Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON] 11 липня 2017 року пред'явила позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме: про визнання за нею, позивачем, права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] У обгрунтування свого позову [PERSON] посилалася на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 жовтня 2015 року, і за час перебування у шлюбі ними набули вказане нерухоме майно, проте всі правовстановлюючі документи оформлені на відповідача. Під час підготовчого провадження [PERSON] подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме, про визнання за нею права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 164 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 73 кв. м з кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] та її представник під час розгляду справи по суті у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, не заперечували проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив не подав, і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, її представника адвоката, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Із паспорта громадянина України вбачається, що [PERSON] з 21 липня 1992 року перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 жовтня 2015 року (а. с. 5-7). Згідно свідоцтв про зміну імені [PERSON] 19 лютого 2002 року змінив прізвище на [PERSON], 18 жовтня 2002 року прізвище [PERSON] змінив на [PERSON] та 17 грудня 2015 року прізвище [PERSON] змінив на [PERSON] (а .с. 54, 55, 56). Із договорів купівлі-продажу квартири, земельних ділянок від 24 травня 2001 року та від 2 вересня 2010 року, реєстраційного посвідчення, свідоцтва про право власності, Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державних актів вбачається, що [PERSON] 24 травня 2001 року придбав квартиру [ADDRESS], земельну ділянку площею 164 кв. м. по [ADDRESS], яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також 22 вересня 2010 року купив земельну ділянку площею 73 кв. м, кадастровий номер [NUMBER] , по [ADDRESS], яка призначена для обслуговування житлового будинку (а. с. 26, 27, 41, 42, 43, 44, 45). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що спірна квартира була куплена його матір'ю, так як жодних доказів відповідач не подав в обґрунтування цього заперечення. Отже, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За правилами статей 69 та 70 цього Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про поділ майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивача по 1/2 частину вказаного майна. Однак, у позовній вимозі про визнання за [PERSON] по Ѕ частині квартири, будинку та земельних ділянок слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] не уповноважував [PERSON] звертатися до суду захистом його права на майно. Крім того, його право на частку у спільному майні подружжя ніким не порушено, не оспорюється та не заперечується. Із наведених правовстановлюючих документів вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю.

Outcome: partial