Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка) про зменшення аліментів на утримання дружини. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що за рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2019 з позивача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на користь відповідачки до досягнення сином повноліття та 1/4 частину на утримання тимчасово не працюючої дружини до досягнення сином трирічного віку від заробітку (доходу) позивача. Відповідачка у жовтні 2019 повторно уклала шлюб з іншим чоловіком. Позивач уклав шлюб з іншою жінкою. Позивач, посилаючись на норму ст.80 Сімейного кодексу (далі - СК) України, просить суд зменшити аліменти на тимчасово непрацюючу дружину до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] з 1/4 частини до 1/10 частини від заробітку (доходу). До відкриття провадження позивач уточнив позовні вимоги і, стверджуючи, що посадовий оклад позивача становить 9300 грн, просить зменшити аліменти на тимчасово непрацюючу дружину до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] з 1/4 частини до 1/10 частини від заробітку (доходу), тобто з 27900грн до 2790 грн на рік. Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, посилаючись на укладення відповідачкою повторного шлюбу з іншим чоловіком, у зв`язку з чим її в період її непрацездатності має утримувати не тільки позивач, а і той чоловік, з яким вона зараз перебуває у шлюбі. Крім того, у позивача [INFO] народився син, матір`ю якого є його нова дружина, яких позивачу теж потрібно утримувати. Відповідачка відзив на позов не надала, в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що його довіритель уклала новий шлюб, однак непрацездатною вона є тому, що доглядає дитину позивача, а не іншого чоловіка, позивач має заборгованість зі сплати аліментів відповідачці, тому представник відповідачки заперечив проти задоволення позову, просив відмовити з підстав необґрунтованості. Вислухавши заяви по суті представника позивача і представника відповідача, встановивши обставини справи і правовідносини, які їм відповідають, перевіривши обставини справи наданими сторонами доказами, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4). Судом встановлено, що сторони з 01.08.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області № 188/158/19 від 02.04.2019 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 у цивільній справі № 188/639/19 з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON] в розмірі 1/4 частини на утримання сина [PERSON] та аліменти в розмірі 1/4 частини на її утримання до досягнення сином трирічного віку, тобто до [INFO] (а.с. 11-13). Відповідачка уклала шлюб з іншою особою, що підтверджується відповіддю відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про наявність відповідного актового запису №99 від 07.09.2019 у цьому відділі державної реєстрації актів цивільного стану (а.с. 42). 09.08.2019 позивач уклав шлюб з [PERSON] , про що складено актовий запис № 75, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09.08.2019 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та м. Першотравенськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 10). [INFO] друга дружина позивача народила йому сина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Самарської сільської ради Дніпропетровської області (а.с.43). Згідно з довідкою № 1387, виданою 21.10.2019 ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», позивач працює гірником підземним і щомісячно отримує заробітну плату, загальна сума доходу за період з жовтня 2018 року до вересня 2019 року становить 210972 грн, з яких здійснено утримання в розмірі 39101,41 грн, до виплати 171871,31 грн (а.с. 8). Правовідносини сторін регулюються нормами СК України. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч.2). Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4). Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч.6). Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1). Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч.3). Отже, право на утримання від позивача мають двоє його дітей від різних шлюбів та матері цих дітей до досягнення їхніми дітьми трьох років. Оскільки для всіх дітей віком до 6 років державою встановлений однаковий прожитковий мінімум, який з 01.01.2020 становить 1779 грн і діти позивача мають однакові права на утримання їх позивачем, а за рішенням суду позивач сплачує на утримання сина від першого шлюбу 1/4 частину від свого заробітку (доходу), то і дитина від другого шлюбу має право на таку ж саму частку. Для осіб, які втратили працездатність, до яких тимчасово відносяться відповідачка та друга дружина позивача, прожитковий мінімум з 01.01.2020 становить 1638 грн, для працездатних осіб, якою є позивач - 2102 грн. Виходячи з порівняння розмірів прожиткових мінімумів і, враховуючи небажання позивача зменшувати розмір аліментів, які він сплачує на свою дитину від першого шлюбу, суд має враховувати, що витрати позивача на свої потреби мають перевищувати його витрати на утримання кожної з матерів його дітей, однак не в тому розмірі, який запропоновано позивачем, тому що розмір 1/10 частина від доходів позивача є замалим для утримання особи, яка втратила працездатність, і не відповідає співвідношенню прожиткових мінімумів різних категорій (є непропорційним). Таким чином, суду надано докази існування правових і фактичних підстав для зменшення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на її утримання внаслідок зміни його сімейного і матеріального стану, однак, виходячи з принципу справедливості, суд вважає, що це зменшення має бути таким, щоби обидві матері дітей позивача мали однакове утримання від нього, а позивачу залишалася більша частка від заробітку (доходу), тому позов слід задовольнити частково і зменшити розмір аліментів на відповідачку до 1/8 частини. У цьому разі на двох дітей буде приходитися сукупно 4/8 від заробітку (доходу) позивача, на двох матерів сукупно 2/8 і на позивача 2/8 частини. Така позиція суду відповідає змісту параграфу 1 статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яким передбачено право кожного на справедливий суд. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерело права. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що параграф 1 статті 6 не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29). У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року) ЄСПЛ зазначив, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп., що підтверджено квитанцією банку (а.с. 1). Позов задоволено на 80%, отже з відповідачки на користь позивача слід стягнути 768 грн 40 коп. х 80% = 614 грн.72 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 82, 84 СК України,

Outcome: partial