Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] на території с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області померла його баба [PERSON] . На час відкриття спадщини [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з заповітом, посвідченим 21.05.2008 секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим № 133, [PERSON] належний їй житловий будинок, розташований за вказаною адресою, заповіла у власність онукові [PERSON] , тобто позивачу. Позивач для оформлення спадщини за заповітом звернувся за місцем смерті спадкодавця до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом, але нотаріус, вивчивши надані ним документи, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.01.2021 через відсутність у позивача правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивач стверджує, що він є єдиним спадкоємцем вказаного майна. Посилаючись на норми ст.ст. 392, 1225, 1216, 1217, 1223, 1261, 1270-1272 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, позивач просить суд визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності, виданого 02.11.1990р. Петропавлівським райвиконкомом та зареєстрованого 02.11.1990р. КП «Павлоградське бюро технічної інвентаризації». Ухвалою суду від 15 червня 2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 06 липня 2021 року, яке відкладалося у зв`язку з неявкою сторін. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав і просив задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника, просив судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. У заяві відповідач зазначив, що у зв`язку зі зміною в адміністративно-територіальному устрої України відповідно до абз. 8 пп. 4 п.1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» №807-ІХ від 17.07.2020 утворено Синельниківський район з включенням до нього Миколаївської сільської ради, внаслідок чого Миколаївська сільська рада Петропавлівєького району Дніпропетровської області змінила найменування на Миколаївську сільську раду Синельниківського району Дніпропетровської області, тому відповідач просив визнати належним відповідачем виконавчий комітет Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 01.11.2021 закінчено підготовче провадження і призначено судовий розгляд на 01.11.2021р. Враховуючи зміну назви відповідача, суд ухвалив визнати належним відповідачем Миколаївську сільську раду Синельниківського району Дніпропетровської області як орган місцевого самоврядування територіальної громади. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Вивчивши надані позивачем докази, суд зазначає таке. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області померла спадкодавець [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.01.2020р. виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.5). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 02.11.1990р. Петропавлівським райвиконкомом та зареєстрованого в реєстровій книзі КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За заповітом, посвідченим 21.05.2008р. секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим № 133 [PERSON] належний їй житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , заповіла у власність позивачу, який є її онуком, що підтверджується копіями свідоцтв про народження позивача серії [NUMBER] , його матері [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтва про одруження його матері з його батьком [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.16). Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Смолової А.О. 05.06.2020р. приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Смоловою А.О. заведена і внесена до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ спадкова справа №30/2020 після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію у вказаному реєстрі (а.с.8). Цивільне законодавство України не містить строку для отримання свідоцтва про право на спадщину у разі прийняття спадщини спадкоємцем. Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з довідкою виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №438 від 08.06.2021р. померла [INFO] [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані [PERSON] - не родич, [PERSON] - правнучка (а.с.9). 19.01.2021 позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Смолової А.О. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , але нотаріус своєю постановою від 19.01.2021 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.7). Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за заповітом, оскільки у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно у вигляді житлового будинку. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. ЦК України не містить визначення такого об`єкта права власності як домоволодіння. Спірне спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.12.2020 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] 02.11.1990р. на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 02.11.1990р. Петропавлівським райвиконкомом та зареєстрованого в реєстровій книзі КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.12). Право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок підтверджується також довідкою виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №438 від 08.06.2021р., у якій зазначено, що вона є головою домогосподарства житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.13). Копією технічного паспорту, виготовленого 18.12.2020 року КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» підтверджено наявність за адресою: [ADDRESS] житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який належним чином введено в експлуатацію. Отже, в сукупності всі наведені належні, допустимі, письмові докази підтверджують належність житлового будинку за адресою : [ADDRESS] , на праві власності [PERSON] , спадкоємцем за заповітом якої є позивач. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , у цьому реєстрі не зареєстровано. Також вказаною інформацією підтверджується, що не зареєстроване і право власності на земельні ділянки за вказаною адресою. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На час виникнення у [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстрація цього права була проведена власником відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, в органах технічної інвентаризації (а.с.12). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав на праві власності померлій [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності, виданого 02.11.1990р. Петропавлівським райвиконкомом та зареєстрованого 02.11.1990 р. Павлоградським бюро технічної інвентаризації, право власності на який вона набула відповідно до діючого на той час законодавства, позивач є спадкоємцем за заповітом спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку, і нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на нього лише на підставі відсутності у позивача правовстановлюючого документу на спадкове майно, тому позов підлягає задоволенню. Вартість спадкового житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 43 990,00 грн, що підтверджується висновком про вартість об`єкта оцінки, виконаним ТОВ «Земельне право» 07.06.2021 (а.с.15). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 908 грн, про що до позову додана квитанція банку (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, тому, враховуючи, що позивач не просив стягнути з відповідача судові витрати, відповідач не порушував прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити та залишити судові витрати на позивачу. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 380, 392, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved