Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

[PERSON] 14 квітня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим (а. с. 3-5), в обґрунтування якого позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні посилались на те, що в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Металобази Комекс» за кредитним договором № 4/11В від 25 березня 2011 року, укладеним між вказаним товариством та ПАТ «ВТБ Банк», також 25 березня 2011 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір поруки №4/11В-П-2. Договором про внесення змін № 3 до вказаного договору поруки сторони домовились, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобов'язання. В січні 2015 року позивач дізнався, що банк звернувся до суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості. У зв'язку з викладеним та підставі вимог ч. 4 ст. 559 ЦПК України [PERSON] дійшов висновку, що договір поруки № 4/11В від 25 березня 2011 року є припиненим з 01 вересня 2014 року та просив суд, з урахуванням уточнень визнати поруки [PERSON] перед ПАТ «ВТБ Банк», яка виникла на підставі договору поруки № 4/11В від 25 березня 2011 року, укладеному між ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Дніпропетровська регіональна дирекція» та [PERSON] такою, що припинена з 01 вересня 2014 року (а. с. 29-30). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Металобази Комекс» за кредитним договором № 4/11В від 25 березня 2011 року, укладеним між вказаним товариством та ПАТ «ВТБ Банк», також 25 березня 2011 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір поруки №4/11В-П-2 (а. с. 8-11). Також судом встановлено, що договором про внесення змін № 3 від 23 вересня 2013 року до вказаного договору поруки сторони домовились, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобов'язання (а. с. 19-23). З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року відкрито провадження по цивільній справі № 201/15087/14-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та витрат (а. с. 38). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Оцінюючи всі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі як у недоведених та необґрунтованих, виходячи з наступного. Договором про внесення змін № 3 від 23 вересня 2013 року до договору поруки № 4/11В-П-2 сторони визначили строк дії цього договору «до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобов'язання», яке станом на день звернення до суду з даним позовом та на день ухвалення рішення по даній цивільній справі не виконано, що було підтверджено у судовому засіданні представником відповідача та не заперечувалось представником позивача. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи - судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed