Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] 13 червня 2018 року предявив до [PERSON] та [PERSON] позов про визнання права власності на житловий будинок по вул. Зеленій, 205 у с. Бісковичі Самбірського району Львівської області у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 22 грудня 2004 року. У обгрунутування свого позову посилався на те, що після смерті [PERSON] на майно, яке належало їй на праві власності відкрилася спадщина, а саме, на день смерті вона мала право на майно колишнього колгоспного двору житловий будинок з надвірними спорудами у с. Бісковичі по вул. Зеленій, 205, в у якому вона проживала на день смерті При житті, 20 грудня 2004 року, [PERSON] склала заповіт у його, позивача, корись. Спадкоємців обовязкової частки немає. Після смерті матері він, [PERSON], звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність свідоцтво про право власності на будинок, інших перешкод в оформленні спадщини немає. Під час підготовчого судового засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат позовні вимоги підтримали. Відповідач та\~представник відповідача\~[PERSON]\~-\~[PERSON] позов визнала з підстав, наведених позивачем. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно зі\~ ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 22 грудня 2004 року померла [PERSON]. [PERSON] 20 грудня 2004 року все своє майно заповіла своєму сину [PERSON]. Самбірська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за заповітом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що майно належало померлій та іншим членам колгоспного двору на праві спільної власності, а також відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно. Господарство по вул. Зеленій, 205 у с. Бісковичі Самбірського району відносилося до колгоспного двору, майно якого складалося із житлового будинку, 1955 року побудови, криниці та огорожі і станом на 01.07.1990 року у вказаному будинку були зареєстрованими [PERSON], [INFO] голова колгоспного двору, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 9, 12, 14, 15-18). Відомо, що житловий будинок по вул. Зеленій, 205 у с. Бісковичі Самбірського району Львівської області на правах приватної власності не зареєстровано (а. с. 11). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Отже, на момент припинення колгоспного двору майно цього двору належало його членам на праві сумісної власності і кожному із них належало по 1/3 частині майна колгоспного двору. 23 вересня 1998 року помер [PERSON], після смерті якого спадкоємцями були відповідачі [PERSON] та його син [PERSON], однак спадщину вони не прийняли, а також його мати [PERSON], яка прийняла спадщину, так як вступила у володіння та управління спадковим майном, а відтак на час смерті [PERSON] належало 2/3 частини майна колишнього колгоспного двору. Відповідно до ст. ст. 1220, 1216 та 1218 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спа/3 частині дкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Цивільним кодексом Української РСР 1963 року не було передбачено обовязкової державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, така була визначена Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. Зазначені нормативні\~акти передбачали\~державну реєстрацію\~будівель,\~споруд,\~державну реєстрацію\~права власності\~на нерухоме\~майно,\~проте виникнення\~права власності\~на будинки,\~споруди не\~залежало від\~державної реєстрації\~до часу\~набрання чинності\~ЦК України\~та Законом\~України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» і тому при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 р. № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було встановлено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені обєкти будівництва. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Отже, визнання позову відповідачем та представником відповідача, який не обмежений у повноваженнях на його вчинення, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом.

Outcome: approved