Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 16.08.2018 №0112, укладений з ТОВ ««Авто-Ритм» (далі відповідач), та стягнути з відповідача на свою користь 40 000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на приписи статей 215 та 635 ЦК України, а також ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та зазначає, що спірний попередній договір порушує умови ст.635 ЦК України, ним встановлений обовязок позивача, як умова виконання договору відповідачем, сплатити грошові кошти в розмірі 40 000 грн. при укладенні договору, при цьому відповідач залишив за собою право виконати договір у строк з 17.08.2018 по 31.12.2019. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються з оплати правової допомоги при пред'явленні позову у розмірі 1 000 грн., та судові витрати, які він очікує понести у зв'язку із розглядом справи, - оплата участі адвоката в судовому розгляді в розмірі 800 грн. за одне судове засідання. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, до заяви додав акт виконаних робіт від 27.11.2018 №07-ц/п-18 на підтвердження понесення судових витрат. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, а саме, шляхом направлення за зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи судової повістки разом із копіями відповідних документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідні поштові повідомлення повернуті на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач в судове засідання не зявився, відзив на позов не надав. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України у справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 16.08.2018 між позивачем та відповідачем в особі директора [PERSON] укладений Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0112 (далі Договір) (а.с.3-5). Відповідно до п.1.1 Договору сторони зобовязуються у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу - Основний договір на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі. Транспортний засіб, який продавець зобовязується придбати у третіх осіб для його відчуження покупцеві за Основним договором, та який являтиметься предметом Основного договору, має наступні ідентифікаційні ознаки: марка Chevrolet; модель Niva; рік випуску 2014; інші характеристики 1.7/80 л.с /механіка /4x4/ газ/ бензин/ LЕ/ сріблястий/ 985 км (п.1.2 Договору). Згідно з абз.1 п.1.5 Договору сторони зобовязуються укласти Основний договір 17.08.2018 за умови повного виконання п. 2.1 цього Попереднього договору. За абз.2 п.1.5 Договору, якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 (пятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили 31.12.2019. За п.2.1 Договору на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення Основного договору в момент укладення цього Попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 40\~000 грн., а продавець своїм підписом під цим Попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Договір підписаний обома сторонами (а.с.5), що разом із квитанцією №17282932 від 16.08.2018 підтверджує факт перерахування позивачем на рахунок відповідача згідно з Договором від 16.08.2018 грошової суми в розмірі 40\~000 грн. (а.с.7). 20.08.2018 позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення на його картку (із зазначенням її номеру) коштів в розмірі 41 150 грн. (а.с.8). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно д ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Приписами ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором; сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства; зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію його укладення. Приписами ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Одночасно ч.2 ст.627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Приписами ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Законодавець визначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: - встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, тощо (ч.3 ст.18) та зазначає одночасно, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч.4 ст.18). Відповідно до ч.5 та ч.6 ст.18 згаданого Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним; у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. За приписами ч.6 ст.19 згаданого Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. В п.7 постанову Пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 №5 судам розяснено, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Спірним Договором визначено, що укладення Основного договору 17.08.2018 обумовлено внесенням позивачем коштів в розмірі 40\~000 грн.; одночасно іншим положенням Договору укладення Основного договору обумовлено придбанням відповідачем транспортного засобу у третіх осіб із визначенням іншої кінцевої дати укладення Основного договору «31 грудня 2019 р». При цьому в Договорі не визначено жодної підстави для зміни або розірвання договору. Суд знаходить такі положення спірного Договору несправедливими, такими, що є невизначеними та порушують принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача позивача. Отже, положення спірного Договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачі», а відтак ч.1 ст.203 ЦК України, а тому Договір підлягає визнанню недійсним. За приписами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки матеріалами справи підтверджений факт сплати позивачем на користь відповідача 40\~000 грн. на виконання спірного Договору, відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки за подання даного позову позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 1536,80 грн. (768,40 грн. за вимогу немайнового характеру + 768,40 грн. за вимогу майнового характеру) підлягає стягненню з відповідача на користь держави (ст.141 ЦПК України). Крім того, відповідно до ст.137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним на користь адвоката сума витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт від 27.11.2018 №07-ц/п-18, укладеним між позивачем та адвокатом [PERSON] Заявлені судові витрати в розмірі 800 грн. з оплати участі адвоката в судовому засіданні стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають, адже, по-перше, адвокат не приймав участі в судовому засіданні з розгляду даної справи, по-друге, позивачем не надано доказів на підтвердження їх сплати адвокату.

Outcome: approved