Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] 16 грудня 2016 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, як колишньої дружини, мотивуючи свій позов мотивує тим, що 24 лютого 2004року між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб. 20 травня 2016 року їх шлюб було розірвано Збаразьким районним відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що в складено відповідний актовий запис за № 8. На даний час вона не працює, є інвалідом III групи, внаслідок загального захворювання і така інвалідність встановлена їй під час перебування у шлюбі з відповідачем, з травня 2014року, вона отримує пенсію за віком в сумі 1130 грн., інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є несприятливим і вона потребує матеріальної допомоги. Зазначає, що в грудні 2016р. нею були понесені значні витрати на лікування та за рекомендацією лікаря потребує щорічного лікування в стаціонарі (копія виписки а/к №2235/17 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого). Її колишній чоловік, [PERSON], матеріальної допомоги їй не надає, хоча відповідно до ст.ст. 75, 76 Сімейного кодексу України на нього покладено законом обов'язок по її утриманню, у зв'язку з її непрацездатністю. Лікування її захворювання потребує значних коштів і вона не взмозі себе забезпечити. Відповідач отримує пенсію за віком у сумі приблизно 3650 грн. та працює, інших осіб на утриманні не має, а тому вважає, що має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому. Крім того, подала суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою просить стягувати аліменти з відповідача на її утримання, на період встановлення їй інвалідності. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, подавши письмове заперечення, та пояснив, що відповідач невзмозі надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки сам перебуває у скрутному матеріальному становищі, хворіє, що потребує значних витрат. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2004 року до 20 травня 2016 року . З виписки медичної карти амбулаторного хворого та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0343798 від 02.06.2015р. вбачається, що позивачу [PERSON] встановлена третя група інвалідності до 01 червня 2017 року, внаслідок загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. (а.с.5-6) Судом встановлено, що позивач на даний час не працює, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1247 грн., та інвалідність їй встановлена з травня 2014року до 01 червня 2017 року. З копії виписки а/к №2235/17 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої на імя [PERSON] слідує, що за рекомендацією лікаря позивач потребує щорічного лікування в стаціонарі. Як встановлено судом, позивач потребує значних витрат на лікування, її колишній чоловік, [PERSON], матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає. Судом встановлено, що інвалідність позивачу встановлено під час перебування у шлюбі з відповідачем. Статтею ст.76 Сімейного кодексу України передбачено право на утримання після розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Як слідує із змісту ст.77Сімейного кодексу України\~, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Судом встановлено, що відповідач отримує пенсію за віком в розмірі 3688,77грн.,інших осіб, що перебувають на його утриманні немає,а , отже, може надавати таку допомогу позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.І ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня подання позовної заяви. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право колишньої дружини на утримання її чоловіком. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоровя та матеріальне становище обох сторін і приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача, слід стягувати аліменти на утримання останньої в розмірі 1/10 з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на період встановлення інвалідності. Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника про те, що позивач не має права на отримання допомоги, тому що розмір її пенсії становить 1247грн., що відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, оскільки вказана норма Закону стосується подружжя, а в даному випадку спірні правовідносини склалися між особами, які шлюб розірвали. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640грн. (шістсот сорок гривень). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial