Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачем 18.08.2018 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 2122. Але їх спільне життя не склалось і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач зовсім не приймає участі у житті сина, самоусунувся від спілкування з ним, від виховання та матеріальної підтримки власного сина. А тому позивач звернулася до суду та просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні позов підтримала, вказаши. що жодних перешкод щодо побачень відповідача з сином вона не вчиняла. Відповідач втратив інтерес до сина через кілька місяців після його народження, не цікавиться та не надає матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, так як декілька разів їздив за кордон на відпочинок. Відповідач позов не визнав, просив не позбавляти його батьківських прав відносно сина, вказавши, що йому чиняться перешкоди, матеріальної допомоги не надає, оскільки в нього скрутне матеіральне становище. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради просила справу розглядати без її участі, підтримує висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач бачив сина протягом кількох місцяів з дня народження. Після того, як він припинив подружнє життя, він сина не бачив та його життям не цікавився. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом установлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 08.05.2019 року. Позивач [PERSON] 23.06.2020 року змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, серії [NUMBER] від 23.06.2020 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.08.2018 року у Вінницькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, про що 18.08.2018 року зроблено відповідний актовий запис № 2122 розірвано. З довідки асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці/квартальний комітет/комітет мікрорайону Центральний від 20.05.2020 року № 204 вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживає її син [PERSON] , [INFO] . Від свідчень сусідів син знаходиться на її утриманні. Згідно довідки КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 м. Вінниця» від 14.09.2020 року № 01-2/1434, адміністрація повідомляє, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживаючий [ADDRESS] спостерігається в Центрі з народження. На регулярні медичні огляди з`являється тільки з матір`ю. Батько дитини, [PERSON] станом здоров`я дитини ні по телефону ні особисто не цікавиться. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 61118821 за період з 10.01.2020 року по 31.09.2020 року (виконавчий лист № 127/486/20 від 28.01.2020 року, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області), станом на 30.10.2020 року розмір заборгованості становить 24 805,65 грн. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Статтями 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Суд не погоджується із зазначеним рішенням органу опіки та піклування, визнаючи це рішення поверховим та неналежно обґрунтованим, яке не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому суд зазначає, що вказане рішення органу опіки та піклування прийняте лише на поясненнях відповідача, що він любить свого сина та бажає брати участь у його вихованні, однак належних доказів ні органу опіки та піклування, ні суду відповідач не надав. Судом встановлено, що протягом майже двох років відповідач не змінив свого ставлення до сина та ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, а саме: не спілкується з ним у обсязі, необхідному для його нормального розвитку та самоусвідомлення, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться його навчанням у школі, не проявляє щодо нього батьківської турботи і піклування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає йому матеріального утримання. Відповідач усунувся від виконання обов`язків щодо виховання та розвитку свого сина, у зв`язку з чим порушуються права малолітньої дитини сторін на належне батьківське виховання. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню дитини, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На думку суду, ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню сина знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи. Встановлено, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 61118821 за період з 10.01.2020 року. При цьому в судовому засіданні встановлено, що наразі відповідач також не оплачує аліменти. Тобто, [PERSON] фактично самоусунувся від виконання, встановлених нормами сімейного законодавства обов`язків фінансово забезпечувати дитину до його повноліття. Також відповідач в судовому засіданні зазначив, що в нього скрутне матеріальне становище, однак як вбачаєтсья з пояснень в судовому засіданні самого відповідача, він за останній період тричі їздив за кордон на відпочинок, як сам, так і з дітьми від попереднього шлюбу, що спростовує його пояснення про скрутне матеріальне становище. Суд вважає також, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає і він об`єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з сином. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов`язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо від сина, виявляє байдужість до власної дитини, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд відмічає, що в даному випадку суд не застосовує ч. 3 ст. 166 СК України, якою передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки є вже судове рішення з цього питання. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що згідно вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved