Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] 21 травня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Друга дніпровська держнотконтора про усунення спадкоємця від права на спадкування. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2018 року позов залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 1, 2, 9, 10 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 19 липня 2018 року позивачем подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2019 року та 24 квітня 2019 року у задоволенні клопотань [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року заяву [PERSON] про витребування доказів задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року заяву про забезпечення позову повернуто відповідачеві. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року задоволено клопотання [PERSON] про виклик та допит свідка. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито і призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року заяву про забезпечення доказів було задоволено частково і витребувано з Другої дніпровської держнотконтори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року у задоволенні клопотання про допит позивача в якості свідка [PERSON] відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року у задоволенні клопотання [PERSON] про допит в якості свідка [PERSON] відмовлено.. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року у задоволенні заяви [PERSON] про допит її в якості свідка та допит в якості свідка [PERSON] відмовлено. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив, письмових поясненнях, а також у ході розгляду справи, посилалася на те, що [INFO] помер її брат, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У січні 2018 року нотаріусом позивачеві було повідомлено, що із заявою про прийняття спадщини звернувся також син померлого, відповідач [PERSON] . Відповідач має бути усунутий від права на спадкування, оскільки у квітні 2007 року [PERSON] раптово захворів і перебував на стаціонарному лікуванні з 22 квітня 2007 року по 22 травня 2007 року, йому було проведено операцію з видалення аневризми. Відповідач допомоги батькові не надавав, ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та не спілкувався з ним понад 10 років. Після проведеної операції [PERSON] не міг працювати на звичних для нього роботах, а вимушений був працювати на малооплачуваних посадах. Його заробітку було недостатньо для достатнього рівня проживання, він мав право на утримання з боку його рідного сина, [PERSON] , проте, з позовом до суду про стягнення аліментів він не звертався. З 22 жовтня 2017 року йому було призначено пенсію, яка була мінімальною. Позивач за свої кошти сплачувала комунальні платежі, купувала ліки для [PERSON] , харчі, одяг, готувала їжу. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року. [PERSON] , померлий [INFO], неодноразово намагався звернутися до свого сина за матеріальною допомогою, але відповідач уникав навіть розмови про допомогу, ухилявся зустрічей з батьком, хоча мав можливість її надавати. 26 квітня 2015 року померлий [PERSON] отримав відкриту ЧМТ. З ускладненням після травми перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» у період з 16 червня 2015 року по 09 липня 2015 року. З того часу позивач була вимушена проживати з братом у квартирі, щоб надавати йому допомогу: доглядати його, купувати ліки, харчі, обслуговувати в побуті. Відповідач був обізнаний про тяжкий стан батька, проте, допомоги не надавав та не навідував його, а з`явився лише на похороні батька. Лише за допомогою позивача її брат, померлий [PERSON] , зміг отримати документи про право власності на Ѕ частину квартири. Оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у [PERSON] , оскільки лише їй довіряв померлий. Про смерть батька відповідач не знав, тому що не спілкувався з ним, а дізнався лише увечері [INFO], про що йому повідомила позивач. Оплату за поховання [PERSON] здійснювала [PERSON] . На ритуальний обід 07 липня 2017 року відповідач не прибув, пославшись на перебування у цей час на відпочинку на озері, проте 07 липня 2017 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Зазначила, що відповідач не надавав грошових коштів ані на операцію батькові, ані на його післяопераційне лікування, оскільки операцію у 2007 році було проведено безкоштовно, а сам відповідач не працював, а жив за рахунок пенсії своєї хворої матері, яка хворіла на рак головного мозку з 2006 року по 2009 рік. Саме ця обставина і стала підставою неприязних відносин між спадкодавцем і відповідачем. Померлий [PERSON] , навіть після розірвання шлюбу з [PERSON] , матір`ю відповідача, продовжував підтримувати доброзичливі стосунки, надавав їй матеріальну допомогу на лікування, а згодом на її поховання. Після смерті [PERSON] , яка померла у 2009 році, відповідач [PERSON] успадкував спадщину на частину квартири [ADDRESS] . Просила усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов та ході судового розгляду проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що з батьком спілкувалися завжди. Його батько, [PERSON] , помер [INFO] у віці 60 років. У 2007 році [PERSON] було проведено операцію з видалення аневризми головного мозку. Батько працював зварювальником до пенсії, а приблизно з 2013-2014 року - сторожем. Останні два-три роки спілкувалися телефоном, особистих зустрічей не було. За життя батько із проханням про надання йому допомоги до нього не звертався. Негідним спадщини після смерті батька його вважає лише позивач, зазначив, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві, суперечать дійсним обставинам справи та не підтверджуються доказами. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності її представника та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сестрою [PERSON] (т. 2 а.с. 10 оберт-11). [PERSON] є сином [PERSON] (т. 2 а.с. 8). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/9164/14-ц від 17 березня 2015 року (т. 1 а.с. 116) [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано у встановленому законом порядку (т. 2 а.с. 14). У період з 27 квітня 2007 року по 22 травня 2007 року [PERSON] перебував на обстеженні та лікуванні в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова», 08 травня 2007 року йому було проведено оперативне втручання з видалення аневризми мозкової артерії (т. 1 а.с. 10). З 26 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» з діагнозом відкрита проникаюча ЧМТ, забій головного мозку, перелом кісток зводу та основи черепа. Від лікування у відділенні відмовився, у зв`язку з чим 27 квітня 2015 року його було виписано (т. 1 а.с. 11). У період з 19 червня 2015 року по 09 липня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровська міська лікарня № 5» у зв`язку з погіршенням стану після перенесеної відкритої ЧМТ 26 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 12). Згідно з випискою з історії хвороби [PERSON] від 23 вересня 2015 року, хворий потребує ліжкового режиму з 16 вересня 2015 року по 26 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 13). Відповідно до довідки ПФУ у Дніпропетровській області № 367/02/10/4 від 10 лютого 2017 року [PERSON] 22 жовтня 2012 року призначено пенсію за віком у розмірі 1 247 гривень (т. 1 а.с. 14). [INFO] [PERSON] помер (т. 2 а.с. 3). Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , 07 липня 2017 року звернувся [PERSON] (т. 2 а.с. 2 оберт) та 16 грудня 2017 року - [PERSON] (т. 2 а.с. 8 оберт). Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 03 січня 2018 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із тим, що є спадкоємець першої черги (т. 2 а.с. 12). Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 16 листопада 2019 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із тим, що наявний спір між спадкоємцями і нотаріальні дії зупинено до вирішення справи судом (т. 2 а.с. 23). Також ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року було вирішено питання пр. забезпечення доказів, а саме про виклик та допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . У судові засідання, призначені на 11 жовтня 2019 року, 04 грудня 2019 року, 07 лютого 2020 року, 13 квітня 2020 року, 24 липня 2020 року, 03 листопада 2020 року, 16 грудня 2020 року та 19 березня 2021 року свідки на виклики суду для їх допиту не з`являлися, сторона позивача, на клопотання якої зазначені свідки були викликані, забезпечити явку не має можливості, точного місця їх проживання чи перебування позивачеві також невідомо. 19 березня 2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов лист від [PERSON] , яка зазначила, що вона є матір`ю свідка [PERSON] , яка на теперішній час перебуває поза межами України, а саме проживає у Вірменії, де здійснює догляд за хворим батьком. Таким чином, суд приходить до висновку, що тривала систематична неявка свідків у судове засідання та неможливість встановлення їх місця проживання чи перебування є перешкодою для вирішення спору по суті та сприяє лише затягуванню розгляду справи, що в свою чергу порушує розумні строки розгляду справи, визначені ст. 210 ЦПК України. Разом з цим, суд зауважує, згідно з приписами ч.ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без показань свідків за наявними у матеріалах справи доказами, що буде відповідати завданню цивільного судочинства. Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у позовній заяві, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження та спростовані доказами. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 2012 року отримував пенсію. Доказів того, що померлий [PERSON] перебував у стані, що вимагає сторонньої допомоги, та відсутність з його боку можливості самостійно організовувати свій побут та догляд за собою, судові позивачем надано не було. Так у виписці КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» від 30 квітня 2015 року зазначено, що 26 квітня 2015 року [PERSON] було шпиталізовано до стаціонару нейрохірургічного відділення з діагнозом відкрита ЧМТ, проте, 27 квітня 2015 року [PERSON] від лікування відмовився, у зв`язку з чим його було виписано з подальшим спостереженням у лікаря за місцем проживання. Тобто, [PERSON] не перебував у безпорадному стані, мав ясну свідомість та критичне сприйняття реальності, а також можливість самостійно пересуватися, оскільки у період з 09.00 години до 14.00 години він був відсутній у палаті, про що зазначено у виписці (т. 1 а.с. 11). Також суд не приймає як належний доказ копії заяв та скарг [PERSON] до Новокодацького ВП ДВП ГУ НП у Дніпропетровській області, Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та АТ «ДТЕК» (т. 1 а.с. 94-113, 123-134), оскільки із зазначених доказів вбачається, що померлий [PERSON] мав спір щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя [PERSON] і [PERSON] , а також конфлікт між [PERSON] та [PERSON] , що не дає підстав стверджувати, що відповідач [PERSON] ухилявся від надання допомоги своєму батькові, який такої допомоги потребував. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (вступна та резолютивна частини) № 205/2050/15-ц від 25 вересня 2015 року, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (т. 1 а.с. 119), не дають підстави стверджувати, що померлий спадкоємець потребував матеріальної, чи будь-якої іншої допомоги від свого сина [PERSON] . Крім цього, суд зауважує, що позивач стверджує, що після оперативного втручання з видалення аневризми головного мозку [PERSON] не міг працювати за фахом, працював охоронцем, а його заробітної плати не вистачало на продукти харчування, одяг, оплату комунальних послуг, які сплачувала [PERSON] . При цьому, у своїх поясненнях остання зазначає, що після розірвання шлюбу [PERSON] і [PERSON] , які мали сумісного сина [PERSON] , продовжували спілкуватися, а у період хвороби [PERSON] з 2006 року по 2009 рік, [PERSON] надавав матеріальну допомогу на її лікування та на її поховання у 2009 році (т. 1 а.с. 216), що суперечить твердженням самого позивача у позовній заяві. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадщину після смерті [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, судові витрати у справі, понесені нею, слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed