Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] 18 квітня 2014 звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що [INFO] у них з відповідачем народилася дочка [PERSON], яка проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS]. Після припинення стосунків з відповідачем, останній участі у вихованні дитини не приймав. Жодних перешкод у спілкуванні з дитиною позивач не чинила, а питань щодо виховання дитини відповідач не вирішував. Між тим, після декількох місяців своєї відсутності, відповідач заявив про своє право на спілкування з дитиною і надав копію рішення Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28 березня 2014 року № 135, яким встановлено дні побачень [PERSON] з донькою [PERSON] у перший та третій тижні місяця в суботу з 10.00 до 18.00 год. Всупереч своїм батьківським обов'язкам, відповідач не сприяв повноцінному вихованню дитини, і не підтримує із донькою зв'язки на регулярній основі. З самого народження дитини переважну участь у її догляді брала позивачка. Позивач просила встановити наступний порядок спілкування відповідача з дитиною: два рази в тиждень по три години; стягнути судові витрати. 16 червня 2014 року [PERSON] звернувся з зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. В обґрунтування позову зазначив, що з [PERSON] він проживав однією сім`єю з 2000 року по лютий 2013 року. Від спільного життя мають дочку - [PERSON], [INFO]. Інших дітей сторони не мають. З моменту народження доньки він постійно піклувався про неї, утримував її матеріально, брав участь у її вихованні. Не дивлячись на малий вік, донька знає його як свого батька, дуже радіє при зустрічі. Після розпаду сім`ї з 01 березня 2013 року на підставі заяви [PERSON] з заробітної плати здійснюється підрахунок аліментів у розмірі ? частини доходу щомісячно на утримання доньки. Вказує, що дуже любить свою дочку та бажає брати участь у її вихованні. У вересні 2013 року [PERSON] не попередивши батька відвезла доньку до своїх батьків. [PERSON] постійно перешкоджала у спілкуванні з дитиною, під час зустрічей з донькою та у її присутності позивачка ображала відповідача брудною лайкою. Просив встановити дні побачень [PERSON] з його малолітньою донькою [PERSON], [INFO] у перший та третій тижні місяця в суботу з 10.00 до 18.00 годин, без присутності матері [PERSON], та за місцем його мешкання; надати [PERSON] можливість спільного відпочинку з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], один раз на рік протягом 10 днів за попереднім погодженням з позивачкою, не менш 14 календарних днів; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоду [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON], шляхом надання вільної зустрічі з дитиною у визначений судом час. Позивач та її представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини викладені в позовній заяві. Зустрічну позовну заяву не визнали в повному обсязі та заперечували проти її задоволення. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовну заяву [PERSON] не визнали в повному обсязі та заперечували проти її задоволення. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача за первісним позовом Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засіданні позовну заяву [PERSON] не визнала в повному обсязі. Представник третьої особи за зустрічним позовом Органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, зустрічний позов підтримала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, представника співвідповідача за первісним позовом, представника третьої особи за зустрічним позовом, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити частково по наступних підставах. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], які перебували у фактичних шлюбних відносинах (а.с.8). Встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS], що не заперечувалося в судовому засіданні сторонами. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Згідно із ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. На батьків, котрі проживають окремо, покладено обов'язок брати участь у вихованні дитини і вони мають право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 Сімейного кодексу України). Правило ст.157 СК України додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виконавчим комітетом Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради 28.03.2014 року за № 135 прийнято рішення «Про встановлення днів побачень [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON]» (а.с.7). Згідно вказаного рішення, встановлені дні побачень [PERSON] з донькою [PERSON] у перший та третій тижні місяця в суботу з 10.00 до 18.00 год.; зобов'язано матір [PERSON] не чинити перешкоди батька у спілкуванні з дитиною. Батько дитини [PERSON] офіційно працює у ПАТ «Євраз ДМЗ ім.. Петровського» та отримує заробітну плату (а.с.38). Під час розгляду справи суд неодноразово пропонував сторонам мирно вирішити питання щодо спілкування та участі батька у вихованні дитини, але сторони так ї не скористалися можливістю вирішити це питання на взаємоприйнятних умовах з урахуванням перш за все прав та інтересів дітей. Вирішуючи даний спір, суд приймає рішення виключно в інтересах дитини, оскільки як випливає із вищенаведених норм законодавства, пріоритетними є інтереси дитини, то суд, вважає неприпустимим будь-який примус та тиск на дитину щодо її спілкування з батьком,

Outcome: partial