Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору таким, що укладений в інтересах сім'ї та стягнення коштів в солідарному порядку. Відповідно до ухвали попереднього судового засідання від 17 жовтня 2014 року справа в частині позовних вимог [PERSON] провадженням закрити в зв'язку з відмовою від позову. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] в позовній заяві посилається, що рішенням Кременчуцького районного суду від 25 листопада 2011 року, яке набрало законної сили 07 лютого 2012 року було задоволено його позов та стягнуто з [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 193750 грн. В забезпечення поданого позову судом було накладено арешт на майно [PERSON], а саме: на будинки [ADDRESS] Кременчуцького району. Державною виконавчою службою було відкрито провадження за виконавчими листами по справі та звернено стягнення на майно боржника [PERSON], і йому стало відомо, що рішенням Кременчуцького районного суду від 22 лютого 2012 року будинок [ADDRESS] на який було накладено арешт визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділено між відповідачами [PERSON] і [PERSON], по ? ч. кожному. Оскільки на момент постановлення рішення у вказаній справі відповідачі [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі і на момент укладення позики він не був розірваний, то вважає, що договір позики був укладений [PERSON] з ним в інтересах їх з [PERSON] сім'ї і в його присутності, і метою взяття коштів в борг було вкладення їх в сімейний бізнес, а саме: в торгівлю курячими яйцями, який був оформлений на [PERSON] та який є основним джерелом доходів цієї сім'ї , чим вони разом займаються і до теперішнього часу. Просив суд визнати договір позики укладений [PERSON] з ним на суму 193750 грн. таким, що укладений в інтересах сім'ї відповідачів та стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 193750 грн. та судові витрати в сумі 3470 грн. солідарно з [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність та наголосуючи, що позивач доказів про те, що договір позики було укладено в інтересах сім'ї і що гроші витрачено на потреби сім'ї не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, про причину неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його уповноваженого представника адвоката [PERSON], уповноваженого представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON] судом встановлено наступне. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Судом встановлено, що 01 квітня 2011 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір позики грошових коштів, згідно умов якого [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 193 750 грн., яка їх отримала та зобов'язувалася повернути до 12 квітня 2011 року в сумі 38 000 грн., а решту в термін за домовленістю, що підтверджується розпискою. Всупереч вимогам ст.1049 України, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, яка йому була передана у строк та в порядку, що встановлені договором, відповідач [PERSON] кошти не повернула. Рішенням Кременчуцького районного суду від 25 листопада 2011 року, яке набрало чинності, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 193750 грн. та судові витрати в сумі 3470 грн., а всього 197220 грн., яке не виконане, виконавчі листи перебувають на виконанні в відділі державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції. Також встановлено, що на день укладення договору позики [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому районним відділом ЗАГС м.Гадяч Полтавської області, актовий запис №54 від 27 квітня 1974 року. Рішенням Кременчуцького районного суду від 22 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та визнано спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] Кременчуцького району Полтавської області та право власності на 1/2 ч. його за кожним з них. Ухвалюючи рішення суд виходить із положень ч.3 ст.61СК України, відповідно до якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договором позики від 01 квітня 2011 року на відповідача [PERSON] не покладається обов'язок його виконання, що виключає, як наслідок, його відповідальність за зобов'язаннями відповідача [PERSON] Крім того, аналіз норм сімейного законодавства дає підстави для висновку, що при покладенні обов'язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладення договору позики та отримання позики для потреб та інтересів сім'ї. Заявляючи позовні вимоги позивач виходив тільки з факту перебування відповідача [PERSON] на час укладення договору позики у шлюбі з позичальником [PERSON] Проте належних доказів про укладення договору позики в інтересах сім'ї під час розгляду справи не надав. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то в відповідності до ст.88 ЦПК України суд відмовляє і в стягненні понесених позивачем судових витрат.

Outcome: dismissed