Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON] 18 грудня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування посилаючись, що 13 липня 2014 року помер її чоловік [PERSON], якому на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2011 року належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Остапці вул. Травнева, 2 Кременчуцького району Полтавської області. Вона являється спадкоємцем його майна за законом, але приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Остапці вул. Травнева, 2 Кременчуцького району Полтавської області, який складається з житлового будинку літ. «А», погрібу з шийкою літ. «Бп», прибудови літ. «а», літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Д», вбиральні літ. «Е», колодязя питного літ. «К», воріт з хвірткою №1, огорожі №2 в порядку спадкування після померлого 13 липня 2014 року. Від представника позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує на просить задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов визнають, проти його задоволення не заперечують. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа Комунальне підприємство «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судової повістки. В відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в звязку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 13 липня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 264226 виданим 14 липня 2014 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 9. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] звернулася [PERSON] за довіреністю від [PERSON]. 24 листопада 2017 року приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2011 року, яке набрало законної сили 11 серпня 2011 року, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Остапці вул. Травнева, 2 Кременчуцького району Полтавської області, який згідно до технічного паспорта № 74 від 11 травня 2010 року складається з житлового будинку літ. «А», погрібу з шийкою літ. «Бп», прибудови літ. «а», літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Д», вбиральні літ. «Е», колодязя питного літ. «К», воріт з хвірткою №1, огорожі №2 після померлої [PERSON]. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Остапці вул. Травнева, 2 Кременчуцького району Полтавської області належав померлому 13 липня 2014 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved