Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] 02 серпня 2020 року звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у період з 01 вересня 2017 року по 19 червня 2020 року вона перебувала у трудових відносинах з ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ». Під час її знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 11373 грн 51 коп. 19 червня 2020 року, згідно наказу № 196-к [PERSON] була звільнена з підприємства за власним бажанням, яким також була передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 25 календарних дні. Однак, в день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Також у зв`язку із невиплатою позивачу заробітної плати вона зазнала моральних страждань, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11137 грн 51 коп. та моральну шкоду нанесену незаконними діяти відповідача, яку вона оцінює у 3000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяви про розгляд справи за відсутності представника від не надходило. Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 28 вересня 2020 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1 та 3 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 21 липня 2008 року [PERSON] наказом № 06-ОС прийнято на посаду фармацевта центральної районної аптеки № 85 філії ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» (а.с. 3). Наказом № 1-ОС від 05.01.2015 переведено на посаду завідувача аптечним пунктом № 2 ЦРА № 85 філії ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» та наказом № 21-04-3 ОС від 31.08.2017 звільнено з посади за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 3). 01.09.2017 відповідно до наказу № 278-К [PERSON] прийнято на посаду завідувача аптечним пунктом № 2 ЦРА № 85-невідокремленого структурного підрозділу та каназом № 196-К від 18.06.2020 звільнено з займаної посади за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 4, 9). Однак в порушення зазначених норм відповідач при звільненні не виплатив позивачу нараховану заробітну плату. 21 липня 2020 року позивач зверталася з письмовою вимогою до відповідача відносно необхідності здійснення виплати заборгованості у відповідності до вимог закону за вказаний період (а.с. 10). 31.07.2020 за вих. № 01-44 Полтавським обласним комунальним підприємством «ПОЛТАВАФАРМ» на адресу позивача було надіслано повідомлення про розгляд звернення, у якому відповідач зазначив, що керівництво закладу вживає усіх можливих заходів для погашення заборгованості по заробітній платі. Проведені перемовини з контрагентами для налагодження співпраці та поновлення постачання лікарських засобів та засобів медичного призначення до аптечної мережі ПОКП «Полтавафарм». У зв`язку гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-СоV-2, введенням карантину та карантинних обмежень постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» та тимчасовими труднощами ПОКП «Полтавафарм» щодо наповнення аптечної мережі необхідними лікарськими засобами - зменшилися продажі, а у свою чергу дохід ПОКП «Полтавафарм». Аналізується дохідна частина ПОКП «Полтавафарм» та розробляється календарний план з виплати заборгованості із заробітної плати. Просили з розумінням поставитися до фінансово - економічної ситуації ПОКП «Полтавафарм». Згідно довідки про доходи № 27 від 05.08.2020 виданої Полтавським обласним комунальним підприємством «ПОЛТАВАФАРМ», [PERSON] дійсно працювала в ЦРА № 85 ПОКП «ПОЛТАВАФАРМ» на посаді фармацевта, заборгованість по заробітній платі станом на 01.08.2020 складає 11373 грн. 51 коп, у тому числі: розрахункові у розмірі 3505 грн. 97 коп. (а.с. 5). Виходячи з вищевикладеного, борг відповідача перед позивачем складає 11373 грн. 51 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно доч. 1, ч. 2 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено із змісту позовної заяви, позивач заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що через неправомірні дії відповідача, які полягають у невиплаті належних грошових коштів при звільненні вона втратила нормальні життєві зв`язки, змушена економити на харчуванні та ліках, що негативно вплинуло на відносини у її родині. Завдана їй моральна шкода також обумовлюється моральним та фізичним стражданням, у наслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності, ігноруванням її прав. Моральну шкоду позивач оцінює в 3000 грн. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 2000, 00 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2102 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial