Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] 11 січня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання депозитних договорів та повернення грошових коштів за депозитними договорами, стягнення коштів і витрат, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах, а її представник в ході судового засідання посилаються на те, що між позивачем [PERSON] (до укладення шлюбу - [PERSON]) О.М. та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване за адресою: 95000, Україна, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Гоголя, 15, в тому числі були укладенні і наступні депозитні договори: договір № SAMDN25000733949212 від 20 березня 2013 року з урахуванням одного року пролонгації (20 березня 2014 рік) відповідно до п. 6 цього договору; валюта долар США; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті 551827 грн.; загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01.04.2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті - 553643 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 долар США=10.9981 гривень) складає 50174.75 доларів США; договір № SAMDN01000710078317 від 06 квітня 2010 року з урахуванням трьох років пролонгації (06 квітня 2013 рік) відповідно до п. 7 цього договору; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті - 2185503 грн., загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті 2197478 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 євро=15.1641 гривень) складає 144913.18 євро; договір № SAMDN01000709650384 від 01 березня 2010 року з урахуванням чотирьох років пролонгації (04 березня 2014 рік з врахуванням припадання дат на вихідний день) відповідно до п. 7 цього договору; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті 3834110 грн., загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті 3866726 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 долар США=10.9981 гривень) складає 351581.27 доларів США; договір № SAMDNWFD0070042675900 від 23 грудня 2013 року, валюта долар США; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті - 3842044 грн., загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті 3850401 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 долар США=10.9981 гривень) складала 350096.92 доларів США; договір № SAMDNWFD0070061160500 від 17 січня 2014 року, валюта гривня України; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] - 843995 гривень; загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року - 849743 гривень; договір № SAMDN25000733878424 від 18 березня 2013 року з урахуванням одного року пролонгації (18 березня 2014 рік) відповідно до п. 6 цього договору, валюта гривня України; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] - 354833 гривень; загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року - 357326 гривень; договір № SAMDN01000726820941 від 02 липня 2012 року з урахуванням одного року пролонгації (02 липня 2013 рік) відповідно до п. 7 цього договору, валюта долар США; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті 547730 грн.; загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті - 551755 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 долар США=10.9981 гривень) складала 50168.21 доларів США. Усі вищезазначені договори містять вимоги про автоматичну пролонгацію їх дії на тих же самих умовах, якщо на час пролонгації для даного типу договорів не буде встановлена інша процентна ставка, про що банк зобовязаний письмово повідомити свого клієнта. Договори укладено і вони почали виконуватися. Зараз термін дії вказаних договорів закінчився. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути їй її гроші за вказаними вкладами, але відповідач цього не зробив, чим порушив її права, в добровільному порядку спір не вирішено. Вважає такі дії відповідача не законними, позивачці фактично завдана матеріальна шкода та просила стягнути з відповідача на виконання умов укладених між ними договорів суми всіх вказаних депозитних вкладів, повернути кошти згідно відповідей банку про баланс рахунків і розрахунків самої позивачки, з урахуванням індексації, відсотків річних і витрат позивача, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Представники відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги фактично і категорично не визнали повністю, заперечували проти них, вважали ці вимоги безпідставними і не підтвердженими, намагання позивача отримати в банку кошти протиправними, цим буде завдана велика шкода тепер в же державному банку. На письмові звернення позивача вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Національного банку України в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, позовні вимоги фактично не визнав повністю, заперечував проти них, вважав ці вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. На письмові звернення позивача вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача і представників відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно між позивачем [PERSON] (до укладення шлюбу - [PERSON]) О.М. та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване за адресою: 95000, Україна, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Гоголя, 15, в тому числі були укладенні і наступні депозитні договори: договір № SAMDN25000733949212 від 20 березня 2013 року з урахуванням одного року пролонгації (20 березня 2014 рік) відповідно до п. 6 цього договору; валюта долар США; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті 551827 грн.; загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01.04.2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті - 553643 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 долар США=10.9981 гривень) складає 50174.75 доларів США; договір № SAMDN01000710078317 від 06 квітня 2010 року з урахуванням трьох років пролонгації (06 квітня 2013 рік) відповідно до п. 7 цього договору; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті - 2185503 грн., загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті 2197478 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 євро=15.1641 гривень) складає 144913.18 євро; договір № SAMDN01000709650384 від 01 березня 2010 року з урахуванням чотирьох років пролонгації (04 березня 2014 рік з врахуванням припадання дат на вихідний день) відповідно до п. 7 цього договору; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті 3834110 грн., загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті 3866726 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 долар США=10.9981 гривень) складає 351581.27 доларів США; договір № SAMDNWFD0070042675900 від 23 грудня 2013 року, валюта долар США; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті - 3842044 грн., загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті 3850401 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 долар США=10.9981 гривень) складала 350096.92 доларів США; договір № SAMDNWFD0070061160500 від 17 січня 2014 року, валюта гривня України; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] - 843995 гривень; загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року - 849743 гривень; договір № SAMDN25000733878424 від 18 березня 2013 року з урахуванням одного року пролонгації (18 березня 2014 рік) відповідно до п. 6 цього договору, валюта гривня України; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] - 354833 гривень; загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року - 357326 гривень; договір № SAMDN01000726820941 від 02 липня 2012 року з урахуванням одного року пролонгації (02 липня 2013 рік) відповідно до п. 7 цього договору, валюта долар США; загальна сума залишків за рахунками контрагента [PERSON] у гривневому еквіваленті 547730 грн.; загальна сума заборгованості банку (сума депозиту та процентів станом на 01 квітня 2014 року) перед контрагентом [PERSON] у гривневому еквіваленті - 551755 грн., що згідно курсу НБУ у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (1 долар США=10.9981 гривень) складала 50168.21 доларів США. Усі вищезазначені договори містять вимоги про автоматичну пролонгацію їх дії на тих же самих умовах, якщо на час пролонгації для даного типу договорів не буде встановлена інша процентна ставка, про що банк зобовязаний письмово повідомити свого клієнта. Договори укладено і вони почали виконуватися. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зараз термін дії вказаних договорів закінчився. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути їй її гроші за вказаними вкладами, але відповідач цього не зробив, чим порушив її права, в добровільному порядку спір не вирішено. Вважає такі дії відповідача не законними, позивачці фактично завдана матеріальна шкода та просила стягнути з відповідача на виконання умов укладених між ними договорів суми всіх вказаних депозитних вкладів, повернути кошти згідно відповідей банку про баланс рахунків і розрахунків самої позивачки, з урахуванням індексації, відсотків річних і витрат позивача, але відповідач цього не зробив, чим порушив її права, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до умов договорів сторін відповідач зобов'язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Згідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що у позивача збереглися оригінали: договорів, квитанцій та пластикових ощадних книжок, копії яких нанесені на кожному договорі та які підтверджують внесення нею грошових коштів та укладення нею вищезазначених договорів. Й, звісно ж, в неї є паспорт громадянина України з постійною реєстрацією в м. Дніпро, який також було оглянуто судом. Відповідно до ст. 204 ЦК України «Презумпція правомірності правочину»: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.» Тому саме відповідач повинен спростовувати правомірність (дійсність) вищезазначених договорів банківського вкладу укладеного з відповідачем. Адже одних голослівних заяв його співробітників, що «нібито» в них відсутня будь-яка інформація про «кримських» вкладників замало для спростування факту укладення та правомірності вищезазначених договорів. Всі грошові кошти належали позивачу та її родичам, які здійснили відчуження своєї нерухомості в м. Лондон (Обєднаного Королівства) та мали намір переїхати з часом в Україну та придбати собі в АР Крим елітну нерухомість. Але їм так і не судилося у звязку з тимчасовою окупацією АР Крим та у звязку з недобросовісною та протиправною поведінкою ПАТ КБ «ПриватБанк» по відношенню до позивача, адже банк привласнив вказані гроші та не бажає повертати їх позивачу. 23 травня 2014 року позивач звернулася до відповідача з заявою про розірвання депозитних договорів. Враховуючи умови усіх договорів за якими кожна зі сторін може розірвати договір, попередивши про це за два дні іншу сторону, - строк прострочення виконання розпочав свій відлік тільки з 26 травня 2014 року. На офіційному сайті Верховної Ради України міститься Постанова НБУ від 19 березня 2003 року № 124 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 7 травня 2003 року за № 353/7674, Постанова втратила чинність тільки на підставі Постанови Національного банку № 129 від 01 березня 2016 року) «Про затвердження Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України» в якій міститься Форма № 625 (місячна) «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» \Форма № 625 із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 434 від 18 грудня 2008 року, № 266 від 05 липня 2013 року, № 555 від 27 грудня 2013 року, № 503 від 19 серпня 2014 року, № 279 від 28 квітня 2015 року\, де в поясненнях щодо заповнення форми № 625 зазначено наступне: 1. Форма розроблена з метою отримання інформації, яка необхідна для оцінки та контролю за концентрацією ризиків у банках, що виникають під час здійснення ними пасивних операцій, а також реалізації визначених законодавством України завдань Національного банку України щодо забезпечення наглядової діяльності й створення ефективного інструменту банківського нагляду. 4. У формі надається інформація про всі здійснені банком пасивні операції за кожним кредитором (контрагентом/інсайдером), якщо загальна сума зобовязань банку щодо цього кредитора на звітну дату становить 2 млн. грн.. і більше. 5. Форма складається з двох розділів. У розділі I зазначаються дані про пасивні операції з контрагентами банку (за винятком інсайдерів), у розділі II зазначаються дані про пасивні операції з інсайдерами банку. 6. Опис параметрів заповнення форми звітності: Колонка 1 - зазначається порядковий номер запису. Колонка 2 - зазначаються відповідно порядкові номери кредиторів та договорів кожного з кредиторів. Колонка 3 зазначається найменування кредитора - контрагента/інсайдера банку (юридичної особи) чи ідентифікаційний код фізичної особи. Колонка 4 - зазначається ідентифікаційний код відповідно до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) - для кредитора - юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків - для кредитора - фізичної особи. Колонка 9 - зазначається номер договору, згідно з яким у банку виникає заборгованість перед контрагентом/інсайдером (не більше 25 знаків). Колонка 10 - зазначається дата договору банківського рахунку (з врахуванням пролонгації). Колонка 11 - зазначається дата кінцевого погашення заборгованості згідно з умовами договору або строком погашення зобов'язання. Колонка 12 зазначається код валюти договору. Колонка 13 - зазначається процентна ставка згідно з умовами договору (при пролонгації застосовується та ставка, яка встановлена банком по даному виду договорів на час їх пролонгації). Колонка 14 - зазначається номер балансового рахунку, на якому відображається основна сума заборгованості банку перед кредитором (колонка 15). У колонках 15-17 зазначається балансова вартість зобов'язання в розрізі складових, що обліковуються за відповідними балансовими рахунками (сума самого депозиту з врахуванням довкладення грошових коштів у випадках передбачених умовами договорів, з врахуванням пролонгації та раніше нарахованих процентів за виключенням раніше нарахованих процентів частину яких міг знімати позивач по закінченню дії договору до його пролонгації). Колонка 18 - відображається сума зобов'язань банку перед кредитором, яка розраховується як сума даних колонок 15 і 17 (сума самого депозиту з довкладеннями пролонгаціями та нараховані проценти). На наданому на запит суду НБУ «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) станом на 01 квітня 2014 року міститься наступна необхідна інформація, а саме: в колонці № 3 зазначено код (номер) ([NUMBER]) контрагента - ідентифікаційний код [PERSON]; в колонці № 9 зазначено номера усіх договорів з [PERSON] в тому числі й тих, що є предметом даного позову; в колонці № 10 зазначено дати укладання договорів, а в пролонгованих договорах дата їх пролонгації (наприклад, в договорі № SAMDN25000733949212 дата зазначена з врахуванням минулої пролонгації на 1 рік); в колонці № 12 зазначені коди валют: «840» долар США; «980» - гривня України; «978» - [PERSON] Союзу; в колонці № 15 зазначено основну суму зобовязання на день його виникнення (колонка № 10), а саме: грошові кошти, які містяться на кожному депозитному рахунку з урахуванням поповнення рахунку та раніше нарахованих процентів при пролонгації дії договору); в колонці № 17 зазначено загальну суму нарахованих витрат (нарахованих, але не сплачених процентів станом на 01.04.2014 року); в колонці № 18 зазначено загальну суму заборгованості банку (грошові суми, які містяться на кожному депозитному рахунку з урахуванням нарахованих процентів) перед контрагентом ([PERSON]М.) станом на 01 квітня 2014 року. Ситуація в АР Крим жодним чином не може бути підставою для невиконання банком (відповідачем) свої зобовязань, адже банк був зареєстрований та знаходився в м. Дніпро, зараз в м. Києві, де він здійснює свою діяльність в звичайному режимі та виконує перед всіма клієнтами всі свої обовязки. Відповідно до ст. 58 «Відповідальність банку за своїми зобов'язаннями» Закону України «Про банки і банківську діяльність»: банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З моменту внесення вкладником грошових коштів у касу банка в банка виникає на них право власності та обовязок повернути вкладнику після спливу строку дії договору таку ж грошову суму та додатково проценти, нараховані відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 323 ЦК України («Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна»): «Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.» Верховний Суд України в своїй постанові від 06 квітня 2016 року (№57035431в ЄДРСР, цивільна справа 6-352цс16) зазначає перелік документів, які беззаперечно свідчать про укладення договору банківського вкладу згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. А також ВСУ зазначає про те, що договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку. Саме тому заволодіння грошовими коштами банку є проблемою банку, а не його вкладників, перед якими банк зобовязаний виконати свій обовязок. Заступник директора Генерального департаменту банківського нагляду Національного банку України, [PERSON], в своїх листах від 24 липня 2014 року та 18 серпня 2014 року зазначив, що: «.. зобовязання Банку за договорами банківських вкладів (депозитів) мають виконуватися Банком належним чином відповідно до умов договорів. Статтею 629 ЦК України передбачена обовязковість виконання сторонами договору, а статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобовязання, зокрема, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання»; «…Національний банк України рекомендував банкам України …. сприяти особам, які переселяються з Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на материкову частину України шляхом розблокування їх особистих рахунків та відкриття нових рахунків за місцем нового проживання/реєстрації (лист від 23 квітня 2014 № 25-111/18824).» Верховний Суд України в постанові від 19 жовтня 2016 року (цивільна справа № 6-2129цс16) зазначив наступне: «Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначеної норми матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить із такого. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~\~цього Кодексу. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.» Верховний Суд України в своїй постанові від 06 червня 2012 року по цивільній справі № 6-17цс12 зробив наступний правовий висновок: «При цьому відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення). Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.» Постановою НБУ від 18 червня 2003 року за № 254 було затверджено « Положення про організацію операційної діяльність в банках України» відповідно до якого: «7.5. Відповідальність за організацію збереження первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку покладається на керівника банку. Керівники мають забезпечити місце (архів) для зберігання документів та надати відповідні інструкції працівникам банку, зокрема визначити порядок зберігання документів до передавання їх до архіву на постійне зберігання з урахуванням вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку. 8.1. Відповідальність за належну організацію системи внутрішнього контролю та її функціонування в процесі операційної діяльності банку покладається на його керівництво. 8.2. Система внутрішнього контролю банку - це сукупність процедур, що спрямовані на попередження, виявлення і виправлення суттєвих помилок, а також забезпечення захисту і збереження активів, повноти і точності облікової документації. Внутрішній банківський контроль має бути невід'ємною частиною операційної діяльності банку та поєднувати адміністративний і бухгалтерський контроль за активами та пасивами банку. 4.14. Процес збору, оброблення та зберігання первинних документів має бути безперервним, навіть під час передавання їх з однієї підсистеми до іншої в межах системи автоматизації банку, а відповідна інформація - цілісною, достовірною і несуперечливою.» ВССУ в ухвалі від 02 вересня 2015 року по аналогічній справі зазначив наступне: «Зазначаючи про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності коштів на рахунках на час вирішення спору, апеляційний суд не врахував, що виконання зобовязань за договором доводиться сторонами. При цьому вкладник повинен довести укладення договору банківського вкладу (депозиту) і внесення коштів на рахунок, а банк має довести виконання покладених на нього договором обовязків щодо виконання умов договорів банківських вкладів (депозитів), збереження грошей і їх повернення. Неможливість доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобовзань за договорами.» Саме така позиція відповідає здоровому глузду та положенням ч. 6 ст. 3 ЦК (розумність, добросовісність та справедливість), а також загальним положенням про виконання зобовязань, встановлених положеннями ст. 545 ЦК України «Підтвердження виконання зобов'язання» відповідно до яких: прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. [PERSON] боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Адже не може боржник відмовлятися повертати борг виключно на тій підставі, що він про нього не памятає чи він втратив свій примірник боргового документу за наявності такого документу у кредитора! Отже «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) беззаперечно є належним, допустимим та достовірним доказом як факту укладення зазначених в ньому договорів так і розміру заборгованості відповідача перед позивачем (в т.ч. вид валюти та процентні ставки за вказаними договорами) станом на 01 квітня 2014 року. Натомість відповідач свого обовязку (про який зазначає ВСУ та ВССУ) доказування того, що він повернув позивачу у повному обсязі борг по зазначеним у Звіті договорам не виконав. Усе заперечення відповідача повязане виключно з перекручуванням судової практики та посилання на рішення ВССУ у справах, де мали місце зовсім інші обставини (не було ні відповіді НБУ ні форми 625; не було оригіналів договорів та квитанцій, довідки були видані не уповноваженими особами й після того, як філія повинна була припинити свою діяльність). Рішенням Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № 18 від 15 травня 2014 року на виконання вимог Постанови НБУ від 06 травня 2014 року було припинено діяльність філій ПАТ КБ «ПриватБанк» у АР Крим. Тому усі довідки уповноважених осіб відповідача, видані його клієнтам до 15 травня 2014 року про розмір їх заборгованості є чинними й представники банка вводить щодо цього суд в ману. Відповідно до ч.3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. ВССУ в своєму рішенні від 08 квітня 2015 року зробив наступний правовий висновок: «Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.» . Тому позивач не повинна чекати будь-яких розяснень чи постанов Національного банку України, яких «нібито» чекає відповідач, для того щоб задовольнити мою беззаперечну вимогу до нього. Відповідно до ст. 1060 ЦК України («Види банківських вкладів»): «ч.1 Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. 2. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.» Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Ухилення відповідача від повернення вкладу є незаконною та безпідставною, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.\~ Оскільки стороною договору банківського вкладу\~ є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі\~ вкладу, адже Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон на час розгляду цієї позовної заяви у суді відсутній. Отже, дії відповідача, направленні на ухилення від\~ повернення вкладу є протиправними. [PERSON] «працює» (отримує рефінансування НБУ, приймає депозити, видає кредити, т.і.), - то він зобов'язаний виконувати свої зобов'язання перед усіма своїми клієнтами. В іншому випадку повинно ставитися питання про позбавлення його ліцензії. Згідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Адже обмеження повернення грошей позивача на невизначений час є нічим іншим - як протиправним привласненням грошових коштів та користування ними без належної правової підстави. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Не здійснюючи повернення вкладів, нарахування та виплату процентів за депозитами, банки порушують положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення статті 1 Першого протоколу, де вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договорами сторін умови виконав в повному обсязі; відповідач укладав договори, приймав кошти і зобовязувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства незалежно від мораторію та інших чинників, тому відповідач мав можливість виконати умови договорів і повернути вклади позивачу, але без поважних причин цього не зробив. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Згідно п. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом. Відповідно до умов договору сторін відповідач зобовязується повністю повернути вклад по закінченню терміну договору. Таким чином, відразу після закінчення дії договорів або після першої вимоги позивача у відповідача виник обовязок по поверненню вкладів позивачу. Відповідно до умов договорів сторін відповідач несе відповідальність за неналежне виконання своїх зобовязань. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків відповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, повязаними з невиконанням належним чином умов укладених договорів і закону позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню, але частково, оскільки індексація не може бути застосована до валютних вкладів і не можливо нараховувати проценти на проценти по вкладам. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження представників відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги не визнання представниками відповідача позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково і розірвати договір № SAMDN25000733949212 від 20 березня 2013 року (вклад «Стандарт»), укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN25000733949212 від 20 березня 2013 року (з урахуванням автоматичної пролонгації дії договору): - загальну суму заборгованості у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у сумі 50174.75 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 553643 гривень), нараховану згідно умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»); розірвати договір № SAMDN01000710078317 від 06 квітня 2010 року (вклад «Депозит VIP»), укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN01000710078317 від 06 квітня 2010 року (з урахуванням автоматичної пролонгації): - загальну суму заборгованості у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у сумі 144913.18 [PERSON] (що згідно курсу НБУ станом на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 2197478 гривень), нараховану згідно умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»); розірвати договір № SAMDN01000709650384 від 01 березня 2010 року (вклад «Депозит VIP») укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN01000709650384 від 01 березня 2010 року (з урахуванням автоматичної пролонгації): - загальну суму заборгованості у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у сумі 351581.27 доларів США (що згідно курсу НБУ на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 3866726 гривень), нараховану згідно умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»); розірвати договір № SAMDNWFD0070042675900 від 23 грудня 2013 року (вклад «Стандарт»), укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDNWFD0070042675900 від 23 грудня 2013 року (з урахуванням автоматичної пролонгації): - загальну суму заборгованості у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у сумі 350096.92 доларів США (що згідно курсу НБУ на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 3850401 гривень), нараховану згідно умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»); розірвати договір № SAMDNWFD0070061160500 від 17 січня 2014 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDNWFD0070061160500 від 17 січня 2014 року (з урахуванням автоматичної пролонгації): - загальну суму заборгованості станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у сумі 849743 гривні, нараховану згідно умов даного договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»); розірвати договір № SAMDN25000733878424 від 18 березня 2013 року (вклад «Депозит Плюс»), укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN25000733878424 від 18 березня 2013 року (з урахуванням автоматичної пролонгації): - загальну суму заборгованості станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у сумі 357326 гривень, нараховану згідно умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»); розірвати договір № SAMDN01000726820941 від 02 липня 2012 року (вклад «Депозит VIP»), укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN01000726820941 від 02 липня 2012 року (з урахуванням автоматичної пролонгації): - загальну суму заборгованості у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року (сума депозиту разом з нарахованими процентами) у сумі 50168,21 доларів США (що згідно курсу НБУ на 01 квітня 2014 року було еквівалентно 551755 гривень), нараховану згідно умов договору та довідки НБУ (форма № 625, колонка № 18 «Загальна сума зобов`язань банку»); [PERSON] в задоволенні решти позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення грошових коштів за депозитними договорами, стягнення коштів і витрат слід відмовити, а також стягнути з ППТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8543 грн. 60 коп. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про розірвання договорів, стягнення сум депозитних вкладів, грошових коштів і витрат в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial