Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON]В, звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що 10.10.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 13.07.2015 року розірвано. За час подружнього життя у сторін народилась донька [PERSON], 11.04.2013року народження. Донька проживає разом із позивачем, яка на утримання доньки витрачає більше 3000,00грн. на місяць, оскільки донька потребує постійного догляду, нормального харчування, одягу, витрат на лікування, а також інших витрат повязаних забезпечення рівня життя необхідних для фізичного та розумового розвитку дитини. [PERSON] навчається у дошкільному навчальному закладі №21, витрати за навчання позивач змушена нести одноособово, оскільки відповідач з липня 2015 року свої обовязки не виконує, не допомагає при вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання не надає. Відповідач має мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, добровільно сплачувати аліменти відмовляється. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на тримання доньки [PERSON], 11.04.2013р.н. в твердій грошовій сумі 3000,00грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з обліком індексації згідно закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення\~дитиною повноліття. 28.08.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання. \~ \~ \~ \~В підготовчому засіданні представник позивача позов підтримала просила задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 2000,00 грн. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про частково задоволення позову, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони з 10.10.2010року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 15.11.2015 року розірвано. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки КК «Центральний» від 02.05.2018року № 295 [PERSON], 11.04.2013р.н. зареєстрована та проживає разом із матірю за адресою: м. Вінниця, вул. К. Коріатовичів, 85/2 (а.с.8). \~ \~ \~ \~Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад №21 ВМР» від 07.05.2018року «46 [PERSON], 11.04.2013р.н. зарахована до закладу 18.08.2015р. За весь період перебування дитини у закладі питанням виховання займається виключно мати [PERSON] Донька знаходиться на утриманні матері, яка повністю забезпечує її усім необхідним для занять та гурткової роботи, відвідує батьківські збори, вчасно забирає дитину з ЗДО. Батько [PERSON] участі у вихованні доньки не бере (а.с.9). Відповідно до\~ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Частиною 1\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, і відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України\~зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на положення ст.ст. 141, 180-182 СК України, зокрема про солідарний обовязок батьків на утримання неповнолітньої дитини та те, що відповідач інших утриманців не має,\~добровільно не надає матеріальної допомоги дитині, визнав позов на суму 2000,00грн., суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000,00гривень,\~щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2018року і до досягнення\~дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від їх сплати (а.с.26). На підставі викладеного, згідно ст. ст. 180- 182, 191 СК України,

Outcome: partial