Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі відповідач), [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №1 в будинку №12 по вулиці Богдана Хмельницького в місті Покровську Донецької області. В обґрунтування позову зазначено, що вказана квартира належить позивачу на праві приватної власності, в ній, окрім позивача, зареєстрована відповідач, яка є дочкою позивача та яка не проживає в зазначеній квартирі з 03.06.1996. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Відповідач, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі з урахуванням приписів п.19 перехідних положень ЦПК України та Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», а саме, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не зявилась, засобами електронного звязку надіслала на адресу суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та справу розглянути без її участі. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Житлове приміщення квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу жилого будинку від 20.08.1993, право власності зареєстровано Красноармійським бюро технічної інвентаризації за №10287 (а.с.6). За даними домової книги для прописки громадян, що проживають в буд. №12-1, та листа сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП м.Покровськ від 21.09.2018 відповідач зареєстрована за вказаною адресою (а .с.8-10, 20) За Довідкою КУ ПККСН від 25.07.2018 за підписом інспектора Покровського ККСН, голови кв.№12 та трьох свідків-сусідів відповідач не проживає в зазначеній квартирі з 1996 року (а.с.7). Свідоцтвом про народження Серія І-НО №369934 підтверджується, що відповідач, яка народилась 22.01.1979, є дочкою позивача (а.с.25). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника втрачає право користування жилим приміщенням, в разі відсутності члена сім'ї без поважної причини понад один рік. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 передбачено, що відповідно до положень ст.391 та ст.396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем визнається позов та не надано доказів на підтвердження поважності причини, за якою вона не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, позов підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved