Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять зобовязати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною їм квартирою № 26 по вул. Кірова, 38-Б в м. Звенигородка Черкаської області, а саме: зобовязати відповідачів надати позивачам ключі від додатково встановленого замка від вхідних дверей; зобовязати відповідачів не чинити перешкод в користуванні приміщеннями загального користування та перешкод в користуванні електропостачанням, водопостачанням. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони є співвласниками кімнати № 26, а сімя відповідачів кімнати № 25 по вул. Кірова, 38-Б в м. Звенигородка. Коридор, кухня, балкон, туалет та ванна кімната знаходяться у спільній частковій власності сторін, а за комунальні послуги вони сплачували у рівнопропорційних долях по спільних лічильниках. В звязку з незадовільними умовами проживання позивачі 30 жовтня 2015 року придбали окрему квартиру, а свою кімнату № 26 запропонували купити відповідачам. Відповідачі відмовились купувати їхню кімнату через високу, на їхню думку, ціну. Також відповідачі відмовились взяти кімнату в оренду. Коли позивачі вирішили здати свою кімнату в оренду іншим особам, то відповідачі стали чинити перешкоди в цьому, а саме не давали квартирантам користуватись водою та електроенергією, поставили на вхідних дверях додатковий замок, ключ від якого нікому не передали, що змусили позивачів звернутися до суду. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що в квартирі по вул. Кірова, 38-Б вони не проживають з травня 2016 року, оскільки переїхали в іншу квартиру. Під час проживання в спірній квартирі вони та відповідачі сплачували за електроенергію та водопостачання за спільними лічильниками відповідно до кількості проживаючих осіб. Після переїзду в іншу квартиру вони запропонували відповідачам придбати їхню частину житла, однак ті відмовилися. Також відповідачі відмовилися орендувати їхню частину, що змусило позивачів передати частину квартири в оренду іншим особам. Спочатку вони здали квартиру [PERSON], а потім в липні 2016 року уклали договір оренди з [PERSON] Відповідачі стали чинити перешкоди [PERSON] в користуванні електрикою, водою та місцями загального користування в квартирі, а також встановили додатковий замок на вхідних дверях до квартири. Внаслідок таких дій відповідачів [PERSON] відмовився від договору оренди квартири. Вона написала заяву в поліцію щодо неправомірних дій відповідачів та викликала для вирішення конфлікту депутата міської ради. Ключів від додаткового замка відповідачі не надали їм до цього часу, що позбавляє їх можливості користуватися власним житлом, в тому числі приміщеннями загального користування, обєктами електро та водопостачання. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали суду аналогічні пояснення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] пояснила, що не бажає проживати в квартирі разом з квартирантами [PERSON]. Вважає, що [PERSON] мають встановити окремі лічильники на воду та електроенергію і лише після цього з їхнього дозволу можуть заселяти квартирантів. Вони дійсно встановили додатковий замок на вхідних дверях квартири, оскільки старий погано працював. Ключів від додаткового замка позивачам не передавали. Відповідач [PERSON] надав суду аналогічні пояснення. Представник відповідачів [PERSON] вважає, що позивачі взагалі не мали права звертатись до суду з таким позовом, оскільки дії відповідачів в даному випадку може оскаржувати лише [PERSON], з яким укладено дійсний договір оренди квартири. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва на право власності на житло від 29.03.2001 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно технічного паспорту на приватизовану квартиру [ADDRESS] квартира складається з однієї житлової кімнати площею 13,5 кв.м., ? кухні площею 3,4 кв.м., ? ванної кімнати площею 0,5 кв.м., ? вбиральні площею 0,5 кв.м., ? коридору площею 4,8 кв.м. та лоджії площею 0,9 кв.м. (а.с.10-12). Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 03.12.1998 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 46). Згідно технічного паспорту на приватизовану квартиру квартиру [ADDRESS] квартира складається з однієї житлової кімнати площею 11,8 кв.м., ? кухні площею 3,4 кв.м., ? ванної кімнати площею 0,6 кв.м., ? вбиральні площею 0,4 кв.м., ? коридору площею 4,8 кв.м. та лоджії площею 0,9 кв.м. (а.с. 47-49). З акту депутата Звенигородської міської ради [PERSON] від 02.08.2016 року вбачається, що [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [INFO] (Кошиця), 38-Б в м. Звенигородка, але не проживають в ній. При огляді вхідних дверей квартир № 25 та № 26 виявлено другий врізаний замок, ключа до якого у [PERSON] немає. [PERSON] повідомила, що якщо [PERSON] хочуть зайти в свою квартиру, то мають подзвонити їм по телефону та домовитись, коли вони будуть вдома та відкриють двері (а.с. 14). Згідно акту депутата Звенигородської міської ради [PERSON] від 11.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в [INFO] (Кошиця), 38-Б в м. Звенигородка (а.с. 45). З висновку старшого інспектора Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області [PERSON] вбачається, що 12.07.2016 року [PERSON] зверталася до поліції з приводу того, що [PERSON] перешкоджає квартиронаймачам користуватися комунікаціями. В ході перевірки [PERSON] пояснив, що він є власником ? частини квартири по вул. Кірова, 38-Б/26 та категорично проти того, щоб його частиною користувалися квартиронаймачі, яких селить в свою частину квартири інша власниця [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з вимогами ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Проаналізувавши вищевказані норми закону, суд приходить до висновку, що позивачі, як співвласники квартири [ADDRESS], мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. В тому числі позивачі мають право здавати свою частину житла в оренду, що не заборонено діючим законодавством. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В ході судового розгляду було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] незаконно чинять перешкоди позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в користуванні належною їм на праві власності квартирою № 26 по вул. Кірова, 38-Б м. Звенигородка, а саме: самостійно встановили додатковий замок на вхідних дверях квартири та не передали ключів від нього позивачам, чим позбавили позивачів вільного доступу до квартири, можливості користуватися приміщеннями загального користування та обєктами електро і водопостачання, здавати своє житло в оренду. Посилання відповідачів на те, що договір про користування електричною енергією та договір про надання послуг централізованого водопостачання були укладені з відповідними організаціями та відповідачем [PERSON] не можуть свідчити про відсутність перешкод в користуванні цими послугами позивачами. Сторони в судовому засіданні визнали той факт, що вказані договори з їхньої згоди було укладено лише з [PERSON], але сплачували вони за послуги відповідно до кількості членів своїх сімей за спільними лічильниками. Коли позивачі перейшли проживати в іншу квартиру, то відповідачі продовжили сплачували за спожиту електроенергію та воду самостійно. Враховуючи те, що відповідачі без відома позивачів встановили додатковий замок на вхідних дверях квартири та позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не можуть користуватися належним їм майном, суд вважає за необхідне захистити їхнє право на користування квартирою шляхом зобовязання відповідачів передати ключі від додатково поставленого замка від вхідних дверей, не чинити перешкод в користуванні приміщеннями загального користування, не чинити перешкод в користуванні електропостачанням, водопостачанням. Вирішуючи питання судових витрат суд керується вимогами ст.ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі вказаних норм з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути судовий збір, сплачений кожним із них при зверненні до суду розмірі 551 грн. 20 коп., тобто по 275 грн. 60 коп. з кожного відповідача на користь кожного позивача. Також позивачем [PERSON] було сплачено за правову допомогу адвокату [PERSON] згідно квитанцій 500 грн. за складання позовної заяви та 3000 грн. за участь у судових засіданнях (а.с. 21, 22). Враховуючи те, що адвокат [PERSON] приймав участь в судовому засіданні 23.11.16 року, 03.01.17 року, 11.01.17 року та 27.01.2017 року протягом 2 год. 43 хв., відшкодуванню з боку відповідачів підлягає 1572 грн. 80 коп., а також 500 грн. за підготовку позову. Загальна сума в 2072 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача [PERSON], тобто по 1036 грн. 40 коп. з кожного. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 358, 361, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 155 ЖК УРСР,

Outcome: approved