Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] , в особі представника звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ», який після усунення недоліків уточнив, та просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 2 216, 80 евро за не оплату договору поставки товару, судовий збір в розмірі 840,80 грн. та 10400,00 грн. витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 жовтня 2019 року між ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ» та TOB «ReWaste S.G.» було укладено договір поставки товару відповідно до якого TOB «ReWaste S.G.» мали поставити товар покупцю, а ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ» оплатити кошти за поставлений товар. Відповідно до умов договору, товар поставлявся неодноразово, однак кошти були сплачені лише частково та наразі існує заборгованість в сумі 2 216, 80 евро. Як вбачається з актів звірки взаємних розрахунків, кожен виставлений рахунок був частково оплачений, що вказує на погодженість покупця і підтвердженням фактичного отримання товару. Відповідно до п.6.2. договору жодних претензій після отримання товару не було, товар прийнятий однак не оплачений, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків. Товариство з обмеженою відповідальністю «ReWaste S.G.», код ЄДРПОУ 9452187125, місце реєстрації: Польща, м. Краків, вул. Хелмонскего, 130Н/16 31-340, за Договором відступлення права вимоги №4404-19 від «15» липня 2019 року відступило громадянину України [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право вимоги за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРЕГАТ» (код ЄРПОУ 38566512) з виплати коштів відповідно до умов контракту № PL-1810/01/16, що був укладений між TOB «ReWaste S.G.» в особі керівника Піскунова Олега Валерійовича та ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ» в особі директора Кольман-Шестак Луіса Рикардовича, а саме право вимоги щодо сплати коштів за невиконання умов контракту щодо оплати коштів з боку покупця, за рахунками-фактурами № 2 від 28.12.2016 року, №3 та №4 від 19.01.2019 року, №5 та №6 від09.02.2017 року, №7 від 08.03.2017 року, №8 та №10 від 04.04.2017 року №9 та №11 від 06.04.2017 року, №12 від 09.05.2017 року, №14 від 23.05.2017 року, та№15 від 07.06.2017 року та №16 від 20.06.2017 року, а саме доплати в розмірі 3 316, 80 евро з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором та/або законом. Позивач зазначає, що після відступлення права вимоги на особу, яка проживає та постійно перебуває на території України, на відміну від первісного кредитора, який проживає за межами України, новим кредитором було подано досудову вимогу з метою отримання коштів за договорами поставки в позасудовому порядку від 29.07.2029 року. Після цього на адресу продавця був надісланий лист від відповідача під назвою повідомлення про складання акту невідповідності якості та складу сировини. З урахуванням того, що відповідач не виконував своїх зобов`язань за договором, не оплатив всі грошові кошти, позивач вимушений звернутись до суду і понести судові витрати, що включають в себе судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 14.01.2020 позовну заяву залишено без руху. 10.02.2020 стороною позивача недоліки усунуті про що надано відповідне клопотання, уточнену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження, визначено проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи. 26 лютого 2020 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Вітровчак Віктора Анатолійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового розгляду, а саме: Голосіївський районний суд міста Києва. Ухвалою від 15 квітня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Вітровчак Віктора Анатолійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та визначено Голосіївський районний суд міста Києва, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час судового розгляду справи. 25.05.2020 до суду надійшла заява адвоката Вітровчак Віктора Анатолійовича з повідомлення про те, що представник прибув до суду в призначений час, однак його не допустили до зали проведення судових засідань в режимі відеоконференції в зв`язку із розпорядженням Голови Голосіївського районного суду м. Києва про заборону проведення відеоконференцій під час карантину, в зв*язку з чим просив призначити наступне судове засідання в режимі відеоконференції із Шевченківським районним судом м. Києва. Ухвалою від 24 червня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Вітровчак Віктора Анатолійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та визначено Шевченківський районний суд м. Києва судом, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час судового розгляду справи. 14.09.2020 до суду надійшла заява адвоката Вєличко Володимира Павловича, про розгляд справи в режимі відеоконференції, призначити відповідальним Київський апеляційний суд м. Києва. Ухвалою від 14 вересня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Вєличко Володимира Павловича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та визначено Київський апеляційний суд м. Києва судом, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час судового розгляду справи. 12.11.2020 до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача в особі Вєличко Володимира Павловича . 16.11.2020 до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача в особі Вєличко Володимира Павловича . 02.07.2021 до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача в особі [PERSON] . Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала, надала відповідні пояснення та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ», який повідомлявся рекомендованими листами, направленими їм судом на адрес останнього відомого місця знаходження, останні не вручені, не повідомили про причини неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавали, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без їх участі не надали, не подавали відзиву на позов. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзиву, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторону позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суди, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 19 жовтня 2016 року між ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ» та TOB «ReWaste S.G.» було укладено договір (контракт) № PL-1810/01/16 поставки товару відповідно до якого TOB «ReWaste S.G.» мали поставити товар покупцю, а ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ» оплатити кошти за поставлений товар. Відповідно до умов договору, товар поставлявся неодноразово, однак кошти були сплачені лише частково. Згідно акту звірки взаємних розрахунків від 03.07.2019 року відповідач у повному обсязі не виконав своїх зобов`язань по оплаті товару та наразі існує заборгованість в сумі 2 216, 80 евро. 05.07.2019 року керівником TOB «ReWaste S.G.» було направлене керівнику ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ» досудова вимога про повернення заборгованості. 15.07.2019 року TOB «ReWaste S.G.» за договором відступлення права вимоги № 4404-19 відступило право громадянину [PERSON] право вимоги за зобов`язанням ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ» № PL-1810/01/16, що був укладений між TOB «ReWaste S.G.» та ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ». 18.07.2019 року керівник TOB «ReWaste S.G.» у письмовій формі повідомив про це ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ». 29.07.2019 року позивачем було направлене керівнику ТОВ «ПРОФАГРЕГАТ» досудова вимога про повернення заборгованості. Суд зазначає, що договір є укладеним з моменту його підписання сторонами й діє до 31.12.2017 року. У випадку якщо у Сторін на час закінчення строку дії договору залишаються невиконаними зобов`язання (у тому числі гарантійне) або незадоволеними законні вимоги, дії договору в частині таких зобов`язань та законних вимог продовжується до їх повного виконання або задоволення. (п.12.1 договору). Згідно з п. 4 договору № PL-1810/01/16 від 19.10.2016 оплата вартості кожної конкретної партії здійснюється покупцем на умовах на умовах 100 % попередньої оплати на підставі рахунку-фактури, наданої Продавцем на підставі узгодженої Сторонами Специфікації, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Як свідчать матеріали справи Сторонами виконувались умови договору № PL-1810/01/16 від 19.10.2016, але відповідно до наданих рахунків-факту у відповідача залишилися заборгованість у розмірі 2 216, 80 евро. Порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар у встановлений у п. 4.1. договору № PL-1810/01/16 від 19.10.2016 стали підставою для звернення позивача до суду. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України. Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір. Відповідно до ч.1 ст.626 ст.11 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Договір № PL-1810/01/16 від 19 жовтня 2019 року за своєю правовою природою є договором поставки, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. До договорів поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, відповідач частково виконав зобов`язання за договором договору № PL-1810/01/16 від 19.10.2016, сплативши частково за поставлений товар. Своєчасне невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України. З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару у строк, встановлений договором № PL-1810/01/16 від 19 жовтня 2019 року, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу за договором № PL-1810/01/16 від 19 жовтня 2019 року в розмірі 2 216, 80 евро., отже, позов задоволенню. Стосовно вимог про стягнення витрат на правову допомогу адвоката, суд зазначає наступне. З метою захисту своїх порушених прав Позивач звернувся за наданням йому правової допомоги до Адвокатського об`єднання «Курс-8». У зв`язку із невиконанням договору та невиплатою боржником коштів, 02 липня 2019 року [PERSON] уклав договір № 428/1 про надання адвокатських послуг із Адвокатським об`єднанням «Курс-8». Згідно договору № 428/1 про надання адвокатських послуг від 02 липня 2019 року попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат [PERSON] , які були понесені ним на отримання правничої допомоги при зверненні до суду з даним позовом станом на 27.12.2019 року складається із таких наданих послуг: за підготовку та подання позовної заяви до суду, складання та подання заяви про досудове врегулювання спору, складання та подання повідомлення про відступлення права вимоги, складання та подання відповіді на повідомлення про складання акту невідповідності якості та складу товару, участь представника позивача в судовому засіданні, за складання та подання можливих відзивів та відповідей на відзив відповідачів, що разом становить 10 400 грн. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що представництво позивача у суді здійснювало Адвокатське об`єднання «Курс-8» на підставі договору про надання правової допомоги № 428/1 від 02.07.2019 року. Стороною відповідача подано клопотання про стягнення витрат за правничу допомогу у розмірі 10400.00 грн. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань, та приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10400,00 грн. При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про стягнення вказаних судових витрат з відповідача на користь позивача саме у розмірі 10400,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved