Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач 1), [PERSON] (далі Відповідач 2), [PERSON] (далі Відповідач 3), третя особа Єрчицька сільська рада Попільнянського району Житомирської області (далі Третя особа) про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю, виселення з будинку та скасування реєстрації місця проживання в якому вказує, що він є власником житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~У грудні 1999 року в належний йому будинок вселилася Відповідачка зі своєю сімє`ю та проживає в будинку до даного часу без жодних правових підстав. \~ \~ \~ \~На даний момент у Позивача виникла необхідність у використанні свого будинку, проте він не має такої можливості, оскільки в будинку проживають Відповідачі. \~ \~ \~ \~Позивачем було направлено на адресу Відповідачів вимогу про звільнення будинку та надано термін для вчинення вказаних дій, проте на даний час Відповідачі продовжують проживати в житловому будинку без жодних правових підстав. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного, Позивач просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому на праві приватної власності будинком та господарськими спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , шляхом примусового виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із житлового будинку без надання іншого житла та скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до розписки про одержання повістки. \~ \~ \~ \~Представник Позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені 31 липня 2019 року на 01 жовтня 2019 року /а.с.135-137/ та 05 жовтня 2019 року на 21 жовтня 2019 року /а.с.149-151/, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомили, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Єрчицької сільської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 12 липня 2019 року надав до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05 лютого 2007 року виконавчим комітетом Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] на підставі рішення виконкому Єрчицької сільської ради № 3 від 18 січня 2007 року, є власником будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , опис об`єкта: загальна площа 60.4 кв.м.; житлова площа 42.5 кв.м.; житловий будинок А, 60.4 кв.м.; сарай Б, 32.0 кв.м.; погріб В, 19.4 кв.м. /а.с.4/ \~ \~ \~ \~Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13788512 від 05 березня 2007 року, державним комунальним підприємством Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 17722059, зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності / [NUMBER] / 05 лютого 2007 року/ виданого виконавчим комітетом Єрчицької сільської ради, [PERSON] власником будинку за адресою [ADDRESS] , номер запису: 3931 в книзі 34. /а.с.5/ \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки № 40 від 29 січня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області про те, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] ; 2. [PERSON] , [INFO] ; 3. [PERSON] , [INFO] ; 4. [PERSON] , [INFO] ; 5. [PERSON] , [INFO] ; 6. [PERSON] , [INFO] . /а.с.6/ \~ \~ \~ \~Як вбачається з заяв від 07 липня 2016 року, [PERSON] направив [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заяву в якій просив у термін до 10 серпня 2016 року звільнити житловий будинок, особисто та з іншими особами, які в ньому проживають, вивезти власні речі з будинку, повернути ключі від будинку, а також звільнити господарські будівлі та споруди від належного їм майна, в зв`язку з тим, що він має намір використовувати вказаний будинок для проживання членів своєї родини. /а.с.7-13/ \~ \~ \~ \~18 жовтня 2019 року Квітневою сільською радою Попільнянського району Житомирської області повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . /а.с.154-156/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належним йому на праві приватної власності будинком та господарськими спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , шляхом примусового виселення Відповідачів із житлового будинку без надання іншого житла та скасування реєстрації місця проживання Відповідачів. /а.с.2, 3/ Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Загальні положення порядку захисту права власності врегульовано Главою 29 Книги ІІІ Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої третьої статті 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Зазначена норми матеріального права передбачають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальною для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до статті 321 ЦК України, \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Підстави припинення права власності визначені пунктом 1 частини першої статті 346 ЦК України, \~зокрема те, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Нормами статті 391 ЦК України визначено, що \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову\~практику в\~справах про\~захист права\~власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Суд має виходити із положень статей 391, 396 ЦК, за якими позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового кодексу УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У статті 379 Цивільного кодексу України наведено поняття житла - житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Однак, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК), членів його сім`ї (стаття 405 ЦК, стаття 156 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК)), орендаря (наймача) житла (стаття 810 ЦК, стаття 61 ЖК), членів його сім`ї (стаття 816 ЦК, статті 64, 160 ЖК) тощо. Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у цивільній справі 454/2025/15 (61-46621ск18). В правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у справі № 6-709цс16, яка враховується судом до спірних правовідносин, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України визначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зокрема, з матеріалів справи не вбачається, що зазначені особи спільно проживають з Позивачем, пов`язані з ним спільним побутом чи мають взаємні права та обов`язки (стаття 3 СК України). Судом встановлено, що Позивач набув право власності на житловий будинок з 05 березня 2007 року, при цьому закон не передбачає збереження права за попереднім власником щодо користування житлом (житловий сервітут). Виникнення права на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи права власності на це житло, отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє її право на користування житлом. Відповідачами не надано жодних доказів правомірного проживання у належному Позивачу житловому будинку. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено,\~що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Під час розгляду справи встановлено, що Відповідачі користується спірним житлом, проте власник бажає припинити їх користування шляхом усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належним йому житловим будинком шляхом звільнення вказаного будинку та скасування реєстрації місця проживання Відповідачів, а тому оскільки будинок перебуває у власності Позивача, а Відповідачі відмовляються його звільнити, право [PERSON] , як законного власника спірного майна є порушеним та підлягає захисту. Частиною першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення його позовних вимог, знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 551.20 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з Відповідачів на його користь.

Outcome: approved