Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] 11 квітня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказав, що він у 1962 році на земельній ділянці, площею 443 кв.м. по вул. Лісовій, 34 (згідно рішення виконкому міської Ради народних депутатів від 18.09.1984 року № 504/2 перейменовано на вулицю [PERSON], 34) в м. Дніпропетровську розпочав будівництво житлового будинку без дозволу компетентних органів. Будівництво проводилося протягом пяти років, після закінчення будівництва позивач заселився в будинок, на будинок було зроблено акт приймання індивідуального житлового будинку та складено акт ДБТІ від 28 серпня 1967 року, у вказаних документах позивач вказаний як домовласник. Разом з позивачем в домоволодінні були зареєстровані дружина - [PERSON], син - [PERSON], невістка - [PERSON], онука - [PERSON]. Позивач підключив будинок до електоро-водо-газопостачання, особові рахунки відкриті на його ім'я, як власника будинку. 30 серпня 1967 році позивач звернувся до ДМБТІ та зробив технічний паспорт на житловий будинок, де вказано що ним побудовано житловий будинок літ. А-1, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, № 1 забор. Житловий будинок А-1 складається з приміщень: 1-1 - коридор, площею 12,4 кв.м., 1-2 - кухня, площею 11,3 кв.м., 1-3 - житлова, площею 7,2 кв.м., 1-4 - житлова, площею 18,0 кв.м., загальна площа будинку - 48,9 кв.м., житлова - 25,2 кв.м. У 1977 році позивачем було прибудовано прибудову а-1 до житлового будинку А-1 та переплановано будинок літ. А-1, гараж літ. Д, сарай літ. Е (на місці знесеного сараю літ. Б), погріб під Е, а в 1997 році встановлено навіс літ. Г, та споруди, мостіння № 1-6,I. Тож на сьогодні побудоване домоволодіння в цілому складається з житлового будинку літ А-1, прибудови а-1, сараю літ. Е, погріб під літ. Е, гараж літ. Д, навіс літ. Г. споруди, мостіння № 1-6,I. Житловий будинок А-і та прибудова а-1 побудовано в один поверх і складається: 1-1 - коридор, площею 7,3 кв.м.; 1-2 -житлова, площею 20,0 кв.м.; 1- 3 - житлова, площею 9,2 кв.м., 1-4 - житлова, площею 10,5 кв.м., 1-5 - санвузол, площею 5,0 кв.м.; 1-6 - кухня, площею 10,5 кв.м., всього по житловому будинку літ. А-1 з прибудовою літ. а-1 загальна площа - 62,5 кв.м., житлова - 39,7 кв.м., допоміжна - 22,8 кв.м. Вартість всього домоволодіння складає 326100,00 грн. Будинок підключено до водо- та електро- постачання. Проте, реєстрація права власності на спірне майно не була проведена. Позивач просив визнати за ним право власності на домоволодіння № 34 по вулиці Володимира Корецького в місті Дніпропетровську, що складається з житлового будинку літ А-1, прибудови а-1, сараю літ. Е, погріб під літ. Е, гараж літ. Д, навіс літ. Г, споруди, мостіння № 1-6,І. Житловий будинок А-і та прибудова а-1 побудовано в один поверх і складається: 1-1 - коридор, площею 7,3 кв.м.; 1-2 -житлова, площею 20,0 кв.м.; 1- 3 - житлова, площею 9,2 кв.м., 1-4 - житлова, площею 10,5 кв.м., 1-5 - санвузол, площею 5.0 кв.м.; 1-6 - кухня, площею 10,5 кв.м., всього по житловому будинку літ. А-1 з, прибудовою літ. а-1 загальна площа - 62,5 кв.м., житлова - 39,7 кв.м., допоміжна - 22,8 кв.м. Представники позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, згідно вимог ст.. 331 ЦК України. . Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву не визнала та просила відмовити в її задоволенні в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що на земельній ділянці без дозволу компетентних органів позивачем побудовано житловий будинок по вул. Володимира Корецького (Лісова), 34 в м. Дніпропетровську. Згідно рішення виконкому міської Ради народних депутатів від 18.09.1984 року № 504/2 перейменовано вулицю Лісову на вулицю [PERSON] в м. Дніпропетровську (а.с.20-21). Відповідно до акту приймання індивідуального житлового будинку, будівництво розпочато в 1962 році, завершено в 1967 році (а.с.7-9). В домоволодінні № 34 по вул. Володимира Корецького в м. Дніпропетровську зареєстровано місце проживання дружини позивача [PERSON], сина - [PERSON], невістки - [PERSON], онуки - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові Пленуму №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1, ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює, самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. З ст. 376 ЦК); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст. 376). Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Щоб здійснити будівництво, громадянин чи юридична особа зобов»язані набути у встановленому порядку право власності на землю чи право користування земельною ділянкою, одержати Державний акт на право власності на земельну ділянку чи Договір оренди землі , або Держаний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, обов'язковими для дослідження і оцінки судом є правові підстави та фактичні обставини користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об'єкт самочинного будівництва. Судом при розгляді справи було з'ясовано, що позивачем в судове засідання не надано документів, на підставі яких можливо б було встановити правовий статус земельної ділянки на якій здійснено будівництво, а також не надано доказів належності земельної ділянки позивачу. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях . Крім того, узаконення самовільного будівництва не входить до компетенції суду. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі і тому аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не законними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у звязку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed