Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2016 року заявила позов до колишнього чоловіка [PERSON], за яким просила поділити спільне майно, збільшивши її частку до 2/3 вартості майна, і в порядку поділу стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за відступлення частки в майні 16562,68 грн. Позов мотивовано тим, що за час перебування в шлюбі сторони придбали: комод «КОМ 4s» вартістю 950 грн.; ліжко «LOZ 140», каркас ліжка, шафу «SZF5d» загальною вартістю 4010 грн.; ванну акрілову вартістю 1492 грн. та панель до неї вартістю 721,60 грн.; дзеркала на загальну суму 279,78 грн.; аксесуари для ванної кімнати вартістю 214.55 грн.; змішувач та аксесуари до нього вартістю 2392,54 грн., а також на ремонт квартири придбали плитку на суму 2392,54 грн., та інші будівельні матеріали і інструмент на загальну суму 13590,84 грн., після розлучення сторони не можуть прийти до згоди щодо поділу цього майна, при цьому позивач за підстав того, що з нею залишилась спільна з відповідачем дитина, вважає, що суд має відступити від рівності стьорін у праві власності на спільне майно. Представник позивача [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. [PERSON] в суд не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки, у справі достатньо даних про права взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. Сторони, як це вбачається з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.03.2016р., перебували у шлюбі з листопада 2012 року по жовтень 2014 року, в цьому шлюбі у них [INFO] року народився син [PERSON], сторони проживають окремо, дитина залишилась з матір'ю. Цим же рішенням суд поклав на відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання матері дитини у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитною трьох років. Разом з тим, факт придбання спірного майна та його вартість підтверджено відповідними платіжними документами, датованими коли сторони перебували у шлюбі. Після розлучення, майном користується відповідач. Згідно зі ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, заявлене до поділу майно є спільним майном сторін. Пленуму ВСУ в п. 22 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Статею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини і чоловіка є рівними, за рішенням суду частка майна може бути збільшена, якщо з дружиною або чоловіком проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, є недостатнім для їх розвитку. Позивач в заяві зазначила, що відповідач не сплачує визначені судом аліменти. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд знаходить позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved