Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

[PERSON] , в особі свого представника адвоката Смирнової О.Л., звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що він працював в КП «Південукргеологія» і 28.08.2017 року був звільнений за власним бажанням. Однак при звільненні розрахунку з ним не провели та не виплатили заробітну плату в сумі 48517 грн.97 коп.. Посилаючись на те, що заробітна плата невиплачена з вини відповідача, просив стягнути з КП «Південукргеологія» на його користь заборгованість по робітній платі в сумі 48517 грн.97 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 29.08.2017 року по 05.11.2019 року, в розмірі 18738 грн. 50 коп.. Представник позивача адвокат Смирнова О.Л. заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача про дату, час і місце судового засідання повідомлений належними чином, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Суд визнав можливим справу розглянути без його участі за наявними доказами. З поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву вбачається, що останній позов визнав частково. Підтвердив, що дійсно за період роботи позивача на підприємстві виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 48517 грн.97 коп., яка до теперішнього часу не сплачена. Між тим, заперечив про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 18738 грн. 50 коп., так як вважав, що позивач пропустив трьохмісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав в цій частині позову. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач працював з 01.11.2012 року помічником машиніста бурової установки IV розряду Харківської комплексної геологічної експедиції КП «Південукргеологія» і був звільнений 28.08.2017 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, що вбачається з наказів №413-к від 01.11.2012 року, №78-к від 28.08.2017 року та копією трудової книжки (а.с.6-8). При звільненні [PERSON] відповідач не провів з ним повного розрахунку. Зокрема, з довідки КП «Південукргеологія» видно, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 28.08.2017 року склала 48517 грн. 97 коп. (а.с.9). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року №3-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз`яснив, що статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначенні в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведені з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином аналіз положень ст.ст.116,117 КЗпП України, з урахуванням зазначених висновків Конституційного Суду України, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Вирішуючи спір, в межах заявлених позивачем вимог, судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом становить 48517 грн. 97 коп.. При цьому, відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів, з яких вбачалися б поважні причини, що унеможливили проведення з позивачем розрахунку у строки, встановлені законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки не проведення розрахунку з позивачем відбулося саме з вини відповідача, останній, відповідно до ст.117 КЗпП України, повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2017 року по 05.11.2019 року, тобто за 550 робочих днів. Аргументи відповідача, що позивач пропустив трьохмісячний строк для звернення з цією вимогою до суду є хибними та суперечать положенням ч.2 ст.233 КЗпП України, а тому до уваги не приймаються. При обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», що узгоджується роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в пункті 21 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Зокрема, п.8 цієї Постанови встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно з довідкою № 01/12-523 від 20.09.2019 року КП «Південукргеологія» середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 34 грн. 07 коп. (а.с.10). Оскільки період затримки розрахунку при звільненні з 29.08.2017 року по 05.11.2019 року становить 550 робочих днів (88 роб. дн. у 2017 р.+250 роб.дн. у 2018 р.+212 роб.дн. на 06.11.2019 р.), загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 18738 грн. 50 коп. (550х34,07). Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. З врахуванням положень ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., від сплати якого позивач був звільнений в силу закону при поданні позову.

Outcome: approved