Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Візінський В.В., звернулася в суд з позовом до Ясенево-Пільнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги представник позивачки мотивував тим, що [PERSON] був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . За вказаним господарством закріплено земельну ділянку площею 0,25 га. Станом на 15.04.1991 в даному господарстві були зареєстровані: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , внук [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: частка житлового будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою та право на земельну частку (пай). Померла [PERSON] залишила заповіт, яким право на земельну частку (пай) заповіла [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] право на земельну частку (пай) успадкував, однак із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса не звертався. Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Оскільки спадкодавець заповіла тільки право на земельну частку (пай), то частка житлового будинку спадкується за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є чоловік померлої [PERSON] та дочка [PERSON] , які проживали і були зареєстровані разом із спадкодавцем на день її смерті, а отже успадкували належну померлій частку житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] пополовині. [PERSON] помер [INFO] , не залишивши заповіту. Спадкоємцем першої черги за законом є його дочка - позивачка [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем на день його смерті. Після смерті батька позивачка звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок. Технічним паспортом на житловий будинок стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Звітом про оцінку житлового будинку визначено його ринкову вартість, яка становить 84 770 грн. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивачки - адвокат Візінський В.В. в заяві зазначив, що заявлені вимоги підтримує, позовну заяву просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечують щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, позовні вимоги визнають. [PERSON] вказав, що від частки у колгоспному дворі по [ADDRESS] відмовляється, [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] не претендує і претендувати не буде. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова двору [PERSON] , 1920 р.н., дружина [PERSON] , 1924 р.н., дочка [PERSON] , 1952 р.н., внук [PERSON] , 1982 р.н.; двір колгоспний, що стверджується довідкою № 242, виданою 10.03.2020 виконавчим комітетом Ясенево-Пільнівської сільської ради. Про те, що головою колгоспного двору в [ADDRESS] був [PERSON] , 1920 р.н., свідчить довідка № 425, видана 30.06.2020 виконавчим комітетом Ясенево-Пільнівської сільської ради. За заповітом, посвідченим 29 травня 2002 р. виконавчим комітетом Ясеневопільнівської сільської ради, зареєстрованим в книзі нотаріальних дій під № 22, [PERSON] , жителька с. Ясенів-Пільний Городенківського району, земельну ділянку (пай) в розмірі 68,62 в умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифіката [NUMBER] заповіла сину [PERSON] . Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] у віці 78 років в с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 45 від 24 грудня 2002 р. в Книзі реєстрації смертей, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 липня 2006 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , на день смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] ; разом з нею в господарстві були зареєстровані: чоловік [PERSON] , 1920 р.н., дочка [PERSON] , 1952 р.н., внук [PERSON] , 1982 р.н., що стверджується довідкою № 426, виданою 30.06.2020 виконавчим комітетом Ясенево-Пільнівської сільської ради. Про те, що [PERSON] , 1920 р.н., та [PERSON] , 1924 р.н. були подружжям, свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 27 січня 1977 р. Ясеневопільнівською сільською радою, запис за № 14 від 07 серпня 1959 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 07 серпня 1954 р. Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району, запис від 07 серпня 1952 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. [PERSON] та [PERSON] також є батьками відповідача [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження відповідача серії [NUMBER] , виданого 20 липня 19сеневопільнівською сільською радою Городенківського району. Із копії спадкової справи № 568/2002, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Йому 02 серпня 2006 р. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1387, на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми ім. В. Кнігніцького в с. Ясенів-Пільний Городенківського району, розміром 68,62 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Чоловік спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , будучи спадкоємцем, який відповідно до ст.535 ЦК УРСР має обов`язкову частку в спадщині, також прийняв спадщину після смерті дружини в розмірі, визначеному згаданою статтею, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак документи про спадкування не оформив. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також частка житлового будинку по [ADDRESS] , яка залишилася незаповіданою. Статтею 537 ЦК УРСР визначено, що частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. З наведеного слідує, що частка в житловому будинку по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] і залишилася незаповіданою, після її смерті в рівних частках розподілена між спадкоємцями першої черги за законом - її чоловіком [PERSON] , дочкою - позивачкою [PERSON] та сином - відповідачем [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, однак документи про спадкування на дане спадкове майно не оформили. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину на вищезгадане спадкове майно, судом не встановлено. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] у віці 83 роки в с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 31 від 21 жовтня 2004 р. в книзі реєстрації актів про смерть, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, - вказано в ч.1 ст.1222 ЦК України. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований в [ADDRESS] ; разом з ним в господарстві були зареєстровані: дочка [PERSON] , 1952 р.н., внук [PERSON] , 1982 р.н., що стверджується копією довідки № 212, виданої 03 березня 2020 р. виконавчим комітетом Ясенево-Пільнівської сільської ради та довідкою № 412, виданою 23.06.2020 виконавчим комітетом Ясенево-Пільнівської сільської ради. Наведене свідчить, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка - позивачка [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, після смерті батька [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Із копії спадкової справи № 192/2020, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, яка прийняла спадщину, 23.06.2020 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на вищезгадане спадкове майно. Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60661915, виданого 23.06.2020 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 66007189 (номер у нотаріуса 192/2019), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO]. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 697/02-31 від 23 червня 2020 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що спадкоємець не надала оригінал документа, який посвідчує право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів. Копією довідки про об`єкт нерухомого майна № 29, виданою 11.06.2020 ФОП [PERSON] , стверджується, що згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстровано. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 231668563, сформованої 09.11.2020, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про реєстрацію будинку по [ADDRESS] у виконкомі місцевої ради свідчить виписка з по господарських книг Ясенево-Пільнівської сільської ради за 1983-1985, Ясенево-Пільнівською сільською радою за № 549, з якої слідує, що головою вищезгаданого господарства був [PERSON] , 1920 р.н. За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що стверджується довідкою № 427, виданою 30.06.2020 виконавчим комітетом Ясенево-Пільнівської сільської ради. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України (2003) та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого станом на 08.06.2020, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1957 р., господарські будівлі та споруди - в 1957, 1977, 1981, 1990 роках. Їх ринкова вартість станом на 10.06.2020 становить 84 770 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 10062020_00724/С, складеного ФОП [PERSON] . Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець за заповітом та за законом після смерті батьків фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними, однак через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, позов визнається відповідачами, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524- 526, 529, 534, 535, 537, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1261, 1268-1270, 1273, 1275, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved