Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON], від імені і за дорученням якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» і державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) індексний номер 29353123 від 21.04.2016 року об 11:29:34 приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності [PERSON] на приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що 31.10.2006 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання кредиту № 11061217000, до якого 01.11.2016 року було укладено додаткову угоду № 11061217000-1 про зміну умов щодо забезпечення виконання зобов»язання, а в забезпечення зобов»язань 01.11.2006 року було укладено іпотечний договір № 30006Z174, за яким передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належне нежиле приміщення - приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Посилається, що 11.06.2010 року, 12.07.2010 року і 08.09.2011 року між ним та АКІБ було укладено додаткові угоди до кредитного договору про зміну графіка погашення кредиту, про зміну розміру відсотків за користування кредитом і про зміну схеми погашення кредиту, зміну кінцевого терміну погашення кредиту, в зв»язку з чим 08.09.2011 року було укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору. Вказує, що стало відомо про укладення між АКІБ «УкрСиббанк» і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 21.09.2015 року договору факторингу № 27 за яким до ТОВ перейшло право вимоги за кредитним договором з усіма додатковими угодами до нього і 22.09.2015 року договору про відступлення прав вимоги № 1, а отже до «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги за іпотечним договором і права іпотекодержателя предмету іпотеки. Зазначає, що в серпні 2016 року дізнався, що 18.04.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. прийнято рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Вважає, що у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» відсутні підстави для набуття права власності: звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, на підставі виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимоги іпотекодержателя. Посилається на ст.ст.33,36,37 Закону України «Про іпотеку», умови іпотечного договору. В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсягу і до викладеного в позовній заяві (т.1 а.с.4-9) доповнили, що умовами іпотечного договору передбачено, крім іншого направлення повідомлення про перехід права власності, якого [PERSON] не отримував. Вказали, що наявність кредитної заборгованості не є предметом даного позову, просили тлумачити зміст іпотечного договору на користь позивача. Представник відповідача - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» позовні вимоги не визнав і до викладеного в письмових запереченнях (т.1 а.с.234-236) доповнив, що право власностіі за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було зареєстровано правомірно, відповідно до чинного законодавства і умов іпотечного договору і це жодним чином не порушує прав позивача. Відповідач державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. і представник залученого до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи на боці відповідача - АТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їх відсутності (т.2 а.с.41,49), а отже суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності зазначених осіб. Вислухавши представників позивача, представника відповідача - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», дослідивши матеріали справи: договір про надання кредиту № 11061217000 від 31.10.2006 року та додаток до нього, додаткові угоди до договору про надання кредиту з додатками (т.1 а.с.14-42), іпотечний договір № 30006Z174 від 01.11.2006 року і договір про внесення змін № 1 від 08.09.2011 року (т.1 а.с.43-50) Витяги про реєстрацію у Державному Реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.51-59, 200-202), лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. від 26.09.2016 року на адресу суду з додатками (т.1 а.с.81-90), вимогу про усунення порушення та відомості про її направлення і отримання (т.1 а.с.237-240), суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому суд виходить з наступного: 31.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 11061217000 з додатком № 1 до нього «графік зменшення ліміту кредитної лінії» (т.1 а.с.14-26), відповідно до п.9.1. якого у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов»язань за цим Договором, відшкодування заборгованості перед Банком за цим Договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним Договором та/або активи (кошти і майно) Позичальника на вибір Банку, згідно до п.9.12. - уклавши цей Договір, Позичальник надає Банку згоду передавати права і обов»язки Банку за даним Договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди Позичальника (т.1 а.с.14-22). 01.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено додаткову угоду № 11061217000-1 до кредитного договору № 11061217000 (т.1 а.с.28) - змінено п.2.1. розділу 2 кредитного договору. 11.06.2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту з Правилами № 11061217000 про зміну графіка погашення кредиту за Договором (т.1 а.с.29-39). 12.07.2010 року між ПАТ«УкрСиббанк» і [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Договору про надання кредиту № 11061217000 від 31 жовтня 2006 року (щодо реструктуризації) (т.1 а.с.40). 08.09.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до Договору про надання кредиту № 11061217000 (щодо зміни схеми погашення кредиту) (т.1 а.с.41-42). Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; 01.11.2006 року між [PERSON] і АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Іпотечний договір № 30006Z174 (т.1 а.с.43-48) про передачу в іпотеку нежилого приміщення - приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що є власністю Іпотекодавця та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 08.09.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до Іпотечного договору № 30006Z174, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Н.Г. 01 листопада 2006 року за р.№ 2717 (т.1 а.с.49-53) - викладено абзац 3 пункту 1.3 Іпотечного договору в наступній редакції: «Строк користування кредитом встановлено до 30 жовтня 2021 року, якщо інший строк повернення кредиту не буде встановлено у відповідності до зазначеного кредитного договору». Однією з підстав припинення іпотеки, згідно ст.17 Закону України «Про іпотеку», є набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» - іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Розділ 5 Іпотечного договору № 30006Z174 (т.1 а.с.43-48) від 01.11.2006 року регламентує порядок задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, шляхом добровільної передачі Предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя (п.5.2.), в порядку, наведеному в пункті 5.3.1. (п.5.3.). При цьому, сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобов»язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки, Предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в п.5.3.3. Перехід права власності не потребує додаткового оформлення і сторони погоджуються про те, що «Застереження про добровільну передачу» відображає усі питання по переходу права власності від Іпотекодавця до Іпотекодержателя, щодо яких сторони мали намір домовитись (п.5.3.1.). Згідно ч.1 п.5.3.3. договору у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобов»язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором та/або Іпотекодавцем за цим договором іпотеки, нотаріус на вимогу Іпотекодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Іпотекодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу Предмету іпотеки Іпотекодержателю. Частина 2 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя (ст.37 Закону України «Про іпотеку»). Вказаний висновок суду повністю узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України у справах № 6-504цс16, 6-1243цс16, 6-1625цс16. Судом встановлено, що Іпотекодержатель з вимогою про здійснення виконавчого напису на Іпотечному договорі до нотаріуса не звертався. Аналізуючи зміст Іпотечного договору № 30006Z174 (т.1 а.с.43-48) і договору про внесення змін № 1 до Іпотечного договору № 30006Z174 (т.1 а.с.49-53) в сукупності з нормами Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» скористалося одним із можливих шляхів задоволення своїх вимог - згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом добровільної передачі Предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя (п.5.2.), при цьому дотрималось порядку, наведеного в пункті 5.3.1. (п.5.3.). 16.02.2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» направило [PERSON] вимогу про усунення порушення (в порядку ст.35 ЗУ «Про іпотеку»), яка була ним отримана особисто 22.02.2016 року і відповіді на яку до 08.04.2016 року не надходило (т.1 а.с.237-240). За змістом, вказана вимога констатує факт наявності у позивача кредитної заборгованості, її розмір, пропозицію її погашення і повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу Предмету іпотеки Іпотекодержателю, а отже суд не приймає до уваги доводи представників позивача щодо неотримання [PERSON] повідомлення про перехід права власності і відсутність такого повідомлення взагалі. 18.04.2016 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулось до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) (т.1 а.с.85). Згідно відомостей з Державного Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.54-59, 200-202) в розділі підстави виникнення права власності значаться договір іпотеки від 01.11.2016 року, договір про відступлення права вимоги № 1 від 22.09.2015 року, свідоцтво від 08.04.2016 року, вимога про усунення порушення від 16.02.2016 року, договір про внесення змін від 08.09.2011 року. 21.04.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Семеновою Г.В. прийнято рішення № 29353123 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на нежиле приміщення - приміщення магазину, що розташований [ADDRESS], за суб»єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», податковий номер 38750239 (т.1 а.с.90). Частина 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює дії, які має здійснити державний реєстратор до, під час і після проведення реєстраційних дій, розділ ІV регламентує проведення державної реєстрації прав, її зупинення і порядок та підстави відмови в проведенні державної реєстрації, а постанова Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року визначає порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Отже, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями та приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Частина 3 ст.10 ЦПК України передбачає обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проаналізувавши і дослідивши всі надані сторонами докази в їх сукупності з правовими і процесуальними нормима, зважаючи, що суду не було надано допустимих, належних та переконливих доказів дій відповідачів, спрямованих на державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, які б суперечили положенням чинного законодавства та порушували право власності позивача на предмет іпотеки, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. З огляду на відсутність підстав для задоволенні позовних вимог та враховуючи вимоги п.8 ч.1 ст.214 ЦПК України, суд вважає, що заходи забезпечення позову - арешт на нежиле приміщення - приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», накладений ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2016 року до набрання рішенням суду законної сили - слід скасувати. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed