Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] 13.05.2015 року предявив позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 травня 2005 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різних поглядів на життя, з приводу чого між ними виникали суперечки, які ставали частішими та переросли у конфлікти, що негативно впливало на його моральний стан, душевний спокій та психологічну обстановку у сімї, так як конфлікти відбувалися в присутності малолітніх дітей, унаслідок чого на час предявлення позову вони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. За таких обставин він, позивач, втратив до відповідача почуття поваги і любові. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову з посиланням на те, що за наданий судом строк примирення між ним і відповідачем не відбулося. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що протягом останніх пяти років позивач працює в м. Сколе, однак на вихідні приїжджав додому і вони проживали у будинку її, відповідача, батьків. Із-за віддаленості місця роботи позивача між ними деколи виникали сварки на побутовому грунті, але такі не носили постійного характеру та не переростали у тривалі конфлікти. Із травня 2015 року позивач перестав приїжджати додому, не займався вихованням дітей, але протягом останнього місяця став приїжджати і забирати дітей додому до своїх батьків. За наданий судом строк ні вона, ні позивач не вживали заходи для збереження сімї, хоча вона, відповідач не втратила до позивача почуття поваги і любові та бажає зберегти сімю із-за неповнолітніх дітей. Вислухавши пояснення відповідача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 14 травня 2005 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей (а.с. 4, 5, 6). Сторони визнали, що з травня 2015 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть та припинили подружні відносини унаслідок того, що між ними виникали сварки на побутовому грунті. За наданий судом строк примирення між сторонами не відбулося, докази про те, що сторони вживали заходи для примирення, не надано. Навпаки, відповідачем було предявлено позов про стягнення аліментів на дітей. Посилання позивача на те, що він втратив до відповідача почуття поваги і любові не можуть бути доведені прямими доказами, але опосередковано його поведінка підтверджує вказану обставину. Отже, фактичні взаємини подружжя свідчать про обґрунтованість позову, а бажання відповідача зберегти сімю з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей не є обставиною, яка свідчила б про можливість примирення сторін та збереження сімї.

Outcome: approved