Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

[PERSON] 03 листопада 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики посилаючись, що 26 червня 2018 року відповідач позичив у нього грошові кошти у сумі 10 000 доларів США та зобов`язувався їх повернути до 26 грудня 2018 року, про що 01 липня 2019 року написав боргову розписку. До обумовленої дати відповідач коштів не повернув, 03 вересня 2020 року перерахував на банківську картку дружини 2 800 грн., що еквівалентно 100 доларам США, решту суми не повернув і до цього часу ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. Вважає, що крім основної суми боргу 9 900 доларів США з відповідача підлягають стягненню 3 % річних за період з 27.12.2018 по 27.10.2020 та інфляція. Враховуючи, що офіційний курс гривні щодо долару США згідно даних Національного Банку України станом на 27.10.2020 року складає 1 долар США = 28,3352 грн., просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 280 518 грн. 48 коп., інфляцію у сумі 16 343 грн. 58 коп., 3 % річних в сумі 15 451 грн. 82 коп. та 3 123 грн. 14 коп. судового збору. Представник позивача [PERSON] за угодою адвокат Данилов Ю.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов визнав частково, не заперечував про стягнення з нього грошових коштів за договором позики, який він укладав з позивачем та заперечував проти стягнення з нього інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Дослідивши матеріали справи і оцінюючи все в сукупності, суд приходить до таких висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Установлено, що 26 червня 2018 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача кошти в сумі 10 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 26 грудня 2018 року, що підтверджується розпискою та визнано сторонами і не потребує доказуванню згідно з вимогами ч.1 ст.82 ЦПК України, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також установлено, що 03 вересня 2020 року відповідачем перераховано на банківську картку [PERSON] грошові кошти в сумі 2 800 грн., що еквівалентно 100 доларам США та не заперечується позивачем. Відповідач [PERSON] боргове зобов`язання в повному обсязі не виконав, про що свідчить наявність оригіналу боргової розписки у позивача та що не заперечується відповідачем. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 707/2606/16-ц. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув, чим порушив права та інтереси позивача, які необхідно поновити та стягнути з відповідача борг в сумі 9 900 доларів США, що по курсу НБУ станом на 27 жовтня 2020 року 1 долар США = 28 грн. 3352 коп. становить 280 518 грн. 48 коп. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилання відповідача [PERSON] на неможливість сплати інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем не заслуговують на увагу, так як у відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на викладене, слід стягнути з відповідача інфляційні витрати в сумі 16 343 грн. 58 коп. та 15 451 грн. 82 коп. - 3% річних згідно наданого позивачем розрахунку, який судом перевірений та визнаний правильним. Отже, позовні вимоги законні та обґрунтовані, підтверджені належними доказами і тому суд їх задовольняє. Так як позов задоволено, то в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 123 грн. 14 коп., що підтверджено документально.

Outcome: approved