Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] 23 травня 2018 року звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Під час проведення бойових дій і антитерористичної операції в місці розташування відповідача, вона знаходячись у відпусці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку в м. Кремінна Луганської області, звернулася до відповідача із заявою про її звільнення і 21 березня 2017 року її звільнили за власним бажанням. При працевлаштуванні в Кремінський інтернат, їй в усній формі повідомили, що звільнення з установи відповідача не визнається достовірним доказом, тому просить задовольнити її позовні вимоги шляхом визнання припиненими трудових відносин. У судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримала. Відповідач знаходиться на тимчасово не підконтрольній Українській влади території, представника якого повідомлено про час та місце судового засідання шляхом розміщення відповідних відомостей на сайті судової влади, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутністю. Вислухавши позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ст. 5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.38). Згідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р на виконання абзацу третього пункту 5 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно з додатком зазначеного переліку, м. Слов'яносербськ Луганської області відноситься до населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Згідно до постанови ВРУ від17 березня №251 - У111 «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» та постанови ВРУ від 17 березня 2015 року № 254 - V111 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», м. Слов'яносербськ визнано тимчасово окупованою територією, а відповідно до ч.ч.2,3 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної операції на сході України, у тому числі на території Луганської області. Докази, які надано суду, свідчать про наступне. Відповідно до копії трудової книжки (а.с.7-8), копії наказу від 21 травня 2014 року (а.с.9), листка непрацездатності (а.с10), витягу з Міністерства юстиції України (а.с.11-12), копії заяви від 21 березня 2017 року (а.с.13), копії наказу від 21 березня 2017 року (а.с.14) позивач працювала у відповідача старшою медичною сестрою. З 21 березня 2014 року по 20 березня 2017 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною. 21 березня 2017 року вона склала заяву про звільнення за власним бажанням і наказом у той же день [PERSON] була звільнена за цією підставою. Відповідача зареєстровано на тимчасово непідконтрольній Українській влади території. Невизначеність для позивача підстави звільнення її з роботи унеможливлює реалізацію нею відповідних соціальних та трудових прав. [PERSON] не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити факт припинення трудових відносин, тому її вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved