overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] 24 березня 2015 року звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період її навчання в розмірі 1/3 частини її заробітку, посилаючись на те, що вона є рідною дочкою відповідача та навчається на першому курсі у Державному навчальному закладі «Хмельницький центр професійно-технічної освіти та торгівлі та харчових технологій» на денній формі навчання. Вона самостійно працювати не може, оскільки навчається на денній формі навчання, кошти їй надає батько та баба і середньомісячні витати на навчання складають близько 2000 грн. Натомість матір є працездатною особою, працює техпрацівником у Старокостянтинівському заводі ЗБШ, тому має змогу надавати таку допомогу в розмірі 1/3 частини її заробітку, однак добровільно відмовляється її надавати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідач позов визнала частково, пояснила, що має на утриманні чоловіка, який не працює, має кредитні зобов»язання та сплачує аліменти на свою меншу дочку сестру позивачки. В зв»зку з цим має змогу сплачувати аліменти біля 150 грн. на місяць. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є матрі»ю [PERSON], [INFO] і остання навчається на першому курсі Державного навчального закладу «Хмельницький центр професійно-технічної освіти та торгівлі та харчових технологій» на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги з боку матері, яка може надати таку допомогу, оскільки є працездатною особою, має постійний заробіток, так як працює техпрацівником у ДП «Старокостянтинівський завод ЗБШ», а також отримує грошові кошти за оренду земельної частки (паю). Дані обставини підтверджуються поясненнями позивача, даними довідки №15 від 15.05.2015р. ДНЗ «Хмельницький центр професійно-технічної освіти та торгівлі та харчових технологій», даними свідоцтва про народження позивача, даними свідоцтва про шлюб та паспорту відповідача, довідки №47 від 20.04.2015р. ДП «Старокостянтинівський завод ЗБШ» та визнаються відповідачем. Враховуючи вищевикладені обставини, розмір заробітної плати відповідача, а також обов»язок відповідача щомісячно сплачувати аліменти на утриманні дитини [PERSON], [INFO] в розмірір 16,5 % від усіх видів заробітку (доходу), суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенні в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів її доходів починаючи з 23.03.2015р., щомісячно, на період її навчання або до досягнення нею двадцяти трьох років. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] 24 березня 2015 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2010р. Під час перебування у шлюбі у них народився син: [PERSON], [INFO] народження, утриманням якого на даний час займається тільки вона. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина у добровільному порядку не надає . Посилаючись на наведене, позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] народження, у твердій грошовій сумі 2000грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття та стягнути з [PERSON] в дохід держави судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зменшила позовні вимоги до 1000грн., щомісячно. В судове засідання відповідач не з'явився, подав на адресу суду заперечення та заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1000грн., щомісячно. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 17.05.2011року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1050 (а.с.9). Судом встановлено, що дитина на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач є батьком дитини, однак в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти присуджується у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі п.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище сторін і приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача, слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В зв'язку з тим, що спір доведено до суду з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору (державного мита) в розмірі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави у відповідності до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] 24 березня 2016 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 05 травня 2003 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинили та разом не мешкають з листопаду 2015 року . Позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судове засідання з'явилася, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розірвати шлюб. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В даному судовому засіданні, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 травня 2003 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 86 (а.с 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7 ). У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що спільне життя у сторін не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинили та разом не мешкають з листопаду 2015 року . Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері [PERSON] . Таким чином, заяву задоволено повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON], 24 вересня 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 24 серпня 1985 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу вони мають двох дорослих дітей. З 2011 року сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Сімейне життя не склалося у зв'язку з несумісністю характерів. Спору з приводу поділу майна подружжя у сторін немає. Позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], оскільки сторони мешкають окремо та тривалий час не спілкуються. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву в якій наполягав на задоволенні позову та просив справу розглянути без його участі у зв'язку з зайнятістю на роботі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу просив не проводити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заяв про відкладення судового розгляду справи або не подавала. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 1985 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис №31. /а.с. 32/ Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, примирення між сторонами неможливе, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу для сторін не відбулося. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спору про майно між сторонами не існує. Враховуючи, що після надання сторонам строку для примирення вони не примирились, спільне життя подружжя і збереження шлюбу для сторін не цікаве, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] 24 вересня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись, що він перебуває в шлюбі з відповідачем з 08 липня 1978 року, неповнолітніх дітей не мають. На даний час шлюбно-сімейні відносини припинили із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя та моральних цінностей, сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сім'я їх розпалася остаточно, примирення між ними неможливе. Просив суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судової повістки. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 липня 1978 року в Виконавчому комітеті Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 23, неповнолітніх дітей не мають. Сторони неодноразово припиняли шлюбні відносини, потім поновлювали їх, а з 2010 року проживають окремо із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя та моральні цінності, сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сім'ї При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] 24 вересня 2015 року подала до суду заяву про надання їй права на шлюб із [PERSON] У обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилалася на те, що із [PERSON] познайомилася у січні 2015 року, після чого почали зустрічатися та покохали одне одного, через деякий час кохання переросло у близькі стосунки, наслідком яких стала її, заявника, вагітність, термін якої становить 19-20 тижнів. Із метою створення сімї вона і [PERSON] у травні 2015 року вирішили одружитися і створити сімю та звернулися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Самбірського міськрайонного управління юстиції із відповідною заявою, однак у реєстрації шлюбу їм було відмовлене у звязку із тим, що вона, заявник, не досягла шлюбного віку. Будь-яких інших перешкод для реєстрації шлюбу не має. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання заяви посилалася на викладені у ній обставини. Законний представник неповнолітньої [PERSON] [PERSON] не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявився з поважних причин проходить військову службу, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити заяву [PERSON], так як він бажає з нею одружитися та створити сімю. Представник органу опіки та піклування пояснила, що перешкод у реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] немає, надання права на шлюб відповідає інтересам неповнолітнього заявника. Заслухавши пояснення заявника, її законного представника та представника органу опіки та піклування, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення заяви з таких підстав. Згідно ст. 22 Сімейного кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Із паспорта відомо, що заявник [PERSON] народилася 31.08.1998 року, тобто не досягла шлюбного віку, але їй виповнилося сімнадцять років (а.с.3). Відповідно до ст. 23 Сімейного кодексу України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Із пояснень [PERSON] та письмових пояснень [PERSON] вбачається, що вони мають намір зареєструвати шлюб і створити сімю, [PERSON] в іншому шлюбі не перебуває, обставин, які перешкоджали б укладенню між ними шлюбу, не встановлено. Із довідки, виданої жіночою консультацією Самбірської міської дитячої лікарні, відомо, що [PERSON] вагітна 19-20 тижнів (а.с. 4). Отже, надання [PERSON] права на шлюб відповідає її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

[PERSON] , 24 вересня 2020 року пред`явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстровано 31 липня 2010 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] , посилалась на те, що від шлюбу мають малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Тривалий час позивач із відповідачем не проживає та за цей час ніхто із них не вживав заходів для примирення, а тому вважає, що за таких обставин, збереження сім`ї є неможливим, і просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про розгляд даної справи за відсутності всіх учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 31 липня 2010 року, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] (арк.справи 9-11). Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони у заявах по суті визнали, що вони припинили подружні відносини та спільного господарства не ведуть. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Отже, визнання відповідачем позову в окремій письмовій заяві не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] 24 грудня 2013 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2004 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сімейне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Зазначає, що шлюбні відносини вони із відповідачем не підтримують та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу мають дитину, [PERSON], [INFO], яка проживає з ними, спір про поділ майна між сторонами відсутній, на примирення позивач не згодний. Позивач підтримав позовні вимоги, надав відповідні пояснення, наміру на примирення не мав. У судовому засіданні відповідач підтримала позовні вимоги, надала відповідні пояснення та виявила бажання при реєстрації розірвання шлюбу іменуватися дівочим прізвищем - [PERSON]. Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка іменувалась прізвищем «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 28.11.2012 року виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, прізвище відповідача вказане - «[PERSON]». Таким чином, суд приходить до необґрунтованості даної вимоги. Після розірвання шлюбу [PERSON] прізвище залишити, яке вона отримала при одруженні, тобто - [PERSON]. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2004 року, згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 3), від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с. 4). Судом встановлено, що між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, шлюб фактично розпався, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, спільного господарства не ведуть. Таким чином, суд знаходить, що сім'я розпалася остаточно, примирення бути не може, шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. На підставі ст. ст. 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] 24 грудня 2014 року звернулася до суду з позовною заявою, яку надалі вточнила, про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 21, будинку № 2, по вулиці Героїв Прикордонників, у місті Одесі, посилаючись на те, що відповідачі не мешкають на спірній жилій площі понад встановлені законом строки без поважних причин. Відповідачі надали до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовну заяву визнали. Представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби в Одеській області у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, треті особи [PERSON], [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, з позовною заявою згодні. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 05 серпня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим № 4954. Як вбачається з довідки КП «ЖКС «Вузівський» за № 1540 від 15 грудня 2014 року про склад сімї та реєстрації, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], її син [PERSON], донька [PERSON], онука [PERSON], онука [PERSON] та чоловік [PERSON] Судом встановлено, що з 2013 року відповідачі не проживають у [INFO], оскільки переїхали до Сполучених Штатів Америки, що підтверджено поясненнями свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також заявою відповідачів, у якій зазначено, що зі змістом позовної заяви вони ознайомлені та не заперечують проти її задоволення. Судом встановлено, що відповідач не проживає на спірній жилій площі без поважних причин понад встановлений законом строк, перешкоди у проживанні їй не створювалися. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 21, у будинку № 2, по вулиці Героїв Прикордонників, у місті Одесі.

Outcome: approved