Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] від імені та в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - МВ ДВС Мукачівського МРУЮ про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу укладеним, визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 02 жовтня 2007 року ним придбано легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, тип легковий седан-В, 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) Y6D21099470045929, реєстраційний номер [NUMBER]. Даний транспортний засіб був запропонований [PERSON], яка в свою чергу придбала його за рахунок кредиту, отриманого в філії ПАТ Промінвестбанку. 02 жовтня 2007 року позивач та відповідач уклали між собою письмовий Договір купівлі-продажу транспортного засобу, в якому попередньо дійшовши згоди відобразили умови купівлі, розрахунки, порядок передачі автомобіля, подальше зняття з реєстрації та ін. В зв'язку з тим, що транспортний засіб перебував в заставі, відомості про це були не тільки в Єдиному реєстрі обтяжень рухомого майна, а й в самому Свідоцтві про реєстрацію Т/З, де є відмітка: «Кредит, відчуження заборонено, ПІБ», нотаріально посвідчити даний договір не було можливості, адже нотаріуси не мають права посвідчувати такі правочини без згоди Банку, а Банк в свою чергу такої згоди не давав. В той же день, позивачем було сплачено грошові кошти в сумі 1000 (Одна тисяча) дол.США, що по тодішньому курсу НБУ становило 5050 (Пять тисяч пятдесят) гривень за куплений автомобіль, що підтверджується договором купівлі-продажу та заявою [PERSON]. Крім письмового Договору купівлі-продажу, власник Т/З надала позивачу розписку та безстрокову нотаріально посвідчену Довіреність на право керування Т/З, яка дала йому можливість використовувати, тобто експлуатувати автомобіль належним чином. Не дивлячись на те, що кредит давно погашений, заборони на відчуження вже не було, Позивач з відповідачем, в основному по її вині, так і не знайшли часу для зняття автомобіля з обліку та документального оформлення права власності на даний транспортний засіб на позивача. Автомобіль перебував в розшуку та на нього накладено арешт по зобовязаннях [PERSON]. У судове засідання представник позивача не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, подала заяву про визнання позовних вимог. У судове засідання представник МВ ДВС Мукачівського МРУЮ не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд констатує наступне. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу марки ВАЗ, модель 21099, тип легковий седан-В, 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) Y6D21099470045929, реєстраційний номер [NUMBER]. що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АОС 615852 (а.с. 6). Відповідно до розписки від 02.10.2007 року (а.с.7), [PERSON] зобовязувалася після повного погашення кредиту [PERSON]М договору № 800, переоформити автомобіль ВАЗ 21099, державний номерний знак [NUMBER], 2007 року випуску. На підставі довіреності, посвідченої 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №3042 (а.с. 8), [PERSON] уповноважила [PERSON] у діях щодо керування (без права розпорядження) автомобілем марки ВАЗ 21099, державний номерний знак [NUMBER]. 02 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки ВАЗ 21099, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до п. 3 вказаного договору, оплата вартості транспортного засобу відбуватиметься за ціною домовленості таким чином: [PERSON] сплачує [PERSON] суму в розмірі 1000 доларів США, що по курсу НБУ становить 5050 гривень; [PERSON] зобовязувався нести боргове (кредитне) зобовязання, взяте [PERSON] перед ПАТ Промінвестбанком в повному обсязі (в т.ч. сплата кредиту, процентів, можливих штрафних санкцій, плату за обслуговування кредиту, страхування автомобіля та ін.); [PERSON] зобовязувалась після повного погашення [PERSON] кредиту, зняти його з реєстраційного обліку та переоформити право власності на Т/З на [PERSON] будь яким зручним для обох способом. Кредит [PERSON] отриманий для придбання автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, тип легковий седан, 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) Y6D21099470045929, реєстраційний номер [NUMBER], погашено в повному обсязі, що підтверджується повідомленням Рахівського безбалансового відділення філія «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м.Ужгород» № 02-10 від 01.06.2012 року (а.с. 16, 17) Постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 44510581 від 29.08.2014 року (а.с.18), постановою про розшук майна боржника від 11.12.2014 року (а.с. 19), Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 47759317 від 01.09.2015 року (а.с.20-21) підтверджується факт накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, тип легковий седан, 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) Y6D21099470045929, реєстраційний номер [NUMBER], по виконавчому провадженню серії ВП № 44510581, яке перебуває на виконанні міського відділу ДВС Мукачівського МРУЮ. Відповідно до частини першої ст. 202 та частини третьої ст. 203 Цивільного кодексу України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основними обставинами, які підлягають встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні відповідного правочину та з'ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2012 р. у справі № 6-133цс12) Пунктом 3 частини першої ст. 208 Цивільного кодексу України передбачено, що за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з частиною першою ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідкам його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься роз'яснення щодо застосування положень статті 235 ЦК України, де зазначено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права і обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норми, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Згідно з приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. В свою чергу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша ст. 638 Цивільного кодексу України). Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи та приписи чинного законодавства, суд виходить з того, що сторони домовилися про всі істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки відбулося повне виконання договору щодо розрахунків, а саме покупець сплатив продавцеві обумовлену вартість за товар, продавець прийняв це виконання. Водночас відповідач [PERSON] не зняла вчасно автомобіль з реєстраційного обліку, чим перешкодила позивачу зареєструвати право власності на Автомобіль за собою. Сторони визначили між собою також момент укладення договору купівлі-продажу 02.10.2007 року. Вказані факти у справі ніким не спростовані та не оспорені. З урахуванням наведено суд приходить до висновку, що сторонами було укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Вирішуючи питання про звільнення автомобіля з-під арешту, суд виходить з наступного. Приписами частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями частини першої та другої ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень частини першої та другої ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає позов обґрунтованим, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 987, 20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved