Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] 19.09.2018 році звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві викладено наступну позицію: із відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2013 року, який розірваний рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.08.2018 року. У шлюбі у сторін [INFO] року народилась донька [PERSON], батьком якої у свідоцтві про народження вказаний та являється відповідач [PERSON] Дитина проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, однак державної допомоги, що призначається при народженні дитини не вистачає, аби в повній мірі забезпечувати дитину всім необхідним. Відповідач добровільно не допомагає позивачці утримувати їх дитину. Позивачка не має можливості працювати, а відповідач не має постійного місця роботи, має мінливий дохід, а тому просить стягувати із відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісяця, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з часу звернення із позовом та до досягнення дитиною повноліття. Справу просить розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 1-3) Заяв та клопотань до суду не надходило. Ухвалою суду від 10.10.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 18) Відповідачу було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (а.с.15, 21). Конверт повернувся на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку проживання» (а.с. 23). Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач, який відсутній за місцем проживання, вважається належним чином повідомленим про час, дату та місце судового засідання, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також щодо розміру аліментів не надав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з позовної заяви, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач офіційно не працює, має нерегулярний дохід, а тому вважає, що із відповідача слід стягувати аліменти в сумі 2000,00 грн. на утримання дитини, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно. Підставою позову є неоспорюване батьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання дитини. Позивач [PERSON] (а.с. 4-5) та відповідач [PERSON] (а.с. 9) перебували у зареєстрованому шлюбі із 14.09.2013 року, який розірваний рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.08.2018 року (а.с.6-7) Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 8), яка зареєстрована за місцем реєстрації позивачки у с. Чернятин Жмеринського району Вінницької області по вулиці Жовтнева, 20. Відповідно до довідки Северинівської сільської ради Жмеринського району №1388 від 12.09.2018 року (а.с. 10) дитина [PERSON], 2016 р.н., проживає разом із матір'ю - позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Також до складу сім»ї позивачки входить мати [PERSON] та баба [PERSON] Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими та достовірними, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд відхиляє аргумент позивачки, що із відповідача повинні стягуватись аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно з часу звернення із позовом та до досягнення дитиною повноліття, оскільки нею не зазначено обгрунтований розмір таких витрат на дитину у щомісячному розмірі, з врахуванням рівності обов»язку батьків на утримання дитини, не зазначено взагалі який дохід у позивача та відповідача та чи може відповідач сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, не зазначені та не надані відповідні докази. Крім того, оцінюючи викладені позовні вимоги у виді стягнення аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд звертає увагу, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, та визначення їх розміру, у тому числі у твердій грошовій сумі, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Однак судом встановлено, що відповідач не надає відповідної матеріальної допомоги на утримання доньки, а відтак права позивачки порушені та підлягають захисту. Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини, на які посилалась і позивачка. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Тобто із аналізу вказаного положення закону вбачається, що для визначення розміру аліментів вище мінімального рекомендованого розміру, суд має встановити наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Для стягнення аліментів на рівні мінімального рекомендованого розміру, суд має встановити достатність заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає з 1 грудня - 1626 гривень. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує те, що відповідач працездатний, однак офіційно не працює; відсутність даних про стан здоров»я відповідача, про наявність інших утриманців , а також скрутне матеріальне становище дитини, і приходить до висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини в сумі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, враховуючи вимоги статтей 182, 184, 191 СК України та виходячи з обставин справи, оскільки позивачем жодними доказами не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати для визначення аліментів вище мінімального рекомендованого їх розміру. Так само позивачем жодними доказами не доведено достатність заробітку (доходу) платника аліментів для стягнення аліментів на рівні мінімального рекомендованого розміру. При цьому, суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість не може покласти в обгрунтування судового рішення будь-які припущення чи необгрунтоване бажання позивача. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі 1000 гривень щомісячно. При цьому суд діє виключно в найкращих інтересах дитини - малолітньої [PERSON], [INFO] та позбавлений будь-якої можливості оцінити позицію відповідача через його відсутність за місцем проживання. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається із квитанції та ордеру (а.с. 10а-11) позивачкою понесено витрати на правничу допомогу адвоката [PERSON] у розмірі 700 грн. за складання позовної заяви, однак не вказаний час, витраченим адвокатом на виконання наданої послуги у вигляді складання позовної заяви. Відповідно до п.3) ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, при визначенні суми коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд враховує їх обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, пов»язаність заявлених витрат із розглядом справи, частковість задоволення позову, та приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 400 гривень у відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial