Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

[PERSON] 23.05.2014р. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором купівлі-продажу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у вересні 2012 року він уклав усний договір купівлі - продажу насіння соняшника з відповідачем, який здійснює діяльність з прийняття, зберігання насіння соняшника та подальшу їх переробку на олію у с. Новомиколаївка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області. Відповідно до вищезазначеного усного договору у вересні 2012 року він передав відповідачу у с. Новомиколаївка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області насіння соняшника загальною вагою 5200 кг., які він залишив на належному йому складі. За придбаний у нього товар відповідач повинний був сплатити йому 15 600,00 гривень на протязі 7 днів зі дня отримання від нього насіння соняшника, однак до цього часу відповідач за отриманий товар з ним не розраховувався, мотивуючі це відсутністю у нього грошей, і кожний раз переносив дати розрахунку зі ним. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача борг у розмірі 15 600,00 грн. в рахунок оплати проданих ним відповідачу у вересні 2012 року за усним договором купівлі-продажу 5 200 кг. насіння соняшника та судові витрати. Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що у вересні 2012 року позивач уклав усний договір купівлі-продажу насіння соняшника з відповідачем, який здійснює діяльність з прийняття, зберігання насіння соняшника та подальшу їх переробку на олію у с. Новомиколаївка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області. Відповідно до вищезазначеного усного договору у вересні 2012 року позивач передав відповідачу у с. Новомиколаївка, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області насіння соняшника загальною вагою 5200 кг., які він залишив на належному йому складі. За придбаний у позивача товар відповідач повинний був сплатити йому 15 600,00 гривень на протязі 7 днів зі дня отримання від нього насіння соняшника, однак до цього часу відповідач за отриманий товар з ним не розраховувався. Вищевказаний факт підтверджується тим, що 19.12.2013р. за заявою позивача СВ Верхньодніпровським РВ ГУМВС України у Дніпропетровської області, було відкрите кримінальне провадження № 12013040430002477 у відношенні відповідача. Під час проведення досудового слідства за кримінальним провадженням №12013040430002477, 16.01.2014р. відповідач був допитаний оперуповноваженим СДсБЕЗ Верхньодніпровського РВ ГУМВС України у Дніпропетровської області, в якості свідка, і як свідок визнав той факт, що у вересні 2012 року він фактично уклав з позивачем усний договір купівлі-продажу за яким отримав від позивача 5200 кг. насіння соняшника на суму 15600,00 грн., які (гроші) не сплатив позивачу до цього часу (16.01.2014 р.) у зв'язку з тим, що у нього тимчасове таких грошей не має, а як тільки таки гроші у нього будуть він з ним розрахується (а.с.4-5). 28.01.2014 року, слідчим СВ Верхньодніпровського РВ ГУМВС України у Дніпропетровської області була винесена постанова про закриття кримінального провадження №12013040430002477, у зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутні ознаки злочину передбаченого ст.190 КК України, оскільки у відповідача не було умислу в заволодінні шахрайським шляхом належного позивачу майна, а є тільки не виконання відповідачем цивільно-правових обов'язків у відношенні позивача (а.с.6). Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно з ст.655 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та повністю доведені, а, отже, підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с.1), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved