Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

[PERSON] від імені та інтересах якої на підставі ордеру [NUMBER] , виданого 16 травня 2019 року та відповідно до договору про надання правничих послуг № 43/19 від 20 квітня 2019 року, діє адвокат Мякота Т. М., звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, в якій просить визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю три місяці. В обґрунтування позовних вимог представник позивач вказала, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який на момент смерті проживав разом з дружиною - [PERSON] , яка є матір`ю позивача. [INFO] померла [PERSON] , яка за життя була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та мешкала одна. До складу спадщини, що відкрилась після смерті батька позивача - [PERSON] , входить житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] . 20 квітня 2019 року позивач звернулась до державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Змієвської Т. М. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовила у видачі такого свідоцтва, оскільки [PERSON] було пропущено встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк для прийняття спадщини. Представник позивача вважає, що суд має визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , оскільки встановлений законом строк вона пропустила з поважних причин, оскільки перебувала на стаціонарному лікуванні в Нововодолазький центральній районній лікарні з гіпертонічним кризом. Також представник позивача зазначила, що інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] чи зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, немає. Ухвалою суду від 16 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Крім того було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Мякоти Т. М. про витребування доказів по справі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, судом не вживалось. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мякота Т. М. у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача - адвокат Мякота Т. М., на адресу суду направила клопотання, що було зареєстроване за вхідним № 615/20-вх від 31 січня 2020 року, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача. Уповноважений представник Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду 24 липня 2019 року сільський голова Біндус М. В. надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 5098/19-вх, відповідно до якої зазначив, що Старовірівська сільська рада Нововодолазького району Харківської області проти задоволення позову [PERSON] не заперечує та просить розглядати справу без участі представника сільської ради. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 77 років у селі Палатки Нововодолазького району Харківської області помер [PERSON] про що складено відповідний актовий запис за № 17 та 06 березня 2006 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). [INFO] у віці 82 років померла [PERSON] , про що 06 листопада 2008 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складений відповідний актовий запис за № 112 та видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до довідки № 712, виданої 02 квітня 2019 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області встановлено, що на момент смерті [PERSON] проживав разом з дружиною - матір`ю позивача, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , яка мешкала за вказаною адресою з 1964 року по день смерті (а. с. 11). На момент смерті [INFO] мати позивача - [PERSON] , була зареєстрована в [ADDRESS] , одна. Зазначене підтверджується довідкою № 714, виданою 02 квітня 2019 року виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (а. с. 11). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). За життя [PERSON] не визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту, що вбачається з Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 56633751, сформованої 25 червня 2019 року о 10 годині 59 хвилин та наданої завідувачем Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т.М. листом від 25 червня 2019 року № 461/01-16 (а. с. 51 - 52), а отже спадкування здійснюється за законом. Перевіряючи факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] , як між донькою та матір`ю, судом встановлено наступне. В підтвердження шлюбних відносин своїх батьків, [PERSON] та [PERSON] , позивачем наданий витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00022854072, сформованого 15 травня 2019 року о 14 годині 57 хвилин Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, з якого вбачається, що 12 липня 1955 року Бірківською селищною радою Нововодолазького району Харківської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис за № 25 та прізвище дружини після реєстрації шлюбу зазначено як « [PERSON] » (а. с. 8). Факт родинних відносин між позивачем по справі - [PERSON] , [INFO] та померлими [PERSON] та [PERSON] , як між донькою та батьками підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданим 11 лютого 1958 року Старовірівським бюро ЗАГС Харківської області, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю [PERSON] , яка народилась [INFO] (а. с. 10). З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00011879777, сформованого 13 березня 2013 року о 09 годині 51 хвилиниВідділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області встановлено, що [PERSON] 25 червня 1977 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим 08 серпня 1997 року Київським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, вбачається 08 серпня 1997 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за 447, та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 10). Як вбачається з матеріалів справи до складу спадщини, яка відкрилася після смерті батьків позивача входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Старовірівської сільської ради народних депутатів 07 червня 1990 року на підставі рішення виконкому Нововодолазької районної ради від 22 травня 1990 року № 288 належав на праві особистої власності [PERSON] (а. с. 16). З наданих доказів по справі з`ясовано, що спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла мати позивача - [PERSON] , яка на момент смерті фактично проживала та була зареєстрована за однією адресою з [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 56633920, сформованої 25 червня 2019 року о 11 годині 02 хвилин та Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56633985, сформованої 25 червня 2019 року о 11 годині 03 хвилин та наданих завідувачем Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т.М. листом від 25 червня 2019 року № 460/01-16 (а. с. 54 - 55) вбачається, що за параметрами запиту [PERSON] , дата смерті [INFO] , у Спадкових реєстрах інформація відсутня (а. с. 54, 55). А отже слід зробити висновок, що померлий батько позивача - [PERSON] за життя своїх спадкоємців шляхом складання заповіту не визначив, спадкова справа після його смерті не заводилась. Як було встановлено судом вище, мати позивача - [PERSON] на день своєї смерті - [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та проживала одна (а. с. 11). 20 квітня 2019 року [PERSON] звернулась до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвської Т. М., складеною 20 квітня 2019 року та зареєстрованою за вихідним № 293, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, оскільки остання пропустила строк, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття спадщини (а. с. 13). В обгрунтування поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті матері, [PERSON] , позивачем та її представником надана виписка з медичної карти стаціонарного хворого від 15 травня 2009 року, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] з 28 квітня 2009 року по 15 травня 2009 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Нововодолазькій центральній районній лікарні, з діагнозом ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби в стадії загострення - гіпертонічного кризу (а. с. 15). Перевіривши матеріали спадкової справи № 64/2019, заведеної після смерті [PERSON] , що були направлені на адресу суду Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області листом від 28 травня 2019 року за № 386/01 - 16 встановлено, що спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 64091509, номер у нотаріуса 64, зареєстрована у державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області 20 квітня 2019 року на підставі заяви позивача по справі [PERSON] . Інших спадкоємців, які прийняли б спадщину та могли б надати згоду на прийняття спадщини [PERSON] не встановлено (а. с. 39 - 41). Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з приписів Книги шостої Цивільного кодексу України, зокрема глави 86 та глави 87. Так, положеннями статті 1258 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі і народжені після його смерті, батьки померлого, той з подружжя, який його пережив (стаття 1261 Цивільного кодексу України). Як встановлено під час судового розгляду справи позивач - [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . При цьому, інших спадкоємців першої черги за законом судом не встановлено. Згідно частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття, як це передбачено частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України відповідно до якої спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України роз`яснено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] із померлою (спадкодавцем) були зареєстровані за різними адресами, остання мала подати нотаріусу впродовж шести місяців з дня смерті [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за законом, проте вказаних дій не вчинила. Частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 своєї Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» надав роз`яснення, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо, по - перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по - друге, ці обставини можливо визнати поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. В даному випадку пропущення строку прийняття спадщини сталося із-за того, що позивач [PERSON] упродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, перебувала на стаціонарному лікуванні, що склало істотні труднощі для того, щоб позивач надала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01 лютого 2018 року по справі з єдиним унікальним № 193/523/16-ц, відповідно до якої закон не містить чітко визначеного поняття поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін. Також вирішуючи даний спір суд бере до уваги, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] та [PERSON] фактично відсутні, а отже надати згоду на прийняття спадщини [PERSON] нікому; заява спадкоємця про відмову від права на спадщину не надходила та спадкова справа була заведена лише у зв`язку зі зверненням позивача по справі. Окрім цього, з аналізу приведених вище норм Цивільного кодексу України необхідно прийти до висновку, що, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши в силу положень статей 76 - 80 Цивільного процесуального кодексу України надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач в інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, відповідач проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує , тому наявні усі підстави для задоволення позову у повному обсязі та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини своєї матері тривалістю у три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved