Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

[PERSON] 30.01.2013 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом до [PERSON] про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні земельними ділянками та відновлення земельних ділянок до попереднього стану. Посилався на те, що він є власником двох земельних ділянок, які належать йому на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку - серії ЯЛ №814920 площею 0,2500га, кадастровий номер 7324082000:01:001:0119, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, та серії ЯЛ №814919 площею 0,2418га, кадастровий номер 7324082000:01:001:0120, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. 09.12.2003 року за договором дарування між ним та [PERSON], остання набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Після отримання у власність зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, між ним та відповідачкою будь-яких угод про право власності на земельні ділянки або їх частини не укладалось. На початку 2011 року ним було надіслано листа про встановлення правовідносин між ними шляхом укладання договору оренди та усунення відповідачем перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні ним земельними ділянками. [PERSON] в свою чергу відмовилась від укладання договору оренди земельної ділянки та усунення створених нею перешкод по володінню, користуванню та розпорядженню ним земельними ділянками. Також повідомила, що вона надалі буде користуватись його земельними ділянками без будь-яких на те правових підстав. Заявою-попередженням від 19.03.2011 року ним було заборонено відповідачці [PERSON] використовувати земельні ділянки без його згоди. Крім того, [PERSON] без його згоди та дозволу органів місцевого самоврядування здійснила будівництво гаражу на його земельній ділянці. У зв'язку з неправомірними діями відповідачки, він вимушений був звернутися до відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Сокирянського району, Сокирянської районної СЕС, державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької області, Сокирянської філії БТІ, де за матеріалами перевірки було встановлено, що без жодних дозволів [PERSON] здійснено самовільне будівництво будівель та споруд. 29.09.2012 року відповідачці [PERSON] була надана знову пропозиція щодо можливості нею оформити з ним договір оренди. Відповіді він не отримав і 15.11.2012 року ним повторно надана пропозиція. 28.11.2012 року відповідачці надіслана заява, щоб [PERSON] добровільно відмовилася від користування самовільно зайнятими нею його земельними ділянками та припинила перешкоджати йому володіти, користуватись та розпоряджатись земельними ділянками з приведенням їх до стану, який існував до порушення, включаючи знесення самовільно збудованих будівель і споруд. Однак, відповідачка [PERSON] в добровільному порядку такі дії не вчинила. Вважає дії відповідачки [PERSON] незаконними, оскільки лише йому, як власнику земельних ділянок, згідно з ч.1 ст.78 ЗК України, належить право на їх володіння, користування і розпорядження. Своєї згоди на те, щоб відповідачка користувалась земельними ділянками, він не давав, у зв'язку з чим вважає, що [PERSON] не мала права здійснювати будь-яке будівництво та засіювати. З підстав, передбачених ст.ст.78, 120, 152, 212 ЗК України, та з урахуванням уточнених позовних вимог від 15.02.2013 року, просив: - зобов'язати [PERSON] повернути йому самовільно зайняті нею земельні ділянки площею 0,25га та 0,2418га за адресою [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] відновити стан земельних ділянок та повернути шляхом знесення всіх самовільно збудованих будівель і споруд за власний рахунок за адресою [ADDRESS]; - стягнути з [PERSON] на його користь документально підтверджені судові витрати. 12.06.2014 року [PERSON], не змінюючи правових підстав позову, подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій посилався на те, що згідно висновку №294 судової земельно-технічної експертизи від 12.05.2014 року стало відомо про розміри земельної ділянки під будівлями та спорудами, розташованими на його земельній ділянки, а саме: житловий будинок літ.«А» площа 0,112га (112 м2) з лінійними розмірами по периметру - 12,10м., 9,86м., 10,93м., 6,50м., 1,18м., 3,36м., сараями: літ.«Б» - 0,061га (61м2), з лінійними розмірами по периметру - 9,90м., 6,13м., 9,90м., 6,13м. та літ. «В» - 0,0010га (10 м2) з лінійними розмірами по периметру - 2,51м., 4,16м., 2,51м., 4,16м. Експертом визначена мінімальна площа земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування вищевказаного житлового будинку та двох сараїв «Б» і «В» з врахуванням державних будівельних норм України, а саме ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (зі змінами та доповненням), яким встановлюються будівельні, санітарні та пожежні вимоги становить - 0,0487 га, з лінійними розмірами по периметру - 5,21м., 7,85м., 4,95м., 8,18м., 6,56м., 3,04м., 20,68м., 17,10м., 8,26м., 4,50м., 1,49м., 1,53м., 1,12м., 3,34м., 15,65м., 2,33м., 0,20м., 7,85м., 2,91м., 9,22м. У зв'язку з наведеним, [PERSON] свої позовні вимоги виклав у наступній редакції: - зобов'язати [PERSON] повернути йому самовільно зайняті нею земельні ділянки площею 0,2418га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,2013га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] не чинити перешкод в їх користуванні; - зобов'язати [PERSON] відновити стан його земельних ділянок під гаражем літ.«Г» (позиція по кадастровому плану - 4) площею 0,0027га (27 м2) лінійними розмірами по периметру - 6,49м., 4,15м., 6,49м., 4,15м., під сараєм (позиція по кадастровому плану - 7) площею 0,0013га (13 м2), під сараєм (позиція по кадастровому плану - 8) площею 0,0001га (1 м2), під літнім душем (позиція по кадастровому плану - 9) площею 0,0002га (2 м2), під вбиральнею (позиція по кадастровому плану - 11) площею 0,0001га (1 м2) шляхом знесення вказаних будівель і споруд за власний рахунок, повернувши їх у його власність; - стягнути з [PERSON] на його користь документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов із урахуванням змінених позовних вимог підтримав в повному об'ємі та просив його задовольнити з підстав, викладених ним у позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні остаточно змінені [PERSON] позовні вимоги в частині, що стосуються земельної ділянки, площею 0,2418га - для ведення особистого селянського господарства, та частини земельної ділянки, площею 0,2013га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, визнав та не заперечував проти задоволення позову в цій частині. При цьому, посилаючись на висновки проведеної по справі судової земельно-технічної експертизи, представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні погодився із визначеним експертом розміром частини земельної ділянки, площею 0,0487га (487кв.м.), необхідної для обслуговування житлового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд, які належать на праві власності [PERSON] Разом з тим, представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги [PERSON] в частині знесення самовільно побудованого [PERSON] гаражу літ.«Г», мотивуючи тим, що остання за здійснення такого будівництва понесла адміністративну відповідальність. Допитана в якості експерта [PERSON] в судовому засіданні підтвердила зроблені нею висновки за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, роз'яснивши при цьому їх зміст. Заслухавши пояснення учасників процесу та показання експерта [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 09.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2604, відповідачка [PERSON] являється власником житлового будинку літ. «А», житловою площею 43,40 кв.м., загальною площею 82,30 кв.м. та належних до нього будівель і споруд: сараю літ. «Б», сараю літ. «В», які розташовані в [ADDRESS] (а.с.53-54). Власником земельних ділянок: площею 0,2418га, кадастровий номер 7324082000:01:001:0120, призначеної для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,2500га, кадастровий номер 7324082000:01:001:0119, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS], на яких розташоване належне [PERSON] нерухоме майно, являється позивач [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки відповідно серії ЯЛ №814919 та серії ЯЛ №814920 від 02.08.2011 року, які були видані взамін державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №010455 від 03.04.1998 року (а.с.7-8, 64, 129). Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України в редакції чинній станом на 09.12.2003 року, тобто на момент укладення сторонами договору дарування, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Як встановлено рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08.08.2012 року, яке набрало законної сили, а також визнано в судовому засіданні сторонами по даній справі, будь-які угоди про право власності чи право користування на спірну земельну ділянку, площею 0,2500га, або її частину між [PERSON] та [PERSON] не укладалися (а.с.5-6). Аналогічні обставини були підтверджені в судовому засіданні сторонами і щодо спірної земельної ділянки, площею 0,2418га. Згідно ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» в редакції чинній станом на 09.12.2003 року, тобто на момент укладення сторонами договору дарування, самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. Відповідно до ст.125 ЗК України в редакції чинній станом на 09.12.2003 року, тобто на момент укладення сторонами договору дарування, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON], не набувши у встановленому законом порядку права власності чи права користування спірними земельними ділянками, фактично здійснювала їх використання. Так, як вбачається із досліджених в судовому засіданні технічного паспорту на житловий будинок та висновку судової земельно-технічної експертизи №294 від 12.05.2014 року, відповідачка [PERSON] на земельній ділянці, площею 0,2500га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS], в 2006 році без згоди власника землі та відповідних дозвільних документів здійснила самовільне будівництво гаражу літ. «Г» (а.с.122-124), а також сараю, площею 13 кв.м.; сараю, площею 1 кв.м.; літнього душу площею 2 кв.м.; вбиральні, площею 1 кв.м. (а.с.163-177). Крім цього, представником відповідачки [PERSON] в судовому засіданні підтверджено фактичне використання [PERSON] за вказаною вище адресою також земельної ділянки, площею 0,2418га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, шляхом посіву на ній сільськогосподарських культур. З огляду на встановлені судом обставини та вимоги закону, суд вважає доведеними факти самовільного зайняття відповідачкою [PERSON] земельних ділянок, які належать на праві власності позивачу [PERSON], та чинення останньому перешкод у користуванні вказаними земельними ділянками шляхом їх фактичного використання. Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно вимог ст.152 ЗК України в редакції чинній станом на 09.12.2003 року, тобто на момент укладення сторонами договору дарування, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Частиною 1 ст.212 ЗК України в редакції чинній станом на 09.12.2003 року, тобто на момент укладення сторонами договору дарування, передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до п.1 висновків судової земельно-технічної експертизи №294 від 12.05.2014 року розміри земельної ділянки під будівлями та спорудами, розташованими на території будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], які належать [PERSON], а саме під житловим будинком літ. «А» площа - 0,0112га (112м2), з лінійними розмірами по периметру - 12,10м, 9,86м, 10,93м, 6,50м, 1,18м, 3,36м; сараями: літ. «Б» - 0,061га (61м2), з лінійними розмірами по периметру - 9,90м, 6,13м, 9,90м, 6,13м та літ. «В» - 0,0010га (10м2), з лінійними розмірами по периметру - 2,51м, 4,16м, 2,51м, 4,16м; площі ділянок під будівлями в сумі становлять - 0,0183га (183м2) (а.с.169). Згідно п.2 висновків вказаної експертизи, мінімальна площа земельної ділянки, необхідна для обслуговування, житлового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд, які належать [PERSON] на праві приватної власності, що розташовані за адресою: [ADDRESS], з врахуванням державних будівельних норм України, а саме ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (зі змінами та доповненнями), якими встановлюються будівельні, санітарні та пожежні вимоги, в тому числі й до садибної забудови сільських поселень, становить - 0,0487га (487м2), з лінійними розмірами по периметру - 5,21м, 7,85м, 4,95м, 8,18м, 5,65м, 3,04м, 20,68м, 17,10м, 8,26м, 4,50м, 1,49м, 1,53м, 1,12м, 3,34м, 15,65м, 2,33м, 0,20м, 7,85м, 2,91м, 9,22м, що не суперечить вимогам земельного законодавства (а.с.170). Із урахуванням наведених вище обставин справи та вимог закону, а також враховуючи висновки проведеної по справі експертизи, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. Доводи в судовому засіданні представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] щодо відсутності законних підстав для знесення самовільно побудованого гаражу літ. «Г», суд вважає необгрунтованими, оскільки вони об'єктивно спростовуються сукупністю наведених вище досліджених судом доказів. Суд вважає, що на користь позивача, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved