Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], про витребування безпідставно набутого майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Легковий автомобіль «Renaut 19», 1994 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 27.08 2005 року Нікопольским МРЕВ ДАІ України в Дніпропетровській області за [PERSON] 22.12.2011 року [PERSON] фактично продав автомобіль родині [PERSON], отримав визначену їм суму грошей та передав автомобіль і документи на нього. Проте, сторони договір купівлі - продажу не укладали, обмежилися видачею [PERSON] нотаріально посвідченої довіреності від 22.12.2011 року на володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем. 03.01.2012 року родина [PERSON] фактично продала вказаний автомобіль позивачу [PERSON], отримавши обумовлену сторонами суму грошей, та передала позивачу автомобіль і документи на нього. Проте договір купівлі - продажу сторони не укладали, обмежилися видачею нотаріально посвідченої довіреності від 03.01.2012 року на право володіння, користування та розпорядження автомобілем. У серпні 2013 року позивач виявив бажання придбати автомобіль «Volkswagen Golf», у зв'язку з чим доручив [PERSON] здійснити міну належного йому автомобіля «Renaut 19» на автомобіль «Volkswagen Golf», передавши останньому автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. У грудні 2013 року [PERSON] сповістив позивача про те, що 30.11.2013 року здійснив міну автомобіля «Renaut 19» на автомобіль «Volkswagen Golf» з громадянами [PERSON] та [PERSON], які передали йому автомобіль «Volkswagen Golf», 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль і страховий поліс № АС/2609722 від 05.09.2013 року, страхувальником в якому зазначений [PERSON] [PERSON], в свою чергу, передав їм автомобіль «Renaut 19», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. 02.01.2014 року [PERSON] повідомив про те, що при перевірці документи працівниками державтоінспекції було виявлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Volkswagen Golf», 1994 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], не значиться зареєстрованим на території України. Під час перевірки автомобіль «Volkswagen Golf» і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було вилучено працівниками державтоінспекції. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] протиправно заволоділи належним йому на праві користування автомобілем «Renaut 19», передавши йому в обмін незареєстрований в Україні автомобіль «Volkswagen Golf» і підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. З огляду на вищевикладене, просить суд витребувати у [PERSON] та [PERSON] шляхом відібрання та передачі [PERSON] легкового автомобіля «Renault 19», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 27.08.2005 року Нікопольським МРЕВ ДАІ УМВС України в Запорізькій області на ім'я [PERSON] на легковий автомобіль «Renault 19», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22.12.2011 року [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Нікопольським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27.08.2005 року, автомобілем марки «Renault 19», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], про що надано довіреність посвідчену приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровану в реєстрі № 1504. 03.01.2012 року [PERSON], діючий по право передовіри на підставі довіреності від імені [PERSON], уповноважив [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним [PERSON] належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Нікопольським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 27.08.2005 року, автомобілем марки «Renault 19», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], про що надано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 30.11.2013 року [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 11.02.2014 року, здійснив міну автомобіля «Renault 19», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на автомобіль «Volkswagen Golf», 1994 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з [PERSON] та [PERSON] Жодного письмового договору сторони не укладали. На підставі виданої довіреності у позивача виникли права і обов'язки, що випливали саме із змісту довіреності, а саме: керування транспортним засобом, експлуатація, продаж,і т.д., а не придбання спірного автомобіля, оскільки за договором на представництво сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває і діє від імені власника цього майна. За змістом гл. 17 ЦК України довіреність не є правочином, що породжує право власності у повіреної особи. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338 (далі - Порядок), встановлена процедура державної реєстрації усіх транспортних засобів та зняття їх з обліку, яка є обов'язковою для усіх фізичних та юридичних осіб, що є власниками транспортних засобів. Правомірність придбання транспортних засобів підтверджуються документами, скріпленими підписами відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами укладеними на товарних біржах. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Якщо транспортний засіб знімається з обліку в зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті), робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Власники транспортних засобів зобов'язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання. З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль згідно п.п. 7, 8, 41, 43 вищезазначеного Порядку, не знятий з обліку в органах ДАІ, залишається зареєстрованим за [PERSON] Така заява не надходила і від позивача, який згідно з довіреності мав на те повноваження, тобто, [PERSON] не набув права власності на автомобіль «Renault 19», 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Таким чином, законодавець пов'язує набуття права власності на автомобіль з певною процедурою, чого не було зроблено у даному випадку. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє. Таким чином, за своїм юридичним змістом доручення є договором про представництво, який є одностороннім і згідно якого повірений зобов'язується діяти від імені довірителя та не вправі вчиняти дії щодо майна на власну користь. Отже, відсутні підстави вважати, що між сторонами при оформленні довіреності на спірний автомобіль мало місце укладення правочину. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно із ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. 02.01.2014 року працівниками ДАІ, під час перевірки автомобіля «Volkswagen Golf», 1994 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], його було вилучено разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу через те, що вказаний автомобіль не значиться на території України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав факт укладання договорі міни, однак цей факт не знайшов підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки не підтвердився жодним належним письмовим доказом. На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed