Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Оболонська районна в м. Києві, про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.09.2011р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач зазначає, що з березня 2011 року дитина проживає разом з ним та з цього часу він постійно замається утриманням та вихованням сина. Крім цього, позивач зазначає, що він працює та має постійний заробіток достатній для належного утримання та забезпечення потреб сина, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, у житті та поведінці дотримується принципів моралі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували подавши зустрічну позовну заяву в якій просили визначити місце проживання дитини народження з нею та встановити час спілкування батька з дитиною. Вимоги, обґрунтовані тим, що дитина проживала у його батька певний час за тих обставин, що разом з дитиною та матір'ю проживав її хворий батько, а тому з метою недопущення передачі такої хвороби іншим членам сім'ї, дитина була перевезена для тимчасового проживання до її батька - позивача по справі за первісним позовом. Зазначає, що відповідач за первісним позовом має постійну роботу, не вживає спиртних напоїв та наркотичних засобів. Крім цього, вказує, що відсутні виняткові обставини за яких дитина повинна бути розлучена з нею. Представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні первісний позов та висновок Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації підтримала. Представник служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав висновок в якому зазначив про недоцільність зміни місця проживання малолітньої дитини та залишити проживати дитини з його батьком - позивачем по справі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 150 Сімейного кодексу Країни (надалі - СК України) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження. Матір'ю [PERSON] є [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] Батько дитини - [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Як встановлено в судовому засіданні сторони по справі - батьки малолітнього [PERSON], позитивно характеризуються, мають відповідний дохід, що підтверджується поясненнями осіб, які беруть участь у справи, а також письмовими доказами наявними в матеріалах справи у їх сукупності, які вказують на можливість проживання дитини як з батьком так із матір'ю, зокрема, актом обстеження умов проживання дитини складеного начальником відділу опіки та піклування служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 жовтня 2013 року, актом обстеження умов проживання дитини складеного начальником відділу опіки та піклування служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 01 листопада 2013 року та висновком про визначення місця проживання малолітньої дитини складеного Комісією з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.12.2013р. Допитані по справі свідки [PERSON], [PERSON] пояснили суду що є сусідками позивача за первісним позовом. Свідки неодноразово бачили позивача разом із дитиною. Їм відомо, що позивач постійно займається вихованням дитини та прикладає чимало зусиль щодо належного розвитку дитини. Допитані по справі свідки [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що відповідач за первісним позовом піклується про свою дитину. В судовому засіданні свідки підтвердили, що дитина більше року проживала окремо від матері через важку хворобу батька, але зв'язок матері із дитиною ніколи не переривався. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір'ю позивача за первісним позовом. Пояснила суду, що позивач постійно дбає про дитину, піклується про стан здоров'я дитини, його моральний та фізичний розвиток. Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 3 , ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Протягом всього часу розгляду справи позивачем та його представником не надано, а судом не здобуто відповідних та належних доказів які б вказували на виключні обставини за яких дитина має бути розлучена із своєю матір'ю. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] має постійне місце роботи та проживання, належним чином піклується про сина, дає йому все необхідне і спроможна надати дитині належне виховання та утримання, до того ж не перешкоджає і не заперечує проти участі батька дитини в її вихованні та утриманні, суд прийшов до висновку, що в інтересах дитини місцем її проживання слід визначити з матір'ю. Оскільки в судовому засіданні відповідач за первісним позовом не заперечував проти участі батька дитини в її вихованні, як і не заперечував проти зустрічей та вільного спілкування батька з дитиною у будь-який час, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо встановлення часу спілкування дитиною слід відмовити за відсутністю предмету спору. Враховуючи наведене та

Outcome: partial