Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] в інтересах якого діє законний представник [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов обґрунтовано тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , яка отримана ними у спадок після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] та [PERSON] були племінниками її чоловіка. Зазначає, що фактично звільнивши житло ще до сперті її чоловіка та батька [PERSON] з виїздом до іншого місця проживання, відповідачі дій зі зняття з реєстраційного обліку місця проживання не вчинили. Станом на момент подання позову їх місце проживання зареєстроване в [ADDRESS] . Вказує, що реєстрація відповідачів у вказаному житлі створює для них перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вони змушені нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від кількості зареєстрованих за адресою осіб. У зв`язку із цим, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] із зняттям з реєстрації їх місця проживання за вказаною адресою. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні були відчутні, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явились, від них не надійшло повідомлення про причини неявки та відзиви, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідачів, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за номером [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2019 року № 2388 та № 2386 від 18 жовтня 2019 року. Згідно довідки Виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради від 29 січня 2020 року № 432, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1994 року народження та [PERSON] , 1986 року народження. З акту обстеження умов проживання від 30 січня 2020 року, складеного депутатом Новоолексіївської селищної ради, вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але вже п`ять років мешкають у іншому місті в АР Крим, дані обставини підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] . Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачами належними, допустимими та достовірними доказами доведено обставини (факти), якими обґрунтовуються їх позовні вимоги, зокрема те, що позивачі є співвласниками квартири, відповідачі у зазначеному житлі не проживають п`ять років без поважних причин, не цікавиться житловим приміщенням, не приймають ніякої участі в його утриманні. Доказів, які б спростовували дані факти, відповідачем не надано. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що факт реєстрації відповідачів у квартирі позивачів, порушує права останніх, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з метою захисту майнових прав позивачів, відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Щодо позовної вимоги про зняття з реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою, суд зазначає наступне. Відповідно по положень п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою Тобто, вимога про зняття з реєстрації відповідачів, на даний момент є передчасною, оскільки позивач не звертався до уповноваженого органу з судовим рішенням та відповідно не отримував відмову у знятті з реєстрації, яка і може бути підставою для зобов`язання уповноваженого органу зняти відповідача з реєстрації місця проживання.

Outcome: partial