Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області (далі-відповідач) з позовом, в якому просить визнати за нею право на тримання в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , земельної частки (паю) в землях колективного сільськогосподарського підприємства ім. Урицкого Добропільського району Донецької області розміром 8,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що [INFO] померла її мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.10.2017 року. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства ім. Урицкого Добропільського району Донецької області розміром 8,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 28.12.1996 року Добропільською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів 28.12.1996 року за № 2266. Дане майно мати позивача отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину (номер у спадковому реєстрі 61050452 виданого 08.08.2017 року). Враховуючи те, що через два місяці після вступу у спадщину [PERSON] померла, отримати документи на пай не встигла. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, 19.10.2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вказане майно. З урахуванням вимог ст.. 1216 ЦК України просить визнати за нею право на отримання в порядку спадкування після смерті матері земельної частки (паю). Позивача та представник позивача в судове засідання не прибули, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтверджує, з цього приводу сільська рада претензій не має. Ухвалою суду від 26.12.2019 року до участі у справі, в якості третьої особи залучено ГУ Держгеокадастру у Донецькій області. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Білозерське, Донецької області (прізвище змінювала при одруженні). Згідно свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 24.01.1976 року батьками вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.12.2016 року серії [NUMBER] . За життя батька ним було успадковано право на отримання земельної частики (пай) згідно сертифікату серії ДН № 0093268 виданого 28.12.1996 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2008, про що зазначено в самому сертифікаті. 08.08.2017 року державним нотаріусом Другої Добропільської державної нотаріальної контори Гусєва О.В. видано [PERSON] , дружині померлого [INFO] [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину, а саме: прав на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства ім. Урицького Добропільського району Донецької області розміром 8,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості), вартістю двісті шістдесят сім тисяч триста чотири грн. 84 коп., посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 28.12.1996 року Добропільською районною державною адміністрацією Донецької області, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 28.12.1996 року за № 2266. Спадкова справа 51/2017. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.10.2017 року. 10.04.2018 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері - [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу 62258258, номер у нотаріуса 46/2018, спадкодавець [PERSON] . 19.10.2019 року нотаріусом винесено постанову № 1163/02-31 про відмову у вчинені нотаріальної дії відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] матері - [PERSON] на спадкове майн, яке складається з права на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства ім. Урицького Добропільського району Донецької області розміром 8,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки. Відповідно до ч.ч. 3,5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Відповідно до роз`яснень які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 статті 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Так, згідно норм статті 1216 Цивільного кодексу (далі за текстом ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців не виявлено, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не змогла. Звертаючись до нотаріуса із заявою про отримання спадщини, серед якої вищевказана земельна ділянка позивач мала обґрунтовані сподівання на її отримання, оскільки вказане майно було визнано за її матір`ю (спадкодавцем), проте з причин смерті останньої не встигла отримати правовстановлюючий документ, не здійснила відповідну державну реєстрацію права. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року, №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коди з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивачем не надано відповідних доказів нотаріусу про реєстрацію відповідного права за сподкодавцем, про що зазначено в рішенні нотаріуса. Водночас вказана обставини не може бути перешкодою в реалізації права особи на отримання спадщини. Частиною 4 статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, Конституції України, Цивільного кодексу України, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки підстав, які б перешкоджали позивачу отримати у спадщину, після смерті матері вищевказане майно не встановлено. Згідно із ч.1, 9 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідача. Відповідачем визначено Нововодянську сільську раду у зв`язку із відсутністю інших спадкоємців. Відповідач проти позову не заперечував, будь - яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв, позивач у позові не просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Тому суд покладає судові витрати на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved