Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] 26.09.2013 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 02.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON], так як він був укладений фіктивно, без наміру створення правових наслідків, оскільки кошти за квартиру не передавались і після укладання вказаного договору вона продовжувала проживати у вказаній квартирі та сплачувати всі комунальні послуги, а договір купівлі-продажу квартири був укладений з метою захисту від претензій на квартиру з боку родичів [PERSON], за яким вона доглядала та отримала від останнього цю квартиру. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов повністю із викладених у ньому підстав. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] не визнала повністю і в судовому засіданні пред'явила зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом - квартирою [ADDRESS], шляхом виселення останньої з квартири без надання іншого жилого приміщення, з тих підстав що вказана квартира була придбана нею у [PERSON] за 18 000 доларів США, і придбана квартира необхідна для їй для проживання. При цьому [PERSON] та її представник не заперечували того факту, що [PERSON] після укладання договору купівлі-продажу квартири продовжувала проживати в ній та оплачувати всі комунальні послуги. [PERSON] та її представник в судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] не визнали повністю за наведених у первісному позові підстав. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що 02.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], по умовах якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила за 17 373 грн. вказану квартиру. Даний договір купівлі-продажу був посвідчений 02.10.2008 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 10080. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за неї певну грошову суму. Згідно пояснень [PERSON] остання купила вказану квартиру у [PERSON] за 18 000 доларів США, однак [PERSON] не надала суду доказів (розписки, чи іншого письмового документа) передачі [PERSON] 18 000 доларів США як оплату за придбану квартиру, а [PERSON] факт отримання 18 000 доларів США заперечує. Відповідно до аналогії положень ст.1051 ЦК України, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження отримання коштів, чи отримання коштів у більшому чи меншому розмірі, по угоді яка укладається в письмовій формі. Також судом встановлено, що [PERSON] після укладання договору купівлі-продажу квартири продовжувала проживати в ній та оплачувати всі комунальні послуги по даний час, а [PERSON] продовжувала проживати за своїм місцем реєстрації в [ADDRESS]. Вказані обставини визнаються відповідачем [PERSON] та її представником тому відповідно до вимог ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Отже в судовому засіданні встановлено, що при укладанні 02.10.2008 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], [PERSON] фактично не передавала [PERSON] квартиру, а [PERSON] не передала [PERSON] кошти за квартиру в сумі 18 000 грн. Сума 17373 грн. в договорі купівлі-продажу вказана відповідно до витягу з реєстру власності на нерухоме майно, виданого 25.09.2008 року Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за №20368808, як залишкова вартість квартири [ADDRESS]. Згідно ст.234 ЦК України, фіктивний правочин, тобто правочин, який вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином визнається судом недійсним. Враховуючи викладене договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був укладений 02.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений 02.10.2008 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №10080, має бути визнаний недійсним, як фіктивний правочин, оскільки був вчинений без наміру створення правових наслідків. Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За наведених вище підстав [PERSON] не являється власником квартири [ADDRESS], не може ставити питання про виселення [PERSON], а остання як власник вказаної квартири не може бути позбавлена права користування своєю квартирою, тому зустрічний позов [PERSON] є безпідставним і задоволенню не підлягає. Позивачка [PERSON] не пропустила строк звернення до суду за захистом свого права, оскільки право останньої було порушено в липні 2013 року, після відмови [PERSON] у розірвані вказаного фіктивного договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 229,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved