Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] 22 квітня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] третя особа - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а. с. 3-7). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 28 січня 2014 року за участю автомобілів під керуванням позивача та відповідача, належний позивачу автомобіль був пошкоджений. Оскільки винуватцем вказаної ДТП є відповідач, страховою компанією позивачу було виплачено страхове відшкодування, яке не покриває всієї матеріальної шкоди завданої внаслідок вказаної ДТП, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 9 733,55 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. моральної шкоди, а також 243,60 грн. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору (а. с. 3-7). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав не визнав, проти їх задоволення заперечував. Представник третьої особи у судове засіданні не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надіслав на адресу суду письмові пояснення, відповідно до яких страхове відшкодування було виплачено [PERSON] у розмірі 7 080,66 грн. (дана сума складається з робот, матеріалів, запчастин, а також з урахуванням фізичного зносу та з відрахування суми ПДВ). Просив суд слухати дану справу без його участі (а. с. 45-47). Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: 28 січня 2014 року за участю автомобіля [NUMBER], під керування водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], належного на праві власності [PERSON] (а. с. 56), відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 28 січня 2014 року (а. с. 12). Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 36/10/14, що був складений 24 жовтня 2014 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок ДТП становить 16214,21 грн. (а. с. 14-36). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до полісу обов'язкового стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7105419 (а. с. 54). Розмір франшизи за даним полісом - нуль, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн. Судом також було встановлено, що на підставі заяви позивача (а. с. 67) ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 7080,66 грн. (а. с. 53). Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Статтею 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з положеннями ст.. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача про стягнення різниці між розміром матеріальної шкоди, встановленої відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 36/10/14 від 24 жовтня 2014 року з урахуванням витрат на проведення зазначеної оцінки (16214,21 грн. + 700,00 грн.) та сумою виплаченого страхового відшкодування (7080,66 грн.) - у розмірі 9733,55 грн. - суд вважає за необхідне відмовити як у безпідставних та недоведених. Роблячи такий висновок суд виходив з того, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну встановлену відповідним полісом складає 50000,00 грн., розмір матеріальної шкоди, визначений звітом про оцінку шкоди складає 16214,21 грн., тобто в межах ліміту відповідальності, проте страховою компанією було виплачено потерпілій стороні страхове відшкодування у розмірі 7080,66 грн. У судовому засіданні позивач пояснив суду, що за відповідними поясненнями до страхової компанії у письмовому вигляді не звертався. Крім того, суд звертає увагу на те, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 28 січня 2014 року, тоді як звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 36/10/14 був складений 24 жовтня 2014 року, тобто через дев'ять місяців після ДТП, при цьому пробіг автомобіля, зазначений у звіті, становить 241982 км, а в документах ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 26 лютого 2014 року - 221856 км (а. с. 62-64). Таким чином неможливо однозначно стверджувати, що у звіті від 24 жовтня 2014 року були проаналізовані лише пошкодження автомобіля, що він зазнав внаслідок ДТП від 28 січня 2014 року, оскільки існує імовірність, що проїжджаючи ще 20126 км на даному автомобілі позивач міг додатково його пошкодити за інших обставин. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає за можливе зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що внаслідок ДТП, що відбулась з вини відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у стані стресу, витраті часу та зусиль для відновлення автомобіля. Таким чином суд вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 1500, 00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial