Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про встановлення порядку користування приміщенням. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що їм на праві власності належить по 1/6 частині квартири [ADDRESS], що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2013 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 17.10. 2014 року. Співвласниками цієї квартири є відповідачі по справі, яким належить: [PERSON] ? частина квартири, [PERSON] 1/6 її частина. Однак, з часу встановлення в суді права спільної часткової власності на вказану квартиру за позивачами, вони не можуть реалізувати своє право власності, оскільки спірною квартирою користуються відповідачі. Позивачі та відповідачі не дійшли згоди щодо порядку користування та розпорядження даною квартирою, наслідком чого стало порушення права власності [PERSON] та [PERSON] Оскільки позивачі разом мають право власності на 1/3 частину спірної квартири, загальна площа якої становить 45,66 кв. м., житлова площа 29,1 кв. м., просять встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їм у користування ізольовану кімнату площею 12,1 кв.м., виділити відповідачам в користування житлову кімнату площею 17,0 кв.м. та балкон, площею 0,762 кв.м.; підсобні приміщення: кухшю 5,8 кв.м., санвузол 2,8 кв.м., коридор 4,8 кв.м., кладову 2,4 кв.м.- залишити у спільному користуванні. Позивачі, у наданих суду письмових заявах, позовні вимоги підтримали, просили справу розглядати без їх участі. Представник відповідача [PERSON], у наданій суду письмовій заяві просить справу розглядати без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечувала через те, що у випадку їх задоволення запропонований позивачами порядок користування квартирою порушує право власності [PERSON] на частку у спірній квартирі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення і вважає встановленими такі факти і відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності. [PERSON] належить ? частина квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 19.01. 2000 року [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий №130. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 31.01. 2000 року, за реєстровим №37727. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Михайліні належить по 1/6 частині квартири кожному на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.11. 2013 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.10. 2014 року. Як вбачається із матеріалів справи у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], 26.05. [INFO]. Вказане підтверджується довідкою №19753 Центру обслуговування абонентів №1МКП «Основаніє». [PERSON] - донька відповідача [PERSON], є дитиною-інвалідом, що підтверджується медичним висновком №1154 від 10.06. 2015 року. Відповідно до Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 678р від 03.09. 2014 року про призначення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON], останній фактично проживає разом з опікуном за адресою: [ADDRESS]. Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення є ізольованими та за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі. Як вбачається з технічної характеристики квартири, вона розташована на 5 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 суміжних кімнат: 1-а кімната -12, 1 кв.м., 2-а кімната -17,0, яка є прохідною. Загальна площа квартири становить 45,66 кв. м., житлова площа 29,1 кв. м. Отже, кімната площею 12,1 кв.м. не є ізольованою, бо не має окремого входу із загального коридору квартири. Оскільки позивач ставить питання про визначення порядку користування квартирою з розподілом конкретних житлових кімнат між співвласниками і залишенням інших приміщень у спільному користуванні, суд вважає правильним при вирішенні питання про виділ у користування конкретної кімнати приймати до уваги частку кожного співвласника не у загальній площі квартири, а у загальній житловій площі двох кімнат. За таких обставин право власності кожного із співвласників квартири у житловій площі, а разом з тим і право користування жилим приміщенням у вказаному розмірі складає: [PERSON] ( 29,1: 2) =14, 55 кв.м., [PERSON], [PERSON], [PERSON] по (14,55: 3) = 4,85 кв.м. Позивачі просять виділити їм у користування ізольовану кімнату житловою площею 12,1 кв.м., що на 2,4 кв.м. більше їх сумарної частки у спірній квартирі (4,85х2) 9,7 кв.м. Суд вважає, що запропонований позивачами порядок користування квартирою суттєво порушує права співвласниці квартири [PERSON], оскільки буде передано у користування позивачів частка особистої власності відповідачки у розмірі 2,4 кв.м. із належних їй 4,85 кв.м. житлової площі квартири без її згоди. Інших варіантів визначення порядку користування квартирою позивачами не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів про встановлення вказаного ними порядку користування квартирою задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed