Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

[PERSON], від імені та в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності та ділової репутації, просив визнати недостовірною та такою, що порушує честь та гідність [PERSON], поширену 02 лютого 2015 року Генеральним прокурором України [PERSON] на спільній прес-конференції Генерального прокурора України [PERSON] та Міністра внутрішніх справ [PERSON] у Генеральній прокуратурі України інформацію, а саме про те, що: -[PERSON] під керівництвом [PERSON] /який був Міністром внутрішніх справ України/ брав участь та здійснював керівництво злочинною організацією, яка в ніч з 18-го на 19-те лютого 2014 року з вогнепальної зброї розстрілювала мирних митингувальників в районі перетину вулиць Володимирська та Велика Житомирська у місті Києві, наслідком чого стало вбивство двох осіб та поранення восьми осіб. Просив визнати недостовірною та такою, що порушує честь та гідність [PERSON], поширену 02 лютого 2015 року Міністром внутрішніх справ України [PERSON] на спільній прес-конференції Генерального прокурора України [PERSON] та Міністра внутрішніх справ України [PERSON] у Генеральній прокуратурі України інформацію, а саме про те, що: -[PERSON] отримував безпосередні команди від [PERSON] /який був Міністром внутрішніх справ України/ та організував взаємодію з бандами, так званими «тітушками»; -[PERSON] виграв позов до Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов,язання спростувати недостовірну інформацію в «куплених судах». Просив зобов,язати Генеральну прокуратуру України спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення та опублікування резолютивної частини рішення суду на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України. Просив зобов,язати Міністерство внутрішніх справ України спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення та опублікування резолютивної частини рішення суду на офіційному веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України. Представник позивача [PERSON] посилався на таке: у місті Києві 02 лютого 2015 року відбулася спільна прес-конференція Генерального прокурора України [PERSON] та Міністра внутрішніх справ [PERSON] у Генеральній прокуратурі України. Зазначена прес-конференція транслювалась великою кількістю телевізійних каналів, як в прямому ефірі, так і в записі. На даний час відеозапис міститься в мережі Інтернет, відкритий для перегляду необмеженого кола осіб. Окрему увагу на вказаній прес-конференції було приділено подіям, які відбулися в ніч з 18-го та 19-те лютого 2014 року в місті Києві на розі вулиць Володимирська та Велика Житомирська. Внаслідок вказаних подій з вогнепальної зброї було вбито 2 особи та 8 поранено. Генеральним прокурором України та Міністром внутрішніх справ України на прес-конференції 02 лютого 2015 року при повідомленні результатів розслідування вказаних подій допущений ряд наступних тверджень щодо позивача [PERSON] , а саме: Генеральний прокурор України [PERSON] - з 01 хвилин 43 секунд по 03 хвилин 24 секунд відеозапису пресконференції:»… Крім того, протягом останнього тижня нам вдалось активізувати роботу завдяки оперативності і наполегливості в роботі такої служби в міністерстві внутрішніх справ , як карний розшук, нам вдалося встановити повністю злочинну організацію, яка в ніч з 18-го на 19-те лютого 2014 року на розі вулиці Володимирська та Житомирській вчинили розстріл громадян, мирних митингувальників, зокрема було вбито 2 особи і вісім поранених із вогнепальної зброї. Встановлено, що під керівництвом [PERSON], вибачте, [PERSON], який працював на посаді Міністра внутрішніх справ України, а також керівника служби тилового забезпечення - [PERSON] безпосередньо через [PERSON] при безпосередній участі керівницством [PERSON] та [PERSON], була створена злочинна організація, перед якою стояли завдання не пускати мітингувальників із Майдану, щоб вони не піднімалися по вулиці Михайлівській сюди на площу Михайлівську, і вони розстрілювали людей в упор, практично позбавивши життя, ви знаєте, [PERSON] - журналіста, а також є 8 чоловік поранених, які отримали тілесні ушкодження…». Міністр внутрішніх справ України [PERSON] - з 13 хвилини 55 секунд по 14 хвилину 31 секунду відеозапису прес-конференції: «…Как происходил процесс. У нас был духовний руководитель этого сопротивления - господин [PERSON], находящийся ныне в государственном розшуке. Он давал непосредственные команди в том числе двум лицам - [PERSON], это непосредственному рувководителю в составе МВД, который тоже находится в міждержавному в государственом розыске и [PERSON], который сейчас находится в розыске Интерпола. Эти двое организовали взаимодействие с бандами, которых мы называем «титушками»…». З 15 хвилини 18 секунд по 15 хвилину 26 секунд відеозапису прес-конференції :…Отдельно скажу по господину [PERSON]. Он может сколько угодно выигрывать в куплених судах маленькие свои иски…». Як висновок на прес-конференції 02 лютого 2015 року Генеральний прокурор України та міністр внутрішніх справ повідомили про те, що позивач є причетним до вчинення убивств та спричинення поранень шляхом організації, керівництва та координації дій безпосередніх виконавців. Отже, позивача публічно звинувачено у створенні та керівництві злочинною організацією, яка вчиняла злочини проти життя, волі, честі та гідності особи, що передбачає кримінальну відповідальність. Більш того, зі слів Міністра внутрішніх справ України, організацію зазначених дій позивач здійснював за безпосередньою вказівкою Екс-міністра внутрішніх справ України [PERSON] Також Міністром внутрішніх справ України фактично звинувачено позивача у підкупі суддів, що також є кримінально караним діянням. Водночас ст. 62 Конституції України та ч.2 ст.2 КК України встановлюють, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов,язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Презумпція невинуватості є вимогою закону, що звернута до всіх громадян, посадових осіб, державних та суспільних організацій, до суспільної думки в цілому. Зазначений принцип відноситься до основоположних прав та свобод людини, закріплений у ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Представник позивача зазначає в позові, що ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, однак слід робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості. Тому, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені і важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи. Висловлювання Генерального прокурора України та Міністра внутрішніх справ України стосовно позивача за своїм контекстом звучать, як доведені судом факти вчинення позивачем злочинів великої тяжкості, а не як одна із версій слідства, яка ще полягає доказуванню. У своєму виступі Генеральний прокурор України та Міністр внутрішніх справ України довели до необмеженого кола осіб інформацію про те, що [PERSON] вчинив злочин проти життя, волі, честі, гідності особи шляхом створення та керівництва злочинною організацією , що передбачає кримінальну відповідальність. Також міністр внутрішніх справ України звинуватив позивача у наданні неправомірної вигоди службовій особі - судді за позитивне вирішення позову, раніше поданого до Міністра внутрішніх справ України, що також є кримінально караним діянням. Вказане рішення було постановлено 04 червня 2014 року та набрало чинності. Особливо викликає обурення форма подання інформації, яку собі дозволяють вищі посадові особи країни - керівники силових відомств, які в першу чергу покликані захищати права і свободи людини і громадянина. Інформація поширена Генеральним прокурором України та Міністром внутрішніх справ України стосовно причетності [PERSON] до вчинення наведених злочинів є недостовірною, порушує честь, гідність позивача, принцип презумпції невинуватості, гарантований Конституцією України і підлягає спростуванню. Закон України «Про інформацію» визначає види інформації за змістом: інформація про фізичну особу, правова інформація, соціологічна інформація та інші її види. На даний час відсутнє будь-яке судове рішення, яким встановлено вину позивача у вчиненні злочинів, тому вищенаведена інформація стосовно причетності [PERSON] до вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, поширена всупереч принципу невинуватості та є недостовірною. Вищенаведені вислови мають наслідком створення у необмеженого кола осіб негативної оцінки особи позивача як людини, громадянина та учасника суспільних відносин, вчинки якого вочевидь не відповідають загальноприйнятим уявленням про добро і зло, що грубо порушує честь і гідність позивача. У даному спорі наявні всі елементи зазначеного правопорушення, яке вчинене Генеральним прокурором України та Міністром внутрішніх справ України в результаті поширення недостовірної інформації щодо позивача. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових обов,язків, вважається юридична особа, в якій вона працює. Представник позивача зазначає, що вищенаведена інформація, поширена у виступі Генерального прокурора України та Міністра внутрішніх справ України на прес-конференції 02 лютого 2015 року є негативною, недостовірною, порушує право позивача на повагу до його гідності, честі, порушує гарантований Конституцією України принцип презумпції невинуватості та підлягає спростуванню шляхом офіційного повідомлення керівництвом Генеральної прокуратури та МВС України на офіційних веб-сайтах вказаних органів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник Генеральної прокуратури України у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на таке: у позові представник [PERSON] намагається спростувати повідомлену інформацію про те, що [PERSON] під керівництвом [PERSON] брав участь та здійснював керівництво злочинною організацією, яка в ніч з 18 на 19 лютого 2014 року з вогнепальної зброї розстрілювала мирних мітингувальників в районі перетину вулиць Володимирська та Велика Житомирська в місті Києві, наслідком чого стало вбивство двох осіб та поранення восьми осіб. Вказана вимога не є дослівним текстом виступу колишнього Генерального прокурора України [PERSON] Із тексту виступу можна зробити висновок, що колишнім Генеральним прокурором України повідомлялось про наслідки подій вказаного часу. Також проінформовано, що слідством встановлено організовану групу осіб, перед якою стояли завдання не пускати мітингувальників із Майдану на Михайлівську площу, до якої входив і [PERSON], втім прізвищ, хто саме розстрілював людей не називається, Відсутні будь-які вказівки щодо вчинення конкретними особами злочинів та їх кваліфікації. Із виступу вбачається, що за наведеними фактами досудове розслідування триває, дії вказаних осіб, в тому числі і [PERSON] ще підлягають перевірці під час проведення досудового розслідування, їх вина ще підлягає встановленню судом, що спростовує ствердження позивача про порушення принципу невинуватості. Втім участь [PERSON] в розгоні мирних акцій протесту підтверджено матеріалами кримінального провадження. Так, Генеральною прокуратурою України під час здійснення досудового слідства у кримінальному провадженні за фактом організації та вчинення у період грудня 2013 - лютого 2014 року злочинів цивільними особами, так званими «тітушками» відносно протестувальників 08 квітня 2014 року винесено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.1,7.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.27, ч.2 ст.194 КК України за фактом замаху на вбивство двох осіб, а саме: [PERSON] та [PERSON] з хуліганських мотивів за попередньою змовою групою осіб , вбивство журналіста газети «Вести» [PERSON] з хуліганських мотивів за попередньою змовою групою осіб та пошкодження майна, а саме автомобіля «Шкода Октавія» шляхом вибуху за попередньою змовою групою осіб. На офіційному веб-сайті МВС України «Розшук» розміщена інформація про розшук [PERSON], як особи, яка переховується від органів прокуратурою щодо нього судом обрано запобіжний захід - тримання під вартою. Таким чином, під час проведення спільного брифінгу 02 лютого 2015 року [PERSON] перебував у розшуку за вчинення тяжких злочинів та щодо нього судом обрано міру запобіжного заходу. У виступі колишнього Генерального прокурора України такі твердження відсутні, інформація відповідає фактичним обставинам справи та є достовірною. Питання про достовірність відомостей, що містяться у матеріалах кримінального провадження та у Єдиному реєстрі досудових розслідувань не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Колишнім Генеральним прокурором України [PERSON] на брифінгу 02 лютого 2015 року проінформовано суспільство про розслідування злочинів проти учасників мирних акцій протесту у листопаді 2013 - лютому 2014 року, що не суперечить вимогам законодавства та міжнародним нормам. Інформація щодо [PERSON] подана достовірно, на підставі матеріалів досудового розслідування, з дотриманням принципу презумпції невинуватості, оскільки повідомлялося про факти, які встановлені та ще підлягають перевірці під час розслідування и не вказувалось на те, що він винен у вчиненні конкретних злочинів. Водночас [PERSON] переховується від слідства і інформація про його розшук у зв,язку з підозрою у вчиненні тяжких злочинів розміщена на сайті МВС України. Про його розшук повідомлялось на цьому брифінгу і Міністром внутрішніх справ [PERSON]. Порушення особистих немайнових прав на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації позивача Генеральною прокуратурою України не допущено. Інформація озвучена [PERSON] є достовірною, із виступу вбачається, що проводиться досудове розслідування та не містить вказівки на те, що [PERSON] винен у вчиненні злочинів. Сутність порушення права на повагу до гідності, честі, дулової репутації [PERSON] у позові не розкрито, доказів того, що Генеральна прокуратура України вплинула на його право таким чином, що у позивача занизилася власна самооцінка ним не надано. Наведені обставини вказують на відсутність підстав для задоволення позову. Представник МВС України у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилався на таке: позивачем не надано будь-яких доказів порушення відповідачем особистого немайнового права позивача внаслідок поширення оскаржуваної останнім інформації. Позивач, звертаючись з зазначеним позовом про спростування відповідачем інформації, тим самим забезпечуючи свої права на повагу до гідності і честі особи та на недоторканість ділової репутації. Суб,єктивне право на захист особистих немайнових прав особи виникає та реалізується на підставах і у порядку, визначених Конституцією України, ЦК України та іншими законодавчими актами України, що регулюють вказані відносини. Підставою для виникнення права на судовий захист особистих немайнових прав особи, є юридичний факт їх порушення. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення такого позову, є сукупність таких обставин: -поширення інформації, тобто до ведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; -поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і с своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, відсутність хоча б однієї складової з вищезазначених є підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач у своєму позові визнає, що інформація, яку було 02 лютого 2015 року розповсюджено відповідачем ґрунтувалася на результатах досудового розслідування. Основним змістовим наповненням досудового розслідування згідно з вимогами КПК України є проведення слідчих дій, тобто дій, спрямованих на отримання /збирання/ доказів або перевірку вже отриманих у конкретному кримінальному провадженні. Згідно з КПК України, у цій стадії кримінального процесу за наявності підстав та доказів особі повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. До підозрюваного можуть застосовуватися запобіжні заходи - застава, взяття під варту та інші. Саме наявність достатніх доказів в матеріалах досудового розслідування стала підставою для повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень та оголошення розшуку останнього. При цьому, досудовим розслідуванням, зокрема було встановлено, що «в період січня лютого 2014 року [PERSON] за попередньою змовою групою осіб з [PERSON], [PERSON]отримали замовлення від невстановлених слідством осіб на організацію незаконної протидії учасникам вищевказаних мирних акцій зі сторони цивільних осіб - громадян України, яка полягала у вчиненні незаконних дій стосовно протестувальників, а саме: застосуванні різного роду фізичного насильства, у тому числі спричиненні тілесних ушкоджень, допускаючи у окремих випадках вчинення убивств, усуваючи таким чином активних учасників цих акцій та залякуючи інших учасників протестів, маючи кінцевою метою припинити протестні акції. На виконання злочинних намірів, направлених на силову протидію мирним протестам, що включало вчинення злочинів щодо їх учасників та допускаючи вчинення їх убивств., [PERSON] приблизно в період січня-лютого 2014 року, перебуваючи у місті Києві, вступив в злочинну змову з [PERSON], [PERSON] та невстановленими слідством особами, домовившись координувати з ними свої дії та спільно організовувати протиправні акції щодо протестувальників. Так, 18 лютого 2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали від невстановлених слідством осіб вказівку про необхідність вчинення рідного роду групових незаконних насильницьких дій стосовно учасників протестних акцій на вулицях Володимирській та Великій Житомирській, площі Михайлівській у місті Києві із використанням предметів заздалегідь спеціально пристосованих до спричинення тілесних ушкоджень з метою грубого порушення громадського порядку. При цьому [PERSON], [PERSON] та невстановлені слідством особи для реалізації вказаних злочинних завдань забезпечили [PERSON] та їх співучасників вогнепальною, холодною зброєю, засобами спеціального призначення, металевими щитами та іншими предметами спеціального пристосування та заготовленими для нанесення тілесних пошкоджень. В цей же день, тобто 18 лютого 2014 року, реалізуючи свої злочинні наміри, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інші невстановлені особи приблизно о 22год 30 хв. зібралися на перехресті вулиць Володимирської і Великої Житомирської у м. Києві, узгодивши своїх дії, озброїлись дерев,яними кийками, металевими щитами, вогнепальною зброєю, приготувались до вчинення різного роду протиправних незаконних насильницьких дій стосовно учасників протестних акцій». Вказані обставини, встановлені досудовим розслідуванням у подальшому стали підставою для повідомлення слідчим Генеральної прокуратури України про підозру [PERSON] , винесення Генеральною прокуратурою України постанови про оголошення розшуку підозрюваного [PERSON] Крім того, фактичні данні /докази/ встановлені досудовим розслідуванням стали підставою та предметом розгляду 10 квітня 2014 року Печерським районним судом міста Києва питання щодо дозволу на затримання підозрюваного [PERSON] з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Саме аналіз доказів, зібраних в ході досудового розслідування та їх достатність стали підставою для винесення Печерським районним судом міста Києва ухвали про задоволення клопотання слідчого ГПУ про дозвіл на затримання підозрюваного [PERSON] У своєму виступі Міністром внутрішніх справ України із посиланням на обставини, встановлені досудовим слідством, проведеним ГПУ оприлюднено інформацію саме щодо координації позивачем /як зазначено позивачем з посиланням на виступ Міністра внутрішніх справ «організував взаємодію» / вчинення певними особами протиправних дій проти мирних протестувальників у місті Києві в лютому 2014 року. Отже достовірність спірної інформації підтверджується матеріалами досудового розслідування, повідомленням слідчого ГПУ [PERSON] про підозру від 08 квітня 2014 року, постановою ГПУ про оголошення розшуку останнього від 09 квітня 2014 року а також ухвалою Печерського районного суду міста Києва про обрання [PERSON] міри запобіжного заходу. Крім того, відповідно до обліків Генерального секретаріату Інтерполу за запитом ДКР МВС України було внесено клопотання про публікацію червоного повідомлення щодо міжнародного розшуку [PERSON] [INFO] року для притягнення до кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні злочині, передбачених п.п. 7.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п. 1,7,12 ч.2 ст.27, ч.2 ст. 194, ч.2 ст.127, ч.3 ст.146 КК України. 30 березня 2015 року до обліків генерального секретаріату Інтерполу за запитом ДКР МВС України було унесено клопотання про публікацію червоного повідомлення щодо міжнародного розшуку [PERSON] для притягнення до кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу станом на 29 травня 2015 року [PERSON] значиться у міжнародному розшуку з метою його арешту та подальшої екстрадиції в Україну. Стосовно позовною вимоги [PERSON] про спростування інформації, а саме: «[PERSON] виграв позов до Міністерства внутрішніх справ України про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов,язання спростувати недостовірну інформацію в «куплених судах» слід зазначити наступне: аналіз цього висловлювання свідчить, що за своєю сутністю ця фраза є оціночним судженням у розумінні ЦК України та Закону України «Про інформацію», а тому відповідно до цих нормативно-правових актів це твердження взагалі не підлягає доведенню. Крім цього, за будь-яких обставин зазначені вище фрази не містять ані негативної, ані достовірної інформації відносно позивача. Також зазначено, що дійсно рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі номер 757/11341/14-ц від 04 червня 2014 року було частково задоволено позов [PERSON] до МВС України. Стосовно фактів погіршення ділової репутації [PERSON] представник відповідача зазначає, що позивач не довів ті обставини, на які він постилається. Крім того, поширення інформації щодо позивача, враховуючи аналіз її змісту, було і є на даний час суспільно необхідним, оскільки розслідування подій, які відбулися на Майдані Незалежності протягом січня - лютого 2014 року є предметом суспільного інтересу і в даному випадку право громадськості знати цю інформацію переважає будь-яку можливу потенційну шкоду від її поширення. Водночас, об,активний аналіз інформації, які позивач просить спростувати та вважає недостовірною та аналіз наданих відповідачами доказів дає підстави дійти висновку саме про достовірність розповсюдженої Міністром внутрішніх справ України інформації. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за таких підстав: як встановлено у судовому засіданні, Генеральним прокурором України та Міністром внутрішніх справ України на пресконференції 02 лютого 2015 року при повідомленні результатів розслідування вказаних подій допущений ряд наступних тверджень щодо позивача [PERSON] , а саме: Генеральний прокурор України [PERSON] - з 01 хвилин 43 секунд по 03 хвилин 24 секунд відеозапису пиресконференції6»… Крім того, протягом останнього тижня нам вдалось активізувати роботу завдяки оперативності і наполегливості в роботі такої служби в міністерстві внутрішніх справ , як карний розшук, нам вдалося встановити повністю злочинну організацію, яка в ніч з 18-го на 19-те лютого 2014 року на розі вулиці Володимирська та Житомирській вчинили розстріл громадян, мирних митингувальників, зокрема було вбито 2 особи і вісім поранених із вогнепальної зброї. Встановлено, що під керівництвом [PERSON], вибачте, [PERSON], який працював на посаді Міністра внутрішніх справ України, а також керівника служби тилового забезпечення - [PERSON] безпосередньо через [PERSON] при безпосередній участі керівницством [PERSON] та [PERSON], була створена злочинна організація, перед якою стояли завдання не пускати мітингувальників із Майдану, щоб вони не піднімалися по вулиці Михайлівській сюди на площу Михайлівську, і вони розстрілювали людей в упор, практично позбавивши життя, ви знаєте, [PERSON] - журналіста, а також є 8 чоловік поранених, які отримали тілесні ушкодження…». Міністр внутрішніх справ України [PERSON] - з 13 хвилини 55 секунд по 14 хвилину 31 секунду відеозапису прес-конференції: «…Как происходил процес. У нас был духовний руководитель этого сопротивления - господин [PERSON], находящийся ныне в государственном розшуке. Он давал непосредственные команди в том числе двум лицам - [PERSON], это непосредственному рувководителю в составе МВД, который тоже находится в міждержавному в государственом розыске и [PERSON], который сейчас находится в розыске Интерпола. Эти две организовали взаимодействие с бандами, которых мы называем «титушками»…». З 15 хвилини 18 секунд по 15 хвилину 26 секунд відеозапису прес-конференції :…Отдельно скажу по господину [PERSON]. Он может сколько угодно выигрывать в куплених судах маленькие свои иски…». Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності в честі. Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності і честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. У відповідності до ст. 275 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України номер 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення такого позову є сукупність таких обставин: -поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; -поширення інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи; -поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; -поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вимога представника позивача, викладена в резолютивній частині позовної заяви не є дослівним текстом виступу колишнього Генерального прокурора України [PERSON] Як встановлено у судовому засіданні, події часу січня-лютого 2014 року, що відбувались на Майдані Незалежності були та є предметом суспільного інтересу, загинув журналіст газети «Вести» [PERSON], постраждали люди. У даному випадку право громадськості знати інформацію щодо розслідування вказаних подій. Судом встановлено, що наявність достатніх доказів в матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 22 січня 2014 року номер 12014100060000228 , Генеральною прокуратурою України під час здійснення досудового слідства у кримінальному провадженні за фактом організації та вчинення у період грудня 2013 - лютого 2014 року злочинів цивільними особами, так званими «тітушками» відносно протестувальників 08 квітня 2014 року винесено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.п.1,7.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.27, ч.2 ст.194 КК України за фактом замаху на вбивство двох осіб: [PERSON] та [PERSON] з хуліганських мотивів за попередньою змовою групою осіб , вбивство журналіста газети «Вести» [PERSON] з хуліганських мотивів за попередньою змовою групою осіб та пошкодження майна, а саме автомобіля «Шкода Октавія» шляхом вибуху за попередньою змовою групою осіб. На офіційному веб-сайті МВС України «Розшук» розміщена інформація про розшук [PERSON], як особи, яка переховується від органів прокуратурою щодо нього судом обрано запобіжний захід - тримання під вартою. Таким чином, під час проведення спільного брифінгу 02 лютого 2015 року [PERSON] перебував у розшуку за вчинення тяжких злочинів та щодо нього судом обрано примусове затримання для вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Досудовим розслідуванням було встановлено, що «в період січня лютого 2014 року [PERSON] за попередньою змовою групою осіб з [PERSON], [PERSON] отримали замовлення від невстановлених слідством осіб на організацію незаконної протидії учасникам вищевказаних мирних акцій зі сторони цивільних осіб - громадян України, яка полягала у вчиненні незаконних дій стосовно протестувальників, а саме: застосуванні різного роду фізичного насильства, у тому числі спричиненні тілесних ушкоджень, допускаючи у окремих випадках вчинення убивств, усуваючи таким чином активних учасників цих акцій та залякуючи інших учасників протестів, маючи кінцевою метою припинити протестні акції. На виконання злочинних намірів, направлених на силову протидію мирним протестам, що включало вчинення злочинів щодо їх учасників та допускаючи вчинення їх убивств., [PERSON] приблизно в період січня-лютого 2014 року, перебуваючи у місті Києві, вступив в злочинну змову з [PERSON], [PERSON] та невстановленими слідством особами, домовившись координувати з ними свої дії та спільно організовувати протиправні акції щодо протестувальників. Так, 18 лютого 2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали від невстановлених слідством осіб вказівку про необхідність вчинення рідного роду групових незаконних насильницьких дій стосовно учасників протестних акцій на вулицях Володимирській та Великій Житомирській, площі Михайлівській у місті Києві із використанням предметів заздалегідь спеціально пристосованих до спричинення тілесних ушкоджень з метою грубого порушення громадського порядку. При цьому [PERSON], [PERSON] та невстановлені слідством особи для реалізації вказаних злочинних завдань забезпечили [PERSON] та їх співучасників вогнепальною, холодною зброєю, засобами спеціального призначення, металевими щитами та іншими предметами спеціального пристосування та заготовленими для нанесення тілесних пошкоджень. В цей же день, тобто 18 лютого 2014 року, реалізуючи свої злочинні наміри, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інші невстановлені особи приблизно о 22год 30 хв. зібралися на перехресті вулиць Володимирської і Великої Житомирської у м. Києві, узгодивши своїх дії, озброїлись дерев,яними кийками, металевими щитами, вогнепальною зброєю, приготувались до вчинення різного роду протиправних незаконних насильницьких дій стосовно учасників протестних акцій». Вказані обставини, встановлені досудовим розслідуванням у подальшому стали підставою для повідомлення слідчим Генеральної прокуратури України про підозру [PERSON] , винесення Генеральною прокуратурою України постанови про оголошення розшуку підозрюваного [PERSON]Крім того, фактичні данні /докази/ встановлені досудовим розслідуванням с тали підставою та предметом розгляду 10 квітня 2014 року Печерським районним судом міста Києва питання щодо дозволу на затримання підозрюваного [PERSON] з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Саме аналіз доказів, зібраних в ході досудового розслідування та їх достатність стали підставою для винесення Печерським районним судом міста Києва ухвали про задоволення клопотання слідчого ГПУ про дозвіл на затримання підозрюваного [PERSON] Судом встановлено, що під час проведення прес-конференції 02 лютого 2015 року [PERSON] перебував у розшуку за вчинення тяжких злочинів та що до нього судом було призначено затримання для обрання міри запобіжного заходу. У відповідності до ст. 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною та право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. На прес-конференції 02 лютого 2015 року Генеральним прокурором України було проінформовано суспільство про розслідування злочинів проти учасників мирних акцій протесту у листопаді 2013 року - лютому 2014 року. Інформація щодо [PERSON] подана у відповідності до змісту повідомлення про підозру у кримінальному провадженні номер 12014100060000228. У відповідності до п.20 постанови Пленуму Верховного суду номер 1 від 27.02.2009 року З огляду на положення ст. 32 Конституції України судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації /права на відповідь/ від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у ст. 270 ЦК України, порушених у зв,язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові про авіа особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені. Крім того, судам слід враховувати положення частини 11 ст. 30 Закону України «Про інформацію», в якій зазначено, що інформацію з обмеженим доступом може бути поширено без згоди її власника, якщо ця інформація є суспільно значимою, тобто якщо вона є предметом громадського інтересу і якщо право громадськості знати цю інформацію переважає право її власника на її захист, що відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції. Із виступу на прес-конференції 02 лютого 2015 року Генерального прокурора України [PERSON] вбачається, що проводиться досудове розслідування, що у рамках кримінального провадження [PERSON] знаходиться у розшуку за скоєння кримінальних правопорушень. Жодного висловлювання про встановлення вини [PERSON] у вчиненні злочинів з виступу Генерального прокурора України та Міністра внутрішніх справ України не вбачається. Стосовно висловлювань Міністра внутрішніх справ України [PERSON] на брифінгу 02 лютого 2015 року щодо «куплених судів» , як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, вказана фраза за своєю суттю є оціночним судженням з розумінні ЦК України та Закону України «Про інформацію», а тому відповідно до цих нормативно-правових актів це твердження взагалі не підлягає доведенню. Крім того, вказана фраза за будь-яких обставин не містить негативної чи недостовірної інформації відносно позивача. Більш того, у судовому засіданні встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі номер 757/11341/14-ц від 04 червня 2014 року частково задоволений позов [PERSON] до МВС України про захист честі, гідності та ділової репутації. Будь-якої інформації стосовно інших його позовів до суду не встановлено. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що представник позивача не надав жодних доказів щодо порушення особистості [PERSON] немайнових прав, спричинення шкоди його немайновим благам, перешкоджання йому в повному обсязі та своєчасно здійснювати свої особисті права внаслідок оприлюднення інформації, яка поширена Генеральним прокурором України [PERSON] та Міністром внутрішніх справ України [PERSON] на прес-конференції 02 лютого 2015 року. З резолютивній частині позовної заяви, поданої [PERSON] від імені [PERSON] вимоги щодо спростування недостовірної інформації перекручені, не відповідають дослівно тій інформації, яка дійсно вказаними особами висловлювалась на прес-конференції 02 лютого 2015 року. Більш того, у судовому засіданні встановлено, що вказана інформація за своїм змістом відповідає повідомленню про підозру [PERSON] та не є недостовірною. Таким чином, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 94, 201, 277, 297, 299 ЦК України, Закону України «Про інформацію», від 02 жовтня 1992 року, Закону України «Про телебачення і радіомовлення» від 21 грудня 1993 року,

Outcome: dismissed