Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідача) на його користь борг за борговою розпискою у розмірі 5500 доларів США, 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 106 доларів США. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23 березня 2019 року він надав відповідачу позику - грошові кошти в розмірі 5500 доларів США, на строк 3 місяці, до 22 червня 2019 року. Відповідачем власноруч складена та підписана розписка від 23.03.2019, згідно з якою він зобов`язався повернути кошти до 22 червня 2019 року. Однак у вказаний термін відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав - кошти не повернув. У зв`язку з чим він 25.10.2019 року направив на адресу відповідача вимогу про повернення коштів за договором розписки, яка була ним отримана 28.10.2019 року, проте проігнорована. Тому змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, відзив на позову заяву не подав, заяв та клопотань від нього не надходило. Ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження, якою визначено строк подачі відзиву на позовну заяву та копію позовної заяви з додатками відповідачу було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання. До суду повернулися конверти з поштовою відміткою «адресат відсутній». Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13 ) і є обов`язковою для застосування судами України. 23 березня 2019 року [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 5500 доларів США, на строк до 22 червня 2019 року. Відповідачем власноруч складена та підписана розписка від 23.03.2019, згідно з якою він зобов`язався повернути кошти до 22 червня 2019 року (а.с. 4). Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 28.10.2019 відповідачем отримана письмова претензійна вимога позивача про повернення суми позики до 01.12.2019 (а.с. 5). Позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 5500 доларів США, 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 106 доларів США. Суд приймає розрахунок представника позивача щодо розрахунку 3% річних від простроченої суми заборгованості. Відповідно до\~правової позиції\~Великої Палати\~Верховного суду\~у справі\~№ 373/2054/16-ц\~від 16\~січня 2019\~року,\~гривня як\~національна валюта\~є єдиним\~законним платіжним\~засобом на\~території України.\~Сторони,\~якими можуть\~бути як\~резиденти,\~так і\~нерезиденти -\~фізичні особи,\~які перебувають\~на території\~України,\~у разі\~укладення цивільно-правових\~угод,\~які виконуються\~на території\~України,\~можуть визначити\~в грошовому\~зобов`язанні\~грошовий еквівалент\~в іноземній\~валюті.\~Відсутня заборона\~на укладення\~цивільних правочинів,\~предметом яких\~є іноземна\~валюта,\~крім використання\~іноземної валюти\~на території\~України як\~засобу платежу\~або як\~застави,\~за винятком\~оплати в\~іноземній валюті\~за товари,\~роботи,\~послуги,\~а також\~оплати праці,\~на тимчасово\~окупованій території\~України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має\~право ухвалити\~рішення про\~стягнення грошової\~суми в\~іноземній валюті,\~при цьому\~з огляду\~на положення\~частини першої\~статті 1046\~ЦК України,\~а також\~частини першої\~статті 1049\~ЦК України належним виконанням, зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг на вимогу позивача не повернув, а тому він підлягає стягненню у примусовому порядку. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1374, 03 грн. (а.с. 3).

Outcome: approved