Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Степанівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві позивач посилається на те, що між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 001-06510-161014 на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки від 16.10.2014 року, згідно з яким банк надає клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та день укладення цього договору встановлює ліміт в сумі 16573,65 грн., які позивач зобов`язувалася повертати у строк та на умовах, визначних договором. Взяті на себе зобов`язання позивач виконувала належним чином, допоки з її картки шахрайським методом не було стягнуто 9000 грн., про що вона повідомила правоохоронні органи, відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до ЄРДР. Зазначає, що 15.09.2020 року вона отримала лист приватного виконавця Закарпатської області Лукача О.В., до якого була долучена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.09.2020 року, згідно з якою їй стало відомо, що приватним виконавцем в рамках у виконавчого провадження виконується виконавчий напис № 2407, виданий 15.07.2020 року приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 16212,20 грн. Враховуючи, що жодних відносин ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у неї не виникало, через адвоката позивач звернулася до приватного виконавця Лукеча О.В. з проханням надати копії виконавчого напису № 2407, виданого 15.07.2020 року приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 16212,20 грн., а також надати копію договору про переуступку боргу ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Листом від 19.10.2020 року № 5742 позивач отримала копію виконавчого напису № 2407, виданого 15.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 16212,20 грн. та копію договору № 001-06510-161014 від 16.10.2014 року, укладеного між нею та ПАТ «Дельта банк». Позивач вказує, що згідно з даним виконавчим написом приватний нотаріус КМНО Хара Н.С. пропонує звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 001-06510-161014 від 16.10.2014 року, укладеним ним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на підставі договору відступлення прав вимоги № 14/05/2020-ФА, укладеного 14.05.2020 року, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Строк платежу за кредитним договором № 001-06510-161014 від 16.10.2014 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 22.03.2020 року по 25.05.2020 року. Сума заборгованості складає 15912,20 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 13923,40 грн.; прострочена заборгованість за процентами 1988,80 грн.; прострочена заборгованість за комісією 0 грн. Зауважує, що адвокатськими запитами від 21.10.2020 року за № № 2, 3 її представник зверталася до відповідачів з проханням надати документи, що підтверджують безспірність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на суму 16212,20 грн. (первинні бухгалтерські документи з детальним розрахунком періоду виникнення та способу нарахування. Однак, вказаний запит приватним нотаріусом залишений без відповіді та задоволення, а ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» відмовила в наданні такої інформації, посилаючись на її конфіденційність. Вважає, що даний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає до виконання з огляду на те, що на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість була не безспірною. Позивач звертає увагу на нарахування процентів після закінчення строку кредитування, зокрема вимоги кредитора про стягнення процентів після березня 2015 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Наголошує, що враховуючи правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 15.03.2018 року у справі № 916/1191/17, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, як зазначає позивач, ні ПАТ «Дельта Банк», ні ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не направляло [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення за кредитним договором, що є обов`язковим при видачі виконавчого напису, тому приватний нотаріус і з цих підстав повинен був відмовити у видачі виконавчого напису. Позивач наголошує, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. На підставі наведеного, позивач просить суд визнати виконавчий напис від 15.07.2020 року № 2407, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 16212,20 грн. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник адвокат Джуган Н.Б. подала до суду заяву, згідно з якою просить розгляд справи по суті провести без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася, при цьому надіслала до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу у її відсутності. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 16.10.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір № 001-06510-161014 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, згідно з яким банк відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в гривні та надав клієнту платіжну картку, а також ПІН-код до неї. Кредит надано шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн., ліміт якої на день укладення договору встановлено в сумі 16573,65 грн. Відповідно до п. 1.5 договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. 15.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 24097, згідно з яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 001-06510-161014 від 16.10.2014 року, укладеним ним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», на підставі договору відступлення прав вимоги № 14/05/2020-ФА, укладеного 14.05.2020 року, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд». Згідно з виконавчим написом строк платежу за кредитним договором № 001-06510-161014 від 16.10.2014 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 22.03.2020 року по 25.05.2020 року. Сума заборгованості складає 15912,20 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 13923,40 грн.; прострочена заборгованість за процентами 1988,80 грн.; прострочена заборгованість за комісією 0 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у розмірі 300 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна суму, яка підлягає стягненню з боржника на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» складає 16212,20 грн. У подальшому виконавчий напис було пред`явлено стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» до виконання та такий знаходиться на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року (в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року). Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що приватним нотаріусом встановлено, що строк платежу за кредитним договором настав, проте приватний нотаріус не зазначає коли саме у відповідача виникло право на стягнення заборгованості у примусовому порядку. Матеріалами справи не встановлено, що до заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем було надано виписки із особового рахунку позивача та розрахунку заборгованості для того, щоб встановити коли саме відбулося порушення позивачем умов виконання кредитного договору та, як наслідок, у відповідача виникло право на стягнення заборгованості у примусовому порядку, з метою перевірки звернення відповідача із заявою в межах строку позовної давності. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом при здійсненні своєї діяльності, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Як вбачається із змісту договору № 001-06510-161014 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки від 16.10.2014 року, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Згідно з виконавчим написом стягнення заборгованості проводиться за період з 22.03.2020 року по 25.05.2020 року, тобто поза межами трирічного строку. Як визначила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, комісії припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, і з огляду на вказані висновки, сума заборгованості за виконавчим написом не є безспірною. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому банком нотаріусу кредитному договору суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має банк при зверненні до нотаріуса. Суд приймає до уваги наведені твердження позивача, оскільки, в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знала, однак, проігнорувала вимогу про її погашення. Відповідно до\~ст.\~ст.\~4,\~5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). З урахуванням встановлених обставин та беручи до уваги, що заборгованість, з метою погашення якої вчинявся оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на положеннях закону та підлягають до задоволення. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.11.2020 року, згідно з якою прийнято до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовною заявою, позивача звільнено від сплати судового збору у даній цивільній справі Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved