Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просили зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS] житловою площею - 16,8 кв.м., загальною площею - 22,6 кв.м, яка належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 2006 року. Зобов'язати Сектор громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Новомосковського МВ УМВС України Дніпропетровської області зняти з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] житловою площею - 16,8 кв.м., загальною площею - 22,6 кв.м. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3568,75 грн. - 1/2 частку, сплачених коштів за опалення, СКУ «Трубник», електроенергію, водопостачання, «Укртелеком» за період з січня 2010 року по січень 2014 року. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати: судовий збір 122,70 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1 500 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, має спільну дитину [PERSON] 11 грудня 2006 року на ім'я [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на житло, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та на підставі розпорядження Новомосковської міської ради № 697 від 16 листопада 2006 року, в якій, з 15 червня 2006 року проживає та зареєстрований відповідач [PERSON] Вказано на те, що під час спільного проживання 27 квітня 2006 року [PERSON] продав свою квартиру [ADDRESS], а коштами, вирученими від продажу квартири відповідач розпорядився на свій розсуд, витративши їх на задоволення своїх потреб. Зазначено, що з січня 2010 року [PERSON] та відповідач спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. 03 січня 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та відповідачем розірвано. Відповідач проживає за місцем мешкання - в квартирі, що належить [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS] створив такі умови, що позивачі вимушені проживати в однокімнатній квартирі за адресою: [INFO] в той час, як відповідач проживає в квартирі, що належить [PERSON] на праві приватної власності. [PERSON] самостійно сплачує комунальні платежі по утриманню квартири [ADDRESS]. Так, з січня 2010 року по січень 2014 року [PERSON] сплачено 7 137,49 гри. за (опалення 2750 грн.; СКУ «Трубник» 1616,76 грн.; електроенергія 699,62 грн.; водопостачання 741,65 грн.; «Укртелеком» 580,42 грн.). Відповідач відмовляється від компенсації коштів, витрачених на утримання квартири за той період, що він проживає в ній одноособово, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, чим заважає проживанню у квартирі. [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням висилитись з квартири [ADDRESS], але останній зневажливо ставиться до позивачів, ігнорує прохання і вимоги. Посилаючись на норми ст.ст.155, 162, 169 Житлового кодексу України, ст.ст.321, 383, 386, 391, 398-400 Цивільного кодексу України просить задовольнити позов. В судовому засіданні [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог, вказаних в позовній заяві, просили задовольнити позов. Вказували на те, що [PERSON] перебуває у стані вагітності та не має належного місця проживання. Вказали, що мають ключі від вхідних дверей спірного приміщення та можуть потрапити до приміщення, однак внаслідок того, що квартира є однокімнатною та враховуючи спосіб життя відповідача не можуть проживати в квартирі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Вказували на те, що відповідач має право проживати в квартирі, позивач має безперешкодний доступ до приміщення. Відповідач перешкод для проживання позивачів в квартирі не чинить. Заперечує факт ведення відповідачем аморального способу життя. Зазначає, що сплачує комунальні послуги за квартиру та про відсутність іншого місця проживання і нерухомого майна у власності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог. Вказала на те, що за результатами виходу співробітників органу Опіки та піклування для огляду спірного приміщення встановлено те, що квартира придатна для проживання, однак внаслідок свого малого розміру не може бути пристосована для проживання двох сімей. Представник третьої особи-2 в судове засідання не з`явився, підстави неявки не повідомив. Про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] з 21 вересня 2002 року по 03 січня 2012 року знаходились у зареєстрованому шлюбі /а.с.14,16/. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] /а.с.15/. У відповідності до Свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 2006 року, [PERSON] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядження Новомосковської міської ради № 697 від 16 листопада 2006 року передано у приватну власність однокімнатну житлову квартиру [ADDRESS] житловою площею - 16,8 кв.м., загальною площею - 22,6 кв.м /а.с.18-21/. В означеній квартирі з 15 червня 2006 року зареєстровано відповідача - [PERSON] /а.с.37/. В період 2010-2014 роки [PERSON] здійснено оплату комунальних послуг за користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Так, з січня 2010 року по січень 2014 року [PERSON] сплачено 750,32 грн. послуг за водопостачання та водовідведення, 1528,76 грн. квартирної плати, 749,00 грн. за послуги з вивезення твердих побутових відходів, 788,87 грн. послуг електропостачання, 3000 грн. за послуги з постачання теплої води та опалення. Загальна сума складає 6816,95 грн. Згідно ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У відповідності до ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Так, відповідач, станом на момент вселення в квартиру був членом сім`ї власника квартири - [PERSON] Належних та допустимих доказів того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням матеріали справи не містять. Також не містять матеріали справи і доказів того, що відповідач шляхом систематичного порушення правил співжиття робить неможливим для позивачів проживання з ними в одній квартирі та вжиття позивачами з цього приводу заходів запобігання і громадського впливу, які виявились безрезультатними. Акт від 31 січня 2014 року /а.с.32/ не є таким доказом, оскільки не містить доказів вжиття заходів громадського впливу щодо відповідача та вказівки, яким чином відповідач заважає проживанню позивачам. Таким чином підстав для виселення та зняття з реєстрації відповідача матеріали справи не містять. Не підтверджено матеріалами справи також і той факт, що відповідач робить перешкоди позивачам в користуванні квартирою, зокрема, як зазначено безпосередньо [PERSON], остання має ключі від квартири та доступ до неї, відповідач не міняв замки від квартири внаслідок чого позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачу житлову квартиру задоволенню не підлягають. При цьому суд зазначає, що за умови того, що за згоди [PERSON] відповідача зареєстровано у спірному приміщенні без укладання угоди про порядок користування квартирою, твердження позивача про неможливість спірного проживання сторін внаслідок особистих відношень не є належною підставою для зняття відповідача з реєстрації із спірної житлової квартири та задоволення вимоги про зняття відповідача з реєстрації. Крім того, неможливість сумісного проживання, навіть за умови знаходження позивача-1 в стані вагітності не підтверджено належними та допустимими доказами у справі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача. Відповідач проживає у вказаній квартирі, внаслідок чого положення ст.405 ЦК України до даних правовідносин застосуванню не підлягають. Посилання на те, що позивач є власником квартири, а отже, внаслідок положень ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 399, 400 ЦК України має право вимагати у відповідача повернути йому квартиру та знятись з реєстрації не може бути прийняте судом до уваги, оскільки відповідач вселився до квартири зі згоди власника квартири будучи членом її сім`ї, не порушує правил співжиття, не перешкоджає позивачу у доступі до квартири, а отже підстав для задоволення позовних вимог в цій частині матеріали справи не містять. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1/2 вартості комунальних послуг, то суд зазначає наступне. Статтями 67, 68 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. У відповідності до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Оскільки [PERSON], як власником квартири сплачено комунальні послуги за утримання квартири в розмірі 6816,95 грн., то відповідач, як особа, що користується квартирою та станом на момент вселення була членом сім`ї власника зобов`язаний до сплати на користь [PERSON] 1/2 частини сплачених комунальних послуг, що становить суму в розмірі 3408,48 грн. і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача про сплату ним комунальних послуг в звязку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. суд виходить з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення позивачем таких витрат, їх суми, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,70 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial