Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 27 травня 1994 року, недобудованого будинку готівкою 43%, розташованого по [ADDRESS]), укладеному між [PERSON] та [PERSON] і посвідченого державним нотаріусом Першій Харківського району державної нотаріальної контори недійсним з моменту укладання та таким, що є фіктивним, посилаючись на те, що позивач не передавав недобудований будинок [PERSON], а остання не прийняла його та не сплатила за нього суму, яка вказана в договорі. Вчинення фіктивного правочину необхідно було з тим щоб не звільняти житлову полощу у [ADDRESS]. [PERSON] являлась матір»ю [PERSON], яка в свою чергу являється дружиною [PERSON] Договір купівлі-продажу не спрямовувався на реальне настання правових наслідків. У правочині внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву. Правочин укладався умисно, фіктивність була взаємна та властива діям обох сторін правочину. Відповідач ніколи не бачила будинку, оскільки хворіла, потребувала стороннього догляду і проживала у м. Харкові разом з ними. [PERSON] померла [INFO]. Її син [PERSON] помер у грудні 2012 року, спадкоємцями його майна являються відповідачі. Також позивачі просять визнати за [PERSON] право власності на недобудований житловий будинок [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилась, повідомлялась про розгляд справи. Відповідач [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю. Третя особа: представник Першої Харківського району державної нотаріальної контори Харківської області надав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне. Згідно рішення Кулиничівської селищної Ради Харківського району, Харківської області № 116 від 13 травня 1992 року [PERSON] надано в приватну власність земельну ділянку площею 1450 кв.м. в смт. Кулиничі по вул.. Квітковій,5 під будівництво індивідуального житлового будинку. Рішенням № 88 від 9 лютого 1994 року виконавчий комітет Кулиничівської селищної Ради Харківського району, Харківської області дозволив [PERSON] продаж недобудованого будинку [ADDRESS], а на теперішній час у м. Харкові, [PERSON]. 27 травня 1994 року, між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку готівкою 43% по [ADDRESS] і посвідчений державним нотаріусом Першій Харківського району державної нотаріальної контори Харківської області. У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Згідно ст.. 48 ЦК УССР (у редакції 1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин - недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов»язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Згідно ч 1 ст. 58 ЦК УССР (у редакції 1963 року), недійсною є угода лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Відповідно до ст.. 224 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов»язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов»язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. [PERSON] в договорі купівлі-продажу зазначив, що підтверджує факт повного розрахунку за проданий будинок. Договір підписаний продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Першій Харківського району державної нотаріальної контори Харківської області. Суд вважає, недоведеним позивачами факт того, що договір купівлі-продажу від 27 травня 1994 року укладено фіктивно без наміру створити юридичні наслідки. Згідно п. 2 зазначеного договору, продаж недобудованого будинку здійснено за 8000000 мільйонів крб., гроші [PERSON] одержав від покупця [ADDRESS] повністю до підписання цього договору. Відповідач [PERSON] в письмових запереченнях вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими. Договір купівлі-продажу був оформлений згідно чинного законодавства, за наявності вільного волевиявлення. Звертає увагу на те, що позивач з таким позовом звертався до Харківського районного суду Харківської області і рішенням суду від 12 жовтня 2012 року у задоволенні позову було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. Третя особа - Перша державна нотаріальна контора Харківського району, Харківської області в особі завідуючої [PERSON] в письмових запереченнях зазначила, що [PERSON], продавцю недобудованого житлового будинку 43% готовністю в [ADDRESS] та покупцю [PERSON], при оформленні договору купівлі-продажу було роз»яснено зміст договору та з»ясовано чи розуміють вони правові наслідки укладання правочину. В присутності державного нотаріуса [PERSON] підтвердив факт повного розрахунку з покупцем, тобто отримання грошей за відчужуване майно. Також завідуюча державною нотаріальною конторою [PERSON] звертає увагу, що Харківський районний суд Харківської області своїм рішенням від 4 грудня 2006 року визнав спірний договір купівлі-продажу законним та визнав право власності за [PERSON] на нерухоме майно після смерті [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили та зареєстроване в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ч 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачами не доведено, не надано доказів про визнання договору купівлі-продажу недобудованого будинку недійсним. Яким чином [PERSON] не прийняла майно, а також чим підтверджує не отримання грошей позивач. Ствердження в цій частині спростовується змістом договору купівлі-продажу будинку. Відповідач [PERSON] в письмовій заяві просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності посилаючись на те, що про наявність договору купівлі- продажу позивачі знали у 1994 році. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2012 року за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], батька відповідачів [PERSON], [PERSON] розглядались позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу будинку від 27 травня 1994 року недійсним. Рішенням суду, яке набрало законної сили, на підставі наведених доказів, встановлено, що сторони договору купівлі-продажу повністю виконали умови договору, а саме: [PERSON] звільнив спірний недобудований будинок, забрав з нього усе своє майно, не цікавиться будинком більше сімнадцяти років. Покупець [PERSON] передала продавцю [PERSON] вісім мільйонів карб., зареєструвала будинок в БТІ, продовжила будівництво будинку, на момент її смерті готовність будинку складала 51%, одержала державний акт на землю за адресою - [ADDRESS]. У суду немає сумніву щодо законності посвідченого нотаріусом договору купівлі-продажу будинку 27 травня 1994 року. Відповідно до ст.. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог передбачених ст.. 203 ЦК України. Суд, вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу недобудованого будинку [ADDRESS], волевиявлення учасників правочину був вільним, підстав для визнання його недійсним не вбачається. Суд вважає, що позивачами пропущений строк позовної давності встановлений ст.. 71 ЦК України (в редакції 1963 року). Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, яке виникає з дня, коли особа дізналась про порушення свого права. З матеріалів справи вбачається, що з 27 травня 1994 року для позивачів почався перебіг строку позовної давності. Згідно ч 1 ст. 80 ЦК України ( в редакції 1963 року), сплив строку позовної давності до пред»явлення позову є підставою для відмові у позові. Згідно ч 2 ст. 80 ЦК України ( в редакції 1963 року), якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушено право підлягає захисту. Але у судовому засіданні клопотань заявлено не було. Позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed