Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої виступає [PERSON], звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.06.2003 року між [PERSON] та її бабусею [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS]. На підставі договору дарування за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок. Заочним рішенням Кіцманського районного суду від 30.09.2013 року за позовом [PERSON] вказаний договір дарування житлового будинку було визнано недійсним. Повернувшись в Україну, [PERSON] довідалась про наявність заочного рішення, і 23.07.2014 року звернулась до суду про його перегляд, але їй було відмовлено. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18.02.2015 року заочне рішення Кіцманського районного суду від 30.09.2013 року скасовано, у задоволенні позову [PERSON], правонаступниками якої є [PERSON] та [PERSON], до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування житлового будинку [ADDRESS], укладеного 19.06.2003 року між [PERSON] та [PERSON], відмовлено. Зі слід відповідачки [PERSON] їй стало відомо, що у березні 2014 року [PERSON] подарувала їй вказаний житловий будинок. З підстав, передбачених ст.ст.215, 216, 387, 390, 1212-1215 ЦК України, просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений у березні 2014 року між [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути їй вказаний житловий будинок. Документи та ключі від нього. Представник позивача подав письмову заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи у його відсутності, погодження на заочний розгляд. Відповідач в судове засіданні повторно не з`явилась, будучи відсутньою за місцем реєстрації, що, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається належним повідомленням про час та місце розгляду справи. Згідно ст.224 ЦПК України наявні підстави для ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.09.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним задоволено. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений 19 червня 2003 року приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за № 1914, зі скасуванням державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Вказане судове рішення звернуто до виконання. Скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та зареєстровано за [PERSON]. 03 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18.02.2015 року заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.09.2013 року скасовано. В позові [PERSON], правонаступниками якої є [PERSON] та [PERSON], до [PERSON] про визнання нгедайсним договору дарування житлового будинку [ADDRESS], укладеного 19 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за №» 1914, - відмовлено. Як передбачено ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 07.02.2014 року «про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив наступне. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, ч.3 ст.16, ст.319 ЦК України у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Відповідно до статтей 330, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього. Виходячи зі змісту статті 330 ЦК, добросовісний набувач набуває право власності на майно і в тому разі, коли набрало законної сили рішення суду про відмову в задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. За вищенаведеного та за наявності рішення апеляційного суду Чернівецької області від 18.02.2015 року заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, ст.ст. 41, 92 Конституції України, ст.ст. 13, 16, 203, 215, 216, 319, 321, 328, 330, 334, 387 ЦК України,

Outcome: approved