Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] 30.09.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Жовтневого району м. Харкова, прокуратура Жовтневого району м. Харкова, у якому просить позбавити батьківських прав її доньку [PERSON], [INFO] , стосовно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], призначити позивача опікуном над малолітнім [PERSON], за яким закріпити житло за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачки на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2015 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідачка після народження 25.01.2015 року сина [PERSON] у своїй заяві від 28.01.2015 року до КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок № 7» відмовилась забрати дитину додому та залишила його у пологовому будинку. 02.04.2015 року [PERSON] передано до обласного будинку дитини № 3, де відповідачка також жодного разу не відвідувала сина, не цікавилась його станом здоров'я та ухиляється від утримання дитини. Відомості про батька дитини та місцезнаходження відповідача не відомі. [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою : [ADDRESS]. Окрім того, позивач зазначає, що відповідачка рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2013 року позбавлена батьківських прав і відносного свого старшого сина [PERSON], [INFO], який проживає з опікуном [PERSON] Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені у ньому підстави та на надані докази, що містяться в матеріалах справи, при цьому просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Жовтневого району Управаління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Ремер Н.А. у судовому засіданні просила позов задовольнити, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] Представник третьої особи - прокуратури Жовтневого району м. Харкова у судове засідання не з'явився, прокурором подано заяву про відсутність підстав для вжиття заходів прокуратурою щодо представницкого характеру у судовому засіданні по вказаній справі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча відповідно до ст. 74 ЦПК України повідомлялась про час і місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідачка є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Відомості про батька дитини записані відповідно ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідачка після народження 25.01.2015 року сина [PERSON] у своїй заяві від 28.01.2015 року до КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок № 7» відмовилась забрати дитину додому та залишила його у пологовому будинку ( а.с. 8-9). 02.04.2015 року малолітнього [PERSON] передано до обласного будинку дитини № 3, де відповідачка також жодного разу не відвідувала сина, не цікавилась його станом здоров'я та ухиляється від утримання дитини . Малолітнього [PERSON]відвідує позивачка [PERSON], що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами ( а.с. 11,12, 13-14, 16). В матеріалах справи міститься копія рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2013 року, яке набрало законної сили, відповідно якому [PERSON] позбавлена батьківських прав і відносного свого старшого сина [PERSON], [INFO], опікуном якого призначено позивача [PERSON] ( а.с. 30-32). Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за № 633 від 04.12.2015 року, що міститься в матеріалах справи, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно подання заступника директора Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - начальника Управління служб у справах дітей [PERSON] за № 634 від 04.12.2015 року комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, розглянувши надані [PERSON] документи, вважає можливим призначити [PERSON] опікуном [PERSON], [INFO] . Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене , суд доходить висновку, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON]. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи - начальника служби у справах дітей Жовтневого району Управаління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Ремер Н.А. , аналізуючи вищенаведені обставини по справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що існують усі правові підстави щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] , стосовно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач добровільно залишила дитину у пологовому будинку, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний стан. Згідно ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування. Відповідно до ч. З ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно п. п. 2,3,4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Особисті якості позивача відповідають вимогам, викладеним у п. п. 2,3,4 ст. 63 ЦК України. Обставин, передбачених ст. 64 ЦК України, з урахуванням яких [PERSON] не може бути опікуном , судом не встановлено. Відповідно до ст. 243 Сімейного Кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Частиною 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позов подано до суду 30.09.2015 року, однак позивач просить суд стягнути аліменти з відповідача з 01.02.2015 року, що не відповідає вимогам закону. З огляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню в цій частині частково, а саме підлягає стягненню з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову - 30.09.2015 року та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Таким чином, приймаючи до уваги досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених законом щодо позбавлення батьківських прав [PERSON]., [INFO], відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], призначення [PERSON] , [INFO], опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO], закріплення за малолітнім [PERSON], [INFO], житла, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.09.2015 року та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 974 грн. 40 коп. та на користь держави судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial