Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 27 червня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Альянс ДМ» і АТ «БМ Банк» про визнання правовідносин за договором поруки припиненими, позовні вимоги не змінювалися, не уточнювалися і не доповнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилаються на те, що 25 липня 2007 року відповідачі уклали між собою договір відновлювальної кредитної лінії - кредитний договір, отримали кредитні кошти і використали їх; в забезпечення вказаного кредитного договору між банком та ТОВ «Альянс ДМ» з позивачем банком було укладено договір поручительства від 25 липня 2007 року; але згодом банк через заборгованість по платежам вказаного кредитного договору з боку ТОВ «Альянс ДМ» звернувся до суду і рішенням суду борг було стягнуто, це рішення апеляційною інстанцією залишені в силі. Позивач вважає, що оскільки в договорі поруки не вказана дата дії вказаного договору, то він діє до 2010 року, з того часу ніяких претензій і вимог до позивача банком заявлено не було, тобто борг відсутній, отже позивач вважав договір поруки припиненим, адже з того часу до нього банком не заявлено будь-яких вимог, тому позивач вважає, що банком пропущено встановлений законом строк і договір поруки повинен бути визнаний припиненим, цей договір зараз не відповідає закону і його внутрішній волі позивача. Зараз банк вважає, що в нього є заборгованість по цьому кредитному договору. Позивач вважає, що заборгованості в нього перед цим банком не має. На його звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного та укладання кредитного договору, договору поруки, боргу, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права як споживача, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Вважає позивач дії відповідача по укладанню договору поруки, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. Просив суд визнати правовідношення по вказаному договору поруки припиненими, задовольнивши позов в повному обсязі. Представники відповідачів ТОВ «Альянс ДМ» і АТ «БМ Банк» в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, в зверненні до суду проти задоволення позову заперечували, вважають позовні вимоги безпідставними і не доведеними: укладали з позивачем договір поруки, оформлено все було вірно і видано кредитні кошти, по договору є заборгованість по сплаті кредиту та відсоткам. Всі істотні умови договору вони виконали, письмове роз`яснення цього позивачу було, порушень відносно позивача допущено не було, психологічного чи іншого тиску на позивача при укладанні договору не було, ніхто в оману його не вводив. Вважають позовні вимоги безпідставними і не можливим їх задоволення та просили слухати справу за наявними матеріалами справи без їх участі. Суд вважає можливим слухання справи за відсутності представників вказаних відповідачів відповідно до ст. 223 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним, на думку суду, проти задоволення позову заперечував і вважав за можливе слухати справу за наявними матеріалами справи без їх участі. Суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню в повному обсязі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «БМ Банк», як кредитором, та ТОВ «Альянс ДМ», як позичальником, 25 липня 2007 року укладено договір відновлювальної кредитної лінії - кредитний договір № 2007-75/ДС, відповідно до якого банк надав вказаному товариству кошти в сумі 2\~500\~000 доларів США. За умовами даного договору кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у вказаному розмірі, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, а також сплатити обумовлені відсотки щомісяця за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, строк дії договору до 24 липня 2009 року. Викладені обставини підтверджуються копією договору про надання кредиту і не заперечуються сторонами. Згідно умов цього договору про надання кредиту у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення позичальником, поручителем умов договору поруки, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій. За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобов`язань, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або частини) та/або сплати процентів за кредит та/або комісій, кредитор має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті. В забезпечення вказаного договору між відповідачами та позивачем було укладено договір поруки № 75-2007/ДС-7. Відповідно до ст. 256 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач вважає, що оскільки в договорі поруки не вказана дата дії вказаного договору, то він діє до 2010 року, з того часу ніяких претензій і вимог до позивача банком заявлено не було, тобто борг відсутній, отже позивач вважав договір поруки припиненим, адже з того часу до нього банком не заявлено будь-яких вимог, тому банком пропущено встановлений законом строк і договір поруки повинен бути визнаний припиненим, цей договір зараз не відповідає закону і його внутрішній волі позивача. Зараз банк вважає, що в нього є заборгованість по цьому кредитному договору. Позивач вважає, що заборгованості в нього перед цим банком не має. Позивач вважає таку тривалу дію договору поруки протиправною і порушуючою його права як споживача, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Зобов`язання повинно бути законним і справедливим. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пункту 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» «Відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору: не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. (...) Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають від\-мовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК (435-15)(набуття, збереження майна без достатньої правої підстави). При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно положень даної статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положення ст. 638 ЦК України визначають, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом щодо визнання припиненими правовідносин за договором поруки від 25 липня 2007 року, укладеним між ним та ТОВ «БМ Банк» в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Альянс ДМ» за кредитним договором від 25 липня 2007 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що банком не було пред`явлено до нього, як поручителя, вимоги щодо виконання зобов`язання за кредитним договором в межах шестимісячного строку, а тому порука вважається такою, що припинила свою дію. Однак, обставини, на які посилається позивач не відповідають дійсним обставинам справи виходячи з наступного. Між ТОВ «БМ Банк», як кредитором, та ТОВ «Альянс ДМ», як позичальником, 25 липня 2007 року укладено договір відновлювальної кредитної лінії - кредитний договір № 2007-75/ДС, відповідно до якого банк надав вказаному товариству кошти в сумі 2\~500\~000 доларів США. За умовами даного договору кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у вказаному розмірі, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, а також сплатити обумовлені відсотки щомісяця за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, строк дії договору до 24 липня 2009 року. В забезпечення вказаного договору між відповідачами та позивачем було укладено договір поруки № 75-2007/ДС-7. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. За правилами ст. 554 ПК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведених належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення яких здійснює поручитель. Таким чином, закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов`язання забезпеченого порукою. При укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та його погашенні, згідно умов даного договору. Сторони і третя особа не виконали укладених ними договорів з банком, відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. 25 липня 2007 року між відповідачами, Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс ДМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ БАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «БМ БАНК», було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 2007-75-ДС, кінцевим терміном повернення кредиту до 24 липня 2009 року. 25 липня 2007 року між банком, [PERSON] ДМ та [PERSON] було укладено договір поруки № 75-2007/ДС-7, за яким позивач поручився перед банком за виконання зобов`язань Альянс ДМ за вказаним кредитним договором. Договором поруки не передбачено строк його дії. Зазначено лише у п. 7.3. договору поруки, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а в п. 3.2. договору поруки вказано, що [PERSON] ДМ та позивач залишаються зобов`язаними перед банком до повного виконання всіх зобов`язань за кредитним договором. При цьому, Розділом 4 логовору поруки передбачено випадки, у разі виникнення яких порука припиняється. Так, згідно із п. 4.2. договору поруки, порука за цим договором припиняється, якщо банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань по кредитному договору не пред`явить вимоги до позивача. ТОВ «Альянс ДМ» своїх обов`язків за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни не виконав. 16 серпня 2012 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська одержав позовну заяву банку про стягнення з ТОВ «Альянс ДМ», позивача та інших поручителів солідарно суми заборгованості за вказаним кредитним договором, на підставі чого, 17 серпня 2012 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська відкрив провадження у цивільній справі № 412/10775/2012, 03 грудня 2012 року за результатами розгляду цієї цивільної справи Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було прийняте рішення, яким задоволено позовні вимоги банку, у тому числі і щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором у тому числі і з позивача та стягнення з нього штрафу за порушення умов договору поруки. Тобто банк вважав на момент подання ним позову у серпні 2012 року (та продовжує вважати і зараз) поруку позивача за договором поруки такою, що не припинила своєї дії, а ТОВ Альянс ДМ також цього не заперечував, що і стало підставою цього позову. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року вказане рішення скасоване в частині солідарного стягнення з відповідачів судових витрат і в цій частині постановлено нове рішення, в іншій частині рішення районного суду залишене без змін. Отже рішення набрало законної сили і виконується. Згідно ч. 4, 5 і 6 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач звернувся з цим позовом з метою захисту своїх законних прав та інтересів і ставить питання про припинення поруки зі спливом 6-місячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачені 3 випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом 6-ти місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом 1 року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.

Outcome: dismissed