Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» (далі - відповідач, ПАТ «КБ «Даніель»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача банківський вклад в сумі 188 401,10 грн., проценти на банківський вклад в сумі 13 226,78 грн., три проценти річних в сумі 541,97 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 24.05.2013 року він уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу «Класичний» № Т-38608, на виконання умов якого позивач вніс на вкладний рахунок грошові кошти в розмірі 188 401,10 грн. Строк договору зберігання грошових коштів з 24.05.2013 року по 22.08.2013 року. 22.08.2013 року позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу суми вкладу в розмірі 188 401,10 грн. та нарахованих відсотків, яка того ж дня була прийнята відповідачем, проте, у видачі коштів відповідач відмовив. Таким чином заборгованість відповідача становить 188 410,10 грн. - сума банківського вкладу та 13 226,78 грн. - проценти нараховані на суму вкладу. У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання за період з 23.08.2013 року по 26.09.2013 року позивач також нарахував три проценти річних в розмірі 541,97 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2013 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» про повернення банківського вкладу та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з викладених у ній підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд, згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність представника відповідача, який повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 24.05.2013 року ПАТ «КБ «Даніель» (Банк) уклало договір строкового банківського вкладу «Класичний» № Т-38608 з [PERSON] (Вкладник), згідно умов якого Банк приймає 24.05.2013 року, а Вкладник передає в управління Банку грошові кошти у сумі 188 401,10 грн. на строк зберігання з 24.05.2013 року по 22.08.2013 року включно. У п. 1.3 договору сторони погодили, що Банк повертає Вкладнику вклад і нараховані на нього відсотки згідно умов п. 1.1 договору або за заявою (вимогою) Вкладника, наданою в письмовій формі Банку щодо виконання зобов'язань Банком та в порядку та на умовах, передбачених цим договором та чинним законодавством України. Відповідно до п. 1.4 договору, повернення вкладу підтверджується касовим документом при готівкових рахунках, платіжним дорученням клієнта або меморіальним ордером на перерахування коштів за заявою Вкладника при безготівкових рахунках. Згідно п. 2.1 та п. 2.2 договору, Банк нараховує прості відсотки Вкладнику на Вклад з розрахунку 20,5 % річних за винятком випадків, визначених договором. Відсотки нараховуються щомісяця у передостанні три банківських дні місяця, виходячи з фактичної кількості днів у році, і акумулюються на окремому рахунку нарахованих відсотків. Відсотки на вклад нараховуються Банком від дня, наступного за днем надходження вкладу в Банк до дня, який передує його поверненню Вкладнику або списання з Вкладного рахунку з інших підстав. Відповідно до п. 3.1.1 договору, Банк зобов'язується прийняти вклад, зазначений у п. 1.1 договору, і забезпечити його збереження. У п. 3.1.2 договору сторони погодили, що у термін, передбачений п. 1.3 цього договору, повернути вклад і нараховані на нього, але не виплачені відсотки на підставі заяви на видачу готівки шляхом видачі готівкових коштів з каси Банку або на підставі платіжного доручення клієнта - шляхом перерахування на його власний поточний (картковий) або інший вкладний рахунок Вкладника в Банку або іншому банку України. Повернення вкладу і виплата нарахованих на нього відсотків здійснюється у валюті вкладу. Відповідно до п. 3.1.3 договору, Банк зобов'язується нараховувати прості відсотки Вкладнику на вклад, згідно з умовами, передбаченими договором. Згідно п. 3.3.1 договору, Вкладник зобов'язується внести готівкові кошти або переказати безготівкові кошти на вкладний рахунок у сумі та термін, зазначені в п. 1.1 договору. У п. 3.4.2 договору сторони погодили, що Вкладник має право 22.08.2013 року отримати вклад та нараховані, але не виплачені відсотки шляхом видачі готівкових коштів з каси Банку або перерахуванням на його власний поточний або вкладний рахунок вкладника у банку України. Відповідно до п. 4.1 договору, цей договір набуває силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань. Як визначено у ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Згідно ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач на виконання умов договору строкового банківського вкладу «Класичний» № Т-38608 вніс на рахунок ПАТ «КБ «Даніель» грошові кошти в розмірі 188 401,10 грн., що підтверджується квитанцією від 24.05.2013 року (а. с. 5). 22.08.2013 року у зв'язку із закінченням строку дії договору строкового банківського вкладу «Класичний» № Т-38608, [PERSON] звернулась до ПАТ «КБ «Даніель» із заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків (а. с. 6), яка того ж дня була зареєстрована відповідачем. Проте, ПАТ «КБ «Даніель» грошові кошти позивачу не виплатив. 10.09.2013 року [PERSON] направила на адресу відповідача вимогу про повернення суми банківського вкладу в розмірі 188 401,10 грн. та суму нарахованих відсотків протягом двох банківських днів з дати отримання вимоги (а. с. 7), однак, ПАТ «КБ «Даніель» вимогу позивача залишив без виконання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження повернення суми вкладу та сплати нарахованих відсотків за договором строкового банківського вкладу «Класичний» № Т-38608 ПАТ «КБ «Даніель» не надав. Отже, у ПАТ «КБ «Даніель» існує заборгованість перед [PERSON] за договором строкового банківського вкладу «Класичний» № Т-38608 в розмірі 188 401,10 грн. - сума вкладу, та 13 226,78 грн. - нараховані на суму вкладу проценти. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ПАТ «КБ «Даніель» прострочило виконання грошового зобов'язання за договором строкового банківського вкладу «Класичний» № Т-38608, то зобов'язано сплатити три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за період з 23.08.2013 року по 26.09.2013 року, який становить 541,97 грн., суд з ним погоджується, та вважає його правильним. Отже, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «КБ «Даніель» про стягнення суми банківського вкладу в розмірі 188 401,10 грн., нарахованих на банківський вклад процентів в розмірі 13 226,78 грн., трьох процентів річних в розмірі 541,97 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а суд задовольняє позов повністю, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 2 021,70 грн. у відшкодування судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved