Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] 20.08.2018 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2000 р. вона є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідач є її сином, який з 2013 р. зареєстрований за вказною вище адресою. В 2005 р. [PERSON] був засуджений за ст.115 ч.2 КК України до 13 років позбавлення волі, в жовтні 2015 р. звільнився з місць позбавлення волі умовно-достроково. З моменту звільнення [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає, його речі в квартирі відсутні, виїхав на інше місце проживання, але де фактично проживає син, позивачу не відомо. Реєстрація відповідача у належній їй квартирі створює перешкоди в користуванні та розпорядженні майном і потребує додаткових витрат на утримання житла. За позовом [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 33 в будинку № 88 по вул..Магістральній в м.Запоріжжя. Ухвалою судді від 05.10.2018 р. було відкрито провадження та призначено судове засідання на 12.11.2018 р. 12.11.2018 р. розгляд справи було відкладено на 11.12.2018 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. Позивач в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг ЗМР направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 9331, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.17). Право власності позивача зареєстровано в ОП ЗМБТІ (а.с.17 зв.). У квартирі [ADDRESS] зареєстрований з 2000 р. відповідач по справі [PERSON], який є сином позивача (а.с.21). [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає з 2016 року, що підтверджено поясненнями допитаних в суді свідків [PERSON] та [PERSON], а також актами, складеними ОСББ «Магістраль 88»» 09.08.2018 р. та 29.08.2018 р. (а.с.4, 18). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved