Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] 15.06.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.01.2014 року (реєстровий номер 3-12). В зазначеній квартирі, крім інших осіб, з 13.03.2013 року зареєстрований відповідач, який є колишнім зятем позивача. Навесні 2015 року донька позивача [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] припинили спільне проживання, останній пішов із сім'ї, забрав свої речі домашнього вжитку і виїхав з місця реєстрації, комунальні платежі не сплачує, не отримує кореспонденцію за цією адресою, особистих речей не зберігає. З травня 2016 року відповідач взагалі не з'являвся за місцем реєстрації. Позивач як власник вважає своє право щодо користування та розпорядження належним їй житлом порушеним, у зв'язку з чим і звернулась до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позов підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи, в порядку визначеному ст.74 ЦПК України, належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Болотновою М.М. 09.01.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-12 (а.с.6-8). У зазначеному вище будинковолодінні, згідно копії довідки №606, виданої 13.06.2017 року ДП «ЖЕК №26», крім інших, зареєстрований відповідач [PERSON](а.с. 10). Відповідач [PERSON]та донька позивача [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення суду від 18.10.2016 року (а.с. 9). Відповідно до акту сусідів позивача від 12.06.2017 року, засвідченого директором ДП «ЖЕК №26», зареєстрований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з 10.05.2016 року (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі №80 по вул. Фурманова (Ю. Клена), 5 в м. Вінниці без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим підлягає визнанню таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Враховуючи те, що факт непроживання відповідача за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлений, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача важливе юридичне значення та даний факт ніким не оспорюється, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення закону суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору, яка сплачена при поданні до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved