Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] 08.05.2019 року поштовим засобом зв`язку звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності, а саме просить суд: 1) визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири загальною площею 41,1 кв. м., житловою площею 10, 9 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 2) визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири загальною площею 41,1 кв. м., житловою площею 10, 9 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири загальною площею 41,1 кв. м., житловою площею 10, 9 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу, її брату [PERSON] та батьку [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №б/н від 16.01.1998 року. Оскільки між ними склалися неприязні стосунки, позивач не може вільно користуватись своєю частиною квартири, а тому вона бажає визначити ідеальну частку в спільній сумісній власності. Просить суд позов задовольнити. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надали. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, згідно свідоцтва про право власності на житло №б/н від 16.01.1998 року, виданого Харківською квартирно-експлуатаційною частиною району, квартира, загальною площею 41,1 кв. м., житловою площею 10, 9 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1 статті 369 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме за позивачем [PERSON] слід визначити частку у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 41,1 кв. м., житловою площею 10, 9 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1/3 та визнати за нею право власності на цю частку. Інша частина позовних вимог, зокрема в частині визнання за відповідачами [PERSON] та [PERSON] права власності по 1/3 частки квартири задоволенню не підлягає, адже ними не висловлено жодних позовних вимог про поділ майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial