Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] 25 травня 2017 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті 10 травня 2017 року його батька [PERSON] на тимчасово окупованій території України, - в місті Донецьку. При цьому посилався на те, що зареєструвати вказаний факт в органах РАЦС України на даний час неможливо, оскільки документи про смерть [PERSON] видані на тимчасово окупованій території не створюють правових наслідків. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що був особисто присутнім при похованні батька 13.05.2017 року на кладовищі «Щегловському» у м. Донецьку. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно йому для реалізації своїх майнових та немайнових прав як сина померлого. Черкаський міський відділ ДРАЦС не заперечував проти заяви [PERSON], про що подав суду письмову заяву. Суд вислухавши пояснення заявника та дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є батьком заявника [PERSON] [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження виданим 29.04.1974 року (а.с. 7). 12.05.2017 року лікарем [PERSON] у м. Донецьку видане лікарське свідоцтво про смерть № 1467 та довідка про причину смерті [PERSON], який помер 10.05.2017 року у м. Донецьку від атеросклеротичної хвороби серця (а.с. 13). Заявником суду надані фотознімки місця поховання [PERSON] на кладовищі «Щегловському» м. Донецька. Згідно паспорта громадянина України серії ВВ 657760 [PERSON] народився 15.03.1942 року у м. Перевальську Луганської області та був зареєстрований за адресою [INFO] (а.с. 5). Статтею ст. 257-1 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так згідно абзацу другого частини першої статті 257-1 ЦПК України, - з аява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до Постанов Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII та №252-VIII, - «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк визнано тимчасово окупованою територією України. Даючи оцінку допустимості у розглядуваній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В той же час з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilacu and Others v. Moldova and Russia») та Консультативного висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case), суд, виходячи з інтересів громадян України, що проживають на окупованій території, а також того, що встановлення факту смерті особи має ключове значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, як виняток, під час розгляду справи в порядку ст. 257-1 ЦПК України, бере до уваги надані [PERSON] документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України та оцінює їх разом з іншими доказами в сукупності та взаємозвязку. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Задоволення заяви [PERSON] має для нього юридичне значення, оскільки встановлення факту смерті батька дає можливість заявнику реалізувати майнові та особисті немайнові права.

Outcome: approved