Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

\~\~\~\~ [PERSON] 17 червня 2016 року звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1997 року, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач в січні 2016 року пішов з дому та наскільки їй відомо, виїхав за межі України. Вона має бажання вивезти доньку до родичів для відпочинку та оздоровлення до Російської Федерації та Криму, але у зв'язку з тим, що місцезнаходження [PERSON] їй невідоме, просить дозволити виїзд дитини за межі України без згоди батька на рік. Позивач у попереднє судове засідання не зявилася, в заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує. Відповідач у попереднє судове засідання не з'явився, згідно заяви його матері [PERSON], він виїхав у невідомому напрямку, його місцезнаходження невідоме, позовні вимоги підтримує. Представник служби у справах дітей Кремінської РДА в особі начальника [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за відсутністю представника служби, позовні вимоги підтримує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України №789 ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до п. 2 ч. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» №3857-XІІ від 21 січня 1994 року зі змінами, за відсутності згоди\~\~одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути\~\~дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного контролю громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного контролю громадянами України» передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Сторони з 26 липня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5), від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7), яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Зі слів [PERSON], її син [PERSON] з січня 2016 року виїхав з м. Кремінна у невідомому напрямку, його місцезнаходження їй невідомо (а. с. 14). Мати бажає вивезти дитину за межі України для її відпочинку та оздоровлення не тільки в літній період, місцезнаходження відповідача невідоме, тому з метою захисту прав та інтересів дитини суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, строком на один рік. Разом з тим, суд не бачить підстав для допущення рішення суду до негайного виконання, оскільки це діючим законодавством не передбачено.

Outcome: partial