Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON] 11 лютого 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача КВЖ РЕП Жовтневого району про відшкодування збитків, завданих затопленням нежитлового приміщення та витрат, позовні вимоги уточнювалися. Позивач у своєму позові, а її представник в ході судового засідання посилаються на те, що на підставі договору дарування від 01 жовтня 2014 року позивачці належить на праві власності нежитлове приміщення 7 в громадському будинку А-2 на цокольному поверсі будинку № 13 по вул. Паторжинського м. Дніпропетровська, яке вона використовує як власник. 30 червня 2015 року у вказаному нежитловому приміщенні відбулося залиття каналізацією, позивачу завдана значна матеріальна шкода; причиною такого стало не дбале ставлення цього відповідача до сантехнічних приладів, комунікацій та ремонту будинку, позивачем з мешканцями будинку складено відповідний акт, позивачу завдана значна матеріальна шкода і збитки. Вважають винним у вказаному залитті саме відповідача. Обіцянки усунути пошкодження, що були завдані нежитловим приміщенням позивача, вказаний відповідач не виконав. Позивачу завдана шкода. Сума матеріальної шкоди, яку було завдано позивачу, складає згідно висновку експертизи - 53769 грн.. В добровільному порядку відповідач зараз не бажає відшкодувати завдану шкоду, заперечує свою вину. Просили стягнути з відповідача завдані збитки згідно висновку експертизи, а також судові і інші витрати саме на користь позивача як власника вказаного нежитлового приміщення, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Представник відповідача КВЖ РЕП Жовтневого району в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що можливо у вказаний позивачем день і було залиття його приміщення, але відповідач до цього ніякого відношення не має, це залиття стало не з їх вини, оскільки договору з позивачем у них немає, вони не мають доступу до вказаного приміщення, акт складався без них, виклик їх слюсаря відбувся майже через місяць, що зафіксовано в журналі викликів. Вони обстежили вказане приміщення і викликали службу міського водоканалу, які і відкачали вказані каналізаційні стоки, що були в приміщенні позивача, а вже потім вони усунули поломку. Вважає, що відповідальність за вказану позивачем шкоду повинна нести інша особа, висновком судової експертизи не встановлена саме їх вина в завданні збитків, шкоди позивачу, все робили і роблять по закону, матеріальної чи моральної шкоди позивачу відповідач не завдавав, вважають позовні вимоги безпідставними і в їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 01 жовтня 2014 року позивачці [PERSON] належить на праві власності нежитлове приміщення 7 в громадському будинку А-2 на цокольному поверсі будинку № 13 по вул. Паторжинського м. Дніпропетровська. 30 червня 2015 року у вказаному нежитловому приміщенні відбулося залиття каналізацією, позивачу завдана значна матеріальна шкода; причиною такого стало не дбале ставлення цього відповідача до сантехнічних приладів, комунікацій та ремонту будинку, позивачем з мешканцями будинку складено відповідний акт, цей акт сторонами не оскаржені і мають силу доказу, позивачу завдана значна матеріальна шкода і збитки. Вважають винним у вказаному залитті саме відповідача. Обіцянки усунути пошкодження, що були завдані нежитловим приміщенням позивача, вказаний відповідач не виконав. Позивачу завдана шкода. Внаслідок вказаного залиття було пошкоджено майно позивача, залиті каналізаційними і фекальними стоками підлога, частково стіни, маються плями від утворення грибка, пошкоджено облицювання стін і підлоги, розламана частині гіпсокартону та інш.. Наявність зазначених пошкоджень в приміщеннях позивача зафіксовано і зазначено в акті. За заявою позивачки було призначено і проведено експертне дослідження Запорізьким відділенням Дніпропетровської судової будівельно-технічної експертизи. У відповідності до висновку № 204-15 експертного будівельно-технічного дослідження вказаних затоплених приміщень позивача від 10 вересня 2015 року пошкодження нежитлових приміщень позивача, вказаних в акті і заяві позивачки підтверджені, кошторисна вартість ремонтно-відновлювальних робіт вказаних приміщень позивача в будинку № 13 по вул. Паторжинського м. Дніпропетровська, спричинених цим залиттям, складає 53769 грн.. Таким чином, неправомірність дій відповідача, яка полягає в неналежному обслуговуванні вказаного будинку (залиття відбулося зі стояка каналізаційних стоків, який обслуговує і ремонтує саме відповідач), шкода, безпосередній причинний звязок та вина відповідача встановлені оглядом місця події і актом та висновком № 204 15 від 10 вересня 2015 року експертного будівельно-технічного дослідження вказаних затоплених приміщень позивача. Відповідачем не усунено спричинені пошкодження, в добровільному порядку завдану матеріальну шкоду не відшкодовано і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно норми вказаної статті 1166 ЦК України, повинна бути належним чином встановлена вина особи, з якої намагаються стягнути кошти у відшкодування понесених збитків, настання несприятливих наслідків та причинно-наслідковий зв'язок між виною та наслідками. В судовому засіданні з вищевказаного і позиції представників сторін, відповідача знайшла своє підтвердження та обставина, що залиття та пошкодження приміщення та майна позивача сталося через зламану кришку ревізії стояка труби каналізації, вказана ревізія знаходиться в приміщенні позивачки, але обслуговується виключно відповідачем, який (через своїх працівників) в наслідок недбалого ставлення до сантехнічних приладів будинку: не проведення оглядів і планових чи позапланових перевірок стану труб і стояків. Обєктивного спростуванню цього суду не надано. Своїми неправомірними діями відповідач порушив майнові права позивача і завдав йому майнову шкоду. Експлуатацію і обслуговування (балансоутримання) будинку № 13 по вулиці Паторжинського м. Дніпропетровська здійснює КВЖ РЕП Жовтневого району у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил обслуговування будинків та прибудинкових територій тощо. Відповідальність експлуатуючої організації, відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 3763 від 20 листопада 2007 року, передбачено: комунальне житлово-експлуатаційне підприємство має нести відповідальність за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло -, водопостачання, водовідведення і зливної каналізації від зовнішньої стіни будинку до внутрішньої стіни квартири та за стан труб, що обслуговують більше однієї квартири. Точками розподілу відповідальних за належний стан труб в квартирах є точки відведення від труб загального користування. Враховуючи норму Закону (ст. 1166 ЦК України), відповідальність відповідача за спричинення шкоди може настати за наявності наступних обов'язкових складових: шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вини заподіювача шкоди. Як свідчать фактичні обставини справи, протиправна поведінка саме відповідача в даному випадку наявні, що підтверджено висновками акту і технічного будівельно-технічно висновку експертів. Згідно п. 7 ч. 2. ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець, КВЖ РЕП Жовтневого району, зобовязане: утримувати у належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Порядок здійснення санітарного та технічного обслуговування жилого будинку визначений, зокрема, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76. Згідно додатку № 2 до зазначених Правил «Періодичність профілактичного обслуговування елементів жилих будинків». Відповідач стверджує що він був позбавлений можливості потрапляти у спірні приміщення, оскільки приміщення були зачинення і незважаючи на його намагання в приміщення його ніхто не допустив для обслуговування загально будинкових комунікацій, в підтвердження вказаної обставини відповідач надає акт 178 від 15 квітня 2015 року про те, що він позбавлений можливості потрапити у спірні приміщення. Вказані твердження не відповідають дійсності з огляду на наступне: дійсно приміщення були зачиненні оскільки певний час не використовуються власником, однак оскільки в приміщенні знаходяться водопровідні крани, що можуть перекривати подачу води на будинок і окремі квартири, а також через приміщення проходять транзитом інші комунікації, то на випадок аварій ключі від спірного приміщення знаходяться і на час виникнення спірного затоплення знаходились у сусідній квартирі № 7 цього ж будинку, про що знав відповідач, а тому у випадку коли відповідач дійсно мав би намір потрапити у приміщення й запитав у сусідів про власника та можливість потрапити у приміщення, то йому без жодних зауважень надали би ключі у приміщення котрі із слів відповідача він не міг потрапити. Про те, що відповідач не мав наміру потрапляти у спірні приміщення свідчить і той факт що над приміщенням стоїть великий банер про здачу цього приміщення у оренду із контактними телефонами власників приміщень, а тому майстри (відповідача) у випадку коли дійсно мали би намір потрапити у спірні приміщення могли просто набрати номер телефону власника і вирішити питання потрапляння до приміщення в телефонному режимі. Про невідповідність фактичним обставинам справи тверджень відповідача, що він був позбавлений можливості потрапляти у спірні приміщення свідчить і той факт, що 27 липня 2015 року ним була нарешті оформлена заявка на обстеження спірного приміщення, котра була подана від мешканця [INFO] і в цей же день представники відповідача без жодних перешкод потрапили у спірні приміщення. Тобто за наявності реального бажання потрапити у спірні приміщення для обстеження і технічного обслуговування загально будинкового обладнання відповідач мав можливість потрапляти у приміщення у той же день коли виникала така необхідність. Однією із підстав для уникнення відповідальності за завдану школу відповідач посилається на те що позивач проігнорував обовязок із укладення договору про надання житлово - комунальних послуг. Дійсно, у відповідності до положень пункту 1 частини 3 ст. 20 закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Однак норми цієї статті тісно повязані із нормами пункту З частини 1 статті 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» де визначено, що виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, чого відповідачем зроблено не було. Відповідачеві добре було відомо, хто є власником спірних приміщень, оскільки сам відповідач стверджує, що до закриття зали ігрових автоматів він обслуговував спірні приміщення, в свою чергу вказані приміщення зал ігрових автоматів займав лише на підставі договору оренди, в якому було чітко вказано хто є власником та на підставі чого він користується приміщенням. І цей договір в обовязковому порядку надавався відповідачеві для підтвердження статусу споживача комунальних послуг, що визнав і відповідач в своїх запереченнях до позову. Відповідач посилається також на те, що позивач здійснив самовільне перепланування спірних приміщень, в ході якого було самовільно позивачем здійснено заміну чавунних каналізаційних труб на пластикові труби «невідомої» якості, а також, що у приміщенні позивачем самовільно було обладнано відгалуження від стояка каналізації котрий розташовувався під котлом опалення та призначався для аварійного скиду води із котла опалення, в підтвердження чого відповідач надає акт обстеження від 25 липня 2015 року. Суд не мложе прийняти до уваги вказані заперечення, оскільки вказані обставини не відповідають дійсності, так як позивач набув права власності на вказане приміщення 01 жовтня 2014 року, що підтверджується витягом із єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, за час доки приміщення знаходилось у власності позивача жодних реконструкцій приміщення не здійснювалось, так само як і не здійснювалось будь - яких самовільних реконструкцій і попередніми власниками приміщень, що підтверджується зокрема і копією технічного паспорту на приміщення, де відсутні будь - які позначки про здійснення самовільних реконструкцій чи перебудов приміщення хоча такі позначки повинні ставитись в обовязковому порядку у випадку здійснення самовільних реконструкцій чи перебудов приміщення. Крім того, слід звернути увагу, що у відповідності до положень частини 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В той же час положеннями частини 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи наведені норми чинного законодавства слід зазначити, що саме відповідач повинен належними та допустимими доказами довести факт самовільної заміни позивачем каналізаційного стояка, та його реконструкцію, а саме заміну чавунних труб на пластикові та облаштування відкритого отвору для скидання води із котла опалення. У випадку проведення вказаних дій такі докази неодмінно повинні бути в наявності у відповідача, оскільки для заміни каналізаційної системи необхідно було відключити весь будинок від водопостачання та водовідведення від загально міської централізованої системи водопостачання та водовідведення, а вказані роботи можливо провести лише при участі відповідача та за погодженням із міським водоканалом, враховуючи, що будинок для заміни комунікацій ніхто не відключав та відомості про такі заявки у відповідача відсутні, то відповідно твердження про самовільну заміну труб каналізації позивачем нічим не підтвердженні та не відповідають дійсності. У відповідності до положень ст. 24 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» балансоутримувач будинку зобовязаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів вілповілно ло встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Враховуючи, що відповідач є балансоутримувачем будинку (згідно і тверджень відповідача викладених у запереченнях відповідача), то відповідно саме на нього покладено обовязок із ремонту загально домових комунікацій, і саме відповідач повинен був здійснювати ремонт комунікацій та власне заміну стояків каналізації через несправність яких було власне завдано збитки. А тому, якщо дійсно у будинку були здійснено заміну каналізаційних стояків, то це повинен був зробити саме відповідач та саме він повинен був контролювати справність систем каналізації несправність котрої і стала причиною завдання збитків котрі заявлені до стягнення. Стосовно тверджень, що у каналізаційному стояку було облаштовано додатковий отвір для аварійного скиду води із автономного котла, що не був заглушений й через нього в приміщення потрапляли стоки із дворової каналізації, то вказані твердження не відповідають дійсності, оскільки причиною затоплення спірного приміщення стала поломка кришки каналізаційної ревізії, через яку в приміщення поступали побутові відходи, що стосується відгалуження під котлом індивідуального опалення, котре із слів представника відповідача не було заглушене, то це твердження про наявність такого відгалуження не відповідає дійсності, оскільки індивідуальний котел опалення знаходиться в підсобному приміщені й під вказаним котлом немає та ніколи не було жодних мереж водовідведення (каналізації), через це приміщення не проходять жодні стояки каналізації, а тому твердження, про те, що затоплення приміщення відбулось через незакритий відвід каналізації під котлом опалення не відповідають фактичним обставинам справи, там паче що навіть сам відповідач стверджує, що затоплення відбулось у місці де стіна і стояк зашиті гіпсокартоном, а стіни підсобного приміщення облицьовані керамічною плиткою. Вказані твердження, про невідповідність місця аварій та її обставин зафіксованих у акті фактичним обставинам підтверджуються і фотографіями, котрі були зроблені експертом при дослідженні спірного приміщення, де чітко видно підводи комунікацій до котла системи індивідуального опалення й облицювання стін плиткою, а також видно відсутність будь яких виводів каналізації під котлом як на це посилається відповідач. Вказані обставини зафіксовані й відображені у технічному висновку № 204-15 від 10 вересня 2015 року. На спростування доводів відповідача надано фотографії наявних пошкоджень у коридорах № 5 та № 2, де чітко видно, що розламаний гіпсокартон пере стінку, котрий розмежовує коридори № 2 та № 5, в цьому перестінку дійсно проходить стояк загально домової каналізації, частину якого видно на фото у місці де відпав гіпоскартон), також на фото чітко видно, що до стіни, котра частково зруйнована й у якій проходить стояк каналізації і через поламку якого власне й було затоплено спірне приміщення, немає жодних підводів труб чи інших комунікацій, на наявність яких посилається відповідач, тобто обставини викладені у акті обстеження від 25 липня 2016 року про причини затоплення та місце аварії не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами проведеного експертного будівельно - технічного дослідження. Також, однією із підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на те, що, із його слів, причиною затоплення спірного приміщення серед всього іншого було засмічення дворового колоддя системи загальноміської каналізації й у звязку із підйомом рівня стоків у цьому колодці фекальні стоки потрапляли із колоддя до спірного приміщення. В підтвердження вказаних обставин відповідач посилається знову ж таки на акт обстеження від 27 липня 2015 року. Але судом встановлено, що аварійна ситуація, котра стала причиною затоплення, відбулась 30 червня 2015 року та на протязі майже тижня після того, як не вдалось досягнути згоди із представниками відповідача про ліквідацію аварії, то вказана аварія була ліквідована представниками позивача із залученням відповідних спеціалістів і станом на 27 липня 2015 року жодних стоків у приміщеннях позивача не поступало, хоча дійсно поширювався неприємний запах у звязку із тим, що позивачем здійснювалось провітрювання приміщення і на час складання акту від 27 липня 2015 року аварійна ситуація вже не мала місця, тому, що було здійснено заміну ревізій на каналізаційному стояку, а тому навіть якщо і було затоплено дворовий колодязь, то жодні відходи із нього не могли потрапити у спірні приміщення, а тому посилання на те, що спірне приміщення затопили відходи, котрі потрапили у приміщення із дворової каналізації вже після ремонту каналізації не відповідають дійсності, так як станом на 27 липня 2015 року вже не було аварійної ситуації у спірному приміщенні і про це сказано у самому акті обслідування від 27 липня 2015 року де чітко зазначено: «До огляду приміщення було затоплено фекальними стоками дворової каналізації». Відповідач посилається також на те, що у спірних правовідносинах немає повного складу правопорушення у вигляді завдання збитків, за котре відповідач повинен нести відповідальність. З приводу цього суд при ходить до наступного. Для притягнення до відповідальності відповідача необхідна наявність наступних елементів правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи котра заподіяла шкоду. Стосовно наявності вказаних елементів слід зазначити наступне: Протиправна поведінка відповідача полягає у порушенні відповідачем положень пункту 2, пункту 7, пункту 10 частини 2 ст.21 та пунктів 5 та 6 частини 2 статті 24 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», а саме відповідач не забезпечив належне утримання та обслуговування загальнобудинкових комунікацій, їх поточний ремонт. Шкідливий результат протиправної поведінки полягає у тому, що внаслідок поламки ревізії встановленої на стояку системи каналізації відбулось порушення цілісності та герметичності каналізаційної системи внаслідок чого фекальні стоки замість того, щоб зливатись із у загальноміську систему каналізування потрапляли й спірні приміщення й спричинили збитки у вигляді пошкодження гіпоскартонового облицювання стін, виходу із ладу системи електропостачання та інші розмір збитків встановлено неупередженою третьою стороною в рамках проведення експертного дослідження. Причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками полягає у тому, що внаслідок неналежного обслуговування загальнобудинкових комунікацій відбулось порушення нормального функціонування комунікацій й фекальні стоки замість того, щоб із квартир мешканців потрапляти у загальноміську каналізацію, потрапляли у належне позивачеві приміщення чим спричинили його затопленню та як наслідок - погіршення стану приміщення й необхідності проведення ремонту. Оскільки обовязок із утримання загально будинкових комунікацій, їх ремонт та обслуговування лежить на відповідачеві, та внаслідок недбальства із сторони відповідача було затоплено приміщення позивача, чим останньому завдано збитки, отже саме на відповідачеві лежить обовязок відшкодування цих збитків. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права відповідача. Однак, жодних доказiв позивачем до суду не надано. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно відповідача відносно утримання та належного використання приміщення, житла та будинку, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача. Твердження цього відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити і стягнути з відповідача КВЖ РЕП Жовтневого району на користь [PERSON] в рахунок відшкодування збитків 53769 грн., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 2580 грн. 48 коп. та витрати на судовий збір в сумі 537 грн. 70 коп., а всього 56887 грн. 18 коп.. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування збитків, завданих затопленням нежитлового приміщення та витрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, в такому вигляді є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved