Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі відповдіач), третя особа орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] [INFO]. народження та [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2013р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач зазначає, що з відповідачем вони разом не проживають. Крім цього, зазначає, що вона працює та має постійний заробіток достатній для належного утримання та забезпечення потреб дітей, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, у житті та поведінці дотримується принципів моралі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач позов визнав та не заперечував проти визначення місця проживання дітей із матір'ю. Представник служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги та надавши висновок про доцільність проживання дітей із позивачем. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 150 Сімейного кодексу Країни (надалі - СК України) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження, [PERSON] народився [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження. Матір'ю дітей є [PERSON], яка проживає за адресоюм.Київ, [ADDRESS] Батько дітей [PERSON] який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Згідно з положеннями ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідач по справі позитивно характеризуються, мають відповідний дохід, що підтверджується поясненнями осіб, які беруть участь у справи, а також письмовими доказами наявними в матеріалах справи у їх сукупності, які вказують на можливість проживання дитини як з батьком так із матір'ю, зокрема, висновком органу опіку та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.03.2015р.№ 109/02/40-1672 Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 3 , ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Враховуючи наведене та

Outcome: approved