Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Златобіанк» (далі відповідач) про визнання частково недійсним договору та припинення поруки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.03.2013р. між ПАТ Златобанк» та ТО «Лотуре-Агро» було укладено кредитний договір № 83/1/13-KL (далі кредитний договір). З метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Лотуре - Агро» за кредитним договором, 29.03.2013р. між позивачем та відповідачем укладено договір поруки № 83/1/13-KL/Р-1(далі договір поруки). Позивач вважає, що п.2.1.1 п.5.2 договору поруки не відповідають вимогам ч.1 ст.59 ЦК України згідно якої порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя. Тому позивач просив суд визнати недійсним такі умови договору поруки у п.2.1.1. «Застереження про те, що порукою за цим договором забезпечено виконання боржником боргових зобов'язань також в разі їх дострокового виконання, як це передбачено в кредитному договорі, а також у випадку зміни будь-яких умов кредитного договору (зокрема, але не виключно, зміна розміру кредиту, процентної ставки, строків повернення кредиту тощо). Підписанням цього договору поручитель погоджується з тим, що порукою забезпечується зобов'язання боржника за кредитним договором також у разі зміни будь-яких умов кредитного договору, в тому числі і у випадку збільшення обсягу відповідальності поручителя без внесення змін до цього договору». Згідно із п.5.2 договору поруки «Збільшення розміру зобов'язання боржника у випадках передбачених кредитним договором та додатковими угодами до нього (в тому числі, але не виключно, при пролонгації строку кредитування, з збільшення суми кредиту, процентів, тощо) тягне одночасне збільшення відповідальності поручителя. Виражена в даному договорі згода поручителя на можливе збільшення своєї відповідальності дійсна відносно всіх випадків збільшення боргових зобов'язань, які будуть мати місце в період дії кредитного договору, в т.ч. якщо до цього договору поруки відповідні зміни не вносились та припинити поруку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що договором поруки передбачена можливість зміни умов кредитного договору без згоди поручителя, на що була надана згода сторін. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки, за умовами якого позивач виступив поручителем за виконання ТОВ «Лотуре-Агро» усіх зобов'язань за договором кредиту. Відповідно до ст. 638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, оспорюваний договір поруки був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду України (постанова від 5 червня 2013 р. у справі N 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки. У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі). Крім цього, згода поручителя на майбутні зміни зобов'язання, надану ним заздалегідь ще при укладенні договору поруки, навіть якщо така зміна призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя не є підставою для припинення поруки у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки зазначена умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. N 5 зазначено, що коли в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки обставини стосовно того, що положення пунктів 2.1. та 5.2 договору поруки не відповідають вимогам цивільного законодавства України та не відповідають внутрішньому волевиявленню позивача, як на підставу задоволення позову на яку посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його вимоги щодо припинення поруки в цілому не ґрунтуються на жодній з підстав встановлених положеннями ЦК України, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed