Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON], ТОВ «Фірма «Стрелець» звернулись до суду з позовом (а.с. 4-8 том справи 2), в якому просять: - визнати договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] 10.02.2010 р., відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 902600 доларів США, припиненим у звязку з виконанням [PERSON] зобовязань за цим договором в повному обсязі. - визнати договір купівлі-продажу, укладений 16.02.2010 року, відповідно до якого ТОВ «Фірма «Стрелець», [PERSON] передали у власність, а [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], прийняла у власність будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 312, удаваним та встановити, що зазначений договір є договором іпотеки, який є таким, що припинений в звязку з припиненням основного зобовязання. - визнати за ТОВ «Фірма «Стрелець» та [PERSON] право власності на будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення. - стягнути з відповідачів на користь позивачів витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що в 2004 році між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди щодо передання останнім [PERSON] у позику окремими траншами грошових коштів під проценти. Письмові угоди між сторонами при цьому не оформлялись через принципову відмову від цього відповідача. За домовленістю сторін при отриманні кожного окремого траншу [PERSON] надавалась [PERSON] розписка про отримання грошей. Так, зокрема, 10.02.2010 р. [PERSON] було отримано від [PERSON] грошову суму в розмірі 902600 дол. США, про що надано розписку. Позивачі зазначають, що в забезпечення виконання зобовязань між [PERSON] та [PERSON], 16.02.2010 р. між ТОВ «Фірма «Стрілець», [PERSON], з одного боку, та дружиною [PERSON] [PERSON], з іншого боку, було укладено удаваний договір купівлі-продажу супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташованого в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл. для приховання договору іпотеки, який насправді був вчинений з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики. [PERSON] наполягає, що в силу ст. 599 ЦК України зобовязання за договором позики станом на сьогоднішній день є припиненим з огляду на виконання, проведене належним чином, оскільки борговий документ розписка від 10.02.2010 р. знаходиться у нього, але обєкт нерухомості у його власність ТОВ «Фірма «Стрілець» та [PERSON] не повернутий. В свою чергу, [PERSON] звернулась до суду із позовом де просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме: будівлі супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, що розташовані за адресою: Одеської обл., м. Іллічівськ, вул. Паркова, буд. 2-М шляхом його звільнення ТОВ «Горяц-Т» та будь-яких інших осіб, що чинять перешкоди в користуванні такою власністю та стягнути ТОВ «Горяц-Т» витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 20.07.2017 року позовну заяву [PERSON] Харлампієвни до ТОВ «Горяц-Т» про усунення перешкод у користуванні власністю\~залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. У судовому засіданні [PERSON], [PERSON], представник ТОВ «Фірма «Стрілець», який також є представником ТОВ «Горяц-Т», підтримали заявлений ними позов в повному обсязі, просили суд його задовольнити. У судовому засіданні представники [PERSON] та [PERSON] заперечили проти задоволення позову [PERSON], [PERSON], ТОВ «Фірма «Стрілець», просили суд задовольнити позов [PERSON] з підстав викладених у ньому. Також пояснили, що договір позики повинен обовязково укладатись в письмовій формі, ніякої згоди між [PERSON] та [PERSON] в 2004 році не було, а тому не може бути припинено зобовязання, якого не існувало та не існує, тобто, відсутній предмет спору. Договір купівлі-продажу від 16.02.2010 р. не є удаваним. Заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали цивільної справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правові відносини. [PERSON], допитаний як свідок, в судовому засіданні пояснив, що між ним та [PERSON] неодноразово досягались домовленості щодо позики грошових коштів та застави майна для забезпечення виконання зобовязань, однак, за бажанням відповідача, договори застави нерухомого майна (іпотеки) оформлювались лише у разі короткострокових позик, в той час як у разі, коли кошти позичались на тривалий чи не визначений (як у даному випадку) час, то [PERSON] вимагав переоформлення майна саме у його власність, надаючи після цього право [PERSON] самому вирішувати час повернення позики. [PERSON], допитана як свідок, в судовому засіданні пояснила, що вона як довірена особа [PERSON] здійснювала періодичні звірки з [PERSON] щодо ходу погашення [PERSON] зобовязань за позиками, в тому числі за позикою від 10.02.2010 р. Їй відомо, що [PERSON] повернув [PERSON] взяті в борг кошти в повному обсязі 07.07.2016 р., а [PERSON] повернув [PERSON] розписку, яку той написав під час отримання боргу 10.02.2010 р. Свідок [PERSON] пояснила суду, що була особисто присутня під час повернення [PERSON] усієї суми боргу [PERSON] 07.07.2016 р. Це відбувалось в офісі [PERSON] по вул. Балківській 124/1 в м. Одесі. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він був присутній і якості медіатора під час переговорів наприкінці 2015 року між [PERSON] та [PERSON] щодо порядку погашення позики та викупу обєктів нерухомості, переданих в іпотеку [PERSON] Крім того в переговорах в якості медіатора приймав участь [PERSON] Точну суму боргу щодо якої йшли перемовини свідок не памятає, однак точно мова йшла про повернення значної суми грошей, які [PERSON] позичив у [PERSON] з метою розвитку свого бізнесу, передавши останньому в якості забезпечення виконання зобовязань приміщення магазинів «Віртус», точну кількість яких він не памятає. Також свідок підписував разом з [PERSON] та [PERSON] письмові документи, що складались під час переговорів. [PERSON] від підписання будь-яких документів відмовлявся, але усно погоджувався зі змістом цих документів. Відповідно до розписки [PERSON]І від 10.02.2010 р. ним отримана позика від [PERSON] в сумі 902600 доларів США під 24 % річних з щомісячною виплатою. В якості забезпечення виконання зобовязань з повернення [PERSON] [PERSON] коштів не пізніше 20.02.2010 р. укладається договір купівлі-продажу приміщення по вул. Парковій 2-М. в м. Іллічівську (право власності оформлено на ТОВ «Фірма «Стрелець» та [PERSON]В.). Після повернення коштів в повному обсязі протягом 7-ми днів оформлюється зворотній договір купівлі-продажу зазначеного обєкта (а.с. 11-12, том справи 2). З наведеної розписки вбачається, що строк повернення боргу в ній сторонами не визначений. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В судовому засіданні встановлено, що оригінал розписки від 10.02.2010 р. знаходиться у [PERSON], який надав її для огляду суду, вказаний доказ відповідачами спростований не був, недійсним не визнаний, що розцінюється судом як доказ виконання [PERSON] своїх обовязків за договором позики. Щодо заперечень представника [PERSON] про відсутність правовідносин за договором позики, то ці заперечення підлягають відхиленню з урахуванням правового висновку Верховного Суду України по справі № 442/8157/15-ц (постанова від 12.04.2017 р.), відповідно до якого письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. За таких обставин, суд вважає, що розписка від 10.02.2010 р. є належним доказом як укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON], так і умов цього договору, а також засвідчує отримання [PERSON] від [PERSON] зазначеної в розписці грошової суми. Тому позовні вимоги [PERSON] про визнання договору позики від 10.02.2010 р. припиненим у звязку з виконанням зобовязань за цим договором в повному обсязі підлягають задоволенню як такі, що ґрунтуються на вимогах закону і доведені в судовому засіданні. Як вбачається з розписки [PERSON] від 10.02.2010 р. в якості забезпечення виконання зобовязань з повернення [PERSON] [PERSON] коштів не пізніше 20.02.2010 р. укладається договір купівлі-продажу приміщення по вул.. Парковій 2-М. в м. Іллічівську (право власності оформлено на ТОВ «Фірма «Стрелець» та [PERSON]В.). Дійсно згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2010 р., ТОВ «Фірма «Стрілець» та [PERSON] продали [PERSON] будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташоване в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яке складається з літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 312. Від імені покупця [PERSON] договір за довіреністю підписаний [PERSON] Суд відхиляє доводи представника [PERSON] про те, що п. 2 договору купівлі-продажу встановлено, що обєкт був проданий за 104548,20 грн. які продавці одержали до підписання цього договору, враховуючи, що договір купівлі-продажу, на відміну від договору позики, не є реальним, і його укладення само по собі не є підтвердженням факту передачі грошей. Факт передачі грошових коштів в такому випадку повинен посвічуватись відповідним розрахунковим документом, як от, квитанцією або розпискою продавця. Однак, [PERSON] та [PERSON] суду таких документів під час судового розгляду надано не було. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтями 655 та 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Нормами ст.ст. 626, 627 встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак, вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що укладання договору купівлі-продажу від 16.02.2010 р. не було спрямоване на настання реальних наслідків, так як нібито проданий обєкт нерухомості залишився в володінні та користуванні продавців, в ньому розташований супермаркет «Віртус», в якому здійснює господарську діяльність ТОВ «Горяц-Т». Крім того, залишається чинним Договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 09.09.2005 року, укладений між ТОВ «Фірма «Стрелець», власником якого є [PERSON] з дружиною, та Іллічівською міською радою Одеської області строком дії до 09.09.2054 року, на якій розташований магазин. Наведене також підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] а також [PERSON], наданими ним як свідком, та не спростовані відповідачами. При цьому суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] від надання пояснень в якості свідка відмовився. Як вбачається з п. 4 документа від 08.12.2015 р., в порядку забезпечення виконання Стороною 2 ([PERSON]І.) зобовязань по поверненню позики та виплати відсотків, Сторони та Афілійовані до сторін особи уклали договори купівлі-продажу наступних обєктів нерухомості, за умовами яких Стороні 1 ([PERSON]А.) та зазначеним стороною особам були передані у власність наступні обєкти нерухомості та частки в статутному капіталі, зокрема: ТОВ «Фірма «Стрілець» та [PERSON] продали дружині [PERSON] [PERSON] будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташоване в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яке складається з літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення. Сторона 1 та Афілійовані до неї особи розуміють той факт, що є номінальними власниками зазначених обєктів нерухомості, а укладені договори купівлі-продажу є формою забезпечення зобовязань Сторони 2 по поверненню позики та оплаті відсотків. Сторона 1 гарантує Стороні 2, що в період дії цього договору не буде в будь-який спосіб відчужувати зазначені обєкти нерухомості, окрім випадків, передбачених цим договором, а також не буде перешкоджати господарській діяльності Сторони 2 та афілійованих до неї осіб, що здійснюється на зазначених обєктах нерухомості. Будь-яке відвідування обєктів нерухомості з метою їхньої перевірки, здійснюється виключно в присутності Сторони 2 (а.с. 9-10 том справи 2). Суд відкидає доводи представника [PERSON] про те, що документ від 08.12.2015 р. не є договором позики, адже позивач і не стверджує, що цей документ є договором позики, а лише наполягає на тому, що цей документ є формою фіксації домовленостей, досягнутих в ході переговорів між ним та [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Крім того суд відхиляє доводи представника [PERSON] щодо заяви [PERSON] від 27.01.2017р. про те, що документ датований 08.12.2015 р. він ніколи не підписував, про існування будь-яких домовленостей, викладених в цьому документі йому нічого не відомо, жодних повноважень на його підписання у нього ніколи не було і не існує, оскільки показання свідка повинні бути надані ним безпосередньо в судовому засіданні, проте [PERSON] незважаючи на неодноразові виклики до суду в якості свідка в судове засідання не прибув та показів під присягою не надав. До того ж допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив особисту участь [PERSON] під час переговорів [PERSON] та [PERSON] наприкінці 2015 року та підписання [PERSON] документа від 08.12.2015 р. та від 22.12.2015 р. Таким чином суд доходить висновку, що між [PERSON] та [PERSON] в дійсності наявні правовідносини за договорами позики, в забезпечення виконання позивачем зобовязань за якими було укладено низку удаваних договорів купівлі-продажу, в тому числі й договору від 16.02.2010 р. Згідно з частиною 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. При цьому, згідно розяснення Пленуму Верховного Суду України, що надано в п. 25 постанови № 9від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст.203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та зясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме. Суд вважає, що вчинені сторонами дії не можуть вважатись остаточним відчуженням майна та призводять до правових наслідків, які настають за договором застави. Таким чином, суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу від 16.02.2010 р.,\~ приховував договір іпотеки, якою забезпечувалось повернення [PERSON] грошових коштів [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.3 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно до частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином наслідком удаваності правочину є його недійсність. Відповідно до статті 593 ЦК України у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель. у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві. За викладеного вище, суд прийшов до висновку, що позов в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу від 16.02.2010 р. удаваним правочином, який приховав договір іпотеки, підлягає задоволенню. При цьому, не зважаючи на те, що [PERSON] повернув [PERSON] суму позики, нерухоме майно, фактично надане в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язання, повернуто [PERSON] та ТОВ «Фірма «Стрелець» не було. Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що підставами для припинення іпотеки є: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За таких обставин підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 16.02.2010 р. удаваним як такий, що в дійсності приховує укладений між [PERSON] та [PERSON] договір іпотеки, який є таким, що припинений в звязку з припиненням основного зобовязання. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами 10.02.2010 р. був укладений договір позики грошових коштів, повернення яких було забезпечено передачею в іпотеку обєкта нерухомості. Зобовязання за договором позики було припинено належним виконанням поверненням грошових коштів, у звязку з чим іпотека також вважається припиненою і підстави знаходження обєкта нерухомості у власності [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON], [PERSON], ТОВ «Фірма «Стрелець» у межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів в порядку ст. 11 ЦПК України, визнати договір позики від 10.02.2010 р. припиненим, визнати договір купівлі-продажу від 16.02.2010 р. удаваним правочином, визнати іпотеки такою, що припинена, визнати за [PERSON], ТОВ «Фірма «Стрелець» право власності вказаний обєкт нерухомості.

Outcome: approved