Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] 24 травня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування посилаючись, що 16 листопада 2013 року померла її мати [PERSON], якій належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Кривуші вул. Набережна, 11 Кременчуцького району Полтавської області. Вона являється спадкоємцем її майна за заповітом, але 12 грудня 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Кривуші вул. Набережна, 11 Кременчуцького району Полтавської області, який складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», прибудови літ. «а2», гаражу літ. «Б», сараю літ. «в», сараю літ. «В», сараю літ. «в1», сараю літ. «в2», літнього душу літ. «Г», убиральні літ. «Д», ганку літ. «аг», колодязя питного літ. «К», огорожі № 1, воріт № 2. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 16 листопада 2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 248723 виданим 17 листопада 2013 року [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 92. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернулася [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 06 квітня 1993 року секретарем Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 331. Спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 56056682. 22 грудня 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, порушивши її законні права і інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 04 травня 2017 року за № 944 згідно запису погосподарської книги [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Кривуші вул. Набережна, 11 Кременчуцького району Полтавської області, 1958 року забудови. Згідно технічного паспорта виданого 12 липня 2012 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», прибудови літ. «а2», гаражу літ. «Б», сараю літ. «в», сараю літ. «В», сараю літ. «в1», сараю літ. «в2», літнього душу літ. «Г», убиральні літ. «Д», ганку літ. «аг», колодязя питного літ. «К», огорожі № 1, воріт № 2, вартість якого згідно звіту про оцінку майна становить 276 793 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена, як зазначено в довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 04 липня 2016 року за № 61/2338. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Кривуші вул. Набережна, 11 Кременчуцького району Полтавської області належав померлій 16 листопада 2013 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved