Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] 09.10.2014р. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що вони з відповідачем [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS], проте участь в оплаті за комунальні послуги вона вимушена здійснювати одноособово, відповідач багато років не користується квартирою та не бере участі в оплаті комунальних послуг. Оскільки оплата комунальних платежів проводиться від кількості зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, вона просила відповідача у разі її подальшої тривалої відсутності за місцем реєстрації, надати будь-який доказ, що має доходи та які, або їх немає, для того щоб мати змогу оформити субсидію, проте остання зазначених доказів не надала, її вимогу проігнорувала. Крім того, вона важко хворіє. Пережила два інсультних напади, внаслідок чого у неї розмова стала не виразною і не може вільно пересуватись, у зв'язку з чим необхідні додаткові кошти для підтримки здоров'я. Відповідно до чинного законодавства співвласник житлового приміщення зобов'язаний добросовісно виконувати свої обов'язки та вчасно сплачувати комунальні послуги, а в даній ситуації відповідач покинула житлове приміщення і не бере участі в оплаті комунальних послуг. На даний час відповідач перебуває за межами України і не уклала з неюдоговору з приводу сплати комунальних послуг, тощо, у зв'язку з чим вона вимушена ставити питання про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, співвласником якого вона є. Про те, що відповідач тривалий час відсутня у квартирі за вищевказаною адресою підтверджується листом-відповіддю на її заяву Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області від 22.09.2014р. №3/12483. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд визнати відповідача [PERSON], жительку [ADDRESS] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує з наведених у позовній заяві мотивів та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача по наявних матеріалах та зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч.1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з Свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1994р., виданого комітетом по майну комунальної власності Луцької міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням за № 78-р квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та членам її сім'ї - відповідачу [PERSON] . Про те, що відповідач тривалий час відсутня у квартирі за вищевказаною адресою підтверджується листом Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області від 22.09.2014р. №3/12483, в якому зазначено, що в ході проведення перевірки працівниками міліції було встановлено, що громадянка [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], дійсно фактично не проживає протягом тривалого часу за вказаною адресою. Даний факт був підтверджений сусідами [PERSON] та [PERSON] (а.с.4) Згідно ч.І ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ч.2 ст. 386, ст.. 391 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, відповідач [PERSON] не може бути протиправно позбавлена належної їй на праві спільної сумісної власності спірної квартири. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідача [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням за фактом її тривалої відсутності в ньому не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed