Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , зазначивши, що вони є власниками житлового будинку по [ADDRESS] . Крім позивачів, на підставі договору дарування ј частини житлового будинку від 02.12.2016 року, співвласником даного будинку також є неповнолітня [PERSON] [INFO] . У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України, її законними представниками є батьки [PERSON] та [PERSON] .Відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, проте фактично там не проживає. Згоди на зняття з реєстрації відповідача в добровільному порядку позивачі отримати не можуть, оскільки місце проживання [PERSON] позивачам невідоме. Таким чином, позивачі позбавлені можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатись нерухомим майном. З урахуванням викладеного, позивачі просять винести рішення, яким усунути перешкоди в користуванні належним їм житловим будинком, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку визначеному п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. Заслухавши пояснення з`явившихся учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.12.2004 року, позивачі в рівних долях є власниками житлового будинку по [ADDRESS] . Крім позивачів, на підставі договору дарування ј частини житлового будинку від 02.12.2016 року, співвласником будинку також є неповнолітня [PERSON] [INFO] . У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України, її законними представниками є батьки [PERSON] та [PERSON] . Право власності на вказане житлове приміщення зареєстроване за позивачами. У відповідності до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності. Суд вважає, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку належному позивачам, суттєво обмежує права останніх. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. З довідки, виданої виконавчим комітетом Любецької селищної ради № 247 від 13.07.2020 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований в будинку, належному позивачам. З акту від 24.07.2020 року, вбачається, що відповідач зареєстрований, але фактично з липня 2017 року не проживає в будинку по [ADDRESS] . Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням. Підстав, які давали б відповідачеві право зберігати за ними жиле приміщення, судом не встановлено.

Outcome: approved