Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди в якому вказує, що наприкінці лютого 2017 року їй стало відомо, що Відповідач поширив про неї недостовірну та неправдиву інформацію шляхом усного повідомлення жителям міста та подання позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог від 31 травня 2017 року у письмовому вигляді до канцелярії Андрушівського районного суду Житомирської області. Інформація, поширена Відповідачем: «На третій сесії сьомого скликання Андрушівської міської ради [INFO] відповідачка зачитала своє звернення до міського голови, що підтверджує протокол пленарного засідання сесії від [INFO] зі змісту якого була поширена про мене недостовірна інформація, а саме (мовою оригіналу): «депутати міської ради [PERSON] …. самовільно зайняли земельні ділянки… Вищевказані «захисники» провокують на хуліганські дії неврівноважених фізичних осіб підприємців… знаходяться депутати - квазіопатріоти (лжепатріоти), які прикриваючись патріотичними закликами ігнорують інтереси громади, місцевого самоврядування… Вжити заходів щодо притягнення до відповідальності депутатів міської ради …. [PERSON] за наявності конфлікту інтересів відповідно до чинного законодавства (ЗУ «Про запобігання корупції», «Про статус депутатів місцевих рад.»)» - викладена неправдиво, є недостовірною та не відповідає дійсності, порушує немайнові права Позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Відповідач є публічною особою - депутатом Андрушівської міської ради 7 - го скликання, а тому підлягає ретельному громадському контролю. Позивач зазначає, що поширення Відповідачем недостовірної інформації, яка не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права, завдало їй моральної шкоди, тому що вона, як представник територіальної громади, зачитала не своє звернення, а звернення до міського голови від членів територіальної громади міста Андрушівка, не маючи на меті поширення завідомо неправдивої інформації, а наміром захисту інтересів територіальної громади міста Андрушівка та виконати свій громадський обов`язок. Поширена Відповідачем інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третіх осіб про порушення позивачем вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики та такою, що на переконання Позивача порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Поширена недостовірна, неправдива інформація свідчить про принизливе ставлення Відповідача до Позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи - приниження її гідності. Також, поширенням вказаної інформації Відповідач створив негативну соціальну оцінку особи Позивача в очах оточуючих, порушив її честь, принизив авторитет та загальну оцінку її якостей добропорядної людини. Поширена інформація призвела до фізичних, душевних та психічних страждань, що проявились у вигляді порушень сну, постійного нервового напруження та стресу, в результаті чого вона змушена звернутись до лікарів за консультацією та лікуванням. На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] , інформацію, поширену [PERSON] серед жителів міста та у позовній заяві до Андрушівського районного суду від 28 лютого 2017 року, заяві про збільшення позовних вимог від 31 травня 2017 року та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши Позивача та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В листі від 25 січня 2016 року до міського голови [PERSON] підписаному представниками територіальної громади, вони вимагають: 1. Забезпечити дотримання суб`єктами господарювання, що здійснюють підприємницьку діяльність на території Андрушівської міської ради, правопорядку, норм чинного законодавства та рішень органу місцевого самоврядування щодо використання земельних ділянок та об`єктів благоустрою. 2. Вжити заходів щодо притягнення до відповідальності депутатів місцевої ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за порушення депутатами правил депутатської етики, наявності конфлікту інтересів, відповідно до чинного законодавства (ЗУ «Про запобігання корупції», ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад»). 3. Оголосити недовіру члену виконавчого комітету Андрушівської міської ради [PERSON] за порушення Правил благоустрою м.Андрушівка та рекомендувати міському голові та депутатам міської ради розглянути питання про виведення із членів виконавчого комітету [PERSON] /а.с.16-22/ Відповідно до витягу з Протоколу ІІ-го пленарного засідання третьої сесії сьомого скликання Андрушівської міської ради від 29 січня 2016 року, всього обрано 26 депутатів, присутніх на сесії - 19, голова сесії - [PERSON] , запрошені: - спеціалісти міської ради; - завідуючі ДНЗ; - директор КП АМР АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ. Слухали: [PERSON] , жителька м.Андрушівка зачитала звернення від жителів територіально громади міста щодо самовільного зайняття земельної ділянки для здійснення торгівельної діяльності в районі автостанції. /а.с.23, 25/ [PERSON] був присутнім на ІІ пленарному засіданні ІІІ сесії 29 січня 2016 року Андрушівської місцевої ради, що підтверджується списком депутатів VІІ скликання. /а.с.24/ [PERSON] звернувся до Андрушівського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про захист гідності, честі та ділової репутації в якому просив визнати недостовірною інформацію відносно нього [PERSON] , поширену [PERSON] на засіданні Андрушівської міської ради, в заявах до Андрушівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУ НП України в Житомирській області, а саме: щодо незаконного заволодіння депутатом місцевої ради земельної ділянки на території Андрушівської автостанції під тимчасову споруду, і відносно наявності в нього вибухових боєприпасів та зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію щодо нього шляхом публічного вибачення в Андрушівській районній газеті «Новини Андрушівщини» такого змісту: «Мною, [PERSON] неодноразово було розповсюджено недостовірну інформацію щодо депутата міської ради [PERSON] , за що приношу свої глибокі вибачення та щиро каюсь у своїх діях. Також приношу вибачення жителям міста за те, що вводила їх в оману своїми неправомірними твердженнями щодо депутата Андрушівської міської ради». /а.с.26-29/ Згідно ухвали Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2017 року в цивільній справі № 272/173/17, відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та призначено до попереднього розгляду на 21 березня 2017 року на 10.00 годину./а.с.9/ 28 лютого 2017 року за вих. № 272/173/17/1390/17 на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про проведення судового засідання, копію ухвали від 28.02.2017 року та позовну заяву з доданими документами. /а.с.10/ 20 березня 2017 року в цивільній справі № 272/173/17, [PERSON] подано заперечення проти позову [PERSON] в якому просить відмовити у задоволенні його позовних вимог, а 22 березня 2017 року заявлено клопотання про витребування доказів та виклик свідків. /а.с.11-15/ В заяві про збільшення позовних вимог від 31 травня 2017 року в справі № 272/173/17, [PERSON] просить визнати недостовірною, такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, розповсюджену [PERSON] у зверненні від 29 січня 2016 року, надану міському голові Андрушівської міської ради та у заявах до Андрушівського ВП ГУ НП в Житомирській області про те, що він має гранати і ніби - то погрожував підірвати об`єкти торгівлі, зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену нею у зверненні від 29 січня 2016 року інформацію щодо [PERSON] у такий самий спосіб, як вона була поширена, а саме шляхом спростування даної інформації та принесення [PERSON] вибачень, на найближчому засідання чергової сесії Андрушівської міської ради Житомирської області, зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня з дня набрання рішенням суду законної сили відкликати всі заяви до Андрушівського ВП ГУ НП в Житомирській області відносно [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000.00 гривень. /а.с.30-32/ Відповідно до рішення Андрушівського районного суду Житомирської області в цивільній справі № 272/173/17 від 10 липня 2017 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено. /а.с.34-38/ В апеляційній скарзі від 18 липня 2017 року на рішення Андрушівського районного суду, [PERSON] просить скасувати рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року про відмову в задоволенні його позову та просить задоволити заявлені ним позовні вимоги. /а.с.40-43/ 04 серпня 2017 року за вих. № 272/172/17/29537/2017 Апеляційним судом Житомирської області повідомлено [PERSON] про надходження апеляційної скарги від [PERSON] на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року та направлено повістку про час, дату і місце розгляду справи. /а.с.39/ [PERSON] 05 вересня 2017 року подала до Апеляційного суду Житомирської області заперечення на апеляційну скаргу [PERSON] від 04 серпня 2017 року та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. /а.с.44-52/ 17 листопада 2017 року за вих. № 272/173/17/43020/2017 направлено [PERSON] копію ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року в цивільній справі № 272/173/17, апеляційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року залишено без змін./а.с.53-59/ Постановою Верховного Суду від 25 червня 2018 року в справі 272/173/17, касаційну скаргу [PERSON] залишено без змін, рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року залишено без змін. /а.с.61-67/ 30 травня 2017 року за вих. № П-02-11/228 Андрушівською міською радою повідомлено [PERSON] про те, що інформація щодо підприємницької діяльності депутата міської ради [PERSON] в міській раді відсутня. /а.с.68/ Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] з 20 листопада 2015 року прийнята на роботу начальником дільниці в КП АМР АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ; 25 червня 2016 року звільнена з роботи по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням); 23 грудня 2016 року прийнята на роботу відповідальним за справний стан та безпечну експлуатацію котельні в КП АМР АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ; 21 квітня 2017 року звільнена з роботи в зв`язку з закінченням опалювального сезону, згідно ст.36 п.2 КЗпП України; 01 листопада 2017 року прийнята на роботу відповідальним за справний стан та безпечну експлуатацію котельні в КП АМР АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ; 16 квітня 2018 року переведено інспектором з благоустрою; 15 жовтня 2018 року призначено відповідальним за справний стан та безпечну експлуатацію котельні на опалювальний сезон 2018 - 2019 роки. /а.с.112-113/ Відповідно до витягу з наказу від 25 лютого 2016 року за № 109-К Комунального підприємства Андрушівської міської ради АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ, звільнено начальника дільниці - [PERSON] з 25 лютого 2016 року, згідно статті 38 КЗпП України (за власним бажанням). /а.с.114/ 20 листопада 2015 року директором комунального підприємства АМР АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ затверджено Посадову інструкцію начальника дільниці, з якою [PERSON] було ознайомлено. /а.с.115-116/ 13 березня 2020 року за вих. № 28 КП АМР АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ видано довідку [PERSON] про те, що її дохід у вигляді заробітної плати за період з 20 листопада 2015 року по 25 лютого 2016 року включно становить: 11063.51 гривень. /а.с.117/ [PERSON] звернулась 05 травня 2017 року до міського голови [PERSON] зі скаргою на порушення депутатом [PERSON] правил депутатської етики. /а.с.118/ Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Цивільним Кодексом України. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулась до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що вона, як представник територіальної громади, [INFO] зачитала звернення до міського голови, зі змісту якого Відповідач поширив про неї серед місцевих жителів та до Андрушівського районного суду, неправдиву та недостовірну інформацію, що призвело до фізичних, душевних та психічних страждань, що проявились у вигляді порушень сну, постійного нервового напруження та стресу, в результат чого вона звернулась за лікуванням та просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації, інформацію, поширену Відповідачем серед жителів міста, у позовній заяві до Андрушівського районного суду від 28 лютого 2017 року, у заяві від 31 травня 2017 року та стягнути з Відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 гривень. Статтею 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно статті 201 ЦК України, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Частиною першою статті 302 ЦК України визначено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова № 1) судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Згідно пунктів 15, 19 Постанови № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Статтею 40 Конституції України врегульовано, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно абзацу третього пункту 17 Постанови № 1, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. В пункті 18 Постанови № 1 визначено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та рішенням Андрушівського районного суду від 10 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 25 червня 2018 року в задоволенні його позову було відмовлено з тих підстав, що [PERSON] помилково трактував дії [PERSON] , як поширення недостовірної інформації та роз`яснено, що її дії є реалізацією права на звернення до органів місцевого самоврядування. Звертаючись до суду з позовом Позивач вказує, що Відповідач поширив про неї недостовірну інформацію та в позові, навела зміст: «На третій сесії сьомого скликання Андрушівської міської ради [INFO] відповідачка зачитала своє звернення до міського голови, що підтверджує протокол пленарного засідання сесії від [INFO] зі змісту якого була поширена про мене недостовірна інформація, а саме (мовою оригіналу): «депутати міської ради [PERSON] …. самовільно зайняли земельні ділянки… Вищевказані «захисники» провокують на хуліганські дії неврівноважених фізичних осіб підприємців… знаходяться депутати - квазіопатріоти (лжепатріоти), які прикриваючись патріотичними закликами ігнорують інтереси громади, місцевого самоврядування… Вжити заходів щодо притягнення до відповідальності депутатів міської ради …. [PERSON] за наявності конфлікту інтересів відповідно до чинного законодавства (ЗУ «Про запобігання корупції», «Про статус депутатів місцевих рад.»)», а також Позивач зазначила, що вказана інформація була розповсюджена про неї серед місцевих жителів та до суду. Надаючи правову оцінку доводам Позивача, з урахуванням вище встановлених обставин та наведених положень діючого законодавства, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 09 грудня 2019 року у справі № 758/221/18 (провадження № 61-1638св19) зазначено, що «позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Разом із тим, не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів». Позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та право на недоторканість ділової репутації поширену Відповідачем інформацію у позовній заяві та заяві до Андрушівського районного суду, проте встановлені під час розгляду справи обставини вказують на те, що викладена [PERSON] у позовній заяві інформація не містить висловлювань у брутальній, принизливій чи непристойній формі та є обґрунтуванням заявлених ним вимог до [PERSON] про захист гідності, честі та ділової репутації, а тому не підлягає спростуванню. Наведені [PERSON] в позовній заяві доводи є його оціночним судженням про події, які не можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, навіть якщо такі судження є хибними, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд наголошує, що звернення особи до компетентного органу із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Наведені вище обставини вказують на те, що інформація, про яку вказує Позивач у позовній заяві, була підставою та предметом судового спору в цивільних справах, такі обставини досліджувалися в судових засіданнях, їм надана правова оцінка та висловлювання щодо Позивача не являється недостовірною інформацією, а за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки Відповідача щодо зазначених ним в позові обставин та в даному випадку мала місце реалізація Відповідачем свого конституційного права на захист судом його прав та свобод, а тому в задоволенні заявлених вимог про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації належить відмовити. Окремо слід зазначити, що Позивачем не надано підтверджень того, що Відповідач розповсюджував вищевказану нею інформацію серед жителів міста, враховуючи те, що інформація, викладена в позовній заяві, містила оцінку дій Позивача при розгляді спору та не була доступною для необмеженого кола осіб. Також, Позивач просить стягнути з Відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 гривень. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно роз`яснень, які містяться в пункті третьому постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною другою пункту п`ятого вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини третьої пункту дев`ятого Постанови, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви. Враховуючи встановлені вище обставини та те, що судом відмовлено в задоволенні заявленої Позивачем вимоги про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації інформацію, не підлягає задоволенню і заявлена Позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000.00 гривень, оскільки вона є похідною від вимоги щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, а тому відсутня така необхідна складова для відшкодування моральної шкоди, як наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень з боку Відповідача прав Позивача, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed