Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

[PERSON] 26 грудня 2017 року звернулася до суду з позовом до Органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області про поновлення батьківських прав посилаючись, що вона має двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно яких рішеннями Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2015 року та 18 вересня 2015 року позбавлена батьківських прав. На даний час змінилися умови її життя, вона веде здоровий та добропорядний спосіб життя, має бажання і можливість приймати участь в житті доньок, піклуватися про їх фізичний та духовний розвиток, утримувати їх. Вона усунула всі обставини, що стали причиною позбавлення її батьківських прав. Діти висловлюють бажання бачитися та спілкуватися з нею. На протязі останнього року вона підтримує з ними родинний зв'язок, між ними панують добрі та гармонійні стосунки, надає посильну матеріальну допомогу на їх утримання, приймає участь у вихованні, з дозволу опікунів проводить вихідні дні з дітьми, шкільні канікули та відпочинок влітку. Вона працює, має стабільний та достатній заробіток. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації визначено за доцільне поновити її у батьківських правах. Просила поновити її у батьківських правах відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, позивач пояснила, що з лютого 2015 року за її проханням та за усною домовленістю з бабусями [PERSON] та [PERSON], доньки стали проживати з ними, доки у неї не покращиться матеріальний стан. В той часу неї склалася тяжка ситуація, був великий борг, хоча і не тільки з її вини, вона залишилася без житла, роботи, коштів, практично на вулиці і сама, не було підтримки. Навіть про те, що вона позбавлена батьківських прав, їй нічого не було відомо. На даний час вона покращила своє матеріальне становище, практично віддала борг, залишилася невелика сума. Має хорошу роботу в Києві, працює в великому ресторані, отримує заробітну плату в розмірі 14000 - 18000 грн., має позитивні рекомендації, може в будь-який час переїхати до Кременчука та проживати з дітьми в будинку батька в [ADDRESS], в якому зроблений ремонт і який облаштований меблями, умови проживання в якому були обстежені працівниками Служби у справах дітей Кременчуцької райдержадміністрації. Зазначила, що вона втратила багато часу не спілкуючись з дітьми, зараз намагається надолужити його. На протязі останніх двох років підтримує зв'язок з доньками, зустрічається з ними приблизно один-два рази в місяць, з дозволу опікунів проводить вихідні дні, шкільні канікули, возила [PERSON] відпочивати на 10 днів. З [PERSON] бабуся їй раніше забороняла спілкуватися, тільки після того, як донька потрапила до лікарні і вона подала даний позов, вони почали підтримувати зв'язок. Вона постійно дітям телефонує, цікавиться їх здоров'ям, навчанням, допомагає матеріально, купляє одяг. Діти виявляють бажання проживати з нею. Відповідач Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з'явилися, надали заяву, де просили розглядати справу у відсутність їх представника. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала та просила в задоволені позову відмовити посилаючись, що поновлення позивача в батьківських правах не буде відповідати інтересам дитини. Пояснила, що дитина проживає з нею та її чоловіком з 19 лютого 2015 року за проханням сина [PERSON], так як в сина та його співмешканки [PERSON] були великі боргові зобов'язання, вони переховувалися і дітей: [PERSON] та [PERSON] довелося забирати з вокзалу в м. Кіровограді. Протягом всього часу проживання онуки з нею відповідач не цікавилася донькою. За останній рік, а саме з 30 серпня 2017 року вона відвідувала [PERSON] два рази, в лютому та в червні місяці, жодних канікул не проводила з донькою, не відвідувала школу де вона навчається, телефонує не часто і то після 22 год., коли дитина спить, частіше [PERSON] телефонує їй, але постійно чує, що мама зайнята, матеріальну допомогу надала один раз в сумі 500 грн. за три роки і зараз в рахунок погашення аліментів сплатила 1500 грн. Дитина не хоче повертатися до мами, навіть відмовилася прийти до суду. Вважає, що відповідач не зможе приділяти достатньої уваги доньці, піклуватися про її духовний і фізичний розвиток , забезпечити її всім необхідним. Третя особа [PERSON] позов не визнала, в ході розгляду справи не заперечувала проти задоволення позову, вважає, що дитина повинна проживати там, де їй буде краще. Зазначила, що позивач спілкується з дитиною періодично та підтвердила, що вони їздили влітку відпочивати на 10 днів. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених у цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення позивача та його уповноваженого представника, третіх осіб, врахувавши думку дитини, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Установлено, що заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2015 року [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. 18 вересня 2015 року заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області [PERSON] та [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Підставою для позбавлення судом її батьківських прав стало ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не створення належних умов для їх фізичного і духовного розвитку та зацікавленості в житті та здоров'ї. Так, малолітня [PERSON] проживає з бабою [PERSON] в [ADDRESS] малолітня [PERSON] з бабою [PERSON] в [ADDRESS], які є їх опікунами. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.169 Сімейного Кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Згідно довідки № 499 та довідки № 255 виданих Кременчуцькою центральною районною лікарнею від 06 червня 2018 року [PERSON], [INFO] на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває. Відповідно до ч.5 ст. 169 СК України при вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 19 лютого 2015 року їх онука [PERSON] проживає з ним та його дружиною [PERSON] на прохання сина [PERSON]. На той час у нього та його співмешканки [PERSON] були фінансові проблеми, вони переховувалися, дітей довелося забирати з автовокзалу в місті Кіровограді вночі, матері поряд з ними не було. За час проживання [PERSON] з ними позивач взагалі не цікавилася донькою, її здоров'ям, навчанням, не відвідувала навіть тоді, коли дитина хворіла, матеріально не допомагала, аліменти не сплачувала. Вважає, що поведінка [PERSON] після позбавлення її батьківських прав не змінилася, в неї немає житла, постійного місця роботи, вона не зможе приділяти достатньої уваги дитині, займатися її розвитком. На це вказує і те, що за останній рік з дитиною вона бачилася тільки два рази, телефонує не часто, дитина до неї не тягнеться і проживати з нею не бажає. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 р.) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення, судовий орган надає дитині можливість висловити свої думки і приділяє цим думкам належну увагу. В судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що вона проживає з бабусею, з мамою спілкується не часто, їздили з нею влітку відпочивати. Суд, заслухавши думку дитини вважає, що оцінка дитиною поведінки своєї матері, життєвих обставин може бути необ'єктивною, тому виходячи з положень частини 3 статті 171 СК України, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають інтереси дитини, не приймає її до уваги. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області від 31 липня 2017 року поновлення [PERSON] у батьківських правах відновно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є доцільним. Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим суперечить інтересам дитини. Зазначений висновок не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки він не є мотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності поновлення позивача у батьківських прав та те, що позивач в змозі належним чином виховувати дітей і захищати їх права та інтереси. Абзацами 1,2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що статтею 169 СК особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов'язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. Зміни в способі життя батьків, їхнє ставлення до дитини не можуть відбутися швидко, для цього необхідний значний період часу. При цьому, недостатньо одних намірів батьків змінити свою поведінку, необхідно, щоб їх спосіб життя дійсно змінився настільки, що ніяких небезпек і загроз життю і здоров'ю дитини більше не буде, а батьки в змозі належним чином виховувати дитину і захищати її права і інтереси. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. З таких, встановлених в судовому засіданні обставин, вбачається, що позивач не має постійного місця роботи та проживання, не сплачує в повному обсязі аліментів на утримання дітей, не спілкується з ними в обсязі достатньому для їх нормального усвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що поновлення батьківських прав позивача [PERSON] не відповідає інтересам дітей, її поведінка та обставини, що стали підставою для позбавлення її батьківських прав суттєво не змінилися. Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, позивач доказів на підтвердження позовних вимог не надала. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed