Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

[PERSON] в інтересах своєї неповнолітньої онуки [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківсььких прав щодо його дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є дідом [PERSON] , мати якої [PERSON] була його дочкою і померла [INFO] . Після смерті матері онука проживає з ним, а батько дитини мешкає окремо, спорів щодо місця проживання дитини між ними не виникало; весь цей час відповідач життям дочки майже не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні, на даний час у нього мається інша сім`я, орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки [PERSON] . Позивач, як і його представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав; не заперечують проти заочного розгляду справи. На виконання положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991р., ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самої неповнолітньої дитини [PERSON] , яка пояснила, що її батько [PERSON] після смерті матері з самого дитинства з нею фактично не спілкується, не цікавиться її життям, розвитком, навчанням, дозвіллям, матеріально не забезпечує, лише інколи вітав з днем народження; батько має іншу сім`ю, тоді як вона з малечку проживає з дідом [PERSON] , який разом з тіткою опікуються нею. В зв`язку з цим, не хоче мати такого батька, підтримувати з ним будь-які стосунки й просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Орган опіки та піклування в особі Борзнянської РДА в судове засіданні представника не направив, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують у повному обсязі. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи як за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), так і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відповідною публікацією від 11.06.2019р., але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивача, його представника та дитини суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. В п.47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Положеннями п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. також передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON] . Мати дитини [PERSON] померла [INFO] , після чого [PERSON] стала проживати з дідом [PERSON] (батьком її померлої матері). Батько дитини [PERSON] з цього часу зі своєю дочкою [PERSON] спільно не проживає, участі у її вихованні не приймає, не піклується про неї, не цікавиться її життям, не забезпечує їй належних житлово-побутових умов, фізичного та духовного розвитку, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, матеріально не забезпечує; відповідач створив нову сім`ю, в якій має трьох малолітніх дітей і яким надає перевагу. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспортів, свідоцтв про народження, смерть, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження, довідками Миколаївської сільської ради, Миколаївської ЗОШ, актами обстеження умов проживання, характеристиками, пояснювальними записками та свідчать про винну поведінку відповідача, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Борзнянської районної державної адміністрації на виконання вимог ч.5 ст.19 СК України було надано висновок від 18 липня 2018 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Дане рішення органу опіки та піклування на думку суду прийняте з урахуванням всіх обставин є обгрунтованим і не суперечить інтересам дитини. Таким чином, оскільки [PERSON] , будучи батьком своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , на протязі тривалого періоду часу (близько чотирнадцяти років) безпричинно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дитини, не цікавиться її долею, не спілкується, то суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення його батьківських прав стосовно вищевказаної дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] в інтересах неповнолітньої онуки [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Підтвердженням цьому є й процесуальна поведінка відповідача, який проігнорував явку до суду, що свідчить про байдуже ставлення батька до подальшої долі дитини. За змістом вимог ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.Згідно зі ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Зважаючи, що [PERSON] є батьком дочки [PERSON] й не звільнений від обов`язку по її матеріальному забезпеченню, якого дитина потребує, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки. Тому, враховуючи, що відповідач відомостей про свої доходи не надав, перебуває на обліку в Борзнянському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області та є отримувачем пенсії по інвалідності в сумі 1497 грн, пенсії в разі втрати годувальника в сумі 1497 грн, має трьох малолітніх дітей від іншого шлюбу, коштів на утримання дочки не виділяє, то виходячи з положень ст.181-184 СК України суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на положення п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved