Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] 24 лютого 2014 року звернувся до з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором грошової позики. Позивач у своєму позові посилався на те, що 20 липня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 38 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти в строк до 6 листопада 2013 року. В передбачений умовами договору строк [PERSON] свої зобов'язання не виконав. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 39 919 грн. 26 коп., яка складається з суми заборгованості за позикою у розмірі 38 000 грн., суми відсотків на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 1 482 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 437 грн. 26 коп. Представник позивача у своїй заяві, наданій на адресу суду, просив розгляд справи проводити за його відсутності, задовольнивши позовні вимоги. Відповідач, повідомлений в порядку передбаченому чинним законодавством України, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 38 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів. Позичальник зобов'язався повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем згідно умов цього договору терміном до 6 листопада 2013 року (а.с. 4-5). Однак, в зазначений в договорі позики строк грошові кошти відповідачем повернуто не було. На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З урахуванням того, що відповідачем його зобов'язання за договором позики виконано не було, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 38 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. З урахуванням того, що облікова ставка НБУ, згідно з постановою Правління НБУ від 9 серпня 2013 року становить 6,5 % річних, а кількість днів користування позикою становить 219 днів, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 1 482 грн. (38 000 грн. * 6,5 % * 219/365 = 1 482 грн.). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання не вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір трьох відсотків річних від простроченої суми, з урахуванням того, що кількість днів прострочки позики становить 140 днів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 437 грн. 26 коп. (38 000 грн. * 3 % * 140/365 = 437 грн. 26 коп.). Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 39 919 грн. 26 коп. (38 000 грн. + 1 482 грн. + 437 грн. 26 коп. = 39 919 грн. 26 коп.). Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 400 грн. (а.с. 3а), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 399 грн. 19 коп., у задоволенні інших вимог стосовно стягнення відповідача судового збору позивачу слід відмовити. Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] складає 40 318 грн. 45 коп. (39 919 грн. 26 коп. + 399 грн. 19 коп. = 40 318 грн. 45 коп.) На підставі викладеного,

Outcome: approved