Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON] , в якому просять визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач. Відповідач не проживає у даному житлі понад рік, будь-які речі, які б йому належали, в квартирі відсутні, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не бере. З цих підстав просять позов задовольнити. Ухвалою судді від 21 грудня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] , який також є представником позивача [PERSON] позов підтримав та суду пояснив, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком його доньки та позивача по справі [PERSON] . В 2019 році забрав свої особисті речі та за адресою реєстрації не проживає. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила суд його задоволити. Відповідач [PERSON] \~належним чином\~повідомлявся про\~час та\~місце судового\~розгляду,\~зокрема шляхом\~розміщення оголошення\~на офіційному\~сайті Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~відзиву на\~позов не\~надав,\~тому, згідно\~з ч.\~4\~ст.\~223,\~ст.\~280\~ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачів, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 25\~лютого 2020 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних будинкової книги квартири [ADDRESS] , за даною адресою зареєстровані, зокрема відповідач [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 11 грудня 2020 року, складеного комісією в складі інженера Голодриги В.В., майста дільниці Юзьків О.З., паспортиста [PERSON] , про те, що проведено комісійне обстеження квартири [ADDRESS] на факт проживання в ній [PERSON] . В ході обстеження виявлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , які містяться в матеріалах справи, останні підтверджують те, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] , більше року. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При цьому судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному житлі. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, останнім не доведено поважності на обґрунтування власної відсутності в житлі, тому позов є підставним та підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved