Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON]), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг в розмірі 13 000,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 08.08.2011 року він уклав з відповідачем договір позики, про що свідчить видана відповідачем розписка, згідно якої позивач позичив відповідачу 13 000,00 грн., а відповідач зобов'язався на першу вимогу грошові кошти повернути. 29.11.2013 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів,відтак, відповідач зобов'язаний був до 07.12.2013 року повернути борг, однак відповідач від виконання взятих на себе зобов'язань ухиляється. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.01.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з викладених в позовній заяві підстав та просив їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд, згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 08.08.2011 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 13 000,00 грн. та зобов'язався їх повернути за першою вимогою, про що власноручно написав розписку. Оригінал розписки було оглянуто в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналізуючи викладене, суд вважає, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини позики. Факт передачі грошових коштів в розмірі 13 000,00 грн. підтверджується розпискою, написаною власноруч [PERSON] (а. с. 7). Таким чином, договір позики грошей вважається укладеним 08.08.2011 року. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сторони у договорі не погодили розмір та порядок одержання процентів та позивач не просить стягнути з відповідача проценти від суми позики, відтак, суд вважає даний договір позики безпроцентним. Як визначено у ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умов договору, [PERSON] зобов'язався повернути позику за першою вимогою. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, позивач на виконання умов договору безпроцентної позики передав відповідачеві грошові кошти в розмірі 13 000,00 грн., тобто, виконав зобов'язання за договором. 29.11.2013 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] вимогу в якій просив повернути борг до 07.12.2013 року (а. с. 4). Вказану вимогу відповідач одержав 02.12.2013 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 5). Проте, [PERSON] грошові кошти у передбачений у вимозі строк не повернув, чим порушив грошове зобов'язання. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за розпискою (договором безпроцентної позики) становить 13 000,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості за розпискою (договором безпроцентної позики) відповідач не надав. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача боргу за розпискою в розмірі 13 000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243,60 грн. у відшкодування судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved