Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач, [PERSON] ) про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.09.2020 [PERSON] зі свого рахунку помилково перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 84 900, 00 грн.. Як вказує Позивач, кошти отримані Відповідачем без будь-яких правових підстав, та на сьогоднішній день не повернуті. Перераховані Позивачем кошти не були подарунком чи фінансовою допомогою. Між сторонами не має ділових стосунків, не укладалися договори позики та відсутні інші зобов`язання. [PERSON] не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, тому дані кошти не могли бути перераховані їй, як оплата за послуги чи товари. Тобто, на думку Позивача, кошти мають статус безпідставно набутих та повинні бути негайно повернуті. Із метою повернення безпідставно набутих грошових коштів Позивач 29.01. 2021 направив на адресу Відповідача вимогу про повернення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави. Відповідно до вимоги про повернення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави, вимагалося протягом семи днів із дня пред`явлення вимоги, повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 84 900, 00 грн., які були перераховані на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № P24A620367711C69594. Скориставшись інтернет-ресурсом «Укрпошта», за допомогою номеру накладної встановлено, що направлена вимога Відповідачем не отримана. 02.02.2021 відправлення не було вручене під час доставки. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2021 відкрито провадження та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. 29.06.2021 до Дарницького районного суду м. Києва від Позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судове засідання Позивач не з`явився, однак його представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 26.09.2020 [PERSON] зі свого рахунку помилково перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 84 900, 00 грн. Кошти були отримані Відповідачем без будь-яких правових підстав, та на сьогоднішній день не повернуті. Перераховані Позивачем кошти не були подарунком чи фінансовою допомогою. Між сторонами не має ділових стосунків, не укладалися договори позики та відсутні інші зобов`язання. [PERSON] не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, тому дані кошти не могли бути перераховані їй, як оплата за послуги чи товари. Позивачем на адресу Відповідача було направлено вимогу про повернення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави від 29.01.2021. Як встановлено судом направлена вимога Відповідачем не отримана. 02.02.2021 відправлення не було вручене під час доставки. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Відповідно до інформації з платіжного доручення № P24A620367711C69594 від 26.09.2020, Позивач направив на рахунок Відповідача 84 900, 00 грн. Судом встановлено, що платіжне доручення № P24A620367711C69594 від 26.09.2020, яке засвідчене печаткою та підписом посадової особи філії «Харківського головного регіонального управління» ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» Лозової О.В., підтверджує те, що Відповідач набув та зберігає майно за рахунок Позивача, таке набуття відбулося без достатньої правової підстави, а отже, у даному випадку, необхідно застосувати положення ст. 1212 ЦК України. Враховуючи, що Відповідач отримав грошові кошти на платіжну картку без достатньої правової підстави та на вимогу Позивача не повернув їх, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 84 900, 00 грн.. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і при простроченні виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Позивачем разом із позовною заявою надано розрахунок трьох процентів річних та інфляційних витрат починаючи з 26.09.2021 року, оскільки, як вважає Позивач, починаючи саме з цієї дати Відповідач безпідставно користується належними Позивачу грошовими коштами. Судом встановлено, що Позивачем невірно визначено день початку прострочення заборгованості, відтак, судом зроблено перерахунок заявлених до стягнення сум. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. 29.01.2021 Позивач направив на адресу Відповідача вимогу про повернення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави. Оскільки повідомлення про неможливість вручення листа Відповідачу було оформлено підприємством зв`язку 02.02.2021, то прострочення виконання боржником обов`язку щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів настало з 09.02.2021. Отже, правильним розрахунком трьох процентів річних та інфляційних витрат із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог є: розмір інфляційних витрат за період з 09.02.2021 по 16.06.2021, що становить 4 236,72 грн., розмір трьох процентів річних за період з 09.02.2021 по 16.06.2021, що становить 893,19 грн. 29.06.2021 на адресу Дарницького районного суду м. Києва від Позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у якій зазначалося, що 01.06.2021 між АО «Об`єднання адвокатів України» та [PERSON] підписано Договір про надання правової допомоги б/н. Предметом даного договору є надання юридичних послуг з питання стягнення безпідставно набутих грошових коштів з [PERSON] у справі № 753/3302/21, що розглядається Дарницьким районним судом м. Києва. Враховуючи те, що під час подання до суду позовної заяви від 12.02.2021 АО «Об`єднання адвокатів України» не надавало Позивачу правову допомогу з питання стягнення безпідставно набутих коштів з Відповідача, необхідності у зазначені попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме щодо витрат на професійне правничу допомогу, не було. Тому, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, вказується у заяві про збільшення позовних вимог. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що на підставі Договору від 01.06.2021 б/н про надання правової допомоги, Розрахунку вартості робіт від 16.06.2021 до Договору про надання правової допомоги б/н від 01.06.2021, завдання від 01.06.2021 до Договору про надання правової допомоги б/н від 01.06.2021, Акту виконаних робіт № 1 від 16.06.2021 до Договору про надання правової допомоги б/н від 01.06.2021, Позивачу було надано професійну правничу допомогу АО «Об`єднання адвокатів України», а саме адвокатом Кіншовим Дмитром Сергійовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3589 видане Радою адвокатів Полтавської області 21.07.2020 р.) Представник Позивача просить стягнути судові витрати пов`язані із розглядом цієї справи у розмірі 10 500 грн. на підтвердження яких надав копію розрахунку вартості робіт та акту виконаних робіт, де зазначено найменування послуг, кількість затрачених годин та вартість послуги та квитанцію № 0.0.2163910128.1 від 16.06.2021 на суму 10 500 грн. з призначення платежу оплата за надання юридичних послуг згідно договору від 01.06.2021. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18. Від Відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, будь-які докази їх неспівмірності в матеріалах справи відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ступінь складності справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи наявні докази в обґрунтування понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу та вбачає за належне стягнути з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 9 964, 33 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 900, 30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial