Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON] в серпні 2018 року звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] комітету Вінницької міської ради про визнання права користування та зобовязання укладення договору найму на житлове приміщення. Позовна заява мотивована тим, що батьку позивача - [PERSON] разом з сімєю у 1985 році було надано ордер № 46 на вселення до квартири № 3, що в будинку № 170 по вул. Київській в м. Вінниці. З моменту вселення до вищевказаної квартири до 1997 року позивач проживав разом з батьками в даній квартирі. Станом на сьогодні позивач зареєстрований в квартирі № 3, що в будинку № 170 по вул. Київській в м. Вінниці разом з дітьми, батьками, а також сестрою. Вищевказана квартира № 3 має житлову площу лише 17,5 кв.м., що фактично унеможливлює проживання в ній багатодітної сімї позивача, його батьків та сестри. У звязку з недостатньою забезпеченістю житловою площею, позивач разом з дітьми перебуває відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.03.2018 року № 680 на квартирному обліку на загальній черзі та в списку на першочергове отримання житла за категорією обліку «багатодітні сімї». Однак, зважаючи на реалії того часу та сьогодення, а саме вірогідності отримання будь - якого житла, позивачем у 1997 році було зайнято вільну квартиру № 16 у цьому ж будинку № 170 по вул. Київській. У вказаній квартирі № 16 позивач разом з своєю багатодітною сімєю проживає і по теперішній час. Але враховуючи той факт, що договір найму на дану квартиру у нього відсутній, позивач та його сімя не може у ній зареєструватись. За весь час проживання позивача в квартирі [ADDRESS] ні житлово-експлуатаційна організація, ні виконком міської ради не предявляли до позивача жодних претензій, тобто фактично вони визнають його право на проживання та користування жилим приміщенням, однак дане житло не закріплено за ним законодавчо та документально, що позбавляє права на реєстрацію в ньому та в подальшому на приватизацію займаного житла. 11.06.2018 року позивач звернувся до виконавчого комітету Вінницької міської ради з проханням укласти з ним договір найму на квартиру № 16 у цьому ж будинку № 170 по вул. Київській в м. Вінниці, однак 11.07.2018 року було повідомлено про відсутність можливості укладення даного договору. Вищевикладене і стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про визнання за позивачем права користування квартирою № 16 у будинку № 170 по вул. Київській в м. Вінниці та зобовязання виконавчого комітету Вінницької міської ради укласти з ним договір найму на дану квартиру. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні поклались на думку суду та не заперечили щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] разом з сімєю, яка складається з трьох чоловік: [PERSON], [PERSON], [PERSON], у 1985 році було видано ордер № 46 на вселення до квартири № 3, що в будинку № 170 по вул. Київській в м. Вінниці. З моменту вселення до вищевказаної квартири до 1997 року [PERSON] проживав разом з батьками в даній квартирі. 30.07.2006 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1742. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу Бевз. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилось четверо дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час позивач зареєстрований в квартирі № 3, що в будинку № 170 по вул. Київській в м. Вінниці разом з дітьми, батьками, а також сестрою. Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.03.2018 року № 680 [PERSON] перебуває на квартирному обліку разом із сімєю з 5 осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], на загальній черзі за № 2539 та в списку на першочергове отримання жита за категорією обліку «багатодітні сімї» за № 1093. У 1997 році [PERSON] було зайнято вільну квартиру [ADDRESS], що в м. Вінниця. У даній квартирі позивач разом з своєю багатодітною сімєю проживає і по теперішній час. 11.06.2018 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Вінницької міської ради з проханням укласти з ним договір найму на квартиру [ADDRESS], однак 11.07.2018 року йому було повідомлено про відсутність можливості укладення даного договору, оскільки у нього відсутній ордер на зайняття кімнати № 16 у будинку № 170 по вул. Київській в м. Вінниці. В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 20580 на обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 170. Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 47 ЖК УРСР, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS], що в м. Вінниця, має житлову площу лише 17,5 кв.м., що фактично унеможливлює проживання в ній багатодітної сімї позивача, його батьків та сестри. Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов закріплені у статті 34 Житлового кодексу УРСР, відповідно до частини першої якої потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Згідно з підпунктом 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470 (далі Правила) (в редакції, чинній на час зарахування позивачів на квартирний облік) потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами. Постановою виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів і президії обласної ради професійних спілок від 10.01.1985 року № 21 передбачено, що житлові приміщення надаються громадянам не менше рівня забезпеченості житлової площі 7,8 кв.м на кожного члена сімї. Відповідно до ст.\~61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Частиною 1 ст. 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі ст.\~3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~проживання в\~Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст.\~29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Зважаючи на доведеність позивачем виникнення права на користування квартирою № 16, що в будинку № 170 по вул. Київській в м. Вінниці, відповідне право позивача на укладення договору найму житла підлягає захисту. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи клопотання позивача, судові витрати слід залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved