Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 12.11.2014 року з метою спільного придбання автомобіля [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2500 доларів США, про що останнім було написано розписку. Посилаючись на те, що на даний час автомобіль не придбано, в добровільному порядку останній повернути грошові кошти відмовляється, просить стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 2500 дол. США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України на час звернення до суду становить 68425 грн., 15000 моральної шкоди та судові витрати в сумі 2090 грн. 50 коп. Особа, в чиїх інтересах подано позов - [PERSON], в судовому засіданні суду пояснив, що між ним та відповідачем [PERSON] на пропозицію останнього була укладена усна домовленість про спільне придбання автомобіля, який в подальшому, відремонтувавши, мали продати, а отримані кошти розділити між собою. 12.11.2014 року він передав [PERSON] 2500 дол. США, про що останній написав розписку. Строк виконання цієї угоди був встановлений в один місяць. Оскільки автомобіль придбаний не був, на його неоднарозові вимоги відповідач восени 2015 року та весною 2016 року повернув йому відповідно 700 дол. США та 500дол. США. Решту суми повертати відмовляється, що заподіює йому як матеріальну так і моральну шкоду, оскільки через неповернення коштів він втратив можливість придбати автомобіль, у нього погіршились відносини в сім'ї, що викликає душевні страждання та переживання. Просить стягнути з відповідача у його користь матеріальну шкоду в сумі1300 дол. США, моральну шкоду та судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, про що подав письмову заяву, та, покликаючись на те, що між сторонами у справі виникли правові відносини, пов'язані із проведенням спільної діяльності у формі простого товариства, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], з врахуванням частково повернутих коштів, матеріальні збитки в сумі 1300 дол. США по курсу Національного банку України, 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 3 000 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник відповідача [PERSON], посилаючись на те, що до правовідносин, що склалися між сторонами, не застосовуються положення ЦК України спільну діяльність, в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст. ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виключно позивач визначає підстави та предмет позову. Судом встановлено, що згідно розписки від 12.11.2014 року [PERSON] взяв у [PERSON] 2500 дол. США для придбання автомобіля. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 1130, 1131 ЦК України за договором про спільну діяльність, на що посилається сторона позивача, сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до ст.1132, 1133, 1134 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те. що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Підставою виникнення зобов'язання за спільною діяльністю сторін є оформлення договору про спільну діяльність, який містить усі істотні та інші умови взаємовідносин. Укладення між сторонами такого договору для використання спільного майна у судовому засіданні не встановлено. Надана позивачем розписка [PERSON] лише підтверджує факт отримання відповідачем коштів, але не посвідчує укладення договору про спільну діяльність. У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є безпідставними, оскільки не доведені жодними належними та допустимими доказами, а вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від заявлених позивачем вимог матеріального характеру і відповідно до положень діючого цивільного законодавства таке право має бути безпосередньо передбачене законом або договором, що також не доведено позивачем в судовому засіданні, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed