Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Рівненського вищого професійного училища Департаменту поліції охорони (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 10\~543 грн. 19 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 10 жовтня 2012 року його було призначено ви\-кладачем Рівненського вищого професійного училища ДДСО при МВС України (на даний час - Рівненське вище професійне училище Департаменту охорони поліції) з посадовим окладом в розмірі 1 050 гривень з установленою надбавкою за високі досягнення у праці в розмірі 40 відсотків. На вказаній посаді він працював до 30 квітня 2015 року. Однак, вважає, що за вказаний період роботи, відповідач не в повному розмірі виплачу\-вав йому заробітну плату. Порядок виплати йому заробітної плати встановлено Ін\-струкцією про порядок виплати заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 року № 102 (далі - Інструкція). В порушення п. 80 Інструкції години викладацької роботи, виконані ним понад встанов\-лене річне навантаження, додатково оплачені не були, в підсумку, за період 2013-2015 років, сума заборгованої та невиплаченої йому заробіт\-ної плати за години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, становить 4 934,50 гривні. Також, розділом Б. Інструкції передбачено додаткову оплату праці за класне керівни\-цтво. Починаючи від дати призначення його куратором групи ОБ-2 та закінчуючи звільненням з роботи, йому повинно було бути нараховано та виплачено 20% ставки заробітної плати, чого здійснено не було. За вказаний вище період, відповідачем не нараховано та не виплачено 1 310,14 гривень додаткової оплати праці. Крім того, відповідно до п. 42 Інструкції викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації за завідування навчальними кабінетами або лабораторіями провадиться додаткова оплата в розмірі 10-15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) за погодженням з профспілковим комітетом. Конкретний розмір доплати встановлюється керівником навчального закладу. З урахуванням нижчої межі додаткової оплати (10%), йому не проведено додаткової оплати за завідування кабінетами та іншими приміщеннями, протягом періоду його роботи, на загальну суму 4298,55 гривень. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Також вказав, що відповідач є правонаступником Рівненського вищого професійного училища ДДСО при МВС України. Під час роботи позивачу не були виплачені надбавки за години викладацької роботи, виконані ним понад встанов\-лене річне навантаження, кураторство та за завідування навчальними кабінетами в порушення Ін\-струкції про порядок виплати заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 року № 102. Колективним договором між керівництвом і профспілковою організацією Рівненського вищого професійного училища ДДСО при МВС України не передбачено виплати надбавок за години викладацької роботи, виконані понад встанов\-лене річне навантаження, кураторство та за завідування навчальними кабінетами, що суперечить Інструкції. Умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, оскільки Рівненське ВПУ ДПО не є належним відповідачем у даній справі, позивач ніколи не працював в Рівненському ВПУ ДПО, а перебував в трудових відносинах з Рівненським ВПУ ДДСО при МВС України, яке припинило свою діяльність з 07 листопада 2015 року, на підставі Закону України «Про Національну поліцію», як заклад міліції і всі працівники даного училища були звільнені. Умови оплаті праці були встановлені училищем самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством та Галузевою угодою. Оплата праці позивачу здійснювалася за посадовим окладом, виплачувалася надбавка за вислугу років, надбавка за ОУС, щомісячна премія. За вичитані години понад норму позивачу була виплачена премія відповідно до умов колективного договору між керівництвом і профспілковою організацією Рівненського вищого професійного училища ДДСО при МВС України на 2011-2015 роки. Заробітна плата була виплачена позивачу в повному обсязі. Окрім того вказала, що позивач не здійснював ні класне керівництво, ні кураторство, наказом по училищу куратором не призначався, та нього не були покладені обовязки по завідуванню кабінетом, а якщо він таке завідування і здійснював, то з перевищенням повноважень. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи наказом Рівненського вищого професійного училища Департаменту ДСО при МВС України №6 о/с від 10 січня 2012 року [PERSON] призначено викладачем (за рахунок платних послуг) (фахівцем) Рівненського вищого професійного училища ДДСО при МВС України, тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, з посадовим окладом в розмірі 1\~050 грн., установивши згідно зі Змінами до Галузевої угоди між ДДСО при МВС України і Профспілкою працівників держустанов України від 30 липня 2010 року №33 надбавку за високі досягнення у праці в розмірі 40 відсотків, з іспитовим терміном два місяці, на підставі його заяви. 30 квітня 2015 року позивач звільнений з даної посади. За змістом ст. 2 КЗпП України,\~ст. 43 Конституції України, право громадян України на працю передбачає оплату праці не нижче встановленого державою мінімального розміру. З метою регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів на підприємстві, відповідно до ст. 10 КЗпП України, укладається колективний договір, в якому, у відповідності до ст. 7 Закону України від 01 липня 1993 року № 3356-ХІІ «Про колективні договори і угоди» (далі - Закон України № 3356-ХІІ), встановлюються, зокрема, нормування і оплата праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.), а також гарантій, компенсацій і пільг. Згідно зі ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Частиною 2 ст. 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до частин 3, 4 ст.97 КЗпП України, конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.7, 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Згідно з ч.3 ст.3 3акону України № 3356-ХІІ сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог. За змістом ч. 2 ст. 8 Закону України № 3356-ХІІ угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми щодо нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі); встановлення мінімальних соціальних гарантій, компенсацій, пільг у сфері праці і зайнятості; трудових відносин; умов і охорони праці; житлово-побутового, медичного, культурного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку; умов зростання фондів оплати праці; встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації. Статтею 9 цього ж Закону визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. Галузеві (міжгалузеві) і територіальні (обласні та республіканська) угоди підлягають повідомній реєстрації в установленому порядку центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, а колективні договори і територіальні угоди іншого рівня - місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Колективний договір між керівництвом і профспілковою організацією Рівненського ВПУ ДДСО при МВС України на 2011-2015 роки схвалено на загальних зборах трудового колективу Рівненського ВПУ ДДСО при МВС України 20 лютого 2012 року, протокол № 1 від 20 лютого 2012 року та зареєстровано Рівненською державною адміністрацією за № 180 від 05 листопада 2012 року, напис про повідомну реєстрацію (далі колективний договір). П. 2.2.11 колективного договору, передбачено здійснювати щомісячне преміювання працівників у межах створюваного фонду преміювання у розмірі до 100% але не менше 10% середньомісячної заробітної плати. Підставою для нарахування та виплати премії є Положення про преміювання, Звіт про виконання фінансово-економічних показників та наявність фонду преміювання. Зміни та доповнення на 2013-2015 роки до Колективного договору між керівництвом і профспілковою організацією Рівненського ВПУ ДДСО при МВС України на 2011-2015 роки зареєстровано Рівненською державною адміністрацією за № 241 від 26 листопада 2013 року, напис про повідомну реєстрацію. Колдоговір розроблений на основі Законів України «Про колективні договори і угоди», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», Галузевої угоди між департаментом Державної служби охорони при МВС України і профспілки працівників державних установ України на 2011-2015 роки. П. 2.3.8 зазначених змін та доповнень до колективного договору визначено, що преміювання працівників училища здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати діяльності закладу в межах створюваного Фонду преміювання. Підставою для встановлення конкретного розміру премії та її нарахування є кінцеві позитивні показники фінансово-господарської та службової діяльності відокремленої структурної одиниці училища відповідно до додатку № 12 до даного договору. Розмір премії встановлюється з урахуванням особистого внеску, спрямованого на збільшення прибутку Рівненського ВПУ ДДСО через використання кращих керівних здібностей, впровадження інноваційних технологій у навчання, в розмірі до однієї середньої заробітної плати виплачується за виконання конкретних показників, зокрема: вичитані години понад норму; кураторство та встановлена відповідальність за збереження майна в аудиторіях, його матеріальне та методичне оснащення. Відповідно до особового рахунку [PERSON] за період з 10 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року складниками його заробітної плати є: посадовий оклад; надбавка за високі досягнення у праці;премія згідно наказу; премія щомісячна. Відповідно до особового рахунку [PERSON] за період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2015 року складниками його заробітної плати є: посадовий оклад; надбавка за вислугу років; надбавка за високі досягнення у праці; премія щомісячна; індексації заробітної плати. Як вбачається з обліку навчальних годин викладача [PERSON] нормоване щомісячне навантаження складало 72 год., річна норма годин 720 год. У 2013 році кількість вичитаних позивачем годин становила 734 годин, в 2014 році 906, в 2015 році 280. Відповідно до особового рахунку [PERSON] в 2013 році йому була виплачена щомісячна премія в розмірі 55% середньомісячної заробітної плати за січень, в лютому 60%, в березні-листопаді включно 70%, за грудень 60%, за січень-лютий 2014 року 50%; березень 30%, квітень-вересень 2014 року 25%; жовтень 2014 року лютий 2015 року 35%, березень-квітень 2015 року 30%. Таким чином, вичитані години понад норму були позивачу оплачені відповідно до умов колективного договору. Жодних належних та допустимих доказів про те, що позивача було призначено куратором групи ОБ-2, зокрема наказу про таке призначення, та на нього покладено обовязок завідування навчальними кабінетами чи лабораторіями матеріали справи не містять. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача та його представника про те, що позивачу в порушення Ін\-струкції про порядок виплати заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 року № 102 додатково не були оплачені години викладацької роботи, виконані ним понад встанов\-лене річне навантаження, за класне керівни\-цтво, за завідування навчальними кабінетами або лабораторіями на увагу не заслуговують, оскільки як було вказано вище позивача було призначено викладачем за рахунок платних послуг, умови оплати праці були визначені у колективному договорі, яким передбачено, зокрема преміювання за вичитані години понад норму, та як встановлено судом відповідні премії були виплачені позивачу, вичитані години понад норму оплачені. Окрім того, на підставі звернення [PERSON] від 03 березня 2017 року Управлінням Держпраці у Рівненській області була проведена позапланова перевірка з питань додержання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування у відповідача на предмет оплати годин викладацької роботи викладачами вищих навчальних закладів І та ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів, виконаних понад встановлене річне навантаження, додаткова оплата праці за класне керівництво, за завідування навчальними кабінетами або лабораторіями. За результатами якої складено акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №10А/04-7, яким порушень Рівненського вищого професійного училища Департаменту поліції охорони щодо оплати праці не встановлено, зокрема і не встановлено фактів прийняття власником або уповноваженим ним органом чи фізичною особою в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed