Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] в серпні 2015 року звернулася до суду з даним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що 16.01.2015 року між нею і ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші» № 300131/158432/5-15 на строк по 16.06.2015 року, відповідно до умов якого банк відкрив їй депозитний рахунок в іноземній валюті, на який вона 16.01.2015 внесла кошти в сумі 8513,05 дол. США. Згідно п.2 договору банк нараховує 12,5% річних на суму вкладу. Проценти зараховуються вкладнику на окремий рахунок. Вкладнику надано право отримувати суми процентів нарахованих на вклад щомісячно протягом строку дії вкладу, однак з березня 2015 року проценти не виплачені. По закінченню строку розміщення вкладу 16.06.2015 року вона звернулася до відповідача із заявою про повернення вкладу, проте банк в порушення умов договору і вимог законодавства коштів не повернув. Вважає такі дії ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» незаконними, такими, що порушують її права, просить стягнути суму вкладу, невиплачені відсотки, а також 3 % річних з простроченої суми вкладу і процентів. У подальшому позивач уточнила свої вимоги, подавши заяву від 08.02.2016 року (а.с. 37-38), у зв'язку із тим, що під час розгляду справи 23.11.2015 року відповідач повернув їй суму вкладу -8513,05 дол. США і 248,27 дол. США процентів за період з 01.03.2015 року по 15.06.2015 року включно, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь 277,85 дол. США процентів за користування вкладом за період з 16.06.2015 року по 17.09.2015 року, а також на підставі ст.625 ЦК України - 3 % річних з простроченої суми вкладу за період з 01.04.2015 року по 17.09.2015 року в розмірі 65,77 дол. США. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, яка подала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов, з врахуванням уточнення позовних вимог, підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.59), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.57), не забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив. Поряд з цим, відповідачем на адресу суду подано заперечення проти позову (а.с. 50-52), згідно якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» вважає позов [PERSON] безпідставним, оскільки на час розгляду справи з 18.09.2015 року в банку введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому просить в позові відмовити. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважав за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16.01.2015 року між [PERSON] і ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші» № 300131/158432/5-15, за яким банк прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 8513,05 дол. США на строковий депозитний рахунок в іноземній валюті з терміном повернення по 16.06.2015 року зі сплатою 12,5 % річних (а.с. 5, 6). 16.06.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу (а.с. 7), однак ПАТ «Банк «Фінанси та Керит» у передбачений договором строк коштів не повернув. Згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] 17.06.2015 року на її рахунок на вимогу було перераховано суму вкладу 8513,05 дол. США і проценти в сумі 248,27 дол. США, проте ці кошти були виплачені позивачу через АТ «Південний» лише 23.11.2015 року (а.с. 53). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від\~\~17.09.2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення № 171 про запровадження тимчасової адміністрації в банку\~строком на три місяці та призначено Уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у банку. Відповідно до постанови Правління Національного Банку України 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки. Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання про запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку -\~\~це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст.46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Таким чином, з 18.09.2015 року Фонд запровадив у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення з ринку, з 18.12.2015 року розпочато процедуру ліквідації банку. Відтак, на час розгляду справи у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Згідно зі ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Відповідно до ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.\~ З огляду на наведене, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2015 року (справа № 6-2001цс15), суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~ Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимоги про стягнення процентів за вкладом і 3 % річних за час про строчення на підставі ст.625 ЦК України у доларах США. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК України, закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність»\~\~та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно із ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом\~(ч.2 ст.192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК України та при застосуванні ст.625 ЦК України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року (справа № 6-79цс14). За такого рішення, з урахуванням того, що позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору, судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed