Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] 09.07.2018р. звернувся із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що спільне життя з відповідачкою не склалось, через відсутність взаєморозуміння, вона не поважала його, у них виникали сварки, тому в травні 2018р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, просив розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримав, пояснив, що спільне життя з відповідачкою не склалось через часті непорозуміння і сварки, вона не поважала його, інше, тому з травня 2018р. спільно не проживають, не підтримують подружні стосунки, він втратив до відповідачки почуття любові, настоює на розірванні шлюбу, від стягнення судових витрат з відповідачки відмовився. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, 08.10.2018р. подала заяву, у якій просила про розірвання шлюбу з позивачем та про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із пояснень позивача, із свідоцтва про шлюб серія І-СГ № 185889 та копії свідоцтва про народження серія І-СГ № 349925 (а.с.4,5) убачається, що сторони в шлюбі з 10.06.2004р., мають доньку Валерію, 06.10.2004р.н., в травні 2018р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідачку та не бажає поновлювати із нею сімейні стосунки та проживати однією сімєю. Відповідачка [PERSON], як убачається із поданої до суду заяви від 08.10.2018р., теж просить про розірвання шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved