Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі з 02.12.1989, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) від 22.01.2015 серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Майно, яке є спільною власністю подружжя, було поділено між сторонами на підставі договору про поділ спільного майна подружжя від 06.03.2015 № 119. Відповідач у судовому засіданні визнав ті обставини, що його син [PERSON], який проживає разом з матір'ю, має проблеми зі здоров'ям та потребує лікування, а також те, що крім зазначеного у договорі від 06.03.2015 № 119 майна, він також отримав і інше майно, про яке зазначено у позовній заяві, у зв'язку з чим ці обставини не підлягають доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Довідкою Любицької сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 10.04.2015 № 107 підтверджується те, що позивач має в користуванні земельні ділянки загальною площею 22,98 га, а відповідач має в користуванні земельні ділянки загальною площею 20,59 га. Позивачем у судовому засіданні повідомлено, що її місячний дохід від здачі земельних ділянок в оренду та від реалізації молочних продуктів складає не менше 1800,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть присуджуватися у частині від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, те, що відповідач має нерегулярний дохід, його матеріальний стан, а також матеріальний стан позивача, стан здоров'я і вік дитини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню та вважає достатнім щомісячним розміром аліментів 1 500,00 грн. Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання позивача суд зазначає наступне. За приписами ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч. 1), право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч. 2). Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи (ч. 3). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 4). Отже, оскільки позивач не є непрацездатним, а вищезазначений рівень місячного доходу позивача, про який ним повідомлено суду, перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановлений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», відсутні підстави для стягнення аліментів на користь позивача, передбачені ст. 75 СК України. Посилання позивача на ч.ч. 1, 4 ст. 76 СК України суд визнає безпідставними у зв'язку з тим, що зазначені норми регламентують право одного з подружжя на утримання після розірвання шлюбу, а шлюб, укладений між сторонами, не було розірвано, про що вони повідомили суду під час розгляду даної справи. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов в частині вимог про стягнення аліментів на утримання позивача не підлягає задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 243,60 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial