Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] 10.02.2014р. звернулась до суду з зазначеним позовом, указуючи, що з 07.10.2006р. перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], відповідачем у справі. Шлюб вона розриває вперше, відповідач - повторно. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Спору щодо виховання дитини не має. Свій позов мотивує тим, що подружні стосунки між ними припинені з липня 2009 року у зв'язку з різними поглядами на сімейні відносини, на підставі чого між ними часто виникали свари та скандали. Вказує, що з цього періоду вони припинили вести спільне господарство, проживають окремо. Крім того, зазначила, що вона має фактично нову сім'ю. Вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам, їх сім'я розпалась остаточно, в наслідок чого поновлювати шлюбні стосунки з чоловіком не збирається. Спору стосовно розподілу майна не мають. Просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу її прізвище змінити на дошлюбне - «[PERSON]». Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та надала суду пояснення, зазначені у позові та суду доповнила, що зараз у неї нова сім'я вона вагітна на восьмому місяці. Причиною по якій їх сім'я розпалася із відповідачем є та, що відповідач став верянином релігії сектантського напрямку, що негативно стало відображатися на стосунках з ним, як її так і їх спільного сина та взагалі на їх психологічний стан. Це вимусило її разом із сином переїхати з м.Києва до м.Харцизьку. Зазначила, що в 2011 році вона вже зверталася до суду із позов про розірвання шлюбу, але відповідач пообіцяв змінити свої релігійні погляди та відношення до сім'ї, вона повірили та звернулася до суду із заявою про залишення позовних вимог без розгляду. Але відповідач продовжував свій привичний засіб життя та не змінив своїх поглядів. Доповнила, що два роки вона разом із сином не бачилася із відповідачем, стосунків не підтримує. Рік вона фактично перебуває у цивільному шлюбі та чекає дитину від іншого чоловіка. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову [PERSON] не визнав, на розірвання шлюбу негоден та суду пояснив, що дійсно шість років як він сповідає релігію цнотливості, безхтивості та негнівності, що передбачає за цією ідеєю і відмову від інтимних стосунків, але наполягає на тому, що це не перешкоджає перебувати йому у шлюбі. З літа 2011 року він дійсно не бачився з дружиною та сином, але це також не є підставою для розірвання шлюбу. За період між судовими засіданнями з 15.04.2014р. по даний час він прийняв міри для зберігання сім'ї шляхом надіслань повідомлень позивачу релігійного характеру. Приблизно сім років він мешкає у м.Києві, спільного побуту з позивачкою не веде. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2006р (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а також інтересам їх малолітньої дитини, що має істотне значення. При винесені рішення суд приймає до уваги, що сторони не перебувають у шлюбних відносинах з липня 2009 року, мешкають окремо у різних місцях: позивач з дитиною в м.Харцизьку Донецькій області, відповідач в м.Києві. Спільним побутом та сімейними обов'язками сторони не пов'язані. Позивач сформувала іншу сім'ю та на даний час є вагітною. Релігійні переконання відповідача позивачем не сприймаються, що стало причиною розпаду сім'ї. Згідно до положень ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав і обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Приведені доводи відповідача проти задоволенні позову суд вважає хибними та такими, що відповідають виключно особистим інтересам відповідача, та не спрямовані на підтримку сімейного союзу та збереження сім'ї. Статтею 111 СК України, передбачено положення, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, але якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вказану норму права слід розуміти так, що суд не зобов'язаний призначати строк для примирення сторін. Це робиться судом лише тоді, коли збереження шлюбу можливо на паритетних засадах, почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально - правовою основою шлюбу. Питання про визначення строку для примирення судом вирішується після з'ясування обставин справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжів [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та малолітньої сина сторін, а релігійна прихильність відповідача не є виправданням та підставою для нехтування обов'язками подружжя, а також підставою для відмови у задоволені позову. Суд вважає що не має необхідності надавати сторонам строк для примирення з вище приведених обставин справи. У відповідності до вимог ст.113 СК України, прізвище позивачки за її клопотанням змінити на дошлюбне - «[PERSON]».

Outcome: approved