Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 18 травня 2017 року звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу про право власності. Заявник у своїй заяві посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] (раніше м. Дніпропетровськ), їй належить вказана квартира згідно з договором дарування вказаного житла від 26 грудня 1998 року, що був укладений між її батьком [PERSON] та нею - [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 1195. Але у вказаному договорі її «ім`я» вказано не вірно як « [PERSON] », в той час як вірно її «ім`я» по паспорту українською мовою значиться як « [PERSON] ». Вона є законослухняним громадянином, зареєструвала вказану квартиру за собою, сплачує необхідні податки і збори, користується цим житлом правомірно і без порушень. Зараз заявник почала приводити до ладу правовстановчі документи на вказану квартиру та інш. у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки у вказаному свідоцтві раніше була припущена вказана помилка, так замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». Раніше вона на ці розбіжності уваги не звернула і не звернулася у офіційні інстанції для виправлення помилки. В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернулася до заінтересованої особи з заявою про реєстрацію прав власності на її квартиру, але на її звернення відповідь не надійшла взагалі, що фактично є відмовою в цьому з рекомендацією з цим питанням звернутися до суду. У зв`язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи. Заявник у своїй заяві просив суд встановити юридичний факт про те, що саме їй належить правовстановлюючий документ договором дарування квартири [ADDRESS] від 26 грудня 1998 року, що був укладений між її батьком [PERSON] та нею, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 1195,\~ задовольнивши заяву. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Фактично, на думку суду, просили справу розглянути без участі їх представника за наявними матеріалами і рішення винести по закону на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної заінтересованої особи згідно ст. 169 ЦПК України. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~З`ясувавши думку заявника і заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~ на\~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. \~ \~ \~ \~Судом в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ), їй належить вказана квартира згідно з договором дарування вказаного житла від 26 грудня 1998 року, що був укладений між її батьком [PERSON] та нею - [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 1195. Але у вказаному договорі її «ім`я» вказано не вірно як « [PERSON] », в той час як вірно її «ім`я» по паспорту українською мовою значиться як « [PERSON] ». Вона є законослухняним громадянином, зареєструвала вказану квартиру за собою, сплачує необхідні податки і збори, користується цим житлом правомірно і без порушень. Зараз заявник почала приводити до ладу правовстановчі документи на вказану квартиру та інш. у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки у вказаному свідоцтві раніше була припущена вказана помилка, так замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». Раніше вона на ці розбіжності уваги не звернула і не звернулася у офіційні інстанції для виправлення помилки. В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернулася до заінтересованої особи з заявою про реєстрацію прав власності на її квартиру, але на її звернення відповідь не надійшла взагалі, що фактично є відмовою в цьому з рекомендацією з цим питанням звернутися до суду. У зв`язку з зазначеною обставиною на теперішній час заявник не має змоги належним чином упорядкувати і оформити свої ж документи, тому вимушений був звертатися з заявою до суду. Суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~\~ Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. \~ \~ \~ \~На підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. \~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Постанови КМУ «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 17 жовтня 2013 року\~ № 868, рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на таке майно. Судом встановлено і заявником доведено, що дійсно [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (раніше м. Дніпропетровськ), їй належить вказана квартира згідно з договором дарування вказаного житла від 26 грудня 1998 року, що був укладений між її батьком [PERSON] та нею - [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 1195. Але у вказаному договорі її «ім`я» вказано не вірно як « [PERSON] », в той час як вірно її «ім`я» по паспорту українською мовою значиться як « [PERSON] ». Вона є законослухняним громадянином, зареєструвала вказану квартиру за собою, сплачує необхідні податки і збори, користується цим житлом правомірно і без порушень. Зараз заявник почала приводити до ладу правовстановчі документи на вказану квартиру та інш. у відповідності з законодавством, але зробити вказане виявилося неможливим, оскільки у вказаному свідоцтві раніше була припущена вказана помилка, так замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». Раніше вона на ці розбіжності уваги не звернула і не звернулася у офіційні інстанції для виправлення помилки. В теперішній час у зв`язку з необхідністю упорядкування документів заявник звернулася до заінтересованої особи з заявою про реєстрацію прав власності на її квартиру, але на її звернення відповідь не надійшла взагалі, що фактично є відмовою в цьому з рекомендацією з цим питанням звернутися до суду. Саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвища чи імені заявника в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтво, свідоцтва про народження та інш.) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, військові комісаріати, військові частини, відділи РАЦС та інш.) не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися\~ на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно заінтересованих осіб (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а заінтересована особа не довела зворотнього, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно вимог заяви є припущенням. При таких обставинах суд вважає, що оскільки всі інші дані в технічному паспорті на вказану квартиру, свідоцтві, паспорті, адресній довідці та інших документах заявника повністю співпадають з встановленими судом даними, зазначеними у спірному документі, довідках заявника, витягу та інш., спору про право фактично немає, вищезазначені документи на назване майно в передбаченому законом порядку не оспорені суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт про те, що саме заявнику належить правовстановлюючий документ договір дарування квартири [ADDRESS] , загальною площею 16.8 кв. м., від 26 грудня 1998 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 1195. Таким чином обставини заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved