Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить визначити, що земельна ділянка, площею 0,06 га, розташована у м. Рівне по вул. Шевченка, буд. 85-А, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 56:101:000:00:01:026:0141, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №339748 від 25 липня 2008 року, виданого Рівненською міською радою належала на праві спільної часткової власності [PERSON], яка померла 30 квітня 2012 року, в розмірі 3/4 частки та [PERSON] в розмірі 1/4 частки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Рівненської міської ради від 26 грудня 2007 року за №1311 видано державний акт серії ЯЖ №339748 від 25 липня 2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, розташовану у м. Рівне по вул. Шевченка, 85-А, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки 56:101:000:00:01:026:0141. Співвласниками земельної ділянки вказані [PERSON] та [PERSON], частки яких в державному акті не зазначені. На вказаній земельній ділянці розташований один житловий дерев'яний будинок, який на праві спільної часткової власності належить [PERSON] - 3/4, [PERSON] 1/4. 28 квітня 2012 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 3/4 частки будинку з надвірними будівлями та частину земельної ділянки, на якій розташований такий будинок. Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 20 листопада 2017 року [PERSON] став власником 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а [PERSON] - власником 1/2 частки такого будинку. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, що належала спадкодавцю, нотаріусом відмовлено, так як не визначена частка [PERSON] в праві власності на земельну ділянку. За таких обставин позивач не може оформити своє спадкове право на частину земельної ділянки без визначення частки померлої [PERSON] у праві спільної власності на таку земельну ділянку. В судове засідання позивач не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 13 грудня 2017 року позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зокрема вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. В судове засідання відповідач також не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 13 грудня 2017 року відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зокрема вказав, що позов визнає повністю та просить його задовольнити. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований у м. Рівне по вул. Шевченка, буд. 85-А, належав на праві спільної часткової власності [PERSON] (3/4 частки) та [PERSON] (1/4 частки). Окрім того, на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0600 га, що розташована на вулиці Шевченка, 85-А в місті Рівне, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №339748. 28 квітня 2012 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №124834, виданим 30 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на згадану земельну ділянку. Сторони як спадкоємці за заповітом у встановленому порядку звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 20 листопада 2017 року сторонам видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Шевченка, буд. 85а, м. Рівне, видано [PERSON], а свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами видано [PERSON] Проте сторонам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, оскільки розмір часток у спільній сумісній власності не визначений. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ч.1 ст.369 ЦК). У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між\~ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. За положеннями ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних\~підставах. Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня\~2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. За таких умов, коли частка померлої [PERSON] у праві власності на домоволодіння складала 3/4 частини, суд відповідно до положення ст. 120 ЗК України\~може визначити, що на момент смерті останньої її частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку, була пропорційною до частки у праві власності на житловий будинок та складала 3/4 частини, а частка відповідача складає 1/4 частини. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та є безумовним, суд задовольняє позов повністю.

Outcome: approved