Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Фізичної особи підприємця [PERSON] (далі Відповідач 1) та [PERSON] (далі Відповідач 2) про солідарне стягнення з Відповідача 1 заборгованості за договором поставки від 25 грудня 2014 року в розмірі 242362,40грн. (двісті сорок дві тисячі триста шістдесят дві гривні сорок копійок), з яких 238481,60грн. заборгованість з урахуванням інфляції, 3880,80грн. 3% річних за прострочення зобовязання та з Відповідача 2 заборгованості за договором поруки від 25 грудня 2014 року в розмірі 1000,00грн. (одна тисяча гривень). Позовні вимоги до Відповідача 1 обгрунтовано Позивачем невиконанням зобовязань за договором поставки, а саме, - відсутності постачання запчастин на автомобілі та неповернення останнім завдатку. Відтак, з урахуванням положень Цивільного кодексу України, Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення не лише основної суми за договором поставки, а і стягнення фінансових санкцій за невиконання умов договору поставки, у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за прострочення зобовязання. Позовні вимоги до Відповідача 2 обгрунтовано Позивачем невиконанням за договором поруки, який укладено між Позивачем та Відповідачем 2, за умовами якого Відповідач 2 поручається перед Позивачем за виконання Відповідачем 1 умов договору поставки запчастин на автомобілі. У позовній заяві, посилаючись на положення статті 554 Цивільного кодексу України, Позивач просить суд стягнути суму заборгованості у солідарному порядку з Відповідача 1 та Відповідача 2. Відповідач 1, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не прибув, явку уповноваженого представника не забезпечив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідач 2 в судове засідання не зявився, просив розглянути справу за його відсутності та його уповноваженого представники, надав до суду заперечення на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог стосовно Відповідача 2. Заперечення на позовну заяву Відповідач 2 мотивував тим, що, дійсно, між Позивачем та Відповідачем 1 укладено договір поставки запчастин на автомобілі, Позивачем передано Відповідачу 1 завдаток 4000 доларів США. Також, між Позивачем та Відповідачем 2 укладено договір поруки, за яким Відповідач 2 виступає в якості поручителя за виконання умов договору поставки Відповідачем 1, обсяг відповідальності Відповідача 2 перед Позивачем за договором поруки складає 1000,00грн. Проте, з урахуванням положень Цивільного кодексу України, порука є припиненою, що, в свою чергу, виключає можливість задоволення позовних вимог Позивача, спрямованих до Відповідача 2, про стягнення заборгованості. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 25 грудня 2014 року між [PERSON] (Позивач) та ФОП [PERSON] (Відповідач 1) укладено усний Договір поставки товару (далі Договір), відповідно до якого Відповідач 1 зобовязується протягом дії даного Договору, а саме, - протягом 20 днів (до кінця січня 2015 року) поставити на адресу Позивача запчастини на автомобіль BMW X6 35 Biturbo, 2009 року випуску, а саме фари, крила, капот, решітка, бампер у зборі, дифузор вентилятора, радіатори, підрамник, важелі, лобове скло, кермо, пластик, дроти тощо) та на автомобіль Тоyota Land Cruiser Prado 150, 2013 року випуску, а саме, - стойка, карти дверей, сидіння водія, пластик багажника, шторки багажника тощо. На виконання зобовязань за договором поставки, у вигляді оплати за товар, Позивачем частково сплачено на користь Відповідача 1 завдаток у розмірі 4000 доларів США (чотири тисячі доларів США), що станом на дату звернення з цивільним позовом до суду, за курсом НБУ складає (еквівалентно) 85600,00грн. (21,40грн. за 1 долар США х 4000). Отримання Відповідачем 1 від Позивача завдатку за запчастини в розмірі 4000 доларів США підтверджується двома розписками від 25 грудня 2014 року, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 12-13). Оригінали розписок про отримання Відповідачем 1 завдатку від Позивача оглянуті в судовому засіданні. Відповідачем 1 не виконано такі зобовязання, а саме, - на дату звернення до суду Відповідачем 1 не передано Позивачу окреслені вище запчастини. Водночас, Відповідачем 1 не повернуто Позивачу завдаток у розмірі 4000 доларів. Отже, з викладеного вбачається виникнення цивільних правовідносин між Позивачем та Відповідачем. Стаття 626 Цивільного кодексу України передбачила, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України). За визначенням статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Строк договору передбачений у статті 631 Цивільного кодексу України, а саме, - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (стаття 639 Цивільного кодексу України). Стаття 640 Цивільного кодексу України передбачила, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Наведені вище фактичні обставини справи у поєднанні з положеннями Цивільного кодексу України свідчать про те, що Позивач та Відповідач 1 уклали цивільно-правовий договір на постачання запчастин на автомобілі в усній формі, між сторонами договору досягнуто усіх істотних умов договору (ціна, строк зобовязань договору, предмет договору, у вигляді конкретного визначення кожної із запчастин, яка має бути поставлена, а саме, - марка автомобіля, рік випуску, колір, тощо), відповідно, такий договір є укладений у спосіб, встановлений Цивільним кодексом України, а відтак договір є укладеним і зобовязання за договором мають виконуватися належним чином, тобто, у встановлений договором строк і спосіб. До того ж, Позивачем, як стороною договору, вчинено дії, у вигляді сплати завдатку, а Відповідачем 1, як стороною договору, вчинено дії, у вигляді отримання завдатку та складання про такий факт відповідних розписок, що, в свою чергу, свідчить про укладання договору 25 грудня 2014 року (момент укладання договору, у відповідності до статті 640 Цивільного кодексу України), тобто вчинення сторонами договору певних дій щодо підтвердження власних намірів про досягнення істотних умов договору та узгодження взаємних зобовязань за таким договором. На користь наведеного висновку свідчать наступні положення Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 Цивільного кодексу України). Частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановила, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Правові наслідки порушення зобовязання та відповідальність за порушення зобовязання передбачені главою 51 Цивільного кодексу України. Так, стаття 610 Цивільного кодексу України встановила, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання встановлена у статті 625 Цивільного кодексу України, а саме, - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 Цивільного кодексу України). Стаття 570 Цивільного кодексу України передбачила, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. У відповідності до статті 571 Цивільного кодексу України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Отже, суд погоджується з твердженнями Позивача, що враховуючи приписи Цивільного кодексу України та факт неналежного виконання (не виконання) Відповідачем 1 власних зобовязань за договором від 25 грудня 2014 року щодо поставки запчастин на автомобілі, Позивач має право вимагати від Відповідача 1 відшкодування збитків, понесених передостаннім, у звязку з невиконанням Відповідачем 1 умов договору, відсутності постачання запчастин або повернення грошових коштів, які сплачені Відповідачу 1, в якості завдатку, Позивачем, у вигляді стягнення суми боргу (завдатку у подвійному розмірі) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд вважає, що невиконання зобовязання перед Позивачем сталось з вини Відповідача 1, який виступає як боржник за договором поставки, відтак, слід погодитись з доводами та розрахунками Позивача про необхідність стягнення з Відповідача 1 розміру завдатку, який отримано Відповідачем 1, та додаткового стягнення суми у розмірі завдатку або його вартості, на підставі статті 571 Цивільного кодексу України, що розраховується наступним чином. Оскільки Позивачем, на виконання умов договору поставки передано, а Відповідачем 1 прийнято 4000 (чотири тисячі) доларів США доларів, що на дату позову, за офіційним курсом НБУ, складає 85600,00грн. (21,40грн. за 1 долар США х 4000). Відтак, стягненню підлягає 85600,00грн. + 85600,00грн., що дорівнює 171200,00грн. (сто сімдесят одна тисяча двісті гривень). Щодо позовних вимог щодо стягнення з Відповідача 1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, суд зазначає про таке. У випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі вимог закону, а саме - статті 625 Цивільного кодексу України. Водночас, формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011р. у справі 6-42цс11). Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником зобов'язання, у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. З урахуванням викладеного та на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, суд вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 1 інфляційних нарахувань та 3% річних є обгрунтованими. Суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції, необхідно розрахувати наступним чином. Період заборгованості січень 2015 року (індекс інфляції Міністерства фінансів України) 103,1%; лютий 2015 року 105,3%; березень 2015 року 110,8%, квітень 2015 року 114,0%, травень 2015 року 102,2%, червень 2015 року 100,4%, липень 2015 року 99%. Отож, (103,1 розділити на 100) помножене на (105,3 розділити на 100), помножене на (110,8 розділити на 100), помножене на (114,0 розділити на 100) помножене на (102,2 розділити на 100) помножене на (100,4 розділити на 100) помножене на (99 розділити на 100) дорівнює 1,393, де остання сума є індексом інфляції за час невиконання Відповідачем 1 зобовязань. Так, 1,393 помножити на 171200,00грн. (сума заборгованості) дорівнює 238481,60грн. (двісті тридцять вісім тисяч чотириста вісімдесят одна гривня шістдесят копійок). 3% річних від простроченої суми слід розрахувати наступним чином. 238481,60грн. х 3% = 7154,45грн. (3% річних, тобто відсотки за рік). 7154,45грн. (3%) необхідно розділити на 365 днів у році, що дорівнює 19,60грн. (за один день прострочення виконання зобовязання). Так, 19,60грн. необхідно помножити на кількість прострочених днів, а саме, - з 28 січня 2015 року, оскільки, Відповідач 1 зобовязався поставити Позивачу запчастини протягом 20 робочих днів з 25 грудня 2014 року. Отже, 19,60грн. (за один день прострочення) х 198 дні прострочення (січень 2015 року 4 дні, лютий 2015 року 28 днів, березень 2015 року 31 день, квітень 2015 року 30 днів, травень 2015 року 31 день, червень 2015 року 30 днів, липень 2015 року 31 день, серпень 2015 року 13 днів), що дорівнює 3880,80грн. (три тисячі вісімсот вісімдесят гривень вісімдесят копійок). Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та положень Цивільного кодексу України, позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 1 суми заборгованості у розмірі 242362,40грн. (двісті сорок дві тисячі триста шістдесят дві гривні сорок копійок), з яких 238481,60грн. заборгованість з урахуванням інфляції, 3880,80грн. 3% річних за прострочення зобовязання, є обгрунтованими, відтак, підлягають задоволенню. Одночасно, суд зауважує на таке. 25 грудня 2015 року між Позивачем та [PERSON] (далі - Відповідач 2) укладено договір поруки за № 25-12/14, відповідно до якого Поручитель ([PERSON], Відповідач 2) поручається перед Кредитором (Позивачем) за виконання зобовязань Фізичною особою підприємцем [PERSON] (18021, [ADDRESS]) (далі - Боржник) щодо постачання (поставки) Кредитору запчастин на автомобіль BMW X6 35 Biturbo, 2009 року випуску, а саме фари, крила, капот, решітка, бампер у зборі, дифузор вентилятора, радіатори, підрамник, важелі, лобове скло, кермо, пластик, дроти тощо) та на автомобіль Тоyota Land Cruiser Prado 150, 2013 року випуску, а саме, - стойка, карти дверей, сидіння водія, пластик багажника, шторки багажника тощо, за які (запчастини) Кредитором сплачено завдаток Боржнику, за Договором, передбаченим розділом 2 цього Договору (далі - основний договір). У випадку порушення Боржником зобовязань за основним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що під основним договором в цьому Договорі сторони розуміють усний Договір поставки (постачання) товару (запчастин) від 25 грудня 2014 року, укладений між Кредитором (в основному договорі іменується [PERSON]) та Боржником (в основному договорі іменується ФОП [PERSON]). Обсяг відповідальності [PERSON] (Відповідача 2), в якості поручителя за договором поруки, перед Кредитором (Позивачем) встановлений розділом 3 Договору поруки та обмежується сплатою суми в розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень). Розділом 4 Договору поруки від 25 грудня 2014 року передбачено обовязки сторін, серед яких, зокрема, містяться наступні: - поручитель зобов'язаний у разі порушення Боржником зобовязань (у межах, встановлених п. 3.1 цього Договору поруки) за основним договором, самостійно виконати зазначений обов'язок Боржника перед Кредитором на підставі письмової вимоги Кредитора на протязі 10 робочих днів, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Кредитора; - у випадку виконання Поручителем обов'язку Боржника за основним договором, Кредитор зобов'язується передати Поручителю всі документи, що підтверджують обов'язок Боржника у десятиденний строк з дня виконання обов'язку; - у випадку виконання Поручителем обов'язку Боржника за основним договором, Поручитель набуває усі права Кредитора щодо обов'язку Боржника за основним договором, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Розділ 5 Договору поруки передбачив, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін і діє до моменту припинення поруки. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди Поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання Кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване Боржником або Поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо Поручитель не поручився за нового Боржника. В матеріалах справи (а.с. 19-21) міститься копія вимоги Позивача, спрямованої до Відповідача 2, про термінове виконання власних зобовязань за договором поруки разом з копіями документів, що підтверджують факт неналежного виконання Боржником (ФОП [PERSON], Відповідачем 1) зобовязань за основним договором (договором поставки). Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 Цивільного кодексу України, а саме, - у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У той же час, стаття 559 Цивільного кодексу України, у вигляді частини 4, передбачила, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Суд зазначає, що договір поруки від 25 грудня 2014 року за № 25-12/14 не містить строку, за умови настання якого порука припиняється, а відтак, до спірних правовідносин слід застосувати положення частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України. Як вбачається зі змісту цивільного позову та вимоги Позивача, строк виконання Відповідачем 1 зобов'язань за договором поставки є кінець січня 2015 року. Отже, застосовуючи приписи частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про те, що порука є припиненою, оскільки, Позивач (кредитор за договором поруки), достаменно знаючи (будучи обізнаним) про невиконання Відповідачем 1 (боржником за договором поставки та договором поруки) наприкінці січня 2015 року, звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з Відповідача 2 заборгованості за договором поруки після спливу шестимісячного строку (з лютого 2015 року по липень 2015 року включно), встановленого Цивільним кодексом України, що, в свою чергу, виключає можливість задоволення позовних вимог Позивача, спрямованих до Відповідача 2, про стягнення заборгованості. Суд погоджується з доводами Відповідачем 2 про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з останнього заборгованості та вважає, що у зв'язку із припиненням поруки позовні вимоги до Відповідача 2 заявлені безпідставно, а за таких обставин, у задоволенні позовних вимог Позивача до Відповідача 2 слід відмовити. Судовий збір, відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає стягненню з Відповідача 1.

Outcome: partial