Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] 11 березня 2019 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] співвласником квартири [ADDRESS] в якому є [PERSON] . Відповідачем надаються послуги з обслуговування зазначеного будинку і прибудинкової території, проте прибирання прибудинкової території відбувається лише один раз на тиждень, тоді як за графіком має відбуватися шість разів на протязі всього 2018 календарного року. Тому позивач 28 січня 2019 звернувся на адресу відповідача із заявою про виклик представника останнього для перевірки кількості і якості показників послуг, що надаються. Оскільки представник відповідача не з`явився на протязі доби, позивачем разом з іншими мешканцями будинку [ADDRESS] був складений акт-претензія від 29 січня 2019 року, на який відповідачем не було надано обґрунтовану відмову у задоволенні претензії. Через викладене [PERSON] звернувся до суду з цим позовом і просив суд визнати протиправним розгляд акту-претензії від 29 січня 2019 року з огляду на відсутність обґрунтованої відмови по суті зазначених в акті-претензії порушень; визнати порушення права позивача на інформацію про послуги при розгляді акту-претензії, передбаченого ст. 700 ЦК, ст. 5, 10, 14 Закону України «Про інформацію», ст. 4, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 8, 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і договором сторін; стягнути з відповідача на користь позивача 1122 грн. переплати за послуги з прибирання прибудинкової території внаслідок зменшення об`єму послуг, що надаються, з березня по грудень 2018 року; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Позивач надав суду заяву про розгляд цієї справи без його участі, позов просив задовольнити з підстав у ньому викладених. Представником відповідача [PERSON] суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона не погодилася з доводами позивача, зазначивши, що акт-претензія відповідачем складена відповідачем з порушенням вимог ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, зазначено про те, що позивачу надано обґрунтовану відповідь. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 03 січня 1997 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1069 від 28 грудня 2017 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків» КП «Жилсервіс-2» ДМР призначене управителем у будинку [ADDRESS] з 01 січня 2018 року. Сторони також визнають, що на виконання цього рішення виконавчим комітетом Дніпровської міської ради від імені та в інтересах співвласників багатоквартирних будинків було укладено з КП «Жилсервіс-2» ДМР договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, розташованими у Соборному районі м. Дніпра, № 8 від 29 грудня 2017 року. 28 січня 2019 року [PERSON] звернувся на адресу КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради із заявою про направлення представника останнього для перевірки кількісних і якісних показників послуг з прибирання прибудинкової території. Як вказує позивач, оскільки представник відповідача не прибув, мешканцями будинку на підставі ч. 5 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» направили відповідачеві 29 січня 2019 року акт-претензію. Як вбачається з наданої позивачем копії акту-претензії від 29 січня 2019 року, вона складена мешканцями квартир будинку [ADDRESS] позивачем [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Акт-претензія складена про те, що у певні дні у період з березня 2018 року по грудень 2018 року був перерив у наданні послуг, послуги з утримання будинку і прибудинкової території не надавалася, або надавалися не в повному обсязі. Акт-претензія підписана позивачем, [PERSON] і [PERSON] , де також зазначено, що представник КП «Жилсервіс-2» ДМР не з`явився. У відповідь на акт-претензію листом КП «Жилсервіс-2» ДМР від 30 січня 2019 року № 47 повідомлено, що з 10 червня 2018 року введено в дію Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, відповідно до п. 3 ст. 7 якого Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється КМУ. Порядок проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затверджений постановою КМУ від 27 грудня 2018 року №1145 (далі Порядок № 1145) з оновленою формою акту-претензії, що відповідає нормам законодавства з перевірки якості надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Наданий суду акт-претензія від 29 січня 2019 року не відповідає вимогам ст. ст. 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки в ньому не встановлено, не виявлено факти невідповідності якості надання послуг з управління багатоквартирним будинком, не відокремлені якісні та кількісні показники, не виявлені порушення. Також з представниками управителя не було узгоджено час проведення перевірки на 29 січня 2019 року Проте, 30 січня 2019 року за результатом обстеження прибудинкової території будинку [ADDRESS] представниками управителя та співвласників квартир №2 і №36 було складено про задовільний санітарний стан прибудинкової території. Претензії щодо прибирання, посипання прохідних доріжок та території в акті відсутні. Управитель багатоквартирного будинку має право самостійно здійснити перерахунок вартості послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором. \~ \~ \~ \~ Варто зазначити, що з 10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який був уведений у дію частково 10 червня 2018 року Відповідно до ст. 27 цього закону у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем). Відповідно до п.п. 11 - 13 Порядку № 1145 у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акту-претензії. Перерахунок за актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги. Невиконання певного виду робіт, пов`язаних з наданням послуг, у зв`язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією. Інформація про проведення перерахунку наводиться виконавцем у платіжному документі та/або розміщується на власному веб-сайті із зазначенням при цьому даних про перерви в наданні послуг, ненадані або надані не в повному обсязі послуги, суму та період перерахунку. Виконавець здійснює коригування сум нарахованих пільг з урахуванням проведеного перерахунку щодо кожного споживача і подає структурним підрозділам з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій або виконавчих комітетів відповідних рад інформацію за результатами такого коригування, а також інформацію про суму та період перерахунку щодо кожного споживача отримувача субсидії для перерахунку розмірів наданих субсидій. Як вбачається з акту-претензії, вона не відповідає за формою акту-претензії, яка затверджена додатком 1 до Порядку № 1145, зокрема, не містить посилання на договір зі споживачем (споживачами), не визначено чи то послуги з прибирання прибудинкової території двірником не надавалися, чи надавалися неналежної якості, не містить інформацію, що характеризує ненадання цих послуг, а лише перелічені дати, не зазначені інші умови. Акт-претензія від 29 січня 2019 року була розглянута відповідачем у відповідності до норм законодавства і надано обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії, оскільки акт-претензія не відповідає вимогам ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, і Порядок, затвердженому постановою КМУ від 27 грудня 2018 року № 1145. Слід зазначити, що позивач помилково пов`язує обсяг і якість послуг з графіком роботи двірника, вважаючи, що цей графік є підтвердженням зменшення обсягу послуг і перерахунку у зв`язку із цим їх вартості. Адже за приписами Порядку № 1145 невиконання певного виду робіт, пов`язаних з наданням послуг, у зв`язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією (абз. 3 п. 11). Таким чином, факт ненадання чи надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги не може бути підтверджений графіком роботи двірника, при тому, що територія, яка останній обслуговує, позивачем не обстежувалася, доказів про її стан відповідачеві не надавалися. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів про те, що мало місце ненадання послуг, перерва у їх наданні або надання неналежної якості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним розгляд акту-претензії від 29 січня 2019 року через відсутність обґрунтованої відмови по суті зазначених в акті-претензії порушень, у зв`язку з їхньою недоведеністю. За викладених обставин відсутні і підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1122 грн. переплати за послуги з прибирання прибудинкової території, оскільки позивачем не доведені підстави стягнення зазначених грошових коштів. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-XII, у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. За правилами ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію. При цьому, під публічною інформацією розуміється інформація відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Статтею 40 Конституції України закріплено право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Деталізацію наведене право отримало у Законі України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР «Про звернення громадян». Відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання цього Закону. Тому він є спеціальним у цій сфері, але ним не вичерпується поняття «спеціальний закон», що вживається у ч. 2 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 04.06.2004р. № 1875-IV. Одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до цього Закону, розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (п. 2 ч. 5 ст. 19, п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги»), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян» (п.п. 3.3, 3.4 вищевказаної постанови Пленуму). Зі змісту позовної заяви, доданих до неї документів, виходячи з суті спору, не вбачається, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами, хоч і пов`язані із наданням житлово-комунальних послуг, але виникли не внаслідок ухилення від надання публічної інформації, мають виключно індивідуальний характер, оскільки зачіпають інтереси лише конкретної особи (споживача послуг), отримуваних щодо конкретної прибудинкової території, а тому регулюються нормами Закону України «Про звернення громадян». Позивач не надсилав відповідачеві запит у порядку Закону України «Про звернення громадян» про надання інформації (ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Не є обґрунтованими і посилання позивача про порушення відповідачем норми ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Позивач не надав доказів того, що ним у встановленому законом порядку виявлено недоліки з виконання робіт по утриманню (прибиранню) прибудинкової території, або ж він вимагає їх виконання повторно, що не є підставою для відшкодування збитків у розумінні ст. 10 Закону. Безпідставними є також і позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутнє порушене право позивача, що могло б стати підставою відшкодування такої шкоди з огляду на норми ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Оскільки при розгляді справи не встановлено наявності вини та порушень з боку відповідача, тому не є обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди через відсутність наслідків заподіяння такої шкоди, передбаченої положеннями ст. 23 ЦК України та відсутністю доказів, якими підтверджується заявлена позовна вимога в цій частині. За вищезазначеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed