Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 19.11.2003 року і до теперішнього часу перебуває в шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають трьох спільних дітей: доньку [PERSON], 25.09.2004 р. н., доньку [PERSON], 24.05.2007 р. н., сина [PERSON], 24.11.2009 р. н., які на сьогодні мешкають разом зі своїм батьком, перебувають на його утриманні. Подружні стосунки позивача з відповідачем були фактично припинені восени 2015 року, з того часу [PERSON] та [PERSON] однією родиною не проживають, не ведуть спільного господарства. За твердженнями позивача, [PERSON] тривалий час не була працевлаштована,не отримувала інших доходів, не надавала [PERSON] матеріальної допомоги в утриманні дітей. Зі свого боку позивач докладає всіх зусиль для забезпечення потреб дітей, надає їм повноцінне харчування, придбаває їм одяг та взуття, медичні препарати у разі хвороби, сплачує вартість спожитих комунальних послуг, утримує житло. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з пропозиціями надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей, однак [PERSON] на прохання відповідача не звертала жодної уваги. Відповідач є працездатною, фізично та психічно здоровою особою, матірю дітей, а отже,може і повинна надавати матеріальну допомогу на їхнє утримання. У добровільному порядку домовленості між подружжям щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей досягнуто не було, тому [PERSON] змушений звертатись до суду для захисту майнових прав малолітніх дітей, вважає достатнім для їхнього утримання матеріальну допомогу від дружини в розмірі 1/2 частини її доходів (заробітку), просить стягувати аліменти з [PERSON] від часу предявлення позову і до повноліття дітей. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав, наголошував на необхідності їх задоволення, на підтримання своєї позиції навів аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення таких вимог позивача,вказала, що розуміє свій обовязок утримувати дітей і здатна його виконувати, з серпня 2016 року працює прибиральницею у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, отримує заробітну плату, але стягнення з її доходів аліментів у розмірі 1/2 частини вважала надмірним; повідомила, що готова сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітної плати щомісяця; наголошувала на невеликому розмірі своєї заробітної плати. Додатково відповідач зазначила, що подружні стосунки з позивачем у неї припинились в серпні 2014 року, оскільки [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство, зловживав алкогольними напоями, допускав випадки подружньої зради; після припинення стосунків з чоловіком діти також живуть і в неї, а не лише з [PERSON], батьки [PERSON] надавали відповідачеві взимку 2015 року матеріальну допомогу в розмірі 3000 грн. для придбання твердого палива, витрати щодо оплати послуг з електропостачання в будинку відповідач несе також сама, вона неодноразово надавала дітям продукти харчування, влітку 2015 року оздоровлювала дітей на морі. Суд, зясувавши зміст позовних вимог, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. 19.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-НО № 246516, виданим 19.11.2003 року відділом РАГС Краснолиманського управління юстиції Донецької області (а.с.5-6,7,8). В шлюбі народились спільні діти: донька [PERSON], 25.09.2004 р. н., донька [PERSON], 24.05.2007 р. н., син [PERSON], 24.11.2009 р. н.(а.с.9,10,11). З вересня 2015 року подружні стосунки між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися, що визнається і позивачем, і відповідачем. Малолітні діти [PERSON], 25.09.2004 р. н., [PERSON], 24.05.2007 р. н., [PERSON], 24.11.2009 р. н. після фактичного припинення подружніх відносин між батьками перебувають на утриманні позивача,мешкають разом з ним за адресою Донецька область, м. лиман, вул. Севастопольська, буд.191, що підтверджено актом від 10.08.2016 року, складеним представниками органів місцевого самоврядування мікрорайону «Північний» м. Лиман(а.с.15), довідкою про склад сім`ї позивача (а.с.18). Діти є фізично та психічно здоровими, не перебувають на диспансерному обліку, що підтверджено довідками Амбулаторії ЗПСМ мікрорайону «Північний» Краснолиманського ЦПМСД ім. М.І. Лядукіна (а.с.12,13,14), відвідують загальноосвітню школу, позитивно характеризуються за місцем навчання (а.с. 42). [PERSON] працює начальником відділення Краснолиманського загону воєнізованої охорони РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», отримує заробітну плату, розмір його доходів склав у період з лютого 2016 року по липень 2016 року 37945,42 грн., що підтверджено довідкою роботодавця від 11.08.2016 року № 127 (а.с.19). [PERSON] з 18.08.2016 року працює прибиральницею Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області, позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 27), її дохід у виді заробітної плати за серпень 2016 склав 678,80 грн. (а.с. 26), з пояснень відповідача в судовому засіданні вона також отримує нерегулярні доходи від ведення особистого присадибного господарства, щомісячна заробітна плата за її новим місцем роботи складатиме 1500,00 грн. Суд не бере до уваги твердження позивача про систематичні застосування фізичних покарань відносно малолітніх дітей, оскільки [PERSON] надано на підтвердження цього лише копію витягу з Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування за № 12016050420000716 від 14.07.2016 року про прийняття його заяви щодо наявності тілесних ушкоджень у свого сина [PERSON](а.с. 20), однак не надано будь-яких процесуальних рішень, ухвалених за результатами перевірки цієї заяви, вина [PERSON] у заподіянні тілесних ушкоджень дитині не була встановлена обвинувальним вироком суду або постановою у справі про адміністративне правопорушення. Суд також не бере до уваги твердження відповідача про систематичні заподіяння [PERSON] їй тілесних ушкоджень, оскільки [PERSON] на підтвердження викладеної інформації надано лише два повідомлення місцевого відділення поліції від 27.01.2016 року, згідно з якими ознак кримінального правопорушення під час перевірки не виявлено(а.с. 39,40), та постанова суду від 01.04.2016 року, згідно з якою [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності в силу малозначності правопорушення, з усним зауваженням (а.с. 41). До того ж відповідач визнала вимоги позивача в частині необхідності надавати дітям матеріальну допомогу, спір між сторонами існує лише з приводу розміру такої допомоги, обставини можливого вчинення обома з подружжя насильства в сім`ї не мають доказового значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до розяснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову(ч.1 ст. 191 СК України). Судом встановлено, що неповнолітні діти подружжя проживають разом з батьком та знаходиться на його матеріальному утриманні, позивач здійснює догляд за дітьми. Позивач на теперішній час працює, отримує доходи, але потребує додаткової матеріальної допомоги від своєї дружини [PERSON], яка таку допомогу може надавати, оскільки є працездатною, працевлаштовувалась на роботу. Отже, суд прийшов до висновку про те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей, бо є працездатною та зобов'язана утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Водночас суд враховує нерегулярний характер доходів [PERSON] та отримання нею доходів від підсобного господарства у натуральній формі, необхідність утримувати житловий будинок за адресою Донецька область, м. Лиман. вул. Ювілейна, 54, в якому мешкає відповідач. Водночас відповідачем не надано до суду доказів фактичного постійного чи тимчасового проживання дітей з нею, не надано доказів на підтвердження надання нею позивачеві матеріальної допомоги на утримання дітей в грошовій чи натуральній формі. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних способу регулювання сімейних відносин в Україні (ст. 7 СК України), суд за таких обставин вважає за можливе щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] аліментів на утримання її трьох малолітніх дітей в розмірі 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 16.08.2016 року та до повнолітня кожної дитини. Отже, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON]. При цьому на підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи невеликий розмір доходів відповідача [PERSON], суд вважає за потрібне додатково розяснити позивачеві [PERSON] його право згідно з ч.3 ст. 184 СК України звернутись до місцевого органу соціального захисту населення для вирішення питання про отримання державної допомоги в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). Чинним законодавством України визначена ставка судового збору в таких справах 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в грошовому вираженні складає 551,20 грн.. При цьому згідно з п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З урахуванням часткового задоволення вимог позивача [PERSON] суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 275,60 грн..

Outcome: partial