Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у якому зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON], [INFO], які були членами сімї власників та проживали разом з ними в квартирі. У листопаді 2011 року відповідач разом з сином покинув квартиру і з того часу проживає за іншою адресою. Просили визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №64 у будинку №34 по вул. Смоленській у м. Бердянську Запорізької області. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився без поважних причин, про розгляд справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 74, ч. 8 ст. 76 ЦПК України. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.07. 1997 року позивачі є власниками квартири [ADDRESS] (а.с.4). Згідно довідки ОСББ «Шанс» (а.с.6), листа Бердянського МВ Управління державної міграційної служби в Запорізькій області [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [INFO]. Згідно ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає встановленим факт непроживання [PERSON] та малолітнього [PERSON], які були членами сімї позивачів, у квартирі [ADDRESS] понад року, так як ці обставини підтверджуються довідкою (а.с.7), актом від 15.04.2015 року (а.с. 8), поясненням свідка [PERSON]. Вирішуючи спір про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням [ADDRESS], суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частина 3 ст. 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У судовому засіданні встановлено, що мати малолітнього [PERSON] покинула спірне житлове приміщення разом з дитиною і вони не проживають у ньому більше року, тому відповідач [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved