідно яких його прізвище було змінено з [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] , допитана в судовому засіданні в якості свідка, показала, що вона є дільничним лікарем-психіатром КНП ПНД № 3 ХМР. [PERSON] спостерігається у КНП ПНД № 3 ХМР з 1998 року. В останній час [PERSON] відмовляється від отримання підтримуючого лікування. На чергових прийомах у лікаря веде себе спокійно, агресію не виявляє. Також зазначила, що мають місце випадки погіршення психічного стану [PERSON] поза прийомом у лікаря, оскільки у січні 2020 року вона була госпіталізована до КНП ХОР № 3. Судом за клопотанням заявника було призначено судово-психіатричну експертизу відносно неї, про що постановлено ухвалу від 19.02.2020. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 266 від 30.06.2020, складеного комісією експертів-психіатрів 18-го відділення СПЕ Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», [PERSON] на теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми та відповідно до свого психічного стану на теперішній час нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 08 травня 2018 року № 865, призначення СПЕ, обов`язки, права та відповідальність судових експертів визначаються в тому числі Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про судову експертизу». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок. У суду відсутні підстави ставити під сумнів вказаний вище висновок експертів, які згідно покладених на них обов`язків зобов`язані були провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок, при цьому також були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За таких обставин суд віддає перевагу висновку експертів, які є фахівцями у галузі психіатрії, згідно яких [PERSON] в теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми та відповідно до свого психічного стану на теперішній час нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а не поясненням заявника, згідно яких вона видужала та здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Крім того, суд також враховує наступне. Як вбачається з матеріалів справи, до суду з даною заявою [PERSON] звернулась 11.10.2019. Як вбачається з пояснень свідка та даних вказаного вище висновку експертизи, вже після подання заяви в період з 15.01.2020 по 27.01.2020 [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Наведені обставини також спростовують доводи [PERSON] відносно того, що стан її психічного здоров`я значно покращився. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви [PERSON] . Оцінюючи посилання представника [PERSON] - адвоката Файзулаєвої М.Х. на положення ч. 6 ст. 300 ЦПК України як на підставу для задоволення заяви, суд керується таким. Згідно ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Аналіз вказаної норми в сукупності та логічному взаємозв`язку з іншими положеннями ЦПК України, зокрема ч. 3 ст. 300, дозволяє дійти висновку, що скасування рішення про визнання фізичної особи недієздатною можливо виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 300 ЦПК України, а саме в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану. В той же час положення ч. 6 ст. 300 ЦПК України визначають граничний строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною та не передбачають можливість та необхідність ухвалення рішення про скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною у зв`язку із спливом вказаного дворічного строку. Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для задоволення заяви про скасування рішення суду про визнання [PERSON] недієздатною на підставі ч. 6 ст. 300 ЦПК України.

Outcome: dismissed