Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] 04.07.2019 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням. В подальшому, позивач змінила підставу позову. Обгрунтовуючи вимоги позивачем зазначено, що з березня 2014 року вона була поселена і постійно проживала за згодою наймача [PERSON] з її родиною за адресою [ADDRESS] . З листопада 2013 року вона на рівні з [PERSON] , для якої я є хрещеною мамою, займалась ремонтом квартири, купувала будівельні матеріали, придбала холодильник та газову плиту, сплачувала комунальні послуги, що підтверджується доданими до заяви про зміну підстав позову копіями накладних, фіскальних чеків, квитанцій, де міститься її підпис і її прізвище. 30липня 2013 року Розпорядженням Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації №407 квартира [ADDRESS] була включена до числа службових жилих приміщень Святошинського РУ ГУ МВС України і [PERSON] було видано ордер на поселення. 19 лютого 2019 року Розпорядженням Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації №77 квартира [ADDRESS] була виключена з числа службових жилих приміщень Святошинського РУ ГУ МВС України. 20 червня 2019 року, вона звернулась до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою про реєстрацію свого місця проживання за фактичним місцем проживання, у квартирі [ADDRESS] та зняття її з реєстрації за попереднім місцем реєстрації. Як зазначила позивач згоду на її реєстрацію надала письмово наймач житлового приміщення, [PERSON] , особисто 20.06.2019 року. [PERSON] була знята з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] за письмовою заявою 22.06.2019 року, а позивачу 20.06.2019 року було відмовлено у реєстрації з підстав не надання згоди балансоутримувача службового житла. Однак, як зазначив позивач квартира ще 19.02.2019 року була виключена з числа службових і відповідне розпорядження надавалось адміністратору ЦНАП при подачі заяви на реєстрацію місця проживання. Як вказав позивач, вона проживала з березня 2014 року однією сім`єю з [PERSON] , мала спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купувала майно для спільного користування, приймала участь у витратах на утримання житла, його ремонт, оплату комунальних послуг, надавали один одному взаємну допомогу, мали усні і письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням, що засвідчує реальність сімейних відносин і тому на її думку вона набула права користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . На підставі наведеного [PERSON] просила вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 08.07.2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою від 13.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.10-11, 19-20). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Представник відповідача - Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки до суду невідомі. Однак направив до суду відзив, в якому в задоволенні вимог просив відмовити. У судовому засідання третя особа [PERSON] проти задоволення вимог позивача не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 30 липня 2013 року Розпорядженням Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації №407 квартира [ADDRESS] була включена до числа службових жилих приміщень Святошинського РУ ГУ МВС України (а.с.33). Судом встановлено, що 09.10.2013 [PERSON] на сім`ю з двох осіб отримала ордер №406 на право зайняття жилого приміщення, а саме: квартири [ADDRESS] . Ордер виданий на підставі розпорядження Святошинської районної державної адміністрації від 02.10.2013 року № 564. Вказана складається з 1 кімнати, жилою площею 17.1 кв.м, ( а.с. 5). Відповідно до інформаційної довідки в квартирі [ADDRESS] зареєстрованим не значиться жодна особа (а.с.7). 19 лютого 2019 року Розпорядженням Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації №77 (копія розпорядження в матеріалах справи) квартира [ADDRESS] була виключена з числа службових жилих приміщень Святошинського РУ ГУ МВС України (а.с. 4). 20 червня 2019 року [PERSON] звернулась до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою про реєстрацію свого місця проживання за фактичним місцем проживання, у квартирі [ADDRESS] та згоду на її реєстрацію надала [PERSON] та зняття її з реєстрації за попереднім місцем реєстрації (а.с.3, 31). Встановлено, що [PERSON] проживала з березня 2014 року однією сім`єю з [PERSON] , мала спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купувала майно для спільного користування, приймала участь у витратах на утримання житла, його ремонт, оплату комунальних послуг (а.с.38-64). У судовому засідання третя особа [PERSON] , яка була допитана в якості свідка, надала суду покази проте, що з березня 2014 року проживала однією однією сім`єю з позивачем, мали спільні витрати, спільний бюджет, спільне харчування, купувала майно для спільного користування, також зазначила, що позивач приймала участь у витратах на утримання житла, його ремонт, оплату комунальних послуг, у них були з позивачкою усні і письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням, квартири [ADDRESS] . Згідно з частиною першою статті 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами, а тому задоволенню не підлягають. Витрати по сплаті судового збору позивач залишив за собою. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 58, 61,63, 64 ЖК Української РСР, та

Outcome: approved