Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 22347 від 02.06.2004 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі, крім позивача [PERSON] та її малолітнього сина - [PERSON], 2010 року народження, зареєстрований її колишній чоловік - відповідач у справі [PERSON] 13.09.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач у спірній квартирі добровільно не мешкає, місце його знаходження невідоме. [PERSON] не бажає добровільно знятися з реєстрації у квартирі, у зв'язку з чим, позивачі впродовж тривалого часу сплачують за відповідача за комунальні послуги, чим спричиняються їм додаткові витрати. Реєстрація відповідача чинить пе\-решкоди у здійсненні права користування та розпорядження їх майном, тому вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] та [PERSON] просять усунути перешкоди у здій\-сненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у зазначеній квартирі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що шлюб з відповідачем розірвано у 2012 році. [PERSON] мешкав у спірній квартирі до липня 2010 року, потім виїхав, на даний час місце його знаходження невідоме, з дитиною останній не спілкується. Позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, зазначивши, що він є батьком [PERSON] та підтвердив, що [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з липня 2010 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день місце і час розгляду справи був повідомлений відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, тобто через оголошення у газеті «Запорізька правда». Третя особа - [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], 1999 року народження в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] мешкав з 2006 року по липень 2010 року. З донькою - [PERSON] погіршились стосунки, внаслідок чого шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач виїхав з квартири, його особисті речі у квартирі відсутні. Допитаний у судовому засіданні свідок - [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивачів, мешкає на першому поверсі. Пояснив, що знає сім'ю [PERSON] з 1991 року. [PERSON] мешкав разом з [PERSON] з 2006 року, але останні чотири роки відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], вони мешкають на одному поверсі, підтримують дружні стосунки. Відразу ж після весілля [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS], але останні чотири роки за вказаною адресою відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтво про право власності № 22347 від 02.06.2004 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (а.с. 2). [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 162 Центру обслуговування абонентів № 12 від 25.11.2014 року (а.с. 7). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з липня 2010 року не проживає у вказаній квартирі та не сплачує за комунальні послуги (а.с. 8). Зазначений факт підтверджено актом Центру обслуговування абонентів № 12 від 16.12.2014 року. 13.09.2012 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON]. розірвано, [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне «[PERSON]» (а.с. 5). Зазначені обставини визнані сторонами під час судового розгляду, тому, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач не знімається з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до Комунарського районного відділу Управління державної міграційної служби в Запорізькій області. Згідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 вiд 10.03.89р., N 13 від 25.12.92р., N 15 від 25.05.98р. - «у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк». Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з липня 2010 року з власної ініціативи, тобто без поважної причини, тому за ним, на думку суду, не збереглося право на вказане житлове приміщення, що в свою чергу, свідчить про обґрунтованість позовних вимог у цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: approved