Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

[PERSON] 14 червня 2021 року звернувся до суду з позовом до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (далі по тексту відповідач ДП «ЦСЕНСМ») про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за червень-жовтень 2020 року в сумі 30\~645,60 грн. Позов обґрунтований тим, що у період з 06.09.2019 по 15.10.2020 позивач перебував у трудових відносинах з Харківською філією ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», яка є відокремленим підрозділом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» на посаді сторожа Вовчанської СДС ХФ ДП «ЦСЕНСМ». Наказом N 13-к/тр від 15 жовтня 2020 року він був звільнений з посади сторожа у зв`язку зі скороченням чисельності працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2020 року у сумі 30\~645,60 грн. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, яка порушує конституційні, трудові права та гарантії на належний соціальний захист. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою від 24.06.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якого вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, своєчасно, в позовній заяві зазначив прохання проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ДП «ЦСЕНСМ» - Северин І.Д., яка діє на підставі довіреності №257/04-21-1 від 12.04.2021, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, своєчасно, на електронну адресу суду надіслала клопотання про\~розгляд справи\~без її участі за документами, наявними матеріалами\~справи(а.с.33,34). Своїм правом на подання відзиву на позов та доказів, на підтвердження заперечень проти позову, не скористалася Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності учасників справи. При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «;Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки у період з 06.09.2019 по 15.10.2020 позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Харківською філією ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», яка є відокремленим підрозділом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» та працювала на посаді сторожа Вовчанської СДС ХФ ДП «ЦСЕНСМ» (а.с.5-8). Згідно наказу N 13-к/тр від 15 жовтня 2020 року позивач звільнений з посади сторожа у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України та компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований період з 06.09.2019 по 15.10.2020 в розмірі 27 календарних днів (а.с.9). Відповідно наказу ДП «ЦСЕНСМ» від 03.08.2020, майно, права та обов`язки Харківської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу» передано до Полтавської філії ДП «ЦСЕНСМ» (а.с.12). В довідці Полтавської філії ДП «ЦСЕНСМ» зазначено, що заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] становить з 01.06.2020 по 15.10.2020 (а.с.10). Вищевказана інформація підтверджується даними, наданими Управлінням держпраці у Полтавській області від 14.04.2021 за № 16-К384/01/15-04/274 (а.с.14) Відповідно довідки від 15.01.2021 за № 3, виданою Харківською філією ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», яка є відокремленим підрозділом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», дохід за період з червня 2020 по жовтень 2020 складає: червень 2020 4\~725 грн., липень 2020 4\~725 грн., серпень 4\~725 грн., вересень 5000 грн., жовтень 11\~470,60 грн. (а.с.11). Зазначена інформація підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та інформацією з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), а.с.15-18. На теперішній час вказана заборгованість у добровільному порядку не виплачена відповідачем по справі і складає 30\~645,60 грн. Відповідно до\~ст.43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч.1 ст.\~47\~та ч.1 ст.\~83 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ Кодексі законів про працю України в статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Положеннями\~ст. 44 КЗпП України\~визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку Згідно з ч.1ст. 116 КЗпП України\~;при звільненні працівника виплата всіх\~сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу при звільненні нараховано до виплати загальну суму 30\~645,60 грн., яка складається із компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований період з 06.09.2019 по 15.10.2020 в розмірі 27 календарних днів, вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку при звільненні та заробітної плати за червень 2020 жовтень 2020 року, яка у строки, визначені\~ст. 116 КЗпП України, з вини відповідача фактично не виплачена, а отже, має місце порушення відповідачем строків виплати належних позивачу сум при звільненні. На теперішній\~час вказана\~заборгованістьу\~добровільному порядку\~не виплачена відповідачем по справі. Верховний Суд в постанові від 12.02.2020 року (справа №367/595/17, провадження № 61-13222св18) вказав, що звернення працівника, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена\~статтею 116 КЗпП. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі\~статті 117 КЗпП\~наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки,\~судом було\~беззаперечно встановлено,\~що у\~відповідача перед\~позивачем обліковується\~заборгованість із\~виплатизаробітної плати при звільненні, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову за вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2\~270,0 гривень.

Outcome: approved