Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] 08.08.2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У позовній заяві та в судовому засіданні 08.10.2019 року позивачем викладено наступну позицію: позивачка на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 31.01.2003 року, є власником житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . Відповідачка є її племінницею та в квітні 2012 року була зареєстрована в належному позивачці будинку. Однак, в даному будинку ніколи не проживала та не проживає. Тобто, вже понад сім років. На неодноразові прохання позивачки до відповідачки в добровільному порядку знятися із реєстрації в належному їй будинку, відповідачка відмовляється. А на даний час змінила свій номер телефону, і місце її проживання позивачу не відоме. Фактично відповідачка не проживає у належному позивачу будинку, не несе витрат по його утриманню, у зв`язку із чим позивачу чиняться перешкоди в користуванні та розпорядженні належною їй власністю. А тому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Білозор О.Л. в \~судове засідання 21.10.2019 не з`явилися, надали до суду письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали та просили розглянути справу у їх відсутність. У разі неявки відповідача не заперечували проти винесення заочного рішення. (а.с. 45, 46) Ухвалою суду від 03.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 21) Ухвалою суду від 21.10.2019 року постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце його проведення за адресою місця реєстрації, встановленого судом (а.с.17, 18), однак конверт до суду повернувся із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що свідчить про відсутність відповідача за місцем свого проживання (а.с. 63), за адресою, що вказана позивачами у позовній заяві. Судом 09.10.2019 року було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади про виклик відповідача [PERSON] в судове засідання на 21.10.2019 року (а.с. 47, 48). Однак відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подала, про причини неявки не повідомила. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду\~на\~вищевикладене\~та за\~умов\~існування\~усіх підстав,\~суд\~прийшов\~до висновку\~про\~ухвалення\~заочного рішення,\~про\~що\~було постановлено\~мотивовану\~ухвалу\~від 21.10.2019 року. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії нотаріально посвідченого договору дарування від 31.01.2003 року, [PERSON] , діючи за дорученням за [PERSON] подарувала [PERSON] , належний дарувателю на праві власності цілий житловий будинок по [ADDRESS] . Договір зареєстровано в реєстрі за №628, право власності за [PERSON] зареєстровано в КП «ВООБТІ» 02.02.2003 року за реєстровим №54 (а.с. 7). Рішенням Ксаверівської сільської ради від 11.11.2015 року в с. Лисогора Вінницького району Вінницької області вулицю [ADDRESS] перейменовано на вулицю Ярослава Мудрого (а.с. 33) Відповідно до домової книги №1 для реєстрації громадян, які проживають в [ADDRESS] (а.с. 8-10), за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Остання зареєстрована за даною адресою 24.04.2012 року. Вказане також підтверджується інформацією наданою на запити суду в порядку вимог ч. 7 ст. 187 ЦПК України, Виконавчим комітетом Якушинецької сільської ради та УДМС України у Вінницькій області (а.с. 17, 18). З Акту обстеження житлових умов від 07.08.2019 року (а.с. 11) вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , однак за вказаною адресою з 11.12.1994 року не проживає. Відповідно до довідки Якушинецької сільської ради №3148/08-04 від 12.08.2019 року (а.с. 32) в житловому будинку, що по [ADDRESS] , належному [PERSON] , проживають та зареєстровані [PERSON] власник, [PERSON] мати, [PERSON] , син, [PERSON] син. [PERSON] племінниця, зареєстрована з 24.04.2012 року, але не проживає. Допитані в судовому засіданні 08.10.2019 року свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що є сусідами позивачки [PERSON] с. Лисогора [PERSON] району [ADDRESS] позивачка проживає разом зі своєю матір`ю та дітьми, відповідачка там не проживає та ніколи не проживала, колись, дуже давно, вона приїздила до позивачки в гості, однак вже тривалий час вони не бучили відповідачку за місцем проживання позивачки в с. Лисогора. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, який є членом сім`ї власника житла (племінницею), більше року, без поважних причин не проживає в будинку по [ADDRESS] , не несе витрат по його утриманню. Будь-яких перешкод для проживання і користування будинком їй не чинили. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідачем з позивачем не укладався. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вказаний спір регулюється положеннями\~Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідача [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування житлом будинком по [ADDRESS] , що позбавляє останню права на користування вказаним житловим приміщенням. Підстав збереження житлового приміщення за відповідачем не встановлено, підстав збереження за нею жилого приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені ст. 71 ч.3 ЖК України, не встановлено. Право власника даного будинку позивача, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту, а позов - задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову до суду (а.с.1) у повному обсязі, оскільки позов задоволено повністю. Відповідно до ст.ст. 319, 383 ч.1, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

Outcome: approved