Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] в особі адвоката Пономаренко О.О. звернувся до суду з позовом до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на підставі виконавчого листа від 23.11.2016 року №335/7141/16-ц, постановою Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі від 20.12.2016 року відкрито виконавче провадження №53151449 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Постановою Вознесенівського ВДВС у місті Запоріжжі ГТУЮ у Запорізькій області від 12.05.2018 року в зв`язку із наявністю заборгованості у [PERSON] зі сплати аліментів по вищезазначеному виконавчому провадженню, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці, було накладено арешт на все майно, що належить позивачу. \~ \~ \~ \~На даний час всю заборгованість зі сплати аліментів позивачем було погашено у повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 19.01.2021 року, затвердженого старшим державним виконавцем Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі ГТУЮ у Запорізькій області Замулою М.П. Зокрема, в даному розрахунку зазначено, що «14.01.2021 року боржником сплачена заборгованість в повному обсязі в сумі 1100 грн., таким чином заборгованість, яка утворилась на 01.01.2021 рік, відсутня». \~ \~ \~ \~14.01.2021 року позивач звернувся із заявою до Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі про зняття арешту з належного йому майна, проте, Вознесенівський ВДВС у м. Запоріжжі в своєму листі від 19.01.2021 року №2462/9, з посиланням на ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відмовив позивачу у знятті арешту з його майна з огляду на відсутність для цього підстав. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного позивач просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] та з квартири [ADDRESS] , що належать позивачу, накладений на підставі постанови виконавчої служби Орджонікідзевського району м. Запоріжжя та за рахунок бюджетних асигнувань стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовну заяву підтримують у повному обсязі, просять її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим, розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа від 23.11.2016 року №335/7141/16-ц, постановою Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі від 20.12.2016 року відкрито виконавче провадження №53151449 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Постановою Вознесенівського ВДВС у місті Запоріжжі ГТУЮ у Запорізькій області від 12.05.2018 року, в зв`язку із наявністю заборгованості у [PERSON] зі сплати аліментів по вищезазначеному виконавчому провадженню, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці, було накладено арешт на все майно, що належить позивачу, а саме на квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.01.2021 року, затвердженого старшим державним виконавцем Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області Замулою М.П., в якому зазначено, що «14.01.2021 року боржником сплачена заборгованість в повному обсязі в сумі 1100 грн., таким чином заборгованість, яка утворилась на 01.01.2021 рік, відсутня». \~ \~ \~ \~14.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся із заявою до Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі ГТУЮ у Запорізькій області про зняття арешту з належного йому майна, проте, Вознесенівський ВДВС у м. Запоріжжі в своєму листі від 19.01.2021 року №2462/9, з посиланням на ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відмовив позивачу у знятті арешту з його майна з огляду на відсутність для цього підстав та додатково повідомив, що для вирішення питання щодо зняття арешту з майна, запропонував звернутися до суду. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно до ч.1, 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.5\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, діюче законодавство не обмежує перелік випадків, при яких арешт може бути знятий за рішенням суду. Жодної необхідності в збереженні накладеного арешту в подальшому судом не встановлено, жодні законні права чи інтереси будь-якого в цьому випадку не захищаються, навпаки вони порушуються у позивача, який позбавлений вільно розпоряджатись своїм майном. Відповідно до п. 7 ч.4\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Тому, вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення вищевказаного майна з-під арешту, суд враховує, що позивач на законних підставах отримав право власності на квартири, у повному обсязі сплатив заборгованість по аліментам та на теперішній час існуючий арешт повністю унеможливлює реалізацію позивачем своїх прав та інтересів, щодо володіння та розпорядження належним йому квартирами, тому суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] , як сторона на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved