Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області в якому просили визнати за ними право власності на квартиру в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер їх батько [PERSON]. При цьому позивачі вказують, що після смерті батька відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Після відкриття спадщини вони звернулися до Іванівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте отримати на підставі копій правовстановлюючих документів свідоцтво про право на спадщину не представляється можливим, а оригінали правовстановлюючих документів відсутні. Виходячи з вищенаведеного [PERSON], [PERSON] просять визнати за ними право власності по 1/2 частини квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В судове засідання позивачі не з'явилися надали до суду заяву в якій просили задовольнити позовні вимоги та розглядати справу у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив проте надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги позивачів визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просив розглядати справу у його відсутність. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд застосовує чинне на час відкриття спадщини законодавство та виходив з такого. Виходячи з п.1 ч.1 ст.6 ЦК УРСР захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом визнання цих прав. З ч.1 ст.112 ЦК УРСР вбачається, що майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Відповідно до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Вирішуючи справу

Outcome: approved