Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] 26.09.2018 року звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Стодулецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Жмеринської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що [INFO] року в м. Жданівка Донецької області померла мати [PERSON] - [PERSON], яка постійно до своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] Разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини проживали та були зареєстровані син - [PERSON], невістка - [PERSON] та онук - [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину, оскільки на час відкриття постійно проживав зі спадкодавцем. Також позивач подав до Жданівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та 14.01.2010 року було заведено спадкову справу №3. Окрім позивача спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON], яка до 6 місяців подала до Жданівської держнотконтори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері. [INFO] року [PERSON] в м. Жданівка Донецької області померла. Після смерті [PERSON] заповітів, спадкових договорів не залишилося, спадкові справи не заводилися. Інших спадкоємців першої черги за законом, за заповітом та за правом представлення після сперті [PERSON] немає, заповітів/спадкових договорів не залишилося. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 2,2172 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Стодулецької сільської ради Жмеринського району, належної померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Жмеринської РДА від 21.05.2007 року №343. Але у зв'язку із тим, що м. Жданівка Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, [PERSON] звернувся до нотаріуса за місцем знаходження спадкового майна для оформлення спадщини після смерті матері. Однак нотаріусом було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки при перевірці за даними Спадкового реєстру було встановлено наявність заведеної Жданівською державною нотаріальною конторою спадкової після смерті [PERSON] При зверненні до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області позивачу роз'яснено, що відповідно до наказу ГТУЮ у Донецькій області №69/2 від 18.11.2014 року «Про переміщення Головного та територіальних управлінь юстиції, відділів державної виконавчої служби, відділів державної реєстрації актів цивільного стану, державних нотаріальних контор» Жданівська державна нотаріальна контора була перереєстрована за адресою: [ADDRESS] але фактично за вказаною адресою роботу не розпочала. Наказом ГТУЮ у Донецькій області №950/1 від 12.05.2015 року «Про звільнення працівників нотаріату» завідуюча Жданівською держнотконторою Маркевич Н.А. була звільнена із займаної посади у зв'язку із відмовою від переміщення разом із установою в іншу місцевість на територію, підконтрольну українській владі з 12.05.2015 року. Архів нотаріальних документів Жданівської державної нотаріальної контори залишився у м. Жданівка, яке віднесено до населеного пункту, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином видати свідоцтво про право на спадщину за спадковою справою заведеною державним нотаріусом Жданівської державної нотаріальної контори Маркевич Н.А. та зареєстрованою у Спадковому реєстрі за №48728316 після смерті [PERSON] на теперішній час не можливо. Тому позивачу рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. На підставі викладеного просить визнати за ним право власності на спадкове майно - земельну ділянку [NUMBER], площею 2,2172 га, кадастровий номер [NUMBER] розташованої на території Стодулецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, після смерті [INFO] року [PERSON] Просив також не покладати судові витрати на відповідачів. (а.с. 2-4, 29) Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позицію викладену у позовній заяві підтримала, просила позов задовольнити, судові витрати не покладати на відповідачів. Додатково пояснила, що усі правовідносини щодо спадкування відбулись у 2010 році до окупації Донецької області. Позивач є внутрішньо переміщеною особою та його зареєстроване місце перебування - с.Стодульці Жмеринського району. Із позовом до суду не звертався, оскільки не отримував ніяких коштів від земельної дялінки. На даний час бажає розпорядитись спадковою земельною ділянкою, можливо укласти договір оренди, однак не може цього зробити на окупованій території. Він звертався до приватних нотаріусів Жмеринського району, до Головного управління юстиції у Вінницькій та Донецькій областях, отримав постанову нотаріуса про неможливість видачі свідоцтва про право власності, так як існує заведена спадкова справа на території, що на даний час окупована та неможливість передачі спадкової справи та підконтрольну територію. Його право на мирне володіння власністю порушене органами невизнаної донецької республіки, гарантоване міжнародними нормами, в т.ч. статтею першою Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку. Наданий суду доказ прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері та відмову від спадщини іншим спадкоємцем [PERSON] у вигляді довідки республіканського нотаріального архіву Міністерства юстиції ДНР ним надані, мають бути прийняті судом на підтвердження вказаних обставин як належні та допустимі, скільки іншим способом захистити свої права він не може. Заяв та клопотань до суду не надходило. Ухвалою суду від 27.09.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків (а.с.27) Ухвалою суду від 10.10.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 40) Ухвалою суду від 30.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.11.2018 року, за клопотанням представника позивача надано строк до визначеної дати судового засідання для подання додаткових доказів (а.с. 49-50). Ухвалою від 16.11.2018 року розгляд цивільної справи відкладено у зв»язку із неявкою позивача, його представника та неможливістю вирішення спору (а.с.58) Позивач [PERSON], будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання, що призначене на 03.12.2018 року не з'явився. Представники відповідачів Стодулецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Жмеринської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання, що призначене на 03.12.2018 року не з'явились. Представник відповідача Стодулецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області сільський голова [PERSON] надав письмову заяву у якій позовні вимоги позивача про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування визнав в повному обсязі, не заперечив щодо задоволення позову, просив справу розглядати у їх відсутність. (а.с. 47) Представник відповідача Жмеринської районної державної адміністрації жодних заяв, клопотань, відзиву на позов не надав. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається та судом, з урахуванням думок присутніх учасників ухвалено проводити судове засідання у відсутність позивача, інтереси якого представляє представник (а.с.5) та у відсутність представників відповідачів. На підставі досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до довідки від 07.03.2017 року №82 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] фактично проживає/перебуває по [ADDRESS] (а.с. 9) Згідно копії свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10) [INFO] року [PERSON] померла в м. Жданівка Донецької області, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11) Відповідно до домової книги на житло за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою з 27.08.2004 року, [PERSON] знята з реєстрації 04.08.2009 року у зв»язку із смертю (а.с. 30-33) Відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України №00021141585 від 05.10.2018 року (а.с. 35) та [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00021141752 від 05.10.2018 року (а.с. 34) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] 15.11.1975 року одружилася із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла в м. Жданівка Донецької області (а.с. 12) Відповідно до Витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №53576168 від 05.10.2018 року (а.с. 38) та із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №53576156 від 05.10.2018 року (а.с. 39) після смерті [PERSON] заповіти/спадкові договори не залишилися, спадкові справи не відкривалися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до Витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №49502325 від 18.10.2017 року (а.с. 13), № 53547049 від 05.10.2018 року (а.с. 36) та зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №53547069 від 05.10.2018 року (а.с. 37) після смерті [PERSON] Жданівською державною нотаріальною конторою Донецької області 12.01.2010 року заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 48728316, у нотаріуса №3; заповіти спадкові договори після смерті [PERSON] не залишилися. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка [NUMBER], площею 2,2172 га, кадастровий номер [NUMBER], на території Стодулецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], оригінал якого оглянуто у судовому засіданні (а.с. 15-18) Відповідно до інформації відділу у Жмеринському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №0-2-0.22-570/106-18 від 26.04.2018 року (а.с. 23) земельна ділянка [NUMBER], площею 2,2172 га, кадастровий номер [NUMBER], на території Стодулецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належить [PERSON]. Акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0107860292 від 25.09.2007 року. Станом на 01.01.2018 року вартість земельної ділянки з коефіцієнтом 1,756; 4,796; 1,0 становить 52783,63 грн. Постановою №518/02-31 від 23.08.2018 року приватний нотаріус Жмеринського районного нотаріального округу Шевченко С.О. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його матері [PERSON] у зв'язку із тим, що Жданівською державною нотаріальною конторою Донецької області вже заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 24-25) Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №3-716/4/01-24 від 06.12.2017 року (а.с. 19-20) позивачу [PERSON] роз'яснено, що в разі заведення спадкової справи іншим нотаріусом, нотаріус, до якого звернувся спадкоємець, відмовляє особі у вчиненні нотаріальної дії та роз'яснює право звернення до нотаріуса за місцезнаходження цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження, роз»яснено право на звернення із позовом до суду. Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №З-363-0112 від 19.01.2018 року (а.с. 21-22) позивачу [PERSON], що згідно наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №69/2 від 18.11.2014 року «Про переміщення Головного та територіальних управлінь юстиції, відділів державної виконавчої служби, відділів державної реєстрації актів цивільного стану, державних нотаріальних контор» Жданівська державна нотаріальна контора була перереєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично Жданівська державна нотаріальна контора за вказаною адресою роботу не розпочала. Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №950/1 від 12.05.2015 року «Про звільнення працівників нотаріату» завідуюча Жданівською державною нотаріальною конторою Маркевич Н.А. була звільнена з займаної посади у зв'язку із відмовою від переміщення разом із установою в іншу місцевість на територію, підконтрольну українській владі, з 12.05.2015 року. Архів нотаріальних документів Жданівської державної нотаріальної контори залишився у м. Жданівка, яке віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р та доступ до архіву Жданівської державної нотаріальної контори на теперішній час відсутній. Таким чином видати свідоцтво про право на спадщину за спадковою справою, заведеною державним нотаріусом Жданівської державної нотаріальної контори Маркевич Н.А. та зареєстрованою у Спадковому реєстрі за №48728316, після смерті [PERSON] на теперішній час не представляється можливим, роз»яснено право позивача на звернення із позовом до суду на території, підконтрольній українській владі. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року в м. Жданівка Донецької області. Позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, окрім того він подав заяву про прийняття спадщини до Жданівської державної нотаріальної контори, у зв'язку із чим в даній нотаріальній конторі заведено спадкову справу. Враховуючи те, що на даний час м. Жданівка Донецької області знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, Жданівська державна нотаріальна контора, яку перереєстровано за новою адресою: [ADDRESS], але за даною адресою фактично роботу не розпочала, і всі архівні нотаріальні документи залишилися в м. Жданівка Донецької області, видати свідоцтво про право на спадщину в іншій нотаріальній конторі ніж заведено спадкову справу, без можливості її витребування до іншої нотаріальної контори, не можливо, про що нотаріусом за місцем знаходження спадкового майна видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тобто, вирішити дане питання, окрім як в судовому порядку, позивач позбавлений можливості, його право на власність порушене та підлягає захисту. Право власності на спадкову земельну ділянку виникло у спадкодавця у порядку встановленому законом та на підставі відповідного правовстановлюючого документу, а тому може бути об»єктом спадкування. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за законом, що регулюються Цивільним Кодексом України, які застосував суд при вирішенні справи та на які посилався позивач. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє відоме місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно ч.ч. 3,4,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 116 ЗК України, що діяла на час виникнення права власності на спадкову земельну ділянку у спадкодавця [PERSON], громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України, що діяла на час виникнення права власності на спадкову земельну ділянку у спадкодавця [PERSON] право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Також позивачем подано як доказ лист №3469//ОГ17 від 08.11.2018 року (а.с.70) згідно якого 12.01.2010 року Жданівської державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №3/2010 після смерті [PERSON], померлої [INFO] року; 12.01.2010 року [PERSON] подав до Жданівської державної нотаріальної контори заяву №10 про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] із зазначенням існування іншого спадкоємця - дочки померлої - [PERSON]; 13.01.2010 року [PERSON] подала до Жданівської державної нотаріальної контори заяву №11 про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь брата [PERSON] При наданні даного доказу дотримано вимоги ч.ч.8-10 ст. 83 ЦПК України. Оцінюючи дану інформацію, суд виходить з того, що позивачем у 2010 року було подано до Жданівської державної нотаріальної контори письмову заяву про прийняття спадщини, іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] - [PERSON] подано заяву про відмову від прийняття спадщини у строки передбачені ст. 1270 ЦК України. Внаслідок поданих заяв було заведено спадкову справу, однак позивач не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері внаслідок окупації даної території України. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки інформації про наявність заведеної спадкової справи після смерті матері позивача [PERSON] та поданих ним заяв про прийняття спадщини та його сестрою про відмову від прийняття спадщини, наданої установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів про подачу заяв про прийняття спадщини/ відмову від прийняття спадщини, заведення спадкової справи та неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як визнання за позивачем права власності в порядку спадкування має істотне значення для реалізації прав позивача. Таким чином суд погоджується із аргументом позивача про те, що його право на мирне володіння майном порушене та підлягає захисту шляхом задоволення даного позову. Відповідно до ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223 ч.3, 1225, 1261, 1268, 1273 ч.ч. 1, 5, 6 ЦК України, ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України,

Outcome: approved