Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] 19 січня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належало 52/100 частини домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро на підставі рішення № 26 від 12 січня 1978 року та рішення № 193/2 від 25.03.1977 року виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська. 24 серпня 2006 року померла мати позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належної їй 26/100 частини домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро та 24/100 частини вказаного домоволодіння, які вона успадкувала після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 05 липня 1987 року. 11 лютого 2007 року помер батько позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 26/100 частини домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро. Загалом спадкова маса складає 74/100 частини домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро. Спадкоємцями першої черги після смерті батьків є [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви до Другої дніпропетровської нотаріальної контори. Однак, постановами державного нотаріуса Другої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю документів на майно вищевказане домоволодіння. На території спірного домоволодіння проживає рідний брат позивача [PERSON]. Неможливість надання оригіналів документів на домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро викликано перешкодами, які чинить відповідач заперечуючи право власності позивача на половину спадкового майна. На підставі вищезазначеного просить визнати за [PERSON] право власності на 16/100 частин домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро, що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 66,0 кв.м., допоміжною площею 44,5 кв.м.; прибудови А1-1, а-1, а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, а5-1, а6-1; житлового будинку Б-1 загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., допоміжною площею 13,2 кв.м.; Б1-1 прибудова; б-ганок з навісом, В, К-сараї, Ж, Л-сараї (тимчасові); Е-літня кухня; під Е-погріб; Д, П-вбиральні; З-вольєр; И-навіс; О-гараж; Н-погріб з входом; № 1-10-огорожі, споруди, I-мостіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 24 серпня 2006 року; визнати за [PERSON] право власності на 21/100 частину домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро, що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 66,0 кв.м., допоміжною площею 44,5 кв.м.; прибудови А1-1, а-1, а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, а5-1, а6-1; житлового будинку Б-1 загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., допоміжною площею 13,2 кв.м.; Б1-1 прибудова; б-ганок з навісом, В, К-сараї, Ж, Л-сараї (тимчасові); Е-літня кухня; під Е-погріб; Д, П-вбиральні; З-вольєр; И-навіс; О-гараж; Н-погріб з входом; № 1-10-огорожі, споруди, I-мостіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 11 лютого 2007 року, а також стягнути судові витрати в розмірі 37 834,73 грн. В свою чергу відповідач [PERSON] 11 квітня 2017 року звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON]. Більше 30 років до смерті батьків проживав разом з батьками у домоволодінні № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро, разом із ними утримував господарство, дбав про побут, сплачував комунальні платежі, піклувався про їх стан здоровя. Коли батьки почали хворіти лише [PERSON] з дружиною турбувався про стан їх здоровя, оплачував лікування в лікарнях, закуповував ліки. Неодноразово повідомляв брата [PERSON] про необхідність надання допомоги хворим батькам, однак він відмовлявся надавати будь-яку допомогу. Витрати, повязані з похованням батьків взяв одноособово на себе. Спадщину прийняв фактично, весь час [PERSON] підтримує стан будинку, покращує його стан, сплачує комунальні послуги. Зазначає, що з 11 лютого 2007 року відкрито і безперервно володіє 74/100 частинами домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро, на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України є власником зазначеного майна, в тому числі 37/100 частин домоволодіння, що могла бути успадкована [PERSON] Оскільки [PERSON] ухилявся від надання допомоги батькам, які перебували в похилому віці та хворіли, а також приймаючи до уваги той факт, що [PERSON] з моменту смерті батьків і до теперішнього часу не зявляється в спірному домоволодінні, просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом на 16/100 частин домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро після смерті [PERSON], померлої 24 серпня 2006 року, та усунути [PERSON] від права на спадкування за законом на 21/100 частин домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро після смерті [PERSON], померлого 11 лютого 2007 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Третя особа - державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 24 серпня 2006 року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 6624 (а.с. 18). На день смерті [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON], померлої 24 серпня 2006 року, відкрилась спадщина у вигляді 22/100 частини домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро, які вона успадкувала після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21, 124, 125, 126) та 26/100 частин домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро, які належали їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 15 травня 1978 року виконавчим комітетом Ленінської районної Ради депутатів трудящих (а.с. 19). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлої 24 серпня 2006 року, є чоловік померлої [PERSON] (а.с. 20) та син [PERSON] (а.с. 106), які прийняли спадщину фактично, оскільки проживали та були зареєстровані в спірному домоволодінні на день смерті спадкодавиці, а також син [PERSON] (а.с. 16), який прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви від 16 лютого 2007 року до Другої дніпропетровської нотаріальної контори (а.с. 109 на звороті). Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] від 26 листопада 2015 року відмовлено [PERSON] у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння № 102, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Металургів, що належало померлій [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с. 22). 11 лютого 2007 року помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 1310 (а.с. 17). На день смерті [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON], померлого 11 лютого 2007 року, відкрилась спадщина у вигляді 16/100 частини домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро, які він успадкував після смерті дружини [PERSON] (а.с. 20) та 26/100 частин домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро, які належали йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 15 травня 1978 року виконавчим комітетом Ленінської районної Ради депутатів трудящих (а.с. 19). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлого 11 лютого 2007 року, є сини - [PERSON] (а.с. 106), який прийняв спадщину фактично, оскільки проживав та був зареєстрований в спірному домоволодінні на день смерті спадкодавця, [PERSON] (а.с. 16), який прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви від 16 лютого 2007 року до Другої дніпропетровської нотаріальної контори (а.с. 99 на звороті). Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] від 26 листопада 2015 року відмовлено [PERSON] у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння № 102, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Металургів, що належало померлому [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с. 103). Згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06 листопада 2017 року № 13043 станом на 01 листопада 2007 року право власності на домоволодіння № 102 по просп. Металургів зареєстровано: 22/100 частки за [PERSON] та [PERSON], 26/100 часток за [PERSON] та [PERSON], 52/100 частки за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15 травня 1978 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 12.01.1978 за № 26 (а.с. 21). Згідно технічного паспорту житловий будинок № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро станом на 11 грудня 2017 року складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 66,0 кв.м., допоміжною площею 44,5 кв.м.; прибудови А1-1, а-1, а1-1, а2-1, а3-1, а4-1, а5-1, а6-1; житлового будинку Б-1 загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., допоміжною площею 13,2 кв.м.; Б1-1 прибудова; б-ганок з навісом, В, К-сараї, Ж, Л-сараї (тимчасові); Е-літня кухня; під Е-погріб; Д, П-вбиральні; З-вольєр; И-навіс; О-гараж; Н-погріб з входом; № 1-10-огорожі, споруди, I-мостіння (а.с. 182-190). Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У положеннях п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності підлягають задоволенню. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування 37/100 частин домоволодіння № 102 по пр. Металургів у м. Дніпро, суд виходить з наступного. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] з 1984 року створив родину та почав проживати окремо від батьків. [PERSON] хворіла та була лежачою хворою перед смертю останні два-три місяці життя. Догляд за нею здійснював чоловік [PERSON]. [PERSON] допомагав матеріально та приходив відвідувати матір. Батько [PERSON] фактично не потребував сторонньої допомоги до дня смерті. Посилання [PERSON], що з 11 лютого 2007 року він відкрито і безперервно володіє 74/100 частинами домоволодіння № 102 по пр. Металургів в м. Дніпро та на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України є власником зазначеного майна, в тому числі 37/100 частин домоволодіння, що могла бути успадкована [PERSON] є безпідставними та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Проте застосування вказаної норми можливе лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Посилання [PERSON], що [PERSON] ухилявся від надання допомоги батькам, які перебували в похилому віці та хворіли також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та були спростовані поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], а отже відсутні підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування майна спадкодавців [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, аналізуючи докази по справі, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі за недоведеністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] витрати зі сплати судових витрати в розмірі 5 034,73 грн., а також просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 32 800 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також докази, що підтверджують факт надання такої допомоги. Витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 619,73 грн., витрати за проведення оцінки майна в розмірі 600,00 грн., витрати за виготовлення технічного паспорту на домоволодіння в розмірі 1 500,00 грн., витрати за послуги БТІ в розмірі 315,00 грн. документально підтверджені, у звязку з чим суд приходить до висновку, що судові витрати у розмірі 5 034,73 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 10 грудня 2016 року, укладений з адвокатом [PERSON], розрахунком суми, яка підлягає стягненню за надання юридичних послуг, актом прийому-передачі наданих правових послуг від 20 квітня 2018 року, квитанцію від 25 грудня 2017 року про сплату авансу по виплаті гонорару за договором від 10 грудня 2016 року в розмірі 5 000,00 грн., квитанцію від 12 червня 2017 року про оплату погодинних послуг у справі в розмірі 10 000,00 грн. При вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141). Враховуючи критерії оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), так і критерій повязаності цих витрат із веденням справи взагалі, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 32 800,00 грн. є необґрунтовано завищеними, у звязку з чим підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial