Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] 15 липня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, стягнення суми грошових коштів і зобовязання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що [PERSON] є клієнтом «ПриватБанку», отримував кредит, має карту цього банку і користується нею; в листопаді 2014 року позивач через мережу інтернет вирішив придбати для своєї дружини шубу, знайшов продавця [PERSON] домовився з ним і 18 листопада 2014 року зі своєї картки перерахував на рахунок вказаної особи грошові кошти в сумі 7000 грн. в рахунок оплати вартості шуби, але потім передумав, не захотів придбавати вказану шубу і звернувся до відповідача з питання блокування його коштів на його картці, вважаючи вказане перерахування коштів в сумі 7000 грн. помилковим. Банк відмовив йому в цьому, позивач звернувся до міліції, була порушена кримінальна справа, яка згодом була закрита і він погодився з цією постановою. Банк також кошти не повернув, була службова перевірка банку і незаконність перерахування коштів позивача не підтвердилася в банку; але позивач з таким висновком і стягненням не згоден і вважає вказане спірним, вважає вказане списання коштів з його картки для перерахування коштів [PERSON] неправомірним і в квітні 2015 року позивач звернувся з письмовою заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про перевірку обставин незаконного, на його думку, списання і переведення коштів з його картки. Після перевірки працівники банку повідомили, що ці списання коштів були правомірними і вини банку чи його працівників в цьому немає. Позивач вважає вказані кошти своїми і наполягає на тому, що їх у нього перераховано і знято з картки незаконно, а отже повертати їх банк повинен. На звернення позивача до відповідача з питанням надання повної інформації про причини такого і вирішення витання про повернення коштів фактично отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Позивач вважається, на думку банку, не належним виконувачем кредитних договорів. Кошти зняті, а відсотки банком нараховуються. Позивач звернувся і до правоохоронних органів з питанням незаконності зняття з його картки вказаної суми і її повернення, але як йому відмовив в цьому банк, так і міліція відмовила у встановленні винної особи, а служба безпеки банку взагалі вказала, що ці кошти він сам перерахував і помилки немає. Вважає вказані дії банку протиправними в частині неправильного зняття коштів з його картки і не блокування рахунку за його вимогою та просив визнати неправомірною відмову банку в поверненні йому його вказаних коштів, повернути вказані кошти позивачу в сумі 7000 грн. і зобовязати банк скасувати нарахування відсотків за користування кредитними коштами по його картковому рахунку, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що у позивача є кредит банку, відкрито рахунок і видано картку, позивачу надано кредитний ліміт коштів та встановлено відсотки за користування кредитом, позивач дійсно звертався до них з заявою про начебто незаконне перерахування коштів з його картки, але вони перевірку провели, відповідь надали, розяснили подальші дії позивача, запропонували вихід з вказаного становища, але позивач цим не скористався. Проти звільнення позивача від сплати кредиту та відсотків по ньому, визнання їх дій незаконними, зобовязання вчинити вказані позивачем дії заперечують, оскільки вказаного (протиправності) не було і належними доказами позивачем не доведено. Була ретельна перевірка звернення позивача, все зясували і надали детальну відповідь, в порушенні кримінальної справи відносно працівників банку і інш. правоохоронними органами відмовлено, вина їх не встановлена. На звернення позивача, в тому числі і письмові, вони відповідали по суті в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є клієнтом «ПриватБанку», отримував кредит, має карту цього банку і користується нею; кінцевий термін повернення цього кредиту відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається і з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. В листопаді 2014 року позивач через мережу інтернет вирішив придбати для своєї дружини шубу, знайшов продавця [PERSON] домовився з ним і 18 листопада 2014 року зі своєї картки перерахував на рахунок вказаної особи грошові кошти в сумі 7000 грн. в рахунок оплати вартості шуби, але потім передумав, не захотів придбавати вказану шубу і звернувся до відповідача з питання блокування його коштів на його картці, вважаючи вказане перерахування коштів в сумі 7000 грн. помилковим. Банк відмовив йому в цьому, позивач звернувся до міліції, була порушена кримінальна справа, яка згодом була закрита і він погодився з цією постановою. Банк також кошти не повернув, була службова перевірка банку і незаконність перерахування коштів позивача не підтвердилася в банку; але позивач з таким висновком і стягненням не згоден і вважає вказане спірним, вважає вказане списання коштів з його картки для перерахування коштів [PERSON] неправомірним і в квітні 2015 року позивач звернувся з письмовою заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про перевірку обставин незаконного, на його думку, списання і переведення коштів з його картки. Після перевірки працівники банку повідомили, що ці списання коштів були правомірними і вини банку чи його працівників в цьому немає. Позивач вважає вказані кошти своїми і наполягає на тому, що їх у нього знято з картки незаконно, а отже повертати їх банк повинен. На звернення позивача до відповідача з питанням надання повної інформації про причини такого і вирішення витання про повернення коштів фактично отримано відмову. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору позивач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Позивач вважається, на думку банку, не належним виконувачем кредитних договорів. Кошти зняті, а відсотки банком нараховуються. Позивач звернувся і до правоохоронних органів з питанням незаконності зняття з його картки вказаної суми і її повернення, але як йому відмовив в цьому банк, так і міліція відмовила у встановленні винної особи, а служба безпеки банку взагалі вказала, що ці кошти він сам перерахував і помилки немає. Вважає вказані дії банку протиправними в частині неправильного зняття коштів з його картки і не блокування рахунку за його вимогою. Виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положення ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» передбачають вимоги до звернення адресованого громадянином органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань, а саме, вимогу направлення письмового звернення поштою чи через уповноважену ним особу. Вимоги до письмових доказів встановлені ст. 64 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. В той час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та\\або третіх осіб. Згідно п. 3.2.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (договірне списання). Пунктом 3.3.5 умов надання споживчого кредиту фізичним передбачено право банку списувати кошти з поточних рахунків позичальника згідно п. 3.2.5 цих умов, при настанні строків платежів, передбачених цими умовами та заявою, у межах належних до сплати банку сум. Заява про надання кредиту підписана позивачкою особисто, в ній зазначено, що вона ознайомлена та згодна з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами, та всі ці документи складають між нею та банком кредитно-заставний договір. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. Можливість договірного списання банком передбачена також пунктом 6.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою № 22 НБУ від 21 січня 2004 року, а саме: якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про розрахунково - касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг. Згідно з п. 4.6 умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку списання грошових коштів із своїх рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строку платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів по іншим договорам клієнта в розмірі, встановленому цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк провадить списання коштів у грошові одиниці України з рахунку клієнта в розмірі еквівалентному сумі заборгованості по договору. Пунктом 5.2 правил користування платіжною картою передбачено право банку погашати кредит шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Згідно пункту 5.6. цих правил держатель поручає банку списувати з будь якого рахунку держателя, відкритого в банку, гроші для часткового або повного погашення боргових зобовязань. Пунктом 2.1.12.8. умов та правил встановлено - держатель доручає банку списувати з будь-якого рахунку держателя, відкритого в банку, зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі мінімального обов'язкового платежу, якщо мінімальний обов'язковий платіж вказаний в заяві клієнта і в пам'ятці клієнта, а також списання помилково перерахованих сум, за якими держатель не є належним одержувачем. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» розміщено «Умови та правила здійснення банківських послуг», цей документ є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Позивачем при отриманні кредиту підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначена анкета містить наступне (російською): «Я согласен с тем, что данное заявление вместе с памяткой клиента, Условиями и правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляют между мною и банком Договор о предоставлении банковских услуг. Я ознакомился и согласен с Условиями и правилами. Я обязуюсь исполнять требования Условий и правил предоставления банковских услуг, а также регулярно ознакамливаться с их изменениями на сайте ПриватБанка. Анкетою-заявою позивач уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір приєднання про відкриття банківського рахунку та випуск картки. Відповідно до п. п. 6.1., 6.2. постанови № 223 Правління НБУ від 30 квітня 2010 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Відповідно до п. 6.4. постанови НБУ № 223 користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Згідно з п. 1.1.5.29. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в банк та блокування Карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою, а в разі підключення до послуги «Екстрені гроші» також протягом часу блокування платіжної карти. Відповідно до Умов та Правил користування платіжною карткою відповідальність за операції по картках, що проведені в мережі Інтернет, покладається на позивача. Таким чином, приписами постанови НБУ № 223, Умовами та Правилами, визначено, що відповідальність за здійснення всіх операцій за карткою несе позивач до моменту письмової заяви про блокування коштів та/або постановки картки в СТОП-ЛІСТ. Крім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, до яких приєднався позивач, підписавши Анкету-Заяву, встановлено наступне: 1.1.2.1.21. Негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). 1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS повідомленні ПіН коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват-24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. 1.1.5.13. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. 1.1.5.14. Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. 1.1.5.29. Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою. 2.1.1.7.4. Держатель карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою. 2.1.8.9.3. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація, що передається по відкритих каналах зв'язку, в тому числі за допомогою SMS-запитів, стане відомою третім особам в результаті прослуховування або перехоплення каналу зв'язку, а також у разі несумлінного виконання користувачем умов зберігання та використання вашої карти, мобільного телефону, sim-карти зв'язку (sim-карта - ідентифікаційний модуль користувача, застосовуваний у мобільному зв'язку, складовий елемент мобільного телефону стандарту GSM, sim-карта містить інформацію про номер мобільного телефону користувача, зареєстрованому у оператора стільникового зв'язку). На підставі звернення позивача до банку Службою Безпеки була проведена перевірка, згідно якою встановлено, що операція від 18 листопада 2014 року об 11.19 годині по перерахуванню коштів в сумі 7000 грн. з карткового рахунку № 5168742325756900 на картковий рахунок № 5168755316819156 клієнта [PERSON], проведена позивачем добровільно, самостійно, тобто платіж здійснювався з наявністю картки з власної волі позивача. Не санкційного здійснення операції в цьому випадку не було, помилки також не було. Позивач звертався до органів внутрішніх справ з питанням порушення справи стосовно неправомірних і злочинних дій по вказаному перерахуванню коштів, кримінальне провадження було порушене, проведена ретельна перевірка і досудове розслідування та постановою Першотравенського міського відділу внутрішніх справ Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року провадження в справі закрито за відсутністю складу злочину. Позивач погодився з цією постановою і не оскаржував її, вона набрала законної сили і встановлені в ній обставини є доведеними.. Крім того, позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що гроші в нього були викрадені. Таким доказом може бути вирок суду у кримінальній справі. Ці документи складені працівниками банку на підставі інформації і пояснень самого позивача й в них міститься припущення про те, що кошти з рахунку позивача незаконно, помилково перераховані, але вказану помилку він зробив сам, а не інша не встановлена винна особа. Встановити або спростувати твердження про незаконність перерахування коштів, крадіжку, злочинну помилку чи інш. мають правоохоронні органи, які відповідно до положень Кримінально-процесуального кодексу України наділені такими повноваженнями. Якщо щодо позивача вчинено злочин, то і відшкодовувати шкоду, що завдана таким злочином має винна особа, а не банк, який діяв в межах окреслених йому Цивільним кодексом України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та договором, який укладений з позивачем. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. До сьогодні вирок суду відсутній. Відповідно до положень статті 1074 ЦК України «Обмеження права розпорядження рахунком» обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до положень частини 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 59 Цивільного процесуального кодексу України встановлена вимога щодо допустимості доказів, на які посилаються сторони. Положеннями частини 2 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З приводу цього Пленум Верховного суду України в п. 28 постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 розяснив, що «…якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті\~185\~ЦПК\~просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття\~60\~ЦПК\~) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті\~10\~ЦПК\~сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо)…». Крім того, в п. п. 23, 27 постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне:«…розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів…», «…виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК…». У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 213 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. За ст. 632 ЦК України ціна договору встановлюється за домовленістю сторін, тобто вільною. Частиною 1\~ст. 1068 ЦК України\~передбачено, що банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати (ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу (ст. 79 ЦПК). Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, стягнення суми грошових коштів і зобовязання вчинити певні дії відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання дій неправомірними, стягнення суми грошових коштів і зобовязання вчинити певні дії в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed