Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] від імені якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини. Позивач вказує на те, що з 28.04.2012 вони перебували у шлюбі, який 03.04.2019 розірвано. [INFO] в них народилася донька - [PERSON] . Він як батько має намір приймати участь у вихованні дитини, утриманні, розвитку її здібностей, однак відповідач створює йому перешкоди. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задоволити з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Прийнявши участь в судовому засіданні 27.04.2021 зазначила, що не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною. Просила визначити графік побачень з урахуванням рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради з обов`язковою присутністю матері, оскільки дитина не бажає бачитися з батьком. Представник відповідача в судовому засіданні просив врахувати доводити викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. При вирішенні спору просить врахувати поданий суду висновок. Поданий представником відповідача 1 квітня 2021 року відзив на позовну заяву, суд з урахуванням приписів частини восьмої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, до уваги не приймає, оскільки такий подано з порушення строків, встановлених ухвалою від 22 січня 2021 року. Так, в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 22 січня 2021 року відповідачу було визначено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 22.01.2021 копію ухвали з матеріалами позовної заяви надіслано відповідачу. Вказана ухвала та матеріали позовної заяви отримані [PERSON] 25.02.2021 (а.с. 36, зворот). Зазначене свідчить про те, що [PERSON] було відомо про дану справу з 25.02.2021, тобто в строк до 12 березня 2021 року (включно) вона мала можливість подати відзив на позовну заяву. Крім того, всупереч вимогам частин четвертої та п`ятої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суду не надано документу, що підтверджує надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. 1. Судовим розглядом справи встановлено, що предметом спору, тобто правовим об`єктом з привиду якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є сімейні правовідносини, пов`язані з участю сторін у вихованні дитини. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин між сторонами справи, суд наводить наступні обставини справи. Судом встановлено, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 квітня 2019 року шлюб між сторонами по справі, який зареєстрований 28.04.2012 року - розірвано. Також сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 6 червня 2014 року). Згідно з даними свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 11 вересня 2020 року позивач змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.06.2014 №23311345 вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить 3/5 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] по місцю проживання та за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 20, 21), також є матеріально забезпеченим (а.с. 22). 2. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із частинами першою, другою статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Тлумачення наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що той з батьків, який проживає окремо від дитини має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковим є врахування найкращих інтересів дитини. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б свідчили про неможливість батька спілкуватися із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено. Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам і обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати насамперед інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Ні відповідач, ні орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради не надали суду доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за присутності матері, а також що для батька і дитини існують стійкі психоемоційні перешкоди. При цьому, визначення зустрічей батька з донькою за постійної присутності матері дитини, не призведе до відновлення теплих батьківських стосунків, а також не забезпечить дитині нормального психологічного стану під час таких зустрічей. Особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому суд вважає за необхідне визначити спосіб участі батька у вихованні малолітньої доньки. Недосягнення згоди між батьками щодо порядку та способу участі батька у вихованні дитини не може бути підставою для відмови йому в спілкуванні з нею. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 1 квітня 2020 року №686/667/17. Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з малолітньою донькою, суд приймає до уваги рівність прав батьків щодо спілкування з дітьми та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживають діти, вік дитини, яка є малолітньою, стосунки, які склалися між сторонами, рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 09.03.2021 №79, згідно з яким [PERSON] встановлено наступний порядок побачень за участі матері: щопонеділка та щочетверга з 18.00 год до 20.00 год., щомісячно: першої та третьої суботи з 12 до 17 години, другої та четвертої неділі з 13 до 18 години, та приходить до висновку про часткове задоволення позову в межах заявлених позовних вимог. Також, суд зазначає, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. 3. На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти обов`язок зі сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved