Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] 20.01.2015 р. звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року її матері [PERSON]. Позов обґрунтовується наступним. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, до складу якої, крім іншого, входить і вище вказаний житловий будинок, що фактично належав спадкодавцю за життя, однак позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння у нотаріальній конторі, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на домоволодіння, яке відносилось до категорії «колгоспний двір». У судове засідання позивач не з'явилась, від її представника надійшла заява з проханням розгляд справи проводити у його відсутність, та з проханням задовольнити позовні вимоги. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, оскільки голова сільської ради подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позовних вимог заперечень не має. Представник третьої особи у засідання не з'явився, причини не явки не повідомлені, заява про участь у розгляді справи не надходила. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із дослідженої у судовому засіданні копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER], копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] та копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON]. /а.с.5, 6, 9, 10/ Дослідженням свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року у віці 85 років у с. Пакуль Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.7/ Як вбачається з довідок Пакульської сільської ради №1662 від 16.12.2014 року та №91 від 05.02.2015 р., [PERSON], на день смерті - [INFO] року, була зареєстрована [ADDRESS] та області і за даними погосподарської книги №311 будинок за цією адресою належав їй, як голові господарства. /а.с.8, 28/ Наведене свідчить, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України. За даними технічного паспорта на житловий будинок від 26.11.2014 року, який виготовлено за замовлення позивача, власник будинку відсутній. /а.с.12-16/ Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Оскільки відсутні достовірними докази того, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність», майно вказаного вище колгоспного двору змінилося і зменшилося, то суд дійшов висновку, що єдиним власником двору, станом на 15 квітня 1991 року, була його голова [PERSON] Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець померла після 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що 09.01.2015 року у Чернігівській районній державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №1/2015 до майна [PERSON] по заяві її дочки [PERSON], яка є єдиним спадкоємцем. /а.с.35/ Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння. /а.с.30/ Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved