Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] 13 січня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживачів, усунення перешкод в користуванні грошовими коштами, стягнення грошових коштів і моральної шкоди, позовні вимоги уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в судовому засіданні посилалися на те, що 22 листопада 2013 року позивач уклав з банком договір банківського строкового вкладу, строк вкладу 1 місяць, термін повернення банком коштів - 22 грудня 2013 року; 18 грудня 2013 року позивач звернувся до банку з вимогою повернення коштів вкладу з метою їх отримання 22 грудня 2013 року, але банк кошти не видав, а 24 грудня 2013 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в межах кримінальної справи було накладено арешт на всі рахунки позивача, в тому числі і на цей вклад. Позивач звернувся з позовом до суду про захист прав споживачів, усунення перешкод в користуванні грошовими коштами, стягнення грошових коштів і моральної шкоди і вже під час розгляду справи судом 13 березня 2014 року банк повернув позивачу всі його кошти по цьому вкладу в сумі 300 000 грн.. Після цього позивач уточнив свої вимоги і поставив питання про повернення йому не самого вкладу (він повернутий повністю), а штрафних санкцій за несвоєчасне повернення вкладу в вигляді пені в сумі 8813 грн. 85 коп., 3% річних - 2033 грн. 97 коп. і індексу інфляції за весь час просрочення - 3938 грн. 95 коп., всього 14786 грн. 77 коп.. На цей час відповідач вказані вимоги не визнає і не бажає їх виплачувати. Вказаними неправомірними, на думку позивача, діями позивачу завдана і моральна шкода. На звернення позивача і його представника до відповідача з питанням повернення йому його коштів і вказаних штрафних санкцій отримано відмову. Позивачу завдана шкода, він (позивач) поніс витрати. Звернувся знову до відповідача повернути йому гроші та виплатити витрати, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Вважає вказані дії відповідача протиправними і просив захистити його права як споживача і стягнути з відповідача 14786 грн. 77 коп. і моральну шкоду 30 000 грн., задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що ними дійсно було укладено з позивачем договір банківського строкового вкладу, дійсно позивач звернувся до них з вимогою повернення вказаних коштів по цьому вкладу, на кошти було накладено арешт, після зняття якого кошти позивачу вони всі повернули. На всі письмові звернення позивача і його представника вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, в письмовому зверненні до суду просив справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону і рішення винести на розсуд суд, просив справу розглянути без участі їх представника. Суд вважає можливим розгляд справа за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача і представників відповідача, з'ясуваши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 22 листопада 2013 року позивач [PERSON] уклав з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» договір банківського строкового вкладу, строк вкладу 1 місяць, термін повернення банком коштів - 22 грудня 2013 року; 18 грудня 2013 року позивач звернувся до банку з вимогою повернення коштів вкладу з метою їх отримання 22 грудня 2013 року, але банк відразу кошти не видав, а 24 грудня 2013 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в межах кримінальної справи було накладено арешт на всі рахунки позивача, в тому числі і на цей вклад. Позивач звернувся з позовом до суду про захист прав споживачів, усунення перешкод в користуванні грошовими коштами, стягнення грошових коштів і моральної шкоди і вже під час розгляду справи судом після скасування 06 березня 2014 року арешту судом і набрання чинності ухвали суду про це 13 березня 2014 року банк повернув позивачу всі його кошти по цьому вкладу в сумі 300 000 грн.. Після цього позивач уточнив свої вимоги і поставив питання про повернення йому не самого вкладу (він повернутий повністю), а штрафних санкцій за несвоєчасне повернення вкладу в вигляді пені в сумі 8813 грн. 85 коп., 3% річних - 2033 грн. 97 коп. і індексу інфляції за весь час просрочення - 3938 грн. 95 коп., всього 14786 грн. 77 коп.. На цей час відповідач вказані вимоги не визнає і не виплачує їх. Вказаними неправомірними, на думку позивача, діями позивачу завдана і моральна шкода. На звернення позивача і його представника до відповідача з питанням повернення йому його коштів і вказаних штрафних санкцій отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом дійсно з'ясовано, що дійсно 22 листопада 2013 року позивач [PERSON] уклав з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» договір банківського строкового вкладу, строк вкладу 1 місяць, термін повернення банком коштів - 22 грудня 2013 року, загальна сума вкладу 300 000 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З метою перевірки недостачі грошових коштів на значну суму в відділенні банку відповідача, де знаходилися кошти позивача, була призначена і проведена банком службова перевірка. В ході цієї службової перевірки було з'ясовано, що протягом певного часу (05 жовтня 201З року, 15 листопада 2013 року, 18 і 19 листопада 2013 року) залишок коштів на поточних та депозитних рахунках клієнта банку [PERSON] збільшувався, однак клієнт в дні збільшення залишку коштів на рахунках банк не відвідував, поповнення своїх рахунків системами дистанційного обслуговування не здійснював, касових документів на поповнення рахунків та/або дистанційних розпоряджень до банку не надав, що є порушенням, зокрема, вимог розділу 4 Інструкції «Про ведення касових операцій банками в Україні», затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, оскільки клієнт особисто до каси банку не звертався та не заповнював касові документи. Відповідно до п. 3.3.1 договору строкового вкладу банк має право відмовити вкладнику в обслуговуванні за наявності фактів, що свідчать про порушення вимог чинного законодавства України. Згідно статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі ненадання клієнтом необхідних документів чи відомостей або умисного подання неправдивих відомостей про себе банк відмовляє клієнту у його обслуговуванні. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» у разі ненадання клієнтом, з яким встановлені ділові відносини, необхідної інформації для ідентифікації та вивчення фінансової діяльності суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовити йому в проведенні подальших фінансових операцій. Оскільки у заявах на переказ готівки відсутній його підпис, а на заявах від 18 та 19 листопада 2013 року хоча і проставлені підписи, але вони не відповідають підписам, які проставлені саме [PERSON] на договорі строкового вкладу і в період часу поповнення рахунків. [PERSON] був відсутній у приміщенні відділення банку, що підтверджується відеозаписом з камер спостереження, у зв'язку з чим розпорядженням від 06 грудня 2013 року № 22-р/фм було відмовлено клієнту [PERSON] в обслуговуванні, шляхом відмови йому в проведенні подальших фінансових операцій,

Outcome: dismissed