Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУНП у Волинській області), Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2020 начальником СРПП №3 Гачкевичем О.В. складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 174 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП), а також вилучено мисливську рушницю та дозвіл на зброю. Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.01.2021 провадження у справі №161/18968/20 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 174 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. У постанові суду зазначено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення посадова особа, яка його склала, не виконала обов`язку надання суду доказів на підтвердження правопорушення, зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення; матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем пострілів з рушниці МЦ 21-12; у справі відсутні належні, допустимі і достатні докази того, що 15.11.2020 позивач здійснював постріли з цієї або іншої зброї в населеному пункті. Позивач зазначає, що начальник СРПП №3 Гачкевич О.В. діяв незаконно та безпідставно: позбавивши його волі на місцевості та затримавши; складаючи протокол про адміністративне правопорушення за нібито вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 174 КУпАП. Такими навмисними і протиправними діями начальник СРПП №3 Гачкевич О.В. заподіяв позивачу моральної та матеріальної шкоди. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, у приниженні його честі та гідності як фізичної особи, а також його ділової репутації. Крім того, у зв`язку з такими діями позивача було позбавлено можливості реалізації права на полювання. Також позивач був змушений їздити до суду в смт. Іваничі Волинської області та доводити свою невинуватість; докладати зусилля, щоб пояснити широкому колу осіб свою невинуватість, оскільки обставини, що мали місце 15.11.2020 широко висвітлюватися у засобах масової інформації. Відтак, оскільки діяння начальника СРПП №3 Гачкевича О.В. як службової особи перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною йому шкодою, позивач оцінив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн., яку просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання Державною казначейською службою України на його користь з рахунку Державного бюджету України. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.04.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву представник відповідача (ГУНП у Волинській області) позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що працівники поліції діяли в межах своїх повноважень відповідно до норм Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 174 КУпАП, до нього застосовано не було, а складення протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. При цьому факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Відтак, відсутні правові підстави для застосування норм статті 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та відшкодування моральної шкоди. У відзиві на позовну заяву представник відповідача (Казначейства) позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про незаконність чи протиправність дій посадових осіб органів МВС України в особі ГУНП у Волинській області. Сам факт наявності судового рішення, яким закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, не являється доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та безумовною підставою для її відшкодування. Крім того, зазначає, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало із ним у правовідносини та жодної шкоди йому не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. А тому позивачем необґрунтовано визначено Казначейство у якості відповідача. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача (ГУНП у Волинській області) у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі, в задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача (Казначейства) у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 15.11.2020 начальником СРПП № 3 Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області Гачкевичем О.В. складено відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 174 КУпАП, з якого слідує, що 15.11.2020 о 12 год. 15 хв. [PERSON] здійснив постріли з мисливської рушниці [NUMBER] у с. Липини, на відстані 50 метрів від будинку гр. [PERSON] по [ADDRESS] , тобто в населеному пункті (а.с.7). Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.01.2021 провадження у справі №161/18968/20 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 174 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення (а.с.8-16). Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначав, що підставою для відшкодування шкоди є незаконні та безпідставні дії начальника СРПП № 3 Гачкевича О.В. , якими йому заподіяно моральної шкоди. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Так, статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні правила відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд повинен встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень). Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесені вони особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), а також у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 01.07.2020 у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18). Проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб ГУНП у Волинській області, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що йому завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із незаконними діями посадових осіб ГУНП у Волинській області, які ініціювали та здійснювали провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, оскільки в цей період (більше двох місяців) він перебував у статусі «особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» та був змушений їздити до суду та доводити свою невинуватість. Крім того, як вбачається із постанови Іваничівського районного суду Волинської області від 20.01.2021, судом було встановлено, що позивач є мисливцем та має відповідні посвідчення, дозволи на зберігання та носіння мисливських рушниць, членський квиток Українського товариства мисливців і рибалок, контрольну картку обліку добутої дичини з терміном дії по 30.04.2021. Також позивачу Луцькою районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок була видана картка відстрільна хутрового звіра №001857, з кінцевим терміном дії - 10.01.2021. Разом з тим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15.11.2020 серії АПР18 №529739 у позивача було вилучено мисливську рушницю [NUMBER] та дозвіл на зброю № [NUMBER] . Враховуючи наведене, суд також вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він зазнав душевних страждань у зв`язку із позбавленням його можливості реалізації у період з 15.11.2020 по 20.01.2021 права на полювання. Таким чином, враховуючи всі обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачу незаконними діями посадових осіб ГУНП у Волинській області, які ініціювали та здійснювали провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та тимчасовим вилученням майна спричинено моральну шкоду, яку суд оцінює у розмірі 10 000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Заподіяння позивачу моральної шкоди у більшому розмірі належними доказами не доведено. Вирішуючи питання про те, яким чином позивачу має бути відшкодовано моральну шкоду, суд виходить з наступного. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно із пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №638/509/19 (провадження №61-7643св20) та Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18). Суд відхиляє доводи Казначейства про те, що Казначейство не порушувало прав та обов`язків позивача, не вступало із ним у будь-які правовідносини та не завдало йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, з огляду на те, що виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється Державною казначейською службою України не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень. Також безпідставними є доводи Казначейства про те, що позивачем необґрунтовано визначено Казначейство у якості відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 у справі №640/16169/17 (провадження №61-15393св18). Таким чином, враховуючи вищевикладене, з метою належного способу захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial