Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] 13.10.2014 року звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: - зупинити виконавче провадження №28392986 від 26.08.2011 року з примусового виконання постанови №3-3214/11, що знаходиться на виконанні в Новозаводському відділі ДВС Чернігівського міського управління юстиції; - звільнити автомобіль марки «БМВ 520» державний номерний знак [NUMBER] з-під арешту; - зобов'язати Новозаводський відділ ДВС Чернігівського міського управління юстиції повернути позивачу, належний йому на праві власності, автомобіль марки «БМВ 520» державний номерний знак [NUMBER]. Позов обґрунтовується тим, що згідно постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.11.2011 року відповідача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 10 років з оплатним вилученням транспортного засобу - автомобіля марки «БМВ 520» державний номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності позивачу. Дану постанову позивач оскаржував в апеляційному порядку, однак судом апеляційної інстанції йому було відмовлено у прийнятті апеляційної скарги з тих підстав, що він не є суб'єктом оскарження. 24 серпня 2013 року автомобіль було затримано на підставі постанови державного виконавця Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції від 24 лютого 2012 року про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження і на даний час автомобіль зберігається на штрафному майданчику у с. Новоселівка Чернігівського району Чернігівської області. Посилаючись на приписи ст.ст.319, 321, 328 ЦК України позивач просить судового захисту його прав, як власника транспортного засобу. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов [PERSON], наполягала на його задоволенні, з підстав та обґрунтувань зазначених у позовній заяві, при цьому уточнила правильне по-батькові позивача «[PERSON]». Представник відповідача у засіданні позов не визнала, заперечувала проти нього, оскільки на думку ВДВС дії державного виконавця при накладені арешту та оголошення заборони на автомобіль були правомірними, оскільки мається на виконанні постанова суду про оплатне вилучення транспортного засобу [PERSON] Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення неодноразово повідомлявся за місцем реєстрації. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце його проведення її повідомлено належним чином. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого ВРЕР м. Мена УДАІ УМВС України в Чернігівській області, власником автомобіля марки «БМВ 520» державний номерний знак [NUMBER] з 13 квітня 2011 року є [PERSON]. /а.с.11, 12/ Вивченням постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.08.2011 року встановлено, що [PERSON] 15 червня 2011 року керував у м. Чернігові автомобілем марки «БМВ 520» державний номерний знак [NUMBER] у стані алкогольного сп'яніння, а тому його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 10 років з оплатним вилученням транспортного засобу - автомобіля марки «БМВ 520» державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] /а.с.13, 14/ Дану постанову суду позивач [PERSON] оскаржував в апеляційному порядку, з тих мотивів, що судом неправомірно вилученого його транспортний засіб, однак згідно постанови судді апеляційного суду Чернігівської області від 25 вересня 2013 року у прийнятті апеляційної скарги [PERSON] було відмовлено, оскільки він не є суб'єктом оскарження постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.08.11 р. /а.с.15-17/ Як видно з акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 24.08.13 р. автомобіль «БМВ 520» державний номерний знак [NUMBER] поміщено на штрафний майданчик у с. Новоселівка, Чернігівського району по вулиці Шевченка,20, у зв'язку з накладенням на нього арешту 24.02.2012 року згідно постанови державного виконавця Новозаводського ВДВС. /а.с.18/ Належність позивачу [PERSON] на праві власності автомобіля «БМВ 520» державний номерний знак [NUMBER] підтверджується і рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2013 року. /а.с.19, 20/ На момент розгляду справи виконавче провадження не завершене, чому підтвердження копія провадження та пояснення представника ВДВС дані у судовому засіданні. Згідно зі ч.ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Як встановлено судом, і це підтверджено документально, власником автомобіля «БМВ 520» державний номерний знак [NUMBER] з 13.04.2011 року є позивач [PERSON], права якого порушені тим, що його майно перебуває під арештом за правопорушення вчинене співвідповідачем [PERSON], а отже суд не може рахувати дії відповідача, які виразились у накладенні 24.04.2012 року арешту на транспортний засіб, правомірними, а тому майно позивача підлягає звільненню з-під арешту. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Приймаючи рішення у даній справі суд враховує роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені у п.5 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про суду практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Також судом враховується і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові від 23 грудня 2005 року N14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно яких не можна накладати стягнення - оплатне вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про зупинення виконавчого провадження, то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки по своїй правовій природі є одним із видів забезпечення позову, що передбачений ст.152 ЦПК України, застосування якого вирішується на підставі відповідної заяви позивача. У світлі викладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з наведених вище підстав та міркувань. На підставі викладеного, й у відповідності ст.ст.6, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: partial