Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.08.2019 року на пропозицію [PERSON] позивач придбав житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 червня 1995 року та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0.3134 га, яка належить [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю. Дружина відповідача, [PERSON] , надала згоду чоловікові на продаж даного житлового будинку з земельною ділянкою. Гроші згідно умов договору купівлі-продажу позивач передав власнику, про що було складено розписку. На виконання умов даного договору покупець добровільно сплатив продавцю грошову суму у розмірі 75000 грн, про що свідчить розписка, яка надана відповідачем в присутності свідків. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням оформити нотаріально договір купівлі - продажу житлового будинку та земельно ділянки. Але позивач проживає в м. Луганськ, на території, яка тимчасово непідконтрольною Україні, та внаслідок хвороби не має можливості з`явитися для нотаріального посвідчення даної угоди. Таким чином, позивач фактично являється власником житлового будинку, але не може реалізувати своє право власності в повному обсязі.Таким чином, позивач вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , належного відповідачу, є дійсним, тому що він передав за нього гроші, сума яких обумовлена сторонами, отримав і житловий будинок, користується ним, стежить за при домовою територією, тобто всі важливі умови договору виконані, але колишній власник за станом здоров`я не має змоги нотаріально оформити угоду. Таким чином позивач вимушений через свого представника звернутись до суду з зазначеним позовом та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами загальною площею 36.60 кв.м., житловою площею 30.70 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку (літера А-1), прибудови (літера а), тамбуру (літера а'), ґанку (літера а2 ), сараїв (літери В,Д), погрібу (літера Б), уборної (літера Ж), літньої кухні (літера Г), воріт №1, огорожі №2, свердловини (№1), та земельної ділянки загальною площею 0.3134 га, на якій знаходиться даний житловий будинок, укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами загальною площею 36.60 кв.м., житловою площею 30.70 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку (літера А-1), прибудови (літера а), тамбуру (літера а'), ґанку (літера а2), сараїв (літери В,Д), погрібу (літера Б), уборної (літера Ж), літньої кухні (літера Г), воріт №1, огорожі №2, свердловини (№1), визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0.3134 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , згідно Державного акту на право власності на землю серії Ш -ЛГ №090381 від 06 вересня 1999 року (кадастровий номер: б/н). Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 09.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 28.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву відповідно до якої з позовом [PERSON] згідний, гроші за будинок в [ADDRESS] отримав в повному обсязі. Претензій матеріального характеру не має. За станом здоров`я не може приїхати до суду, просить розглянути без його участі (а.с. 41). Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12), а також відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ № 090381 право власності на земельну ділянку розташовану на території Трьохізбенської сільської ради, [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель - 0,2500 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0634 га (а.с. 16). Відповідно до копії розписки 20.08.2019 року [PERSON] продав будинок и ділянку до нього розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Будинок та земельна ділянка продана за 75000 грн., гроші отримані п повному обсязі. Претензій матеріального характеру не має, документи переоформити на будинок та земельну ділянку зобов`язується підготувати на протязі 3 місяців (а.с. 9). Дружина [PERSON] - [PERSON] 10.01.2020 року надала нотаріальну згоду на продаж будинку (а.с. 20). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). За змістом частини 1 статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частина третя статті 334 ЦК України передбачає, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із частиною 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однією із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не наявні інші підстави нікчемності правочину. При цьому, саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення тощо не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року, у справі № 363/230/18. Суд зазначає, що позивач не довів факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК України. Натомість визнання відповідачем позову спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості посвідчити його нотаріально. З наданої медичної документації суд не може зробити однозначного висновку, що відповідач в силу хворобливого стану на теперішній час не має можливості посвідчити договір нотаріально, про те суду не зрозуміло неможливість зробити це через свого представника, що також передбачено законом, шляхом надання нотаріально посвідченої довіреності. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (статті 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (стаття 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed