Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Жданівка Донецької області, посилаючись на те, що він є її чоловіком, який помер [INFO] на непідконтрольній Україні території. Зазначає, що при зверненні до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану представнику заявника відмовлено у реєстрації смерті її чоловіка, оскільки подані документи, форма яких не відповідає законодавству України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідне для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, отримання свідоцтва про смерть. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.09.2020 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 07.09.2020 року. Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В заяві про встановлення факту смерті просили розглянути справу за їх відсутністю. Представник заінтересованої особи Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м. Жданівка Донецької області (а.с.7-8). На підтвердження факту смерті заявником надані: копія довідки про причину смерті № 106/у №112 від 02 травня 2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] помер [INFO] від цирозу печінки, ускладненої асцитом (2л), хронічної печінкової недостатності (а.с.9), копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 05.05.2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.10), всі вказані документи були видані на непідконтрольній Україні території. Крім того, заявником надана копія фотокартки з місця поховання. Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки заявником на підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає встановленій формі. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно з абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи те, що Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» не визначено перелік документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, а також те, що заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті особи, суд дійшов висновку про те, що для проведення державної реєстрації смерті особи є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть можливість отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved