Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] 24.01.2017 року звернувся в суд з позовом до Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Житомирського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств та Управління державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області про визнання дій щодо перерахування коштів на рахунок фермерського господарства «Пантера» протиправними, визнання платіжних доручень незаконними та їх скасування. 28.01.2019 року позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву у якій ним раніше заявлені вимоги фактично вже пред`явлені лише до Житомирського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств і остаточно позивач просить визнати протиправними дії відповідача, що виразилися в перерахуванні коштів з державного бюджету на рахунок Фермерського господарства «Пантера» № 246 від 26.10.2005 року, № 253 від 03.11.2005 року, № 254 від 09.11.2005 року, № 292 від 19.12.2005 року, № 54 від 13.04.2006 року, № 66 від 25.04.2006 року та визнати вказані платіжні доручення не чинними. Свої вимоги позивач мотивує тим, що зазначеного господарства за вказаними реквізитами станом на 2005-2006 р.р. не існувало, і в платіжних дорученнях на перерахування коштів з державного бюджету на рахунки фізичних та юридичних осіб не допускається виправлення та описки. Позивач в судове засідання надав заяву про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи судом відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. За ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з представлених позивачем у додатку до позову платіжних доручень (а.с.4-9) в період 2005-2006 років Українським державним фондом підтримки фермерських господарств в особі Житомирського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств платіжними дорученнями № 246 від 26.10.2005 року, № 253 від 03.11.2005 року, № 254 від 09.11.2005 року, № 292 від 19.12.2005 року, № 54 від 13.04.2006 року, № 66 від 25.04.2006 року на розрахунковий рахунок № [NUMBER] Фермерського господарства «Пантера» перераховувались грошові кошти, як часткове відшкодування витрат пов`язаних з розширенням наукових досліджень з проблем організації виробництва с/г продукції, згідно Постанови КМУ № 1102 від 25.08.04 р.. Підставою для звернення до суду позивач [PERSON] вказує те, що за наслідками вказаних обставин 22 серпня 2008 року було порушено кримінальну справу стосовно нього. При цьому позивач зазначає, що фермерського господарства «Пантера» за і.к.32549109 за адресою: с. Биків, Брусилівського району, Житомирської області станом на 2005-2006 років не існувало, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.11). Зі змісту листа Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області № 06-08/2449 від 14.09.2015 року (а.с.10) вбачається, що відповідно до Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 року № 1407, оформлення платіжних доручень визначено Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 із змінами. За п.3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, передбаченою в додатку до Інструкції з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, в тому числі із обов`язковим вказанням отримувача коштів (юридична чи фізична особа) та коду ЄДРПОУ чи ідентифікаційного коду. При цьому у платіжних дорученнях, які подаються до органів Державної казначейської служби України на перерахування коштів з державного бюджету на банківські рахунки фізичних та юридичних осіб не допускаються виправлення та описки. За приписами ч.4 ст.89 ЦК України до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців містяться такі відомості щодо юридичної особи: найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності), ідентифікаційний код юридичної особи, організаційно-правова форма тощо. За змістом Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 р. №118, до ознак, за якими проводиться ідентифікація юридичної особи, належать, зокрема, ідентифікаційний код. Згідно до п.6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З огляду на це, судом враховується, що позивачем [PERSON] у справі № 296/617/17 заявлено вимоги, які є аналогічними із вимогами у справі № 296/1753/17. Так, у даних двох справах, позивачем і відповідачем є одні і ті самі особи, спір у яких виник з аналогічних підстав, спірні відносини в яких регулюються одними нормами права та в яких позивач заявив аналогічні позовні вимоги (про визнання дій протиправними та визнання платіжних доручень незаконними і їх скасування). На переконання суду вказані дві справи мають ознаки типових, оскільки визначальною ознакою типової справи є наявність певної кількості індивідуальних спорів осіб щодо застосування певних норм матеріального права, а тому є підстави для застосування, при розв`язанні даного спору, постанови Житомирського апеляційного суду у справі № 296/1753/17, відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, як зразкового. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, 10 грудня 2018 року Житомирським апеляційним судом було винесено постанову, яка набрала законної сили, в рамках справи № 296/1753/17. Вказаним судовим рішенням встановлено, що чинним цивільним законодавством не передбачено такого способу захисту як визнання незаконним платіжного доручення з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України. У даній справі, позивач [PERSON] , звертаючись до суду, посилався на ту обставину, що дії відповідача по перерахуванню коштів Фермерському господарству «Пантера» є протиправними, а платіжні доручення № 246 від 26.10.2005 року, № 253 від 03.11.2005 року, № 254 від 09.11.2005 року, № 292 від 19.12.2005 року, № 54 від 13.04.2006 року, № 66 від 25.04.2006 року є не чинними через те, що Фермерське господарство «Пантера» станом на 2005-2006 р. не було зареєстровано. Так, згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб визначений законом або договором. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках. Як визначено ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача. Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів. Також згідно ст.ст.203,215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, платіжне доручення, дійсно, як про це вказав апеляційний суд, вищенаведеним критеріям не відповідає і цивільним законодавством не передбачено такого способу захисту як визнання незаконним або не чинним платіжного доручення. Приймаючи до уваги викладені обставини, є підстави дійти висновку про те, що даний позов [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed