Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] 21 серпня 2020 року звернувся до суду із позовом до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, та просить поновити йому строк на відчуження належної йому на праві власності земельної ділянки площею 2,5001 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Старокульнянської сільської ради Подільського району Одеської області, який встановити у 1 (один) рік з моменту набрання рішенням законної сили. Свою вимогу мотивував тим, що 15 листопада 2005 році позивач став власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,5001 га на території Старокульнянської сільської ради Котовського району Одеської області. Земельний та майновий сертифікати він успадкував після батька [PERSON] . Після отримання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, позивач як іноземний громадянин, неодноразово приймав заходи до відчуження вказаної землі. В 2005-2006 роках звертався до приватного районного нотаріуса з приводу продажі земельної ділянки та кожний раз отримував відмову у посвідченні договору купівлі-продажу у зв`язку з мораторієм на відчуження земель сільськогосподарського призначення. В 2007 році покупець земельної ділянки у позивача, [PERSON] звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до нього про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та майнового сертифікату дійсним та право власності його на вказане майно. 05 грудня 2007 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області по справі №2-2813 за позивачем було визнано право власності на майновий сертифікат, у визнанні договору купівлі - продажу земельної ділянки позивачу було відмовлено на підставі ЗК України та Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» №107-УІ від 28.12.2007 року, яким передбачено відчуження земельних ділянок з 01.01.2008 року лише за умови набрання чинності законів України про державний земельний кадастр та про ринок землі. Вказав, що весь період часу з вказаного рішення суду постійно цікавився про відкриття ринку землі в Україні з метою реалізації свого права на відчуження землі. В Україні з 2008 року не був, та як постійно проживає в Республіці Молдова та працює в сусідніх державах. Вважає, що був позбавлений можливості реалізувати своє право на відчуження належної йому земельної ділянки та пропустив строк для відчуження земельної ділянки з поважних причин та просить поновити йому строк на відчуження належної йому на праві власності земельної ділянки. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. Представник Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився, проте надав заяву про те, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за відсутності представника. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] 15 листопада 2005 року отримав державний акт ІІІ-ОД №033385, на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,5001 га на території Старокульнянської сільської ради Котовського району Одеської області, виданий на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 12.04.2004 року № 136/04, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3574 № 00031. 05 грудня 2007 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області по справі №2-2813/2008 у визнанні договору купівлі - продажу земельної ділянки, площею 2.5001 га, розташованої на території Старокульнянської сільської ради Котовського району Одеської області, укладеного 17 січня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було відмовлено на підставі ЗК України та Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» №107-УІ від 28.12.2007 року, яким передбачено відчуження земельних ділянок з 01.01.2008 року лише за умови набрання чинності законів України про державний земельний кадастр та про ринок землі. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вищевказана земельна ділянка з кадастровим номером 5122986900:01:002:0482 належить на праві приватної власності позивачу, тобто [PERSON] . Позивач є громадянином Республіки Молдова, що підтверджується паспортом № [NUMBER] . Позивач має на меті відчужити земельну ділянку. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.1 ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. За змістом ст.ст. 41,64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч.1 ст.3 Земельного кодексу України відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною 5 ст.22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Також ч.2 ст.81 цього Кодексу іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Водночас ч.4 ст.81 Земельного кодексу України, встановлено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Разом з тим слід зазначити, що статтею 145цього Кодексу встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до ч.1,2 ст.145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність,ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. З наведеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише тільки громадянину України. Відповідно до норм ст.127 ЦПК України, суд наділено повноваженнями щодо поновлення чи продовження строків, встановлених законом, за умови визнання причин його пропуску поважними. Таким чином, після отримання у власність земельної ділянки, так як позивач є громадянином іноземної держави, він мав б протягом року відчужити належну йому земельну ділянку громадянину України. На даний час позивач має намір добровільно відчужити належну йому земельну ділянку, але ним пропущено встановлений законом однорічний строк на відчуження. Відповідно до пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, до 1 січня 2024 року забороняється купівля-продаж або відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб земельних ділянок, які перебувають у приватній власності і віднесені до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім переходу до банків права власності на земельні ділянки як предмет застави, передачі земельних ділянок у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та відчуження земельних ділянок для суспільних потреб. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), встановленої цим підпунктом, у частині їх купівлі-продажу та відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на користь юридичних осіб на майбутнє (у тому числі укладення попередніх договорів), є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Відповідно до п.е ст.140 ЗК України, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений однорічний строк, є підставою примусового припинення права власності. У відповідності до норм ч.2 ст.145 ЗК України, у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Таким чином, враховуючи, що у відповідності ст. 145 ЗК України, право власності на земельну ділянку не може бути припинене у випадку, коли особою набуто таку земельну ділянку у спадщину, примусове відчуження даної земельної ділянки за рішенням суду не було, тому позивач може лише самовільно відчужити земельну ділянку, оскільки право власності на майно громадян є непорушним і особа на власний розсуд може розпоряджатись своїм майном, а оскільки позивач є іноземним громадянином, який в терміни, визначені чинним законодавством не зміг відчужити належну йому земельну ділянку, беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, так як продовження строку для відчуження землі не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 41,64 Конституції України, ст.ст. 81,145,152 Земельного Кодексу України, ч.1 ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,

Outcome: approved