Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки і піклування та стягнення аліментів, в якому вказала третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] яка має двох дітей - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька у свідоцтві про народження малолітнього [PERSON] не зазначені, а батьком неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] , якого за рішенням Кремінського районного суду від 26.07.2017 було оголошено померлим. Починаючи з 2013 року неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] проживають разом із позивачем [PERSON] , яка доводиться їм рідною бабусею. У той же час мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, із дітьми не спілкується, матеріальної допомоги не надає, розвитком та здоров`ям дітей не цікавиться. Неповнолітня [PERSON] є ученицею 11 класу КЗ «Красноріченський ліцей», а малолітній [PERSON] є учнем 2 класу. За місцем проживання позивача [PERSON] створені належні умови для проживання, виховання та навчання дітей, які мають доброзичливі стосунки із бабусею. Таким чином, позивач просила: 1) позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] ; 2) встановити над цими дітьми піклування та опіку, призначивши позивача опікуном малолітнього [PERSON] та піклувальником неповнолітньої [PERSON] ; 3) стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу [PERSON] щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, остання через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначила, що вони наполягають на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надійшло, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, начальник служби у справах дітей Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області Безлюдько І.П. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки нею не повідомлялися, відзиву на позову вона не подала, а позивач та її представник не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] народилася [INFO] у сел. Красноріченське Луганської області та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 26.07.2017 [PERSON] був оголошений померлим (а.с. 12, 15). Малолітній [PERSON] народився [INFO] в м. Одинцово Московської області Російської Федерації та його матір`ю є [PERSON] . Відомості про батька у свідоцтві про народження малолітнього [PERSON] відсутні (а.с. 13, 14). Відповідно до характеристик за місцем навчання на [PERSON] та [PERSON] , засвідчених підписами їх класного керівника та директора КЗ «Красноріченський ліцей», [PERSON] та [PERSON] в цілому характеризуються із позитивного боку, школу відвідують регулярно та мають все необхідне для школи. Діти проживають із бабусею [PERSON] , яка систематично спілкується із класними керівниками дітей, відвідує батьківські збори, бере до уваги всі рекомендації вчителів, забезпечує дітей всіма необхідними речами та має вплив на дітей. У той же час рідна мати дітей [PERSON] разом із дітьми не проживає та належної уваги їм не приділяє (а.с. 16, 17). Із витягу з протоколу № 11 від 28.12.2020 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Красноріченської селищної ради вбачається, що всі члени комісії одноголосно винесли рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей - неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] . Під час засідання комісії позивач [PERSON] повідомила про те, що її донька [PERSON] проживає у Російській Федерації та багато років не приїжджала, вихованням та розвитком свої дітей не займалася, коштів на їх утримання не надавала. Неповнолітня [PERSON] більше двох років не може отримати паспорт, оскільки її мати не докладає для цього жодних зусиль (а.с. 30-31). Із висновку органу опіки та піклування Красноріченської селищної ради про відповідність інтересам неповнолітньої особи і малолітньої дитини та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей [PERSON] та [PERSON] вбачається, що орган опіки та піклування Красноріченської селищної ради вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам неповнолітньої особи [PERSON] та малолітнього [PERSON] позбавлення батьківських прав стосовно них їх матері [PERSON] (а.с. 35-36). Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , забезпеченню їх всебічного розвитку. Про це свідчать зокрема ті обставини, що відповідач не проживає з дітьми та не відвідує школу, де вони навчаються, не цікавиться їх успіхами у навчанні та станом здоров 'я дітей, не надає жодної матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , не дбає про стан їх здоров`я та не цікавиться їх успіхами у навчанні, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав стосовно її дітей. Щодо позовної вимоги про встановлення піклування над неповнолітньою [PERSON] та опіки над малолітнім [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно зі ст.ст. 58, 59 ЦК України над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, встановлюється опіка, а над неповнолітніми особами - піклування. Аналогічні положення містяться у статті 243 СК, в якій зазначається, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Положення ст. 244 СК України визначають вимоги до особи, яка може бути опікуном, піклувальником дитини. Так, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 2-4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Позивач [PERSON] за місцем проживання характеризується виключно з позитивного боку, користується повагою сусідів та мешканців села, проживає з чоловіком [PERSON] , разом з яким активно займається вихованням двох онуків-школярів (а.с. 18). Із наданих медичних довідок №№ 160, 161, виданих 29.12.2020 Комунальним некомерційним підприємством «Красноріченська амбулаторія загальної практики сімейної медицини Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області» вбачається, що [PERSON] за станом здоров`я має можливість виконувати обов`язки піклувальника та опікуна над своїми онуками [PERSON] та [PERSON] відповідно (а.с. 19, 20). Під час обстеження житлово-побутових умов [PERSON] було встановлено, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїми онуками [PERSON] та [PERSON] . Будинок, в якому проживає їх сім`я, газифікований, має окрему ванну кімнату та проведену гарячу воду. Для дітей відведені окремі кімнати, є всі необхідні меблі та побутова техніка. Діти завжди чисті та охайні. У сім`ї створені всі необхідні умови для виховання дітей (а.с. 21). Згідно з протоколом № 1 від 04.01.2021 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Красноріченської селищної ради членами комісії одноголосно було винесене рішення щодо доцільності призначення [PERSON] піклувальником неповнолітньої [PERSON] та опікуном малолітнього [PERSON] . Під час засідання комісії була досліджені заява [PERSON] про призначення її піклувальником та опікуном, а також заява її чоловіки [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , які не заперечували при цього. Комісія заслухала неповнолітню [PERSON] , яка пояснила, що з раннього дитинства разом із братом проживає зі своїми бабусею і дідусем, які займаються їх вихованням (а.с. 26-29). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Красноріченської селищної ради цей орган вважає доцільним призначення піклувальником неповнолітньої [PERSON] та опікуном малолітнього [PERSON] їх бабусі [PERSON] (а.с. 32-34). На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість призначення позивача піклувальником над неповнолітньою [PERSON] та опікуном над малолітнім [PERSON] . З урахуванням викладених обставин, оскільки суд дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] та [PERSON] , у той час як батька ці діти не мають, та водночас беручи до уваги, що судом не було встановлено обставин, передбачених ст. 64 ЦК України та ст. 212 СК України, що виключають можливість [PERSON] бути піклувальником та опікуном цих дітей, суд вважає за необхідне встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] та призначити її піклувальником [PERSON] , а також встановити опіку над малолітнім [PERSON] , призначивши [PERSON] його опікуном. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей суд зазначає наступне. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає разом із неповнолітньою онукою [PERSON] та малолітнім онуком [PERSON] , які перебувають її утриманні. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За змістом положень ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (також ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від цього обов`язку, при цьому судом було встановлено, що неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] проживають із позивачем [PERSON] , щодо якої суд дійшов висновку про визнання її відповідно піклувальним та опікуном цих дітей, які перебувають на її утриманні, у той час як їх матір [PERSON] не надає дітям жодної матеріальної допомоги та ухиляється від їх утримання, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на утримання цих дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову (28.01.2021) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суду не надала, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю. Крім того, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивач при зверненні з позовом до суду в частині позовної вимоги про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також за ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 29.01.2021 була звільнена від сплати судового збору за вимогою про позбавлення батьківських прав (а.с. 38), у той час як вимога про встановлення опіки та опікунства є похідною від неї, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у загальному розмірі 1816 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved