Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому вказала, що 22.03.2016 року вона перерахувала 1000 грн., на карту «Приват Банку» у якості оплати за взуття з інтернет-магазину «[INFO]», однак замовлення їй не надійшло. Як стало відомо, картка «Приват Банку» належить відповідачу та 21.05.2018 року їй була направлена вимога про повернення коштів, яку вона отримала 01.06.2018 року, проте вказана вимога залишена без задоволення. З даного приводу позивач зверталася до правоохоронних органів, однак це не дало результату. Позивач також вважає, що діями відповідача їй було завдано і моральної шкоди, яка полягає у необхідності відновлення своїх порушених прав, позивач постійно знаходиться у напруженому стані, пригнічена, змінився ритм її життя. Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 1212, 625, 23 ЦК України просила суд стягнути з відповідача 1000 грн., безпідставно набутих коштів, 15000 грн., моральної шкоди, 2466,80 грн., витрат по сплаті судового збору та 4550 грн., витрат на оплату послуг адвоката. Ухвалою суду від 22.10.2018 року позовну заяву [PERSON], прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 14.11.2018 року [PERSON], продовжено строк для подання відзиву на позов. У відзиві на позов [PERSON], позовні вимоги в частині стягнення з неї 1000 грн., безпідставно набутих коштів визнала, вказала, що дійсно, позивач їй перерахувала на карту вказані кошти, однак про вимогу їх повернення вона дізналася лише після отримання ухвали суду про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками. В решті позовних вимог та судових витрат заперечила, вказавши, що розмір моральної шкоди значно завищений, а в її діях відсутня протиправна поведінка та вина, що є обов'язковими складовими для відшкодування такої шкоди. Крім того відсутні будь-які докази на підтвердження моральних страждань. Щодо витрат на оплату послуг адвоката, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів сплати вказаної суми саме адвокату 4500 грн., позивачем були сплачені фізичній особі [PERSON], тому встановити їх цільове призначення не вбачається можливим. Вказала, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений до стягнення позивачем, є завищеним та не співмірним із ціною позову, а адвокат [PERSON], відсуній у Єдиному реєстрі адвокатів України. Водночас зазначила витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., надавши на їх підтвердження відповідні докази. У запереченнях на відзив позивач вказала, що завдана їй моральна шкода полягає у витрачанні значного часу на звернення до правоохоронних органів, їх відвідування, звернення за правовою допомогою, переживаннями та стресом з приводу неповернення відповідачем коштів. Щодо відсутності адвоката [PERSON], у ЄРАУ вказує, що свідоцтво було видано Радою адвокатів м. Києва, яка не має доступу до вказаного реєстру, однак це не свідчить, що він не є адвокатом, його діяльність призупинена чи його свідоцтво недійсне. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Так, судом встановлено, що 22.03.2016 року [PERSON], перерахувала [PERSON], 1000 грн., призначення платежу: переказ на карту ПриватБанку (а.с. 13). 21.05.2016 року позивач направила відповідачу вимогу про повернення 1000 грн., безпідставно отриманих коштів (а.с. 21-23), яку відповідач отримала особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 24). 21.06.2016 року позивач зверталася до Бориспільського відділу ГУ НП у Київській області з приводу неповернення їй коштів, за результатом чого було складено висновок від 25.06.2016 року про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 14). Вирішуючи вимоги за позовом суд керується наступним. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки відповідач безпідставно набула грошові кошти позивача у розмірі 1000 грн., протягом семиденного строку з моменту отримання вимоги кошти не повернула, з урахуванням визнання позову в цій частині, позовні вимоги про стягнення цих коштів підлягають до задоволення. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, обов'язковими елементами відповідальності за завдану майнову шкоду є протиправна поведінка особи, її вина, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та цією шкодою. Так відповідач у порушення ст.ст. 530, 1212 ЦК України умисно не повернула позивачу безпідставно отримані кошти. Разом із тим, наявність моральної шкоди у виді переживань та стресу з приводу неповернення відповідачем коштів не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, попри те, що обов'язок доведення цього факту покладено саме на позивача. Витрачання значного часу на звернення до правоохоронних органів, їх відвідування а також звернення за правовою допомогою не є моральною шкодою, оскільки реалізація суб'єктивних прав не є шкодою у розумінні ст. 23 ЦК України. Відтак, за відсутності доказів наявності моральної шкоди ці вимоги суд залишає без задоволення. При цьому суд відзначає, що надані роздруківки з інтернет-сторінки «Пром.юа» з відгуками про інтернет-магазин «МодаТоп» судом не приймаються до уваги, оскільки вказані докази не відносяться до предмету доказування у даній справі, а відтак не є належними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 грн., сплаченого судового збору з огляду на задоволення позову в цій частині. Відповідно судовий збір у розмірі 1762 грн., стягненню з відповідача не підлягає з огляду на відмову у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди. Що ж до витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано договір № 2 про надання правничої допомоги, звіт про надані послуги від 13.08.2018 року, акт приймання-передачі послуг, від 13.08.2018 року та квитанція про оплату таких послуг на суму 4550 грн., які суд визнає належними, допустимими, достовірними та достатніми. Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи предмет спору та ціну позову, поведінку учасників справи а також засади співмірності оплати послуг адвоката, з рахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу позивача слід обмежити і стягнути їх у розмірі 1500 грн. Відповідачем також понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 13/11 від 13.11.2018 року, актом приймання-передачі послуг від 14.11.2018 року, рахунком та квитанцією банку про сплату вказаних коштів. Їх суд також визнає належними, допустимими, достовірними та достатніми. Таким чином, з урахуванням ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що кожна сторона повинна сплатити іншій однакову суму витрат на правову допомогу, сторони слід звільнити від обов'язку сплачувати одна одній судові витрати на правничу допомогу.

Outcome: partial