overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області (далі відповідач) про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих же умовах. В обґрунтування позову зазначалося, що 21 грудня 2007 року між позивачем, як орендарем, та Чорнобаївською РДА, як орендодавцем, укладено договір оренди земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,90 га строком на 10 років, а саме до 31 грудня 2017 року, який 19 січня 2009 року зареєстровано у Чорнобаївському РВ Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Вказана земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту, а тому в силу вимог чинного законодавства віднесена до земель державної власності, розпоряджається якою на сьогодні відповідач. З моменту закінчення строку дії договору оренди землі і до теперішнього часу позивач продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою, вчасно та у повному обсязі сплачує орендну плату. Протягом одного місяця після закінчення договору оренди землі позивач, як орендар, не отримував від орендодавця листа-повідомлення про заперечення у його поновленні, у зв`язку з чим в силу вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. За таких обставин позивач звернувся до відповідача з клопотанням про продовження строку дії договору оренди землі, додавши проект додаткової угоди, однак отримав відмову. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати укладеною між ним та відповідачем додаткову угоду наступного змісту: ДОДАТКОВА УГОДА до договору оренди землі від 21 грудня 2007 року, зареєстрованого у Чорнобаївському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.01.2009 р. за № 040979700027 м. Черкаси \~ \~ \~ \~________ Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ЄДРПОУ 39765890) далі по тексту «Орендодавець», в особі начальника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Залоги Ольги Володимирівни, з однієї сторони, та [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) далі по тексту «Орендар», з другої сторони,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 жовтня 1988 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З жовтня 2017 року шлюбні відносини припинено, з цього часу сторони проживають окремо. Причиною припинення шлюбних відносин позивач зазначив подружню зраду зі сторони відповідача. Зберегти сім'ю позивач не бажає, на примирення не погоджується, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. У звязку з цим позивач просив розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на розірванні шлюбу з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, проте просила його відстрочити з метою забезпечення участі у судовому засіданні сина сторін. При цьому відповідач викладені у позовній заяві обставини щодо подружньої зради категорично заперечила та наголосила, що вони не відповідають дійсності та є наклепом, у зв'язку з чим вона має намір звертатися до суду з позовом про захист своєї честі. Стверджувала, що навпаки позивач їй постійно зраджував. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 26 жовтня 1988 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Чорнобаївським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Черкаської області, актовий запис № 66, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 26 жовтня 1988 року серії І-СР № 475250 (а.с. 5) та штампом у паспорті позивача, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу у судовому засіданні не надано та судом не встановлено. При цьому сторони не бажають поновлювати сімейні стосунки, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 лютого 2017 року сторони уклали шлюб. У цьому шлюбі вони спільних дітей не мають. Спільне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, примирення неможливе. У зв`язку з цим позивач просив суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 19). Від відповідача також надійшла заява, відповідно до змісту якої остання позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 25). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 27 лютого 2017 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Лящівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, актовий запис № 01, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 27 лютого 2017 року серії [NUMBER] (а.с. 4). Зі змісту позову вбачається, що сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому сторони не бажають поновлювати сімейні стосунки, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому, беручи до уваги визнання відповідачем позову, шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 2 жовтня 2004 року сторони уклали шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2017 року. Позивач не знаходить порозуміння з відповдачем, сімейні відносини зруйнувалися, почуття любові сплинуло. Шлюбні відносини стали лише формальними. Спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Подальша наявність юридичного факту існування шлюбу суперечить інтересам позивача. Після розриву відносин між сторонами не існує неврегульованих питань майнового характеру, досягнуто згоди про утримання дітей, які будуть проживати з відповідачем. Збереження сім'ї неможливе, а тому надавати строк на примирення недоцільно. У звязку з цим позивач просив суд розірвати шлюб. Позивач надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач надіслала до суду заперечення на позовну заяву, в яких просила зупинити провадження у справі та надати строк на примирення тривалістю 6 місяців. Зазначала, що збереження сім'ї цілком можливе, питання про розірвання шлюбу ніколи між сторонами не обговорювалося, як і питання про сплату аліментів та поділ майна подружжя. Вважала, що позивач подав позов про розірвання шлюбу, перебуваючи у тяжкому психічному та психологічному стані, під впливом важкого для організму медикаментозного лікування. Стверджувала, що рішення пожити окремо прийнято позивачем одноосібно у зв'язку з його тяжким самопочуттям і проблемами зі здоров'ям. Після переїзду позивача у відповідача значно погіршилося матеріальне становище, оскільки вона залишилася проживати з дітьми в орендованій квартирі, а позивач перестав надавати матеріальну допомогу, що у свою чергу призвело до значного скорочення витрат в першу чергу на дітей. На думку відповідача, позивач намагається розірвати шлюб,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову зазначалося, що 22 лютого 1999 року сталась дорожньо-транспортна пригода на трасі Кіровоград - Кривий Ріг в районі с. Гурівка за участю автомобіля марки «Nissan» (д.н.з. [NUMBER]), під керуванням водія [PERSON], пасажиром якого був позивач, автомобіля марки «Peugeot Partner» (д.н.з. [NUMBER]), під керуванням водія [PERSON], що належав ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (відповідач). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, у зв'язку з чим переніс кілька операцій. Висновками МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу була встановлена II група інвалідності, від 20 вересня 2000 року - підтверджено II групу інвалідності, від 1 вересня 2006 року - встановлено III групу інвалідності, а з 01 серпня 2013 року - встановлено II групу інвалідності безтерміново. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 1 червня 2000 року встановлено вину підприємства в каліцтві позивача. Послідуючими рішеннями того ж суду ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача грошові суми щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 18 серпня по 1 вересня 2000 року, з 1 вересня 2000 року по 1 серпня 2003 року. На підставі висновку Обласного КЗ «Бюро судово-медичної експертизи» (м. Дніпропетровськ) від 17 вересня 2009 року № 127, яким позивачу було встановлено стійку втрату профпрацездатності у розмірі 30%, ухвалено рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 8 липня 2010 року, яким стягнуто з відповідача по 1073,90 гривень щомісячно з 1 лютого 2010 року в рахунок відшкодування втраченого заробітку. Висновком судово-медичної експертизи від 6 серпня 2014 року за № 33-к встановлено 60% втрати професійної працездатності та визначено потребу в санаторному лікуванні. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 вересня 2014 року відкореговано розмір щомісячних виплат з урахуванням збільшення відсотку втрати профпрацездатності з 30% до 60% та стягнуто з відповідача по 3011,34 гривень щомісячно з 1 серпня 2014 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), ПАТ «Дельта Банк» (далі відповідач-2), тертя особа ПАТ «Укрсиббанк» про визнання права спільної часткової власності на ? квартири та визнання договору іпотеки недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.08.1984р.по 25.06.1998р. Зазначає, що квартири № [ADDRESS], [NUMBER] та [NUMBER] у будинку [ADDRESS] були придбані відповідачкою відповідно 11, 15 та 16 березня 1994 року під час перебування у шлюбі та є спільним сумісним майном. У 2002 році вказані три квартири були об'єднанні в одну п'ятикімнатну квартиру № [ADDRESS], загальною площею 155,6 кв.м, про що на ім'я відповідача було видане відповідне свідоцтво на право власності на квартиру. Про факт передачі майна в іпотеку позивач випадково дізнався від представників державної виконавчої служби при здійсненні ними виконавчих дій щодо квартири [ADDRESS]. Позивач стверджує, що згоди на передачу майна в іпотеку не надавав. Відповідач, відмовляється добровільно здійснити поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності відмовляється оскільки на нього накладено заборону на підставі договору іпотеки, у зв'язку з цим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Представник відповідача ПАТ«Дельта-Банк» в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, надала письмові заперечення, просила у позові відмовити. Представник3-ї особи ПАТ«УкрСиббанк» проти позову. Дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді матеріалів справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Аспарк» (далі відповідач-2), третя особа Шевченківський районний суд м. Києва про визнання та спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення солідарно моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2014р. відповідачами до Шевченківського районного суду м. Києва у справу № 761/30035/14 було подано письмові заперечення № 23 від 24.11.2014р. на позовну заяву в яких поширено недостовірну інформацію. Позивач зазначає, що поширена інформація є недостовірною, не відповідає дійсності та є такою що принижує честь, гідність , ділову репутацію позивача, наносить йому моральну шкоду. Розмір моральної шкоди за приниження честі гідності, ділової репутації позивача оцінюється в розмірі 4500грн. який має бути стягнутий з автора недостовірної інформації [PERSON] та поширювача недостовірної інформації ТОВ «Аспарк» у рівних частках по 2250грн. з кожного. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмові заперечення на позовну заяву. Представник третьої особи у судове не з'явився, подав заяву у якій просив суд розглядати справу за його відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2014р. директор ТОВ «Аспарк» [PERSON],

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся з даним позовом, вказавши, що 25 липня 2012 року померла [PERSON]. При зверненні Позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом йому було розяснено, що він пропустив строк, встановлений законом для прийняття спадщини, рекомендовано звернутися до суду. Вважає, що строк подачі заяви про прийняття спадщини пропустив з поважних причин, а тому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. Представник Відповідача Токівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в суд не зявився, однак подав заяву, згідно якої просить розглянути справу у їх відсутності, проти позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, згідно яких останні просять позов задовольнити, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД №141406, виданого 26 липня 2012 року Токівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, 25 липня 2012 року померла [PERSON]. 18 липня 2012 року за реєстровим №78 секретарем виконкому Токівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області посвідчено заповіт [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], ІПН [NUMBER], та жительки с. Токи Підволочиського району, відповідно до якого остання, на випадок своєї смерті зробила наступне заповітне розпорядження: земельну ділянку розміром 1,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Токівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області заповіла в користь [PERSON], [INFO]. Заповіт станом на день смерті заповідача не змінено і не скасовано. Таким чином Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Відповідно до розяснення приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 27 березня 2017 року №28/02-14, Позивачу повідомлено, що вчинення нотаріальної дії - видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом неможливе у звязку з пропуском встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини, рекомендовано звернутися до суду. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пропуск Позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини суд вважає з поважних причин, а тому є підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся з позовом, вказавши, що 24 вересня 2013 року померла [PERSON]. При звернені із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори Позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що строк подачі заяви про прийняття спадщини пропустив з поважних причин, так як з 2013 року по липень 2016 року перебував за межами України, а саме в Російській Федерації, у своїх родичів, а тому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, письмові пояснення подав аналогічні з позовною заявою. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в суд не зявився, однак подав заяву, згідно якої просить розглянути справу у відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, враховуючи письмові пояснення Позивача та заяву представника Відповідача, що просять позов задовольнити, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД №158180, виданого 26 вересня 2013 року виконавчим комітетом Гнилицької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, 24 вересня 2013 року померла [PERSON]. 18 березня 2008 року за реєстровим №123 секретарем Гнилицької сільської ради Підволочиського району посвідчено заповіт [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], уродженки та жительки с. Гнилиці Підволочиського району Тернопільської області, відповідно до якого остання на випадок своєї смерті зробила наступне заповітне розпорядження: належне їй право приватної власності на земельну ділянку площею 2,80 га, яка розташована на території Гнилицької сільської ради Підволочиського району заповіла в користь [PERSON]. Заповіт на день смерті заповідача не відмінено та не скасовано. Таким чином Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Відповідно до постанови, винесеної державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори Тернопільської області №770/02-31 від 23 серпня 2016 року, Позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з пропуском встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пропуск Позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини суд вважає з поважних причин, оскільки Позивач перебував за межами території України, у Російській Федерації, а тому є підстави для призначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

Outcome: approved