Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] 23 травня 2017 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків. Ухвалою суду від 13.02.2018 року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 23.03.1978 року до 17.07.1978 року працював на Криворізькому гірничо-збагачувальному комбінаті у якості електрослюсаря з ремонту обладнання 2-го збагачувальної фабрики на практиці; з 30.08.1975 року по 30.06.1979 року навчався у Криворізькому технікумі рудничної автоматики; з 06.08.1979 року до 01.11.1979 року на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті у якості електрослюсаря з ремонту обладнання 4-го роз.; з 10.11.1979 року до 10.11.1981 року проходив службу у Радянській армії. На підприємстві «Кривбасвибухпром» працював: з 24.12.1981 року по 28.02.1987 року електрослюсарем 5-го розр., підривником 5-го розряду у карєрі гірничого вибухового цеху № 3; з 01.03.1987 року по 31.12.1997 року підривником 5-го розр. у карєрі гірничого цеху № 7; з 01.01.1998 року по 09.11.1998 року підривником 5-го розр. у карєрі гірничого цеху № 6; з 10.11.1998 року по 25.01.2000 року підривником 5-го розряду у карєрі гірничого цеху № 2. В цілому на шкідливих умовах праці на підприємстві «Кривбасвибухпром» (правонаступником є ПАТ «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром») відпрацював 17 років 5 місяців. На Криворізькому Південному гірничо-збагачувальному комбінаті працював з 31.01.2000 року по 14.09.2000 року на посаді начальника авторемонтних майстерень авто цеху. На ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» (правонаступник КДГМК «Криворіжсталь») працював з 15.11.2001 року по 24.02.2003 року слюсарем ремонтником 5-го розряду на дробильній фабриці № 3 рудоуправління ГЗК; з 25.02.2003 року по 10.06.2010 року слюсарем ремонтником по ремонту підземного устаткування у карєрі 5 розр. на дробильній фабриці № 3 рудоуправління ГЗК; з 11.06.2010 року по 09.12.2010 року слюсарем ремонтником по ремонту підземного устаткування у карєрі 5 розр. на дробильній фабриці № 3 гірничого департаменту; з 10.12.2010 року по 19.12.2011 року слюсарем ремонтником по ремонту підземного устаткування у карєрі 5 розр. на дробильній фабриці № 3 (на правах цеху) гірничого департаменту; з 20.12.2011 року по 16.05.2012 року слюсарем ремонтником 5-го розр. бригади з ремонту поверхового обладнання служби механіки фабрики рудоуправління гірничого департаменту. Всього відпрацьовано на ПАТ «АМКР» 10 років 6 місяців. Відповідно висновку МСЕК від 23.03.2017 року йому встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 20% первинно на період з 20.03.2017 року по 01.04.2018 року, у звязку з радикулопатією попереково - крижовою L5, S1, переважно ліворуч, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та мязо-тонічними синдромами. У зв'язку з професійним захворюванням позивач страждає від постійного болю та обмеження рухів п/кр. Відділі хребта з іррадіацією переважно в ліву ногу, періодичного ниючого болю в шийному відділі хребта та між лопатковій області, болю та обмеження рухів в колінних суглобах при тривалій ході, різких рухах, періодичного підвищення артеріального тиску, максимально до 180/110 мм рт. ст.. Не може виконувати незначну дрібну побутову домашню роботу, не може тривалий час знаходитись в одній позі. Його хворобливий стан здоров'я змушує постійно лікуватись, проходити обстеження лікарів. Всі ці незручності викликають у нього почуття своєї неповноцінності, тому що тривалий час він є і буде додатковим тягарем, постійно вимагаючи сторонньої допомоги з боку рідних та оточуючих людей. Представник позивача [PERSON], який був присутній в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» [PERSON], просив суд відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених в письмових запереченнях. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON], працював з 24.12.1981 року по 28.02.1987 року електрослюсарем 5-го розр., підривником 5-го розряду у карєрі гірничого вибухового цеху № 3; з 01.03.1987 року по 31.12.1997 року підривником 5-го розр. у карєрі гірничого цеху № 7; з 01.01.1998 року по 09.11.1998 року підривником 5-го розр. у карєрі гірничого цеху № 6; з 10.11.1998 року по 25.01.2000 року підривником 5-го розряду у карєрі гірничого цеху № 2 (а.с. 4-6). Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання затвердженого 21.02.2017 року професійне захворювання виникло за таких обставин: [PERSON] працюючи з 20.12.2011 року по 16.05.2012 року слюсарем ремонтником бригади з ремонту поверхневого устаткування служби механіки фабрики рудоуправління гірничого департаменту, а також з 15.11.2001 року по 25.02.2003 року слюсарем ремонтником, з 25.02.2003 року по 10.12.2010 року слюсарем ремонтником з ремонту підземного устаткування в карєрі дробильної фабрики № 3, з 10.12.2010 року по 20.12.2011 року слюсарем ремонтником дробильної фабрики № 3 (на правах цеху) здійснював ремонт, монтаж, демонтаж регулювання та наладку устаткування, агрегатів підземного та поверхневого устаткування фабрики, стрічкових конвеєрів, ремонт та заміну зношених роликів транспортних стрічок конвеєрів, під час виконання робіт піддавався дії фізичного перевантаження, що перевищувало гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця. А також, працюючи на підприємстві «Кривбасвибухпром» з 02.08.1982 року по 25.01.2000 року вибуховником в карєрі, з тих же причин піддавався дії фізичного перевантаження (а.с.8). Згідно п. 17 вказаного вище Акту причиною професійного захворювання вказано: фізичне перевантаження. Рівень фізичного перевантаження: періодичне перебування в незручній позі 39,1-40,2 при допустимій до 25%; періодичне перебування у вимушеній позі 13.8-38 при допустимій до 10% маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 35 кг при нормі до 30 кг; нахили корпуса (кількість за зміну) 122-151 разів при нормі 51-100 разів, згідно з вимогами ДСН та П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» № 248 від 08.04.2014 року. На інших підприємствах зазначених в п. 16 Акту, рівень фізичного перевантаження: потужність зовнішньої роботи за участю мязів нижніх кінцівок та тулуба (Вт): 97 при нормі 90 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 45 кг при нормі до 30 кг; нахили корпуса (кількість за зміну) 185 разів при нормі 51-100 разів. Робоча поза: періодичне перебування в незручній позі 18.2 при допустимій до 10%. Згідно з вимогами ДСН та П «Гігієнічнав класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового стажу» за №248 від 08.04.2014 (а.с.8). Висновком МСЕК від 23.03.2017 року [PERSON] встановлено професійне захворювання та втрату професійної працездатності в розмірі 20 % з 20.03.2017 року по 01.04.2018 року(а.с. 9). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Крім цього, суд не може погодитись із запереченням представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими та небезпечними факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити безпечні умови для праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Таким чином, позов предявлено до належного відповідача. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя [PERSON] оцінює в розмірі 12500,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, у звязку з чим отримав 20 % втрати професійної працездатності. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 12000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 12500,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial