Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] (далі Відповідач) про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2003 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які на даний час є неповнолітніми, - донька [PERSON], [INFO]; та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з Відповідачем не склалося у звязку із різними поглядами на життя. Протягом тривалого часу сторони не проживають разом. Подальше спільне життя та збереження шлюбу, - неможливе, а тому просить розірвати шлюб, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, повторно не зявився, причин неявки не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про одруження серії 1-ИД №084820, виданим 08 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, 08 листопада 2003 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Голяс». Від шлюбу сторіни мають двох спільних дітей, які на даний час є неповнолітніми: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ИД №151335, видане 12 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ИД №165376, видане 07 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач, як і Відповідач, враховуючи його неявки до суду, не мають бажання зберегти сімю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, при поданні позовної заяви вказала, що не бажає відновити дошлюбне прізвище «Наставна». Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved