Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовом до Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер його син [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач, посилаючись на похилий вік, стан здоров`я та необізнаність, вважав, що оскільки він є єдиним спадкоємцем, не потрібно звертатись до нотаріуса із завою про прийняття спадщини, оскільки фактично він її вже прийняв. Про таку необхідність він дізнався в грудні 2020 року. 15 грудня 2020 року він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, але нотаріус постановою відмовив у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку для прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позивач просить суд визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини, що залишилася після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: три місяці з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили. Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 24 лютого 2021 року. Позивач в підготовче засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечення проти позову не має, просить витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 13 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1). За приписами ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1220 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2). Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] на території смт Петропавлівка Дніпропетровської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 червня 2014р. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На час відкриття спадщини [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Про наявність заповіту позивачу не відомо, а отже, спадкування після смерті його сина повинно відбуватись за законом. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Родинний зв`язок позивача зі спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження спадкодавця [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 08.01.1982 завідувачем бюро Петропавлівського ЗАГС Дніпропетровської області, у якому позивач [PERSON] зазначений його батьком. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є позивач, інформації про наявність інших спадкоємців суду не надано. Згідно з довідкою ЦНАП Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 255 від 15 січня 2021 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . Позивач для оформлення спадщини [INFO] звернувся за місцем смерті сина до державного нотаріуса Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, виконувача обов`язків нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, із заявою про прийняття спадщини за законом, але нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2020 через пропуск строку для прийняття спадщини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). Позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якому вказав, що строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин і суд може визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач обґрунтовує причини пропуску строку для прийняття спадщини тим, що він людина похилого віку з великою кількістю набутих захворювань за життя. Після смерті сина захворювання загострились та він не міг спокійно займатись своїми справами. Через правову необізнаність після смерті сина він вважав себе таким, що прийняв спадщину, оскільки є єдиним спадкоємцем. Про потребу у поданні заяви для прийняття спадщини позивачу стало відомо під час звернення до фахівця в сфері права в грудні 2020 року. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини . У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17 зазначено, що за загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Суд вважає,що необізнаність спадкоємця про необхідність звернення до нотаріуса для прийняття спадщини є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця [PERSON] до нотаріуса. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд дійшов висновку, що причина пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважною, викликаною об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, оскільки через юридичну необізнаність, похилий вік та стан здоров`я він не звертався до нотаріуса. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Стосовно судових витрат позивача суд зазначає таке. Позов є немайнового характеру, тому відповідно до вимог пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) ( 435-15 ), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки у цьому випадку відповідач не є спадкоємцем і не міг дати позивачу письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, тобто врегулювати ці правовідносини в досудовому порядку, суд погоджується з аргументами відповідача про звільнення його від сплати судових витрат позивача на тій підставі, що відповідач не порушував права позивача, і доходить висновку, що судові витрати позивача по сплаті судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved