Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 385 від 14 січня 2019 року та стягнути з АТ «Перший український міжнародний банк» судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що у квітні 2019 року позивачу стало відомо, що з її пенсії утримуються кошти у розмірі приблизно 960 грн. щомісячно на погашення боргових зобов`язань на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ») згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., яка винесена на підставі виконавчого напису № 385 від 14.01.2019 року виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. про стягнення боргу у розмірі 22 484,43 грн. Після звернення до приватного виконавця Вольф Т.Л., остання надала копії документів в обґрунтування стягнення боргу з пенсії у примусовому порядку. Позивач вказує, що з наданої копії виконавчого напису № 385 від 14.01.2019 року пропонується звернути стягнення за період з 02.01.2018 року по 02.01.2019 року за кредитним договором GP-5046895 від 10.09.2013 року укладеним між нею та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Загальна сума, яка підлягає стягненню згідно виконавчого напису № 385 від 14.01.2019 року на користь ПАТ «ПУМБ» складає 22 484,43 грн. Позивач зазначає, що згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.09.2019 року загальна сума, яка підлягає стягненню з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження становить 25 136,14 грн. Вказує, що 10 вересня 2013 року між нею та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» було укладено договір позики та договір страхування на суму 18 240 грн. За період з 09.10.2013 року по 07.04.2014 року нею на рахунок банку було сплачено 15 200 грн. У червні 2014 року вона зверталась до АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» із заявою про дострокове погашення отриманого кредиту, проте в цьому їй було відмовлено. На її повторне звернення у жовтні 2014 року з проханням надати оригінал чи копію кредитного договору відповідь не отримала. Позивач стверджує, що після останнього платежу у 2014 році до моменту коли їй стало відомо про примусове стягнення з її пенсії на користь АТ «ПУМБ», жодна банківська установа на протязі п`яти років з будь якими зверненнями або претензіями до неї не зверталася. Зазначає, що повідомлень про правонаступництво між ПАТ «ПУМБ» та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» вона не отримувала, також на її адресу не надсилалась письмова вимога банку про усунення порушення за кредитним договором та пропозиція щодо сплати боргу, а тому про наявність заборгованості у вказаному у виконавчому написі розмірі їй не було відомо. Позивач вказує, що банком нотаріусу не було подано документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не перевірив наявність письмової вимоги, що є порушенням Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій», згідно якої виконавчий напис вчиняється після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень, а тому даний факт є порушенням її прав, оскільки її позбавлено можливості оскарження дій по нарахуванню штрафних санкцій у судовому порядку. Позивач зазначає, що відповідно положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», виконавчі написи вчиняються за умови безспірності заявленої заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Стверджує, що виконавчий напис не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не підлягає виконанню. Вона заперечує щодо розміру заборгованості, на яку винесено виконавчий напис приватного нотаріуса; сума, яка підлягає до стягнення, є необгрунтованою та нічим не підтвердженою. Ухвалою суду від 30.01.2020 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання та за клопотанням позивача витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. копію матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення спірного виконавчого напису (а.с. 35-37). Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 30.01.2020 р. заяву позивача в особі представника [PERSON] про забезпечення позову задоволено, зупинене стягнення за спірним виконавчим написом (а.с. 38, 39). 17.02.2020 р. до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. на виконання ухвали суду надійшли копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 385 від 14.01.2019 р. (а.с. 46-66). Відповідачами відзив на позов надано не було. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. суду подала клопотання з проханням розглянути справу за її відсутності з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень частини 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. Згідно норми частини 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного 15.05.2020 року судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи без участі позивача, відповідачів та третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 січня 2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 385, за яким зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» запропоновано звернути стягнення заборгованості за кредитним договором № GР-5046895 від 10.09.2013 р., укладеним із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший український міжнародний банк», ідентифікаційний код юридичної особи 14282829, за період з 02.01.2018 року по 02 січня 2019 року у розмірі 21 984 грн. 43 коп., у тому числі: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 12 568,78 грн., прострочену заборгованість за комісією - 7 442,62 грн., прострочену заборгованість за процентами - 1 973,03 грн., строкову заборгованість за сумою кредиту - 0 грн., строкову заборгованість за комісією - 0 грн., строкову заборгованість за процентами - 0 грн. (а.с. 48). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішення спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 753/787/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 199/3452/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 335/3462/16-ц та узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Судом встановлено, що 10.09.2013 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір № GР-5046895 шляхом підписання сторонами пропозиції укласти договори (оферти), відповідно якого позивачу було надано кредит в сумі 18 240 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентної ставки у розмірі 15 % річних та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,82 % (а.с. 64). Як убачається зі змісту пункту 1.1 Статуту, Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 51). Представник АТ «Перший український міжнародний банк» подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харі Н.С. заяву від 02.01.2019 року про вчинення виконавчого напису про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 984 грн. 43 коп. (а.с. 62), до якої серед іншого було долучено копію письмової вимоги (повідомлення) [PERSON] від 23.11.2018 р. про сплату боргу станом на вказану дату у розмірі 21 984,43 грн. в строк до 30.11.2018 р. (а.с. 65) та копію списку № 20181123 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, в перелік яких включено позивача (а.с. 66). За правилами підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Суд критично відноситься до пояснень позивача щодо ненаправлення їй відповідачем АТ «Перший український міжнародний банк» письмової вимоги про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами нотаріальної справи, з яких убачається, що повідомлення надсилалось за адресою проживання [PERSON] - [ADDRESS] . Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів стосовно дати такого направлення позивачу поштової кореспонденції, у зв`язку з чим відповідачем АТ «Перший український міжнародний банк» суду не доведено факту, що виконавчий напис було вчинено саме після спливу тридцяти днів з моменту надіслання [PERSON] письмової вимоги. Вирішуючи спір, суд також приймає до уваги доводи позивача про те, що вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, виходячи з наступного. За умовами кредитного договору визначено, що позивач зобов`язувалась з 10.09.2013 року по 10.09.2016 року щомісячно сплачувати кредитні кошти у розмірі по 964,18 грн., останній платіж у розмірі 963,84 грн., дата платежу - до 10 числа кожного календарного місяця, усього - за 36 місяців (а.с. 64). Відповідно положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Позивач суду надала копії квитанцій про сплату кредитних коштів, відповідно яких остання оплата проведена 07.04.2014 р.(а.с. 21-27). За повідомленням АТ «Банк Ренесанс Капітал» від 04.06.2014 року за № 05/2690-1, прострочена заборгованість за укладеним кредитним договором зі [PERSON] від 10.09.2013 року станом на 04.06.2014 року відсутня (а.с. 20). З пояснень позивача, у подальшому з 2014 року вона кредит не сплачувала. У спростування цих обставин будь яких доказів відповідачем АТ «Перший український міжнародний банк» суду не надано. Отже, враховуючи дату подання заяви про вчинення виконавчого напису 02.01.2019 року і вимоги закону щодо стягнення з фізичних осіб заборгованості за виконавчим написом у межах трьох років та неустойки у межах одного року, період такого стягнення за спірним виконавчим написом має проводиться у межах з 02.01.2016 року по 02.01.2019 р. Кредитним договором обумовлено графік платежів, відповідно якого щомісячне погашення кредиту з 10.09.2013 р. по 10.09.2016 р., в тому числі з 10.12.2015 року платежі основної суми кредиту:- 559,36 грн., 564,11 грн., 571,41 грн., 582,13 грн., 588,07 грн., 594,76 грн., 601,07 грн., 609,47 грн., 616,45 грн., 623,94 грн; проценти за користування кредитом: 72,85 грн., 68,10 грн., 60,80 грн., 50,08 грн., 46,14 грн., 37,45 грн., 31,14 грн, 22,74 грн., 15,76 грн., 7,93 грн. та щомісяця комісія за обслуговування кредиту - по 331,97 грн. (а.с. 64). У зв`язку з цим у межах трирічного строку за період з 02.01.2016 року по 02.01.2019 р., враховуючи графік платежів, заборгованість за тілом кредиту складає 4 932,86 грн. (з 02 по 09.01.2016 р. (за 8 днів) - 145,56 грн. + суми з 10.01.2016 р. по 10.09.2016 р.), заборгованість за процентами - 289,61 грн. (з 02 по 09.01.2016 р. (за 8 днів) - 17,57 грн. + суми з 10.01.2016 р. по 10.09.2016 р.) та заборгованість за комісією 2 741,43 грн. (з 02 по 09.01.2016 р. (за 8 днів) - 85,67 грн. + суми з 10.01.2016 р. по 10.09.2016 р.), що загалом становить у розмірі 7 963 грн. 90 коп. При цьому у виконавчому написі зазначено про те, що заборгованість стягнута за період з 02.01.2018 року по 02.01.2019 року у розмірі 21 984 грн. 43 коп., що включає: прострочену заборгованість за кредитом - 12 568,78 грн., прострочену заборгованість за процентами - 1 973,03 грн. та прострочену заборгованість за комісією - 7 442,62 грн., що не відповідає фактичному розміру боргу за вказаний період та є суттєво завищеним, виходячи з вищенаведеного розрахунку. До того ж у період з 02.01.2018 року по 02.01.2019 року заборгованість за процентами нарахована безпідставно, оскільки строк кредитування був встановлений до 10.09.2016 року. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У такому разі права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Наведені обставини свідчать про відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому належним відповідачем у справі є АТ «Перший український міжнародний банк», як правонаступник сторони кредитного договору. Позовні вимоги до відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. заявлені безпідставні, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Нормами ст. ст. 3, 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання виконавчих написів нотаріусів покладено на державних виконавців та приватних виконавців. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається саме на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 р. у справі № 519/77/18. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» на користь позивача слід стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 1 261 грн. 20 коп. (840,80 грн. - а.с. 7; 420,40 грн. - а.с. 31).

Outcome: partial