Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої заяви, просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 109 832,55 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем перебував в трудових відносинах, 08.07.2020 був звільнений за власним бажанням, при звільненні з підприємства відповідачем не був здійснений повний розрахунок із заробітної плати, що є порушенням ст.116 КЗпП. Посилаючись на приписи ст.117 КЗпП, позивач просить також стягнути з відповідача середній заробіток та, враховуючи порушення його трудових прав, відшкодувати моральну шкоду. Ухвалою суду від 18.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.52). Позивач та його представник до суду не прибули, за змістом поданих заяв просять розгляд справи провести без їх участі, на позовних вимогах наполягають (а.с.71,97). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, надав відзив на позов, в якому просить відмовити в позові та справу розглянути без участі його представника (а.с.57-59). Мотиви незгоди зводяться до того, що позивач 08.07.2020 - в день звільнення - не працював, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні до відповідача не звертався; посилаючись на приписи ст.116 КЗпП, зазначає, що якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, проте після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався. Вказує, що позов отриманий відповідачем 02.12.2020. 25.01.2021 на адресу суду від відповідача надійшла заява про отримання уточненої позовної заяви та розгляд справи без участі представника (а.с.94-95). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. В період з 05.11.2018 по 08.07.2020 позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, займаючи посаду гірника очисного забою підземного, наказом від 08.07.2020 №191/к позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України (а.с.10, 60, 63). За заявою позивача 08.07.2020, тобто в день звільнення, він перебував в щорічній відпустці тривалістю один календарний день (а.с.61-62). Відповідно до довідки відповідача від 04.12.2020 №336 позивача було звільнено 08.07.2020 та проведено повний розрахунок включно по жовтень 2019 року, сума заборгованості на дату складання довідки дорівнює 109832,55 грн за період з листопада 2019 р. по липень 2020 р.; сума вказана після утримання податків та інших платежів (а.с.64-65). Відповідно до довідки відповідача від 04.12.2020 №335 середній заробіток позивача, враховуючи кількість робочих днів та нараховану заробітну плату за травень червень 2020р. дорівнює 873,76 грн (а.с.66). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що станом на дату розгляду справи 04.02.2021 відповідач здійснив позивачу виплату заборгованості із заробітної плати в сумі 109\~832,55 грн, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в означеному розмірі. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом з наявних у справі доказів, позивач в день звільнення 08.07.2021 не працював; доказів пред`явлення позивачем відповідачу вимоги про розрахунок (до звернення позивача до суду з даним позовом) позивачем не надано; наявні в матеріалах справи копії листів від позивача та його представника на адресу відповідача щодо надання інформації про невиплачені суми не вказують на виникнення у відповідача обов`язку виплатити позивачу суми, що належать йому від підприємства при звільненні, оскільки відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем таких листів (а.с.32-34). Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170св18) висловив такий правовий висновок про застосування норми права: ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст.116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримав копію позовної заяви позивача 02.12.2020 (а.с.56). Доказів розрахунку з позивачем не пізніше наступного дня після отримання відповідної вимоги відповідачем до суду не надано, як не надано й доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у вчиненні відповідного порушення (затримки розрахунку при звільненні). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 03.12.2020 (наступний день після отримання позовної заяви відповідачем) по 04.02.2021 (день постановлення рішення суду). Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки відповідача від 04.12.2020 №335 (а.с.66), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 873,76 грн. На день постановлення даного рішення (04.02.2021) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 43 робочих дні (з 03.12.2020 по 04.02.2021 включно). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 37571,68 грн (873,76 грн.*43 робочих дні). Таким чином, позовні вимоги в означений частині (а саме в розмірі 127\~568,96 грн = 873,76 грн*146 робочих днів) підлягають частковому задоволенню. З приводу позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою відповідачем позивачу належної йому заробітної плати, суд зазначає таке. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п.13 постанови від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт невиплати позивачу нарахованих йому сум заробітної плати, починаючи з листопада 2019 р. свідчить про спричинення позивачу моральних страждань та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 2000 грн, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Таким чином, позов позивача підлягає частковому задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4100 грн, з яких 600 грн за послуги з консультації, 800 грн за послуги з ознайомлення з матеріалами справи, 500 грн за послуги з направлення адвокатського запиту, 600 грн за вивчення останніх рішень судової практики, 1600 грн підготовка позовної заяви, та очікувані витрати в розмірі 3200 грн за представлення інтересів клієнта у чотирьох судових засіданнях, всього - 7300 грн. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу представником позивача надані: - акт здачі-прийому виконаних робіт від 16.12.2020, за яким адвокат надав правову допомогу на загальну суму 7300 грн, з яких 600 грн за послуги з консультації та узгодження правової позиції, 800 грн за послуги з ознайомлення з матеріалами справи, 500 грн за послуги з направлення адвокатського запиту, 600 грн за вивчення останніх рішень судової практики, 1600 грн за послуги з підготовки позовної заяви, 3200 грн за послуги з представлення інтересів клієнта у судовому засіданні кількість засідань-4, вартість однієї години 800 грн всього 3200 грн (а.с.85); - квитанцію на підтвердження оплати позивачем послуг адвоката в розмірі 7300 грн (а.с.84). Враховуючи надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та одночасно зважуючи на те, що представник позивача не здійснював представництво інтересів позивача в судових засіданнях, судове засідання проведено без участі сторін та їх представників, а також на те, що позов підлягає частковому задоволеннню, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог та з відрахуванням 3200 грн від загальної суми витрат на правничу допомогу. Відтак, враховуючи, що загальна сума ціни позову дорівнює 287 401,51 грн (109832,55+127568,96+50000), а позов задоволений на суму в розмірі 149\~404,20 грн (109832,55+37571,68+2000), що складає 52%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу в розмірі 2132 грн (52% від 4100 грн). Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 358 грн (22% від 1629,36 грн - судовий збір за заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за листопад 2019 р. в розмірі 16238,82 грн (а.с.64).

Outcome: partial