Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , про повернення безпідставно отриманих коштів. У позові вказував, що 28.08.1997 року уклав шлюб з [PERSON] , яка в шлюбі народила трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вижницького районного суду від 21.02.2013 року шлюб між ними розірвано. Зазначав, що відповідач подала до суду позов про стягнення аліментів, який ґрунтувався на обмані, оскільки їй був відомий факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не є його дочками. Від нього цей факт був прихований, а підтвердився у 2019 році в ході судового розгляду з оспорювання батьківства. Рішенням Вижницького районного суду від 04.03.2013 року по цивільній справі №713/181/13 з нього стягнуто аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 400,00 грн. щомісяця на кожну дитину. З метою отримання більше безпідставних коштів відповідач звернулася в суд з позовом про збільшення розміру аліментів, який також ґрунтувався на обмані, оскільки тільки їй був відомим факт, що [PERSON] та [PERSON] не є його доньками. Рішенням Вижницького районного суду від 10.07.2018 року по цивільній справі №713/600/18 змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1100,00 грн. щомісяця на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Не знаючи про обман, ще до відкриття виконавчого провадження по виконавчих листах з метою стягнення аліментів, вважаючи, що це його діти, їм матеріально допомагав. Весь час сплачував аліменти вчасно та в нього відсутня заборгованість по аліментах. Згідно розрахунків Вижницького РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області за період з 01.02.2013 року по 30.11.2019 року ним сплачено аліменти на користь відповідача в розмірі 82100,00 грн. У нього з`явилися сумніви, чи дійсно він є біологічним батьком [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з цим звернувся в суд з позовом до відповідача про оспорювання батьківства шляхом виключення запису про батька з актового запису про народження дітей. Висновком призначеної судом судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №68 від 13.06.2019 року встановлено, що він не є біологічним батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Вижницького районного суду від 03.09.2019 року по цивільній справі №713/237/19 виключено з актового запису №34 від 25.07.2008 року про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області відомості про батька [PERSON] та виключено з актового запису №2004-06-009661 від 16.08.2004 року про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого у м. Вінніпег Манітоба Канада відомості про батька [PERSON] . Рішення набрало законної сили. Про те, що не є батьком [PERSON] та [PERSON] , дізнався тільки з висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №68 від 13.06.2019 року, а тому він відповідно до наявних матеріалів виконавчого провадження був вимушений внаслідок обману регулярно сплачував аліменти на користь відповідача для утримання [PERSON] та [PERSON] , які не є його дітьми. Сплата аліментів здійснювалася ним не в добровільному порядку, оскільки кошти були стягнуті на підставі судового рішення, під час виконання якого мала місце недобросовісна поведінка відповідача, отримувача аліментів. Відповідачу було відомо, що він не є батьком дітей, однак незважаючи на це, вона незаконно отримувала аліменти на утримання дітей, шляхом зловживання правом на стягнення аліментів. Крім стягнених аліментів додатково надавав матеріальну допомогу дітям, однак з даного приводу не має ніяких претензій та вважає, що його дії тільки в частині надання додаткової матеріальної допомоги дітям можуть підпадати під визначення терміну добровільно. Тому відповідно до вимог ст.1215 ЦК України безпідставно набуті кошти відповідачем у розмірі 82100,00 грн. підлягають поверненню. Посилаючись на ст.ст.1212, 1214 ЦК України просив повернути йому безпідставно сплачені кошти [PERSON] у вигляді аліментів, стягнення яких проводиться на підставі рішення Вижницького районного суду від 04.03.2013 року по цивільній справі №713/181/13, провадження №2/713/131/18, та рішення Вижницького районного суду від 10.07.2018 року по цивільній справі №713/600/18, провадження №2/713/299/18, шляхом стягнення з [PERSON] на його користь безпідставно набутих коштів у розмірі 82100,00 грн. та судових витрат за надання правничої допомоги та на сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Підтримав відповідь на відзив на позов, у якій зазначив, що у відзиві не спростовано твердження та аргументи стосовно сутті позовних вимог, а відповідач своїми запереченнями хоче спотворити справжні обставини справи та ввести суд в оману. Перебуваючи у шлюбі з позивачем відповідач обманювала його, зраджувала і не повідомляла, що він виховував та матеріально утримував чужих йому дітей. Позицію відповідача щодо невизнання фактів подружньої зради та спроби ввести в оману суд оцінюють способом захисту, а її твердження, що вона щиро вважала саме позивача батьком своїх дітей - неправдивим. Рішенням Вижницького районного суду від 03.09.2019 року по цивільній справі №713/237/19 встановлено, що позивач не є біологічним батьком дітей [PERSON] та [PERSON] . У відзиві відповідач визнала, що позивач не є батьком дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому підтверджується факт походження дітей від іншої особи. Весь час до проведення експертного дослідження позивач вважав себе батьком дітей, а результати експертизи стали для нього несподіванкою, оскільки відповідач достеменно знала ще до народження дітей, хто є справжнім батьком. Посилання відповідача на наявність правової підстави для стягнення аліментів, визначеної ст.180 СК України, не заслуговують на увагу, оскільки її відсутність встановлена при вирішенні справи про оспорювання батьківства, в якій суд визнав, що позивач не є біологічним батьком дітей. Такі висновки викладені у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.07.2019 року та постанові Харківського апеляційного суду по цивільній справі №639/7462/18, які вважає аналогічними з висновками Великої Палати Верховного суду в постанові від 16.01.2019 року по справі №753/15556/15. Позивачем ніде у позовній заяві про оспорювання батьківства (справа №713/237/19) не зазначено, що хвороба Рейтера стала або може стати причиною безпліддя. У позовній заяві зазначалося, що позивач хворів даною хворобою та був у дуже важкому стані, важко пересувався по дому, часто знаходився у лікарнях під медичним наглядом та перебуваючи у такому стані навіть не думав про дітей та близькі стосунки з відповідачем. Доводи відповідача про те, що вона до проведення експертизи вважала позивача батьком дітей та результати стали для неї несподіванкою вважає неправдивими, оскільки вона під час підготовчого засідання по справі №713/237/19, яке мало місце 11.03.2019 року і яке зафіксоване звукозаписом судового засідання, повідомила суду, що [PERSON] та [PERSON] дійсно не є дітьми позивача, тому повністю підтримуючи позовні вимоги не вбачала потреби у проведенні експертизи. Тобто відповідач наданим у суді поясненням у справі №713/237/19 спростовує викладене у відзиві на позовну заяву, визнаючи ще до проведення експертного дослідження факт подружніх зрад. Недобросовісність випливає з поведінки відповідача, яка всіляко забороняла позивачу бачитись з доньками та постійно з її боку виникали сварки через це питання, однак вона ніяк не обґрунтовувала свою відмову та не пояснювала, в чому причина. Їх перша дитина була запланована та зовнішньо схожа на позивача, а дочки не були заплановані, не схожі на нього, а тому мав сумніви, що є біологічним батьком. Відповідач через відсутність зовнішньої схожості між дітьми та позивачем вже могла зробити висновки про те, що вони не є його дітьми. З 2002 року до 2012 року шлюбні відносини йшли на погіршення, постійно виникали сварки, тривалий час не було близьких стосунків з відповідачем. Після розгляду справи про оспорювання батьківства позивачу стало відомо, що приблизно в 2010 році мати відповідача [PERSON] повідомила своїм колегам, що [PERSON] та [PERSON] не є його дітьми. Влітку 2014 року відповідач особисто, під час однієї із сварок, повідомила його матері [PERSON] , що насправді [PERSON] та [PERSON] не є його дітьми. Також повідомила, що ніколи його не любила, а перебувала у шлюбі тільки через його близьких родичів, які проживають в Канаді. Після народження другої доньки позивач почав помічати, що відповідач часто таємно розмовляє з кимось по телефону, веде переписку. При розмові з донькою [PERSON] , остання розповіла, що відповідач систематично під час прогулянок з дітьми спілкувалась по мобільному телефону з коханцем, а наближаючись до будинку, закінчувала розмову та на мобільному телефоні видаляла інформацію про набрані номери. Тому неможливо вірити відповідачу, що вона вважала [PERSON] та [PERSON] доньками позивача, враховуючи, що вона мала інтимні відносини з іншими чоловіками, стан здоров`я позивача, відсутність зовнішньої схожості дітей з ним та в цілому поведінку відповідача. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище у зв`язку з утриманням трьох дітей не відповідають дійсності, оскільки позивач постійно матеріально підтримував дітей та сплачував аліменти. Доказів цього відповідачем не надано. Вважає, що твердження відповідача спростовані та обставини, на які вона посилається, не відповідають дійсним обставинам справи, а тому відзив на позов не заслуговує на увагу при прийняті рішення у даній справі. Просив позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала. Підтримала відзив на позов, у якому зазначила, що позов не підлягає задоволенню, оскільки набуття коштів на підставі рішення суду не може вважатися безпідставним. Рішення Вижницького районного суду від 04.03.2013 року у справі №713/181/13-ц про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та рішення цього ж суду від 10.07.2018 року у справі №713/600/2018 про зміну розміру аліментів, набрали законної сили і не скасовані, а тому і є достатньою та належною правовою підставою для отримання коштів. Тому твердження позивача про те, що дані кошти були набуті нею безпідставно є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Про те, що хвороба Рейтера може стати причиною безпліддя позивача, дізналася тільки з позовної заяви про оспорювання батьківства, яку позивач подав до Вижницького районного суду. До того вона щиро вважала позивача батьком своїх дітей і для неї результати експертного дослідження були абсолютною несподіванкою, бо внаслідок того, що вона не була ознайомлена із станом репродуктивного здоров`я позивача правомірно допускала, що якщо вона має регулярні незахищені статеві зносини з позивачем, то саме він є батьком її дітей. Доки проживали з позивачем однією сім`єю він з відразою ставився до дочок, ніколи не проявляв піклування про них, але причини цього не знала. Коли відкрилася правда про стан його репродуктивного здоров`я зрозуміла, що сам [PERSON] знав про свою неспроможність зачати дітей, однак не повідомив її про це. Саме приховування позивачем стану репродуктивного здоров`я стали причиною ситуації, яка склалася і він, на відміну від неї, прекрасно знав, що не є батьком дівчат, але приховував це. На час розгляду позову про стягнення аліментів позивач забрав неповнолітнього на той час [PERSON] до себе та запевнив її, що буде самостійного утримувати дитину. Але коли закінчився судовий розгляд справи, позивач повернув їй на виховання та утримання [PERSON] і не надавав йому жодної допомоги та утримання. Вони перебували на той час у надзвичайно скрутному матеріальному стані, не мали власного житла, а були змушені проживати у квартирі її батьків і кошти, які надавалися [PERSON] у вигляді аліментів, були єдиним засобом для існування всіх трьох дітей. У 2012 році захворіла на цукровий діабет та хронічний панкреатит, які є хронічними та потребують постійного лікування, і дана обставина зробила її матеріальне становище ще більш скрутним. За час перебування у шлюбі з позивачем побудували житловий будинок, однак позивач ухилявся від здачі його в експлуатацію, щоб вона не заявила вимоги про поділ майна подружжя. Скрутне матеріальне становище, необхідність постійно працювати, щоб забезпечувати трьох дітей, тривала хронічна хвороба, позбавили можливості заявити позов про поділ майна подружжя, чим скористався позивач і тепер проживає в тому будинку з іншою жінкою, а вони з дітьми поневіряються по орендованих квартирах. Вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] немає, оскільки: підставою для отримання аліментів було рішення суду, яке набрало законної сили і на даний час не скасовано; суми сплачених аліментів є власністю дітей і вона ними розпоряджалася виключно на їхню користь для забезпечення їхнього існування; недобросовісності з її боку не було, оскільки позивач приховував від неї стан свого репродуктивного здоров`я. Судові витрати на даний час відсутні, а у разі звернення за правничою допомогою, розрахунок буде надано додатково. Просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити у зв`язку з безпідставністю. Також підтримала заперечення на відповідь на відзив на позов, у якому зазначила, що до початку підготовчого засідання по цивільній справі №713/237/19 ознайомилася з позовною заявою і дізналася про реальний стан репродуктивного здоров`я позивача, який підтверджувався відповідними документами і зрозуміла, що існує ймовірність того, що він не є батьком дітей. Але до того дійсно щиро вважала його батьком усіх своїх дітей. Надаючи згоду на проведення експертного дослідження, хотіла дізнатися про батьківство щодо її дочок. Підстави вважати її недобросовісною у даному питанні відсутні, оскільки до отримання результатів експертизи вважала [PERSON] батьком своїх дітей. Думала, що надані ним документи на підтвердження проблем з репродуктивним здоров`ям є фікцією, розрахованою на її емоційне сприйняття, оскільки раніше про існування таких документів відомо не було, її з ними ніхто не ознайомлював і про їх існування дізналася лише з матеріалів позовної заяви. Позивач зазначає, що на час зачаття обох дітей у них не було незахищених статевих стосунків, що свідчить про те, що в момент народження та відповідно під час реєстрації кожної з дітей він достеменно знав, що не є батьком. Такі твердження позивача є підставою для перегляду справи про оспорювання батьківства за нововиявленими обставинами відповідно до ч.5 ст.136 СК України. Підтримала свої доводи, наведені у відзиві на позов. Просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити у зв`язку з безпідставністю. Ухвалою суду від 04.03.2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , про витребування доказів. Витребувано з Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали виконавчого провадження за виконавчим листом №713/181/13-ц, виданим 27.05.2013 року Вижницьким районним судом Чернівецької області та з архіву Вижницького районного суду Чернівецької області звукозапис судового засідання, що мало місце 11.03.2019 року у цивільній справі №713/237/19, провадження №2/713/213/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про оспорювання батьківства шляхом виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. 17.03.2020 року на виконання ухвали суду з Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли матеріали виконавчого провадження №39213114 від 05.08.2013 року з примусового виконання виконавчого листа Вижницького районного суду Чернівецької області №713/181/13-ц. 17.03.2020 року на виконання ухвали суду з архіву суду отримано звукозапис судового засідання, що мало місце 11.03.2019 року у цивільній справі №713/237/19, провадження №2/713/213/19. Суд, заслухавши відповідача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження №39213114 від 05.08.2013 року з примусового виконання виконавчого листа Вижницького районного суду Чернівецької області №713/181/13-ц, звукозапис судового засідання, що мало місце 11.03.2019 року у цивільній справі №713/237/19, провадження №2/713/213/19, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом установлено, що позивачем заявлено позовні вимоги про: стягнення на підставі ст.ст.1212, 1214 ЦК України з [PERSON] на його користь безпідставно сплачених коштів у розмірі 82100,00 грн. у вигляді аліментів, стягнення яких проводиться на підставі рішень Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.03.2013 року по цивільній справі №713/181/13 та від 10.07.2018 року по цивільній справі №713/600/18. На підтвердження позовних вимог позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] надано такі докази: копію свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 25.07.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області, згідно якого у актовому записі №34 від 25.07.2008 року про народження [PERSON] батьком зазначений [PERSON] ; копію витягу з реєстрації про народження серія [NUMBER] , виданого 23.09.2004 року у м. Вінніпег Манітоба [PERSON] , згідно якого у актовому записі №2004-06-009661 від 16.08.2004 року про народження [PERSON] , [INFO] батьком зазначений [PERSON] ; копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21.02.2013 року по цивільній справі №713/296/13-ц (провадження №2/713/156/13), яке набрало законної сили, згідно якого розірвано шлюб між сторонами, який був зареєстрований 28.08.1997 року та відповідачу після розірвання шлюбу залишено прізвище [PERSON] . Даним рішенням встановлено, що під час шлюбу народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.03.2013 року по цивільній справі №713/181/13-ц (провадження №2/713/131/13), яке набрало законної сили 17.04.2013 року, оскільки залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 17.04.2013 року, згідно якого вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , (ІПН [NUMBER] ), зареєстрованого [ADDRESS] , мешканця [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої в [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з 28.01.2013 року і до настання їх повноліття; копію рішення Вижницького районного суду від 10.07.2018 року по цивільній справі №713/181/13-ц (провадження №2/713/131/13), яке набрало законної сили, яким змінено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце реєстрації [ADDRESS] , за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.03.2013 року. Вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП - [NUMBER] ), останнє відоме місце реєстрації [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої та жительки [ADDRESS] , аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1100,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1100,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття; копію рішення Вижницького районного суду від 03.09.2019 року по цивільній справі №713/237/19 (провадження №2/713/213/19), яке набрало законної сили 15.10.2019 року, яким виключено з актового запису №34 від 25.07.2008 року про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області відомості про батька - « [PERSON] , [INFO] » та виключено з актового запису №2004-06-009661 від 16.08.2004 року про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого у м. Вінніпег Манітоба [PERSON] відомості про батька - « [PERSON] , [INFO] »; копію розрахунку №14.3-24/6414 від 03.05.2018 року, складеного Вижницьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, згідно якого за виконавчим листом №713/181/13-ц від 27.05.2013 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 28.04.2013 року і досягнення їх повноліття нараховано аліменти за період з 01.02.2013 року по 30.04.2018 року у розмірі 50400,00 грн., сплачено боржником - 55200,00 грн.; копію розрахунку №14.5-24/6414 від 11.12.2019 року, складеного Вижницьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, згідно якого за виконавчим листом №713/181/13-ц від 27.05.2013 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 28.04.2013 року і досягнення їх повноліття нараховано аліменти за період з 01.01.2016 року по 30.11.2019 року у розмірі 56211,00 грн., сплачено боржником - 61100,00 грн. Судом досліджено матеріали виконавчого провадження №39213114 від 05.08.2013 року з примусового виконання виконавчого листа Вижницького районного суду №713/181/13-ц, у яких наявні зазначені розрахунки та оригінали квитанцій про сплату аліментів позивачем на користь відповідача у зазначених у розрахунках розмірах. Крім того у матеріалах виконавчого провадження ВП №39213114 наявна постанова заступника начальника Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гайсана О.В. від 31.01.2020 року, на підставі заяви стягувача від 09.01.2020 року про припинення стягнення аліментів з колишнього чоловіка, якою повернуто стягувачу виконавчий лист №713/181/13-ц, виданий 27.05.2013 року Вижницьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з 28.01.2013 року і до настання їх повноліття. На відтворенні звукозапису судового засідання, що мало місце 11.03.2019 року у цивільній справі №713/237/19, провадження №2/713/213/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про оспорювання батьківства шляхом виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, представник позивача не наполягав. На підтвердження заперечень проти позову відповідачем [PERSON] надано такі докази: копію акту обстеження матеріально-побутових умов життя [PERSON] №02-16/406 від 03.10.2014 року, складеного комісією в складі: спеціаліста міської ради Борошко С.М., начальника загального відділу міської ради Іванюк Г.П., депутата міської ради Яремчука Д.Я., затвердженого головою міської ради Чепіль О.Г., згідно якого при обстеженні виявлено, що [PERSON] проживає в двокімнатній квартирі загальною площею 54,30 кв.м в [ADDRESS] . Разом з нею проживають: батько - [PERSON] , 1947 року народження, пенсіонер, особа з інвалідністю ІІ групи; мати - [PERSON] , 1952 року народження, пенсіонер, власник квартири; син - [PERSON] , 1999 року народження, учень 10 класу Вижницької ЗОШ І-ІІІ ступенів; дочка - [PERSON] , 2004 року народження, учениця 5 класу Вижницької ЗОШ І-ІІІ ступенів; дочка - [PERSON] , 2008 року народження, учениця 1 класу Вижницької ЗОШ І-ІІІ ступенів; чоловік - [PERSON] , 1974 року народження зареєстрований, але не проживає. Умови проживання складні у зв`язку з тим, що в одній кімнаті проживають батьки [PERSON] , а вона з трьома дітьми займає одну кімнату. Земельною ділянкою не користується, підсобного господарства не має; копію виписки з історії хвороби №1476, згідно якої [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Вижницької ЦРЛ з 29.03 по 04.04.2012 року з основним діагнозом: Цукровий діабет, вперше виявлений та супутнім - Хронічний панкреатин, ст. вираженого загострення, больовий та диспепсичний синдроми; копію консультативного висновку ендокринолога поліклінічного відділення ЧЕОЦ від 09.04.2012 року, згідно якого у [PERSON] , 1975 року народження встановлено діагноз: Цукровий діабет, середньої тяжкості, декомпенсований, вперше виявлений; копію будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] , з якої вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При вирішенні позову суд застосовує норми права. У статті 1212 ЦК України визначено загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Частинами першою та другою даної статті передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Частиною 5 ст.11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У ч.1 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналіз зазначених положень нормативних актів дає підстави для висновку, що ними закріплено обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей у вигляді сплати аліментів у розмірі, який визначається за рішенням суду. Згідно з частинами 1 та 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, за нормами п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум не є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі відсутності недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. А у статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих сторонами та безпосередньо досліджених у судовому засіданні письмових доказів судом установлено, що: з 28.08.1997 року до 21.02.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі; під час шлюбу сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких був зазначений позивач [PERSON] ; на підставі рішення Вижницького районного суду від 04.03.2013 року по цивільній справі №713/181/13-ц (провадження №2/713/131/13), яке набрало законної сили, 27.05.2013 року судом видано виконавчий лист, на підставі якого 07.08.2013 року у Вижницькому районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження ВП №39213114 про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 400,00 грн. щомісяця на кожну дитину; під час розгляду зазначеної справи 04.03.2013 року [PERSON] не заперечував, що є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а заперечував щодо розміру аліментів; за період з 28.01.2013 року по травень 2019 року позивачем [PERSON] на користь відповідача [PERSON] сплачено аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у загальному розмірі 82100,00 грн.; відповідно до положень ст.179 СК України власниками оспорюваної суми аліментів стали неповнолітні [PERSON] та [PERSON] ; рішення Вижницького районного суду від 10.07.2018 року по цивільній справі №713/181/13-ц (провадження №2/713/131/13), яке набрало законної сили і, яким змінено розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.03.2013 року, відповідач [PERSON] до виконання не звертала, однак позивач [PERSON] починаючи з вересня 2018 року сплачував аліменти у визначеному в ньому розмірі; під час розгляду зазначеної справи 10.07.2018 року [PERSON] не заперечував, що є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а заперечував щодо розміру аліментів; рішенням Вижницького районного суду від 03.09.2019 року по цивільній справі №713/237/19 (провадження №2/713/213/19), яке набрало законної сили 15.10.2019 року, встановлено, що [PERSON] не є біологічним батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , народжених [PERSON] , тобто відсутнє кровне споріднення між особою, яка записана батьком дітей та дітьми; на підставі заяви відповідача [PERSON] від 09.01.2020 року постановою державного виконавця Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 31.01.2020 року повернуто стягувачу виконавчий лист №713/181/13-ц від 27.05.2013 року; з часу розірвання шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також повнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають з матір`ю [PERSON] , якій у березні 2012 року встановлено діагноз: Цукровий діабет. Хронічний панкреатит. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів дає підстави дійти висновку, що: за період з 28.01.2013 року по травень 2019 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] набули у власність аліменти у розмірі 82100,00 грн., а відповідач [PERSON] набула право розпоряджатися ними в інтересах дітей на правовій підставі, передбаченій ч.5 ст.11 ЦК України - рішення суду, яке набрало законної сили і яке відповідно до положень ст.18 ЦПК України підлягало обов`язковому виконанню позивачем, який був зазначений батьком у актових записах про їх народження, до набрання законної сили рішенням суду від 03.09.2019 року по справі №713/237/19. Тобто судом установлено, що відсутні передбачені законом підстави для віднесення сплачених аліментів до безпідставно набутих відповідачем чи її дітьми. Позивачем та його представником не надано доказів того, що він у встановленому законом порядку, у період сплати аліментів, ставив питання про припинення стягнення аліментів на утримання дітей на користь [PERSON] , чи її розпорядження не за цільовим призначенням та всупереч інтересам дітей отриманими коштами на їх утримання у розмірі 82100,00 грн. Позивач на підтвердження недобросовісності відповідача зазначив, що вона приховала відносини з іншим чоловіком, від якого народила дітей і весь час знала, що діти не його, однак жодних доказів на підтвердження вказаних тверджень суду надано не було. Також не спростовано доводів відповідача про те, що вона не мала жодного сумніву в тому, що позивач є батьком її дочок до отримання висновку експертизи по цивільній справі №713/237/19. Тому суд приходить до висновку, що позивачем та його представником в ході розгляду справи недобросовісність [PERSON] в отриманні коштів не доведена і вона є добросовісним набувачем аліментів в розмірі 82100,00 грн. на правовій підставі, а отже ці кошти не підлягають поверненню відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України. Встановлені судом обставини свідчать, що всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України, позивачем та його представником не доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами наявності трьох обов`язкових умов виникнення зобов`язання з безпідставного набуття майна, передбачених ч.1 ст.1212 ЦК України, а також недобросовісності набувача аліментів, а отже і наявності підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 82100,00 грн. - помилкові та необґрунтовані, а ґрунтуються на власному тлумаченні позивачем та його представником вимог чинного цивільного законодавства та характеру спірних правовідносин виключно на власну користь, а отже задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.11, 1212, 1215 ЦК України, ст.ст.179, 180, 181 СК України,

Outcome: dismissed