Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] 10 вересня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. Позивач просить усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] зі сторони [PERSON] ; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні спірною квартирою та надати один екземпляр ключів від усіх замків на вхідних дверях. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровську від 11 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. Про місце, дату та час судового засідання сповіщена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В ході судового розгляду встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Ѕ частина квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 12 грудня 2016 року(а.с. 7-8, 9). Ѕ частина квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н від 13 січня 199 року, виданим Виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів (а.с. 5). Фактично квартирою [ADDRESS] користується [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] було замінено замки у вхідних дверях квартири [ADDRESS] та після заміни замків, [PERSON] ключі не передавалися. З відповіді Управління національної поліції організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Дніпропетровській області від 03 березня 2020 року вбачається, що 28 липня 2018 року [PERSON] звертався до правоохоронних органів та зазначав, що не має доступу до належної йому квартири [ADDRESS] у зв`язку із заміною замків (а.с. 58-59). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України визначені житлові права громадян, зокрема, частиною 4, 5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, судом безспірно встановлено, що позивач не має ключів від квартири за адресою: [ADDRESS] , доступу до квартири відповідач не надає [PERSON] , чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності щодо користування належною йому частиною квартири. Враховуючи, що відповідач відмовляється надати позивачу ключі від вхідних дверей належної йому частини квартири, суд приходить висновку, що відповідач чинить перешкоди позивачу у вільному володінні та користуванні житловим приміщенням, а власник житла має право на вільний доступ до нього, а реалізація такого права не може ставитись у залежність від волі інших осіб. З огляду на викладене, суд вважає встановленим факт здійснення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, у зв`язку з чим його права, як власника, підлягають захисту шляхом вселення у належну йому частину квартири [ADDRESS] . Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved