Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду та просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачі обґрунтовують вимоги тим, що вони являються співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 2006 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 липня 2008 року. У зазначеній квартирі також зареєстрований відповідач - колишній чоловік - [PERSON] - [PERSON] котрий не мешкає за зазначеною адресою більш ніж 8 років. Також позивачі вказують, що реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає їм у володінні, користуванні та розпорядженні майном. Представник позивачів у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України за місцем його реєстрації. Про причини неявки до суду не повідомляв. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думку представника позивачів, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про обгрунтованість задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 вересня 2008 року, та свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської нотаріальної контори від 25 липня 2008 року Також судом встановлено, що у спірній квартирі зареєстрований відповідач - колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2012 року шлюб між ними був розірваний. [PERSON] не мешкає в кватирі більш ніж 8 років, що підтверджується актом Дільниці №4 КП ЖКС «Порто-Франківський» від 30 жовтня 2017 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що відповідач не проживає за вказаною адресою, не приймає участі в оплаті за житлово-комунальних послуг та в утриманні вищевказаної квартири, однак, зареєстрований у квартирі позивачів, що перешкоджає позивачам, як власникам, вільно розпоряджатись своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved