Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] 16 січня 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 600,00 грн. на кожну дитину, щомісяця, починаючи з вересня 2013 року і до повноліття дітей. Позовні вимоги мотивовані ухиленням відповідача від утримання дітей, ненаданням матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та доводи у їх обґрунтування, викладені в позовній заяві. [PERSON] пояснила, що з вересня 2013 року разом з відповідачем однією сім'єю не проживає. Діти знаходяться на її утриманні. Чоловік матеріальної допомоги на дочку та сина не надає. Вона ніде не працює. Отримує державну допомогу на сина. Просила позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково в розмірі 500 грн. на обох дітей. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] зазначив, що ніде не працює, є інвалідом 3 групи. Джерелом його доходів є пенсія по інвалідності в розмірі 1049 грн. на місяць, а також сезонні заробітки від торгівлі. Розмір аліментів, який просить стягувати з нього позивачка, є занадто великим. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою, третьою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, згідно з частиною першою статті 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження, де батьком зазначено [PERSON], відповідача у справі (а.с.5,6). Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю, знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Октябрської селищної ради Красногвардійського району АР Крим (а.с.7). Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і сплатника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 184 Сімейного кодексу України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] не працевлаштований, є інвалідом 3 групи, розмір його пенсії на місяць становить 1049 грн., що не оспорювалось у суді позивачкою. Крім пенсії, відповідач джерелом доходів має сезонні заробітки від торгівлі. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років та осіб, які втратили працездатність, який згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з 1 січня становить, відповідно, 1032 гривні та 949 гривень. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною другою вказаної статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Пред'являючи позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] аліментів з вересня 2013 року, а не з дня пред'явлення позову - 16 січня 2014 року, позивачкою не надано суду доказів того, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержання у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, саме й те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню із стягненням на її користь з відповідача [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 300,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову - 16 січня 2014 року і до повноліття дітей. Доказів того, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 600,00 грн. на кожну дитину щомісяця позивачкою суду не надано. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial