Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Акінчіна Ірина Григорівна, звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 198520,21 грн, з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 червня 2020 року по день ухвалення рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] з 26 листопада 2014 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». Згідно до наказу № 176/к від 23 червня 2020 року останнього було звільнено з посади помічника начальника дільниці на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, однак у день звільнення остаточного розрахунку проведено не було. За період роботи на підприємстві відповідача утворилась заборгованість по заробітній платі, а саме за листопад 2019 року - 35864,97 грн, грудень 2019 року - 27040,76 грн, січень 2020 року - 28217,40 грн, лютий 2020 року - 9887,38 грн, березень 2020 року - 18531,08 грн, квітень 2020 року - 31998,84 грн. Уточнив позовні вимоги, представник позивача просила суд стягнути з ТОВ «Краснолиманське» заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2019 року по червень 2020 року у розмірі 191579,17 грн, в іншій частині позовні вимоги залишити без змін. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Акінчіної І.Г. надійшла заява про рогляд справи у її відсутність та у відсутність [PERSON] . Представник відповідача Безкоровайна Т.А. у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у її відсутність. Разом із тим, судом було отримано відзив на позовну заяву з якого вбачається, що заявлені позовні вимоги відповідач вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у відзиві зазачено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 15.03.2018 року. 23 червня 2020 року [PERSON] за власним бажанням був звільнений. В день звільнення, останній не працював, оскільки перебував у відпустці. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні ні в день звільнення ні після звільнення до відповідача не звертався. Враховуючи викладене, вина підприємства у несвоєчасній виплаті позивачу належних при звільненні сум відсутня. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що у період з 15 березня 2018 року по 23 червня 2020 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи помічником начальника ДПР-1-1. Наказом № 176/к від 23 червня 2020 року позивача було звільнено з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] , виданої на ім`я позивача. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 229 від 05.10.2020 року [PERSON] було звільнено 23 червня 2020 року наказом від 23 червня 2020 року № 176/к та проведено повний розрахунок включно по жовтень 2019 року. Сума заборгованості по заробітній платі у відповідача перед позивачем на дату складання довідки за період з листопада 2019 рок по червень 2020 року становить 191 579,17 грн. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що суми заборгованості в ній збігаються з сумами вказаними в табуляграмах, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів. Виходячи з наведеного судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з листопада 2019 року по червень 2020 року, складає 191579,17 грн. Вказана сума відповідачем не оспорюється. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи наведене, законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що станом на дату розгляду справи 11 січня 2021 року відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати в сумі 191579,17 грн, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню саме у вказаній сумі. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки з ним розрахунку, а саме за період з 23.06.2020 року по день ухвалення рішення, то вказані вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що [PERSON] 23 червня 2020 року в день звільнення не працював, оскільки перебував у відпустці, що підтверджується копією заяви про надання відпустки (а.с.40), копією записки про надання відпустки (а.с. 41). Доказів пред`явлення позивачем відповідачу вимоги про розрахунок (до звернення позивача до суду з даним позовом) позивачем не надано. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зважаючи на те, що у день звільнення позивач не працював, відповідно до положень статті 116 КЗпП України, сума заборгованості мала бути виплачена роботодавцем не пізніше наступного для після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачем було пред`явлено відповідачеві вперше саме шляхом звернення до суду з даним позовом. Матеріалами даної цивільної справи підтверджується, що відповідачу про вимогу позивача стало відомо з моменту отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, а саме 30.09.2020 року. Отже, строк затримки розрахунку при звільненні належить обраховувати з 01 жовтня 2020 року (наступний день після отримання позовної заяви відповідачем) по 11 січня 2021 року (день ухвалення рішення судом). Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18). Згідно з нормами тривалості робочого часу, визначених розрахунками Міністерства соціальної політики України, в період з 01 жовтня 2020 року по 11 січня 2021 року кількість робочих днів становить 69 днів. З довідки № 228 від 05 жовтня 2020 року вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] становить 1 503,19 грн. (а.с.42). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] становить 103 720,11 грн, який обчислений шляхом множення кількості робочих днів - 69 на суму середньоденного заробітку позивача 1 503,19 грн. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Зазначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст. 141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Що стосується судового збору в розмірі 840,80 грн, який був сплачений позивачем у зв`язку зі зверненням до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вказані витрати слід також стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за листопад 2019 року в розмірі 15 451,31 грн. Відповідно до ст. ст. 47, 94, 115-117 КЗпП України, ст. ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial