Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви від 29.01.2021 (а.с.62-63), просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 57009,95 грн, середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 06.01.2021 по день ухвалення рішення, розмір якого станом на 29.01.2021 становить 13800,60 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем перебував в трудових відносинах, 22.06.2020 був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням; при звільненні з підприємства відповідачем не був здійснений повний розрахунок із заробітної плати. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток. Ухвалою суду від 29.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, у відповідача за клопотанням позивача витребувані довідки про розмір заборгованості із заробітної плати та середньоденного заробітку позивача (а.с.42). Позивач та представник позивача - адвокат Жолнер Н.В. до суду не прибули, надали заяви про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутністю (а.с.39, 68). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, надав відзив на позов, в якому просить відмовити в позові та справу розглянути без участі представника відповідача (а.с.48-50). Мотиви незгоди зводяться до того, що позивач 22.06.2020 - в день звільнення - не працював, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні до відповідача не звертався; посилаючись на приписи ст.116 КЗпП, зазначає, що якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, проте після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався; вказує, що позов отриманий відповідачем 05.01.2021. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, матеріалами справи підтверджено, що в період з 02.04.2018 по 22.06.2020 позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, наказом від 22.06.2020 №175к був звільнений за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України (а.с.18). За заявою позивача від 22.06.2020 позивач 22.06.2020, тобто в день звільнення, перебував в щорічній відпустці тривалістю один календарний день (а.с.55, 58). Відповідно до довідки відповідача від 13.01.2021 №405 позивача було звільнено 22.06.2020 та проведено повний розрахунок включно по жовтень 2019 року, сума заборгованості на дату складання довідки дорівнює 57009,95 грн, а саме: за 11.2019 р. - 2663,96 грн, за 12.2019 р. - 1960,24 грн, за 01.2020р.- 5682,90 грн, за 02.2020р. - 6163,15 грн, за 03.2020 р. - 17273,14 грн; за 04.2020 - 16,22 грн; за 05.2020 - 12416,44 грн; за 06.2020 - 10833,90 грн, суми вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.53-54). Відповідно до довідки відповідача від 13.01.2021 №406 середній заробіток позивача, враховуючи кількість робочих днів та нараховану заробітну плату за квітень-травень 2020р., дорівнює 811,80 грн (а.с.52). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що станом на дату розгляду справи 22.02.2021 відповідач здійснив позивачу виплату заборгованості із заробітної плати в сумі 57009,95 грн, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в означеному розмірі. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом з наявних у справі доказів, позивач в день звільнення - 22.06.2020 не працював; доказів пред`явлення позивачем відповідачу та отримання останнім вимоги про розрахунок (до звернення позивача до суду з даним позовом) позивачем не надано; наявні у матеріалах справи копії заяв та запитів за відсутністю доказів їх отримання відповідачем не вказують на виникнення у відповідача обов`язку виплатити позивачу суми, що належать йому від підприємства при звільненні. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 27.01.2020 у справі №682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18) висловив такий правовий висновок про застосування норми права: ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст.116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримав копію позовної заяви позивача 05.01.2021 (а.с.46). Доказів розрахунку з позивачем не пізніше наступного дня після отримання відповідної вимоги відповідачем до суду не надано, як не надано й доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у вчиненні відповідного порушення (затримки розрахунку при звільненні). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 06.01.2021 (наступний день після отримання позовної заяви відповідачем) по 22.02.2021 (день постановлення рішення суду). Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки відповідача від 13.01.2021, який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 811,80 грн. На день постановлення даного рішення (22.02.2021) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 33 робочим дням (з 06.01.2021 по 22.02.2021 включно). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 26789,40 грн. (811,80 грн.*33 робочих дні). Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 913,85 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1). З приводу стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 1900 грн, суд зазначає таке. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надані: - договір про надання правової допомоги, юридичних послуг б/н від 11.11.2020; - акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, юридичних послуг, за яким адвокат надав правову допомогу на загальну суму 1900 грн, з яких 500 грн - за складання адвокатського запиту і відправку його поштою відповідачеві; 800 грн - за складання позовної заяви і підготовку справи до суду; 600 грн - за складання клопотання про витребування доказів; - квитанція до прибуткового касового ордеру №б/н від 23.12.2020, за якою позивач на підставі договору від 11.11.2020 сплатив 1900 грн (а.с.34, 37, 38). На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та задоволення позову, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1900 грн. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за листопад 2019 р. в розмірі 2663,96 грн.

Outcome: approved