Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі відповідач) таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою Донецька область, м.Покровськ, вул.Волонтерська (Бєлєнького), 102. В обґрунтування позову зазначено, що вказаний будинок належить позивачу на праві приватної власності, в будинку, окрім позивача, зареєстрований відповідач, який був її чоловіком та який не проживає в зазначеному будинку тривалий проміжок часу. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на зареєстровану адресу його місця проживання повістки про виклик до суду, відповідна поштова кореспонденція повернута на адресу суду неврученою адресату через закінчення терміну зберігання, повістку про виклик на 16.10.2018 повернуто до суду із відміткою голови кв.комітету №12 про те, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2004 року. З огляду на приписи ст.128 та ст.130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, до суду не зявився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю учасників справи та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Житловий будинок №102 по вул.Волонтерська (Бєлєнького) в м.Покровську Донецької області належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 13.07.1994, який посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Красноармійської державної нотаріальної контори [PERSON] 13.07.1994, реєстр №1713, зареєстрований в БТІ м. Красноармійська 18.07.1994 (а.с.4-5). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2004 шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 15.07.1988, актовий запис №542, розірваний; рішення суду набрало законної сили 20.12.2004 (а.с.7). Актом від 10.08.2018 за підписом інспектора Покровського ККСН та двох свідків- сусідів підтверджується, що відповідач не проживає за адресою: [INFO] з 20.12.2004 (а.с.6). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника втрачає право користування жилим приміщенням в разі відсутності члена сім'ї без поважної причини понад один рік. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 передбачено, що відповідно до положень ст.391 та ст.396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження поважності причини, за якою він не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, позов підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved