Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-01 00:00:00

[PERSON] 23.12.13 р., посилаючись на приписи СК України, звернулася з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду і до досягнення донькою [PERSON] трьохрічного віку, тобто до 17 жовтня 2016 року. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, вважає, що його участь в утримані дітей має зводитись до періодичної купівлі дітям одягу. У зв’язку з доглядом за дітьми позивач не працює і отримує соціальну допомогу лише в розмірі 130 грн, якої не вистачає на життя. До судового засідання від позивача надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності та задовольнити висунуті позовні вимоги. Відповідач до судового засідання подав заяву про визнання позову повністю, просив суд розглянути справу за його відсутності та врахувати те, що ним у грудні минулого року здійснено позивачу грошовий переказ. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і визначив відповідно до них правовідносини. Як передбачено ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2008 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії «І-ЕЛ» №036817. Свідоцтва про народження серії «І-ЕЛ» №142724 та №097350 свідчать про те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.3, 4/ За даними Киселівської сільської ради Чернігівського району позивач та діти сторін проживають окремо від відповідача в будинку №7 по вулиці Нова у с. Брусилів, Чернігівського району. /а.с.5/ Відповідно до ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов’язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Як вбачається із письмової заяви відповідача він позов визнав повністю та не заперечував проти стягнення аліментів у частках, що визначені позивачкою. Враховуючи обставини справи, визнання відповідачем вимог позивачки і його бажанням сплачувати аліменти на утримання дочок, суд вважає за можливим задовольнити позов [PERSON] в цій частині. Розв’язуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання і користь позивачки, в розмірі 1/6 частини, до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, то суд прийшов до наступного. За приписами частини 1 статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою приживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, є батаками двох дочок, одна з яких не досягла на час розгляду справи трьохрічного віку, відповідач працює і відповідно отримує певний дохід, є працездатним, а тому він може надавати матеріальну допомогу позивачці до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. З врахуванням матеріального становища відповідача, відсутності у нього інших неповнолітніх дітей на утримання яких він сплачує аліменти, визнання ним позову, суд враховуючи роз’яснення викладені у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.06 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а саме, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не може перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь і утримання позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). За таких підстав позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved