Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «Європейський страховий Союз» (далі відповідач) із позовом про стягнення страхового відшкодування у розмірі 21161,94 грн., пені 197,12 грн. та моральної шкоди у розмірі 3000грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.01.2014р. в м. Лисичанську по вул.К.Маркса внаслідок ДТП автомобіль «Chevrolet Aveo» д.н.з.[NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Лисичанського міського суду від 06.02.2014р. винним у ДТП визнано [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача. Експертом складено звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 21161,94 грн. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовляється у виплаті суми страхового відшкодування, а тому він має ще сплатити позивачу пеню у розмірі 197,12грн. Крім цього, протиправними діями позивачу завдано моральну шкоду ,яку останній просить стягнути з відповідача на свою користь у розмірі 3000грн. У судове засідання позивач не з'явився, просив розглядати справу за його відсутність. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачу платіжними дорученнями № 1212 від 19.08.2014р., № 1218 від 20.08.2014р.перераховано 6000грн. у зв'язку із пред'явленням позову, до винесення у справі рішення суду виплату залишку відшкодування у розмірі 15161,94грн. призупинено. Крім цього, представник позивача зазначає, що пошкоджений автомобіль належить на прав власності [PERSON], який видав позивачу довіреність. Згідно довіреності у позивача відсутні повноваження щодо подання заяв у суди загальної юрисдикції, місцеві суди, районні у містах та на ведення справи за позовом. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2014р. о 12 годині 10 хвилин, відбулась дорожньо-транспортна пригода із автомобілем «Chevrolet Aveo» (далі автомобіль)д.н.з.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] вказаний автомобіль належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких завдана шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Відповідно до пп. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Крім цього, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Протягом всього часу розгляду справи, судом не здобуто, а позивачем не доведено, що шкода внаслідок ДТП завдана майну, яке належить на праві власності позивачу, як і не обґрунтовано щодо заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу а також її розмір. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed