Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Ковельської філії КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», Ковельської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявленого позову позивачі зазначили, що розпорядженням органу приватизації від 27.10.1993 року згідно з розпорядженням № 887 [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS]. На підставі даного розпорядження [PERSON] було видане Свідоцтво про право зласності на вказане житло. 26 жовтня 1993 року спірний об'єкт нерухомого майна був зареєстрований [PERSON] у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації. Вказують, що на момент приватизації вказаної квартири разом з [PERSON], як основним квартиронаймачем, були зареєстровані та проживали також члени її сім'ї: [PERSON] чоловік; [PERSON] син; [PERSON] - дочка; [PERSON] - онук. Тобто, приватизація квартири повинна була проводитись на всіх членів сім'ї, у зв'язку із чим розпорядженням органу приватизації внесено часткові зміни до розпорядження органу приватизації від 27 жовтня 1993 року № 887 та Свідоцтва про право власності на житло від 27 жовтня 1993 року. Тим самим, орган приватизації визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок і подальша реєстрація об'єкту нерухомого майна у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації були проведені із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В подальшому вони звернулися до Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області для проведення державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно. Однак, уповноваженим реєстратором їм було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності, оскільки на відповідний об'єкт нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно вже міститься запис про реєстрацію права власності за [PERSON]. Як наслідок вони фактично здійснили приватизацію займаного житла та отримали правовстановлюючий документ на об'єкт нерухомого майна, однак позбавлені можливості зареєструвати своє право власності відповідно до закону, а тому в розумінні законодавця - є такими, що право спільної сумісної власності на спірну квартиру не набули. Таким чином, для підтвердження того факту, що на момент приватизації в спірній квартирі були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулась із заявою до органу приватизації із запитом про надання інформації щодо приватизації квартири. На їх заяву надійшли копії матеріалів приватизаційної справи на спірну квартиру, з яких вбачається, що приватизація вказаної квартири здійснювалась відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в будинку. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. На момент приватизації, всі вони проживали в квартирі та зазначені в матеріалах приватизаційних справи на квартиру. Проте, з певних причин Свідоцтво про право власності на житло було видано лише на [PERSON]. В судове засідання позивачі не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі доказами, зазначили, що судові витрати залишити за ними. Представник відповідача Ковельської міської ради в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі документами. Представник відповідача Волинського обласного бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просить розглядати справу без його участі. В судове засідання представник третьої особи - Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції у Волинській області не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 26.10.1993 року звернувся до керівника органу приватизації із заявою, в якій просить оформити передачу у власність квартиру, яка знаходиться в м. Ковелі по вул. Незалежності, 146/20, яку він займає разом з членами сімї на умовах найму. Уповноваженим власником квартири визначено [PERSON]. Розпорядженням органу приватизації № 887 від 27.10.1993 року задоволено прохання наймача [PERSON] і передано квартиру в м. Ковелі по вул. Незалежності, 146/30 в спільну сумісну власність. 27.10.1993 року Фондом комунального майна Ковельської міської ради посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 146/20 дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], проте не зазначено членів її сімї, як співвласників вказаної квартири. Виконавчим комітетом Ковельської міської ради 15.10.2015 року за № 21 винесено розпорядження органу приватизації «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації», відповідно до якого в звязку із допущеними помилками внести часткові зміни у розпорядження органу приватизації від 27.10.1993 року № 887, в свідоцтво про право власності на житло надрукувати членів сімї [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають за адресою: [INFO]. На виконання вказаного розпорядження видано Свідоцтво про право власності на житло від 15.10.2015 року із зазначеними власником вказаної квартири та членів його сімї. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст.ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року право па приватизацію квартир (будинків) державного фонду одержують громадяни України, які проживають у цих квартирах. До членів родини наймача належать тільки громадяни, що постійно проживають у квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну чи спільну часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, що постійно проживають у цій квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим зазначенням уповноваженого власника квартири. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до ст. 26 вказаного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації відповідно до Закону. Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Держкомітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15 вересня 1992 року визначено, що передача займаних квартир у власність проводиться з письмової згоди усіх повнолітніх членів сім'ї, до яких відносяться лише громадяни, які постійно проживають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, у тому числі тимчасово відсутніх. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача. їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи встановлені судом обставини,

Outcome: approved