Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно побудованої господарської будівлі в якому посилається на те, що [PERSON] є власником жилого будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Його будинок старої забудови, без фундаменту, потребує ремонту і на даний час зазнає нових пошкоджень, через розпочате відповідачем в 2018 році будівництво триповерхової господарської будівлі розміром 15х5 м на сусідній земельній ділянці по [ADDRESS] . З отриманих ним відповідей з органу місцевого самоврядування, пожежної інспекції слідує, що будівництво розпочате і ведеться без належного дозволу та з порушенням протипожежних норм. Не зважаючи на неодноразові попередження відповідача з боку УДАБІ в Херсонській області та притягнення його до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво, будівництво до цього часу не припинене. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 152, 158, 88 ЗК України, ст. ст. 391, ч.1 ст. 376 ЦК України, п.3,25 ДБН 360-92** «Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень» затверджених Державним комітетом України у справах містобудування і архітектури позивач і його адвокат вважають, що відповідач порушив його права землекористувача, які потребують захисту судом. В судовому засіданні адвокат Гринечко С.Б. і [PERSON]. підтвердили зазначені у позові обставини, просять суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою розташованою в [ADDRESS] , шляхом знесення самовільно побудованої господарської будівлі. [PERSON] і його представник позов не визнали, пояснивши, що згідно рішення Генічеської міської ради № 758 від 22.05.2018 року відповідачу на праві власності належить земельна ділянка пл. 0, 0705 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6522110100:01:001:1068 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На вказаній земельній ділянці розташований належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 28.12.2018 року. В межах наданої йому земельної ділянки, частково на місці старої будівлі, він розпочав будівництво господарської будівлі та літньої кухні, будівництво яких здійснювалось ним з дотриманням державних будівельних норм та правил, що підтверджується листом начальника відділу містобудування та архітектури Генічеської міської ради від 03.12.2018 року. Після закінчення будівництва об`єкти, які в технічній документації значаться під літерами «О» і «Е» були прийняті до експлуатації та отримані відповідні документи, в яких ці будівлі значаться, як законно побудовані. Як у своїх запереченнях, так і в судовому засіданні відповідач і його представник зазначали, що не зважаючи на те, що будівництво було розпочато на належній відповідачу земельній ділянці, на допустимій відстані від межі земельної ділянки, якою користується [PERSON] , притримуючись принципу добросусідства, будівництво було розпочато після виконання побажань позивача, який просив підлити бетонний фундамент під належному йому будівлею, яка розташована на межі. Такі роботи були виконані. Під будівлею позивача, для укріплення її фундаменту було вирито траншею куди за рахунок відповідача було залито п`ять кубів бетону, що підтверджується квитанціями про оплату його вартості цього бетону. За таких обставин, відповідач і його представник вважають, що [PERSON] не порушував прав позивача на користування земельною ділянкою, на якій розташована належна йому будівля, тому вказані у позові обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в одному дворі з [PERSON] . До земельної ділянки [PERSON] відношення не має. Вважає, що здійснивши будівництво спірної споруди відповідач порушив права позивача. Які саме права [PERSON] були порушені і у який спосіб, пояснити не змогла. Вислухавши сторони, їх представників, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено що [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2018 року є власником 18/50 частин домоволодіння [ADDRESS] . Як вказано в свідоцтві про право на спадщину за законом це домоволодіння складається з двох житлових будинків, а також господарських і побутових будівель і споруд. Як вбачається з долученого до позову Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.02.2018 року (далі Витяг) 18/50 частин вказаної домобудівлі належить позивачу на праві спільної часткової власності. Відомостей про успадкування земельної ділянки чи її частини за вказаною адресою матеріали справи не містять. У Витягу перелічені складові частини успадкованого об`єкта нерухомого майна, яке складається з двох житлових будинків - «А» і «Л» та допоміжних будівель і споруд. Доказів того, чи було здійснено реальний поділ домобудівлі, і яка саме частина житлового будинку господарських будівель і споруд належить позивачу, суду також не надано. Ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач і його адвокат не підтвердили належними і допустимими доказами належності позивачу саме тієї споруди, яка згідно його твердженню зазнала ушкоджень. Не надано суду також доказів того, на підставі якого правового документу позивач користується земельною ділянкою чи її частиною, яка розташована по [ADDRESS] . Із доказів, які долучені відповідачем до відзиву вбачається, що згідно рішення Генічеської міської ради № 758 від 22.05.2018 року йому на праві власності належить земельна ділянка пл. 0, 0705 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6522110100:01:001:1068 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 28.12.2018 року на належній відповідачу земельній ділянці розташований належний відповідачу житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами. З наданої суду технічної документації на належну відповідачу домобудівлю вбачається, що спірна господарська будівля, яка значиться в технічних документах під літ. «О» збудована в межах наданої [PERSON] у власність земельної ділянки, а її будівництво здійснювалось з дотриманням державних будівельних норм та правил, що підтверджується листом начальника відділу містобудування та архітектури Генічеської міської ради від 03.12.2018 року. Згідно долучених до матеріалів справи копії декларація про готовність до експлуатації та технічного паспорту на домобудівлю - об`єкти, які в технічній документації значаться під літерами «О» і «Е» були прийняті до експлуатації. Таким чином з наведеного вище слідує, що господарська будівля, яка в технічній документації відповідача значаться під літерою «О» і будівництвом якої, за твердженням позивача порушуються його земельні права, побудована на земельній ділянці, власником якої є [PERSON] , і на момент звернення позивача до суду, та на даний час не являється самовільно збудованою. Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Із досліджених в судовому засіданні доказів, які надані сторонами не вбачається, що відповідач порушив права позивача на користування ним земельною ділянкою [ADDRESS] , чи будь яким іншим шляхом обмежив його право, як землекористувача, тому посилання у позові на положення ст. 41 Конституції України, ст. ст. 152, 158, 88 ЗК України, ст. ст. 391, ч.1 ст. 376 ЦК України за даних обставин є безпідставними. Пунктом 4 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачені вимоги до позовної заяви, яка повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Обраний позивачем спосіб захисту свого права, шляхом знесення належної відповідачу господарської будівлі, за даних обставин, на думку суду, не є належним способом захисту права, оскільки не передбачений ні законом, ні договором, а виходячи з підстав позову та досліджених в судовому засіданні доказів, суд також не вбачає підстав для застосування положень ч. 2 ст.5 ЦПК України.

Outcome: dismissed