Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

[PERSON] (далі - заявниця) звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, посилаючись на те, що [INFO] року в будинку [ADDRESS] України помер її чоловік [PERSON]. Причиною смерті стало захворювання чоловіка на рак передміхурової залози, ракова інтоксикація. Факт смерті встановлено лікарем фельдшером. Зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Київським відділом ЗАГС м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР, яке було їй видане на тимчасово окупованій території, заявниця 14.11.2017 року звернулася до Петропавлівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції в Дніпропетровській області для реєстрації смерті чоловіка [PERSON], але заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті чоловіка через те, що для підтвердження факту смерті заявниця пред'явила документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Посилаючись на ст.ст. 256 - 259, 367, 368 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, заявниця просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], громадина України, який проживав за адресою: [ADDRESS], Україна та який помер [INFO] року за адресою: [ADDRESS], смерть настала вдома, причина смерті рак передміхурової залози, ракова інтоксикація, причину смерті встановлено лікарем фельдшером та звернути рішення суду до виконання. Заявниця в судовому засіданні підтримала заяву та просить суд її задовольнити. Заінтересована особа Петропавлівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального Управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Вислухавши пояснення заявниці, допитавши свідка, вивчивши надані заявницею докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з п.8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Це роз'яснення відповідає змісту ч.2 ст.259 ЦПК України. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Законом України « Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, які відображені в ст.257-1, п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно з п.8 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території; гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Судом встановлено, що заявниця є громадянкою України, [INFO], що підтверджується паспортом серії [NUMBER], виданим Ясинуватським МРВ УМВС України в Донецькій області 19.03.2002 року, має реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], що вбачається з копії цієї картки. Відповідно до довідки від 25.10.2016 року № 688, виданої Управлінням соціального захисту Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, заявниця взята на облік як внутрішньо переміщена особа, зареєстрована за місцем проживання [ADDRESS], а місцем фактичного проживання вказана адреса: [ADDRESS] 28.08.1960 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І - УР № 497286, виданим Калінінським районним ЗАГС м. Сталіно 28.08.1960 року. Чоловік заявниці [PERSON] тривалий час хворів і [INFO] року помер на тимчасово окупованій території у м. Донецьку Донецької області України, там же заявниця його поховала, що підтверджується світлиною могили померлого на кладовищі. Ці обставини встановлені з пояснень заявниці та показань свідка [PERSON], якому померлий був рідним дядьком і з сім'єю якого свідок підтримує родинні стосунки. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року №1085-р, та відповідно до положень Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року м. Донецьк Донецької області відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст.257-1 ЦПК України . Листом від 14.11.2017 року за № 1990/04.39-137 Петропавлівським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відмовлено заявниці у проведенні державної реєстрації смерті її чоловіка [PERSON] через те, що для підтвердження факту смерті заявниця пред'явила документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення зазначеного факту необхідно заявниці для державної реєстрації смерті чоловіка, що тягне за собою настання правових наслідків у вигляді отримання права на допомогу на поховання, спадщину тощо. Таким чином, з метою захисту законних прав та інтересів заявниці, яка є громадянкою України, враховуючи, що заявниця не має можливості іншим способом захистити своє право, суд приходить до висновку про задоволення заяви в частині встановлення факту смерті її чоловіка. Що стосується зазначення причини смерті, то суд зазначає наступне. Згідно з Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі - Правила), підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якою затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть). Вказані документи (лікарське свідоцтво про смерть та фельдшерська довідка про смерть) у випадку, якщо смерть настала на території України, подаються за формою, що затверджена Міністерством охорони здоров'я України. Саме в цих документах зазначається причина смерті особи. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суду не надані належні і допустимі докази у вигляді лікарського свідоцтва про смерть за формою № 106/о або фельдшерської довідки про смерть за формою № 106-1/о, виданих уповноваженими органами Держави Україна, на підставі яких суд міг би зазначити причину смерті чоловіка заявниці, тому в цій частині вимоги заяви задоволенню не підлягають.

Outcome: partial