Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] 24 травня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування посилаючись, що 26 січня 2014 року помер його батько [PERSON], якому згідно державного акту на право приватної власності на землю належала земельна ділянка площею 3,75 га розташована на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Він та його сестра [PERSON] є спадкоємцями його майна за законом. 27 березня 2017 року [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу [PERSON] від 15 травня 2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку та пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. Вважає, що спадщину він прийняв, так як на день смерті батька постійно проживав з ним в с. Ревівка вул. Польова, буд. 12 Кременчуцького району Полтавської області. Просив встановити факт його постійного проживання з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,75 га розташовану на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, кадастровий номер 5322484800:03:000:0135. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, від його представника адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справу у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву та просила розглянути справу у її відсутність, позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 26 січня 2014 року в с. Дмитрівка міста Комсомольськ Полтавської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 27 січня 2014 року виконкомом Дмитрівської сільської ради міста Комсомольська Полтавської області, актовий запис № 05, відкрилася спадщина. Позивач [PERSON] є спадкоємцем його майна за законом, в передбачений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звернувся. 15 травня 2017 року приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку та пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки Бондарівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 12 квітня 2017 року за № 317 [PERSON] з серпня 2013 року до дня смерті 26 січня 2014 року проживав в [INFO] разом з [PERSON]. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на викладене та враховуючи те, що встановлення факту проживання з спадкодавцем має для позивача юридичне значення, для отримання спадщини, і цей факт ніким не оспорюється і не спростовується, суд приходить до висновку що позивач [PERSON] постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини і необхідно встановити даний факт. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що згідно копії Державного акта на право приватної власності на землю виданого 12 грудня 2001 року [PERSON] на підставі рішення 11 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради від 13 березня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,75 га розташовану на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1,2 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При таких обставинах суд приходить до висновку, що оскільки земельна ділянка площею 3,75 га розташована на території [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області належала спадкодавцю [PERSON], то і позивач [PERSON] набуває на неї право власності. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved