Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 20.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.092.2000 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини фактично припинили, спільного господарства не ведуть а тому просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила про задоволення позову. Пояснила, що за час наданого судом строку для примирення відповідач жодним чином не змінив свого ставлення до сімї, від постійних сварок страждає не тільки вона, але і їх дитина, тому наполягала на розірванні шлюбу. Зазначила, що спільного господарства з відповідачем не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь судового збору, відмовилась. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов [PERSON] та просила про його задоволення з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, про дату та час розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. ІІ. Заяви та клопотання учасників справи. 07.11.2017 року відповідач звернувся до суду з заявою про надання строку для примирення. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.10.2017 року, було відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду. Ухвалою суду від 15.11.2017 року частково задоволене клопотання відповідача та надано сторонам строк для примирення тривалістю три місяці. Ухвалою суду від 15.02.2018 року відновлено провадження у справі та продовжено розгляд справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року. ІV.Фактичні обставини встановлені судом та змін спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], одружились 08.09.2000 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану м. Южноукраїнська Миколаївської області, актовий запис № 154 (а.с. 3). Від шлюбу не мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). V. Оцінка суду. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Позивачка ж зазначає, що не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, вказала, що тривалий час не підтримує з ним подружні стосунки та не веде спільного господарства. Тому, приймаючи до уваги її пояснення, суд вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та інтересам дитини сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивачки, яка після закінчення строку на примирення, наполягає на розірванні шлюбу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сімї є недоцільним. У відповідності до ст. 113 СК України, [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved