Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на будівельні матеріали та обладнання, з яких складається житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61, 62). Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла їхня бабуся [PERSON], яка була власником будинку за адресою: [ADDRESS] Даний будинок був побудований ще в 1950 роки, але починаючи з 1989 року по 1992 рік їхня бабуся разом з позивачем та чоловіком позивача зробили реконструкцію і перепланування будинку, провели всі комунальні комунікації, зробили паркан, тощо. Після смерті бабусі, яка мешкала з позивачем та членами її родини, позивач з родиною по даний час користуються її будинком, але переоформити договори на надання комунальних послуг вони не мають права, оскільки жодних правовстановлюючих документів у них не має, так як будинок належним чином не оформлений. На підставі заповіту від бабусі посвідченого Сьомою Київською державною нотаріальною конторою від 12.01.1981 р. за реєстровим № 1-463, все майно отримав їх батько [PERSON], який прийняв спадщину після смерті бабусі. Проте, [INFO] року [PERSON] помер, але спадщину від бабусі не встиг оформити. Спадкову справу після смерті їхньої бабусі не відкривали. Технічний паспорт на будинок було зроблено в 1994 році, хоча фактично він побудований в 1991 році, будинок повністю придатний для проживання та перебуває в задовільному стані, загальна площа будинку становить 104,1 квадратних метра. Відповідач по справі, яка є сестрою позивача, знає що спірний будинок було побудовано (реконструйовано) бабусею до сім'ї позивача, у зв'язку з чим позивач звернулась з позовом до суду про визнання права власності на будівельні матеріали, з яких складається спірний будинок для належного оформлення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2017 р. залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Київську міську Раду (а.с. 56). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2018 р. також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації (а.с. 121-122, 123-124). 28.02.2018 р. від представника третьої особи Київської міської ради на адресу суду надійшов відзив по справі, в якому просить прийняти рішення по справі на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства, додатково зазначивши, що в матеріалах справи відсутні докази про факт звернення позивача до нотаріальної контори та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, відсутня також інформація про відмову від прийняття спадщини спадкоємця [PERSON] (а.с. 135-137). 11.04.2018 р. від представника третьої особи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на адресу суду надійшли пояснення по справі, в яких просить прийняти рішення згідно чинного законодавства (а.с. 149, 150). В судове засідання позивач не з'явилась, від представника позивача [PERSON] надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, справу просить слухати у відсутність позивача та її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду заяву, у якій позов визнала в повному обсязі, просила його задовольнити та слухати справу у її відсутність. Представник третьої особи Київської міської ради в судове засідання не з'явився, в поданому відзиві просить слухати справу у відсутності представника Київської міської ради. Представник третьої особи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з'явився, в поданих поясненнях просить розглянути справу у відсутності представника Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2012р. визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/6 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/6 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29-32). Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2012р. встановлено, що на підставі рішення Київської міської ради народних депутатів від 23.03.2000 року № 56-1/777 [PERSON] передано у приватну власність 2/3 земельної ділянки, площею 0,0474 га, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю № 66-2-03865. На підставі рішення Київської міської ради народних депутатів від 23.03.2000 року № 56-1/777 [PERSON] передано у приватну власність 1/3 земельної ділянки, площею 0,0474 га, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю № 66-2-03866. 28.06.2003 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 78 зворот). Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 26.08.2008 року, посвідчених державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частині земельної ділянки, від площі 0,0474 га в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] (а.с. 104-104 зворот). Також, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2012р. встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину від 26.08.2008 року, посвідчених державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині житлового будинку в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] В позовній заяві позивач зазначає, що спірний будинок, який належав [PERSON], був перепланований, реконструйований, проведено комунікації та зроблений паркан з допомогою позивача та її чоловіка з метою їхнього проживання, у зв'язку з чим просить визнати право власності в порядку спадкування на будівельні матеріали та обладнання з яких складається будинок [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до довідки виданої Департаментом експлуатації каналізаційного господарства м. Києва 26.04.2017 р., [PERSON] про те, що приватний будинок [ADDRESS] підключено до міської каналізаційної мережі (а.с. 15). Згідно акту обстеження технічного стану приватного житлового будинку на [ADDRESS] від 13.05.2017 р., будинку більше 25 років, за свідченням сусідів будинок побудовано в 1991 році (а.с. 16). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормою ст. 1218 зазначеного Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Крім того, ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 ЦК України). Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України) До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (стаття 182 частина перша ЦК України). Положеннями статей 328 та 329 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна як об'єкта цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації також майно, яке зареєстроване за цією особою як нерухоме майно. В іншому випадку особа може передати іншій особі лише матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво. Як убачається з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10.07.2018р. №01-05/2018, визначити в повному обсязі за результатами обстеження та дослідження наданої документації, з яких будівельних матеріалів та їх кількості складається житловий будинок літ. «Б» по [ADDRESS] не вбачається можливим, будинок літ. «Б» по [ADDRESS] побудований до 23.02.1994 р. Позивачем не надано доказів щодо кількості будівельних матеріалів та їх найменувань, які були використанні в процесі самочинного будівництва житлового будинку літ. «Б» по [ADDRESS], та доказів стосовно придбання будівельних матеріалів саме спадкодавцем, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню за недоведеністю вимог. Відповідач визнала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Разом з тим, на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки позивачем заявлені вимоги не конкретизовані та не підтверджені будь якими належними і допустимими доказами, суд відмовляє у прийнятті визнання позову відповідачем. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору на позивача.

Outcome: dismissed