Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] 6 грудня 2016 предявила позов до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме, визнати за нею, позивачем, право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Зеленій, 173 у с. Бісковичі Самбірського району Львівської області, з яких ? частини у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, [PERSON], котрий помер 31 березня 2016 року, ? частини, яка належить сину [PERSON], ? частини, яка належить сину [PERSON]І,, котрі відмовилися від своїх часток у її, позивача, користь, та ? частину, як частку в майні колишнього колгоспного двору. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що 31 березня 2016 року помер її чоловік [PERSON], котрий до дня своєї смерті проживав в будинку по вул. Зеленій, 173 у с. Бісковичі Самбірського району Львівської області, який належить до майна колгоспному двору, головою якого був [PERSON], однак він заповіту не складав, а тому спадкування повинно відбуватися за законом, але нотаріус відмовив їй, позивачу, у видачі свідоцтва на спадкове майно на тій підставі, що будинок належить колгоспному двору і вказане майно належить спадкодавцю та іншим членам колгоспного двору на праві спільної власності, однак у свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок частка чоловіка не визначена, а також не зазначені інші члени колгоспного двору, яким належать інші частини будинку. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] - [PERSON] у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Від третьої особи Самбірської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення позову. Третя особа [PERSON] не заперечував про задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок та довідки, про технічну характеристику обєктів нерухомого майна, виданої 28.11.2016 Самбірським МБТІ, видно, що будинок № 173 по вул. Зеленій у с. Бісковичі Самбірського району в цілому належить та зареєстрований за головою селянського двору [PERSON], майно складалося із житлового будинку 1970 року побудови, стайні, стодоли, сараю, гаража, вбиральні, погреба, криниці та огорожі (а.с. 14, 19). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Із довідки, виданої 12.07.2016 виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Самбірського району, вбачається, що господарство по вул. Зеленій, 173 у с. Бісковичі Самбірського району відносилося до колгоспного двору, [PERSON], котрий помер 31 березня 2016 року до дня смерті був зареєстрований та проживав у вказаному будинку; станом на 01.07.1990 року за вказаною адресою були зареєстровані та проживали [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON] (померла 08.08.2000 року)(а.с. 15). Син позивача [PERSON] у період з 25 грудня 1988 року по 10 грудня 1990 року перебував на дійсній військовій службі, що підтверджується записами у його трудовій книжці та військовому квитку, а тому відповідно до п. п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» він зберігає право на частку у майні колгоспного двору (а.с.17, 18). Отже, кожному із вказаних членів колгоспного двору на час його припинення належало по 1/5 частині майна цього двору. Унаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входило право власності на 1/5 частину майна вказаного колгоспного двору, яку на підставі ст.ст. 529 та 549 ЦК Української РСР у редакції, яка була чинною на час відкриття спадщини, успадкували її батьки [PERSON] та [PERSON] Із свідоцтва про смерть відомо, що 31 березня 2016 року помер [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області, вбачається, що на день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], вказані особи зареєстровані та проживають там на даний час (а.с. 15). Сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON] протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України відмовилися від спадщини, що відкрилася унаслідок смерті їх батька. За наведеного, [PERSON] прийняла спадщину після смерті її чоловіка і з урахуванням її частки у майні колишнього колгоспного двору їй належить 3/5 частини майна цього двору. Із відповіді Самбірської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцю за законом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно з посиланням на те, що житловий будинок № 173 по вул. Зеленій у с. Бісковичі Самбірського району належить колишньому колгоспному двору, головою якого є [PERSON] і вказане майно належить спадкодавцю та іншим членам колгоспного двору на праві спільної власності (а.с. 16). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи наведене, право позивача [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 3/5 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Зеленій, 173 у с. Бісковичі Самбірського району Львівської області, з яких: 1/5 частина, як частка в майні колишнього колгоспного двору, 1/10 частина у порядку спадкування за законом після смерті її дочки [PERSON], котра померла 08.08.2000 року та 3/10 частини у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], котрий помер 31 березня 2016 року. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 цього Кодексу співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Статтею 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є відмови власника від права власності. Однак, враховуючи те, що майно колгоспного двору належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, співвласники майна із заявами про виділ своїх часток чи поділ майна не зверталися, і тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на частки [PERSON] та [PERSON] у майні колишнього колгоспного двору, так як їх відмова від права власності не тягне автоматичне набуття позивачем права власності на все майно, що є у спільній сумісній власності.

Outcome: partial