Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

[PERSON] 04 грудня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2019 року позовну заяву судом було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2020 рокупідготовче провадження у справі закрито і справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму уточненому позові посилався на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 1994 року. Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2013 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати з позивачем, а малолітній [PERSON] - з відповідачем. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої дитини. На теперішній час [PERSON] досяг тринадцяти років і виявив бажання проживати з позивачем, наразі проживає з батьком. Позивач працює автослюсарем, має визначений робочий день, має можливість приділяти час та увагу вихованню сина. Дохід [PERSON] стабільний та достатній, він має будинок, в якому створені належні умови для виховання дитини, є окрема обладнана кімната. Жодних перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю позивач чинити не буде. Просив суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , скасувати судовий наказ № 205/8932/19 про стягнення з [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліментів. У своїй заяві до суду просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала судові заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради у своїй заяві до суду зазначила, що проти задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання з батьком позов підтримує та просила їх задовольнити. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 24 грудня 1994 року зареєстрували шлюб (а.с. 12). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 17). Сторони є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 6), та малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), які фактично проживають разом з позивачем (а.с. 11). Повнолітній син [PERSON] , [INFO] , є студентом 6 курсу ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» (а.с. 7). Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/8932/19 від 18 жовтня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 15 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16). Відповідно до акту обстеження умов проживання позивача у буд. [ADDRESS] , умови проживання задовільні, наявні необхідні меблі та обладнання для нормального проживання та виховання дитини (а.с. 15). Згідно з довідкою про доходи № КО000000007 від 28 листопада 2019 року дохід позивача за період з 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року склав 211 976 гривень 97 коп. (а.с. 8). У ході судового розгляду стороною позивача було зазначено, що позивачем було змінено місце роботи, але дохід залишився у тому ж розмірі. Позивач медичних та психіатричних протипоказань до виховання малолітнього сина не має (а.с. 9, 10). Згідно з висновком ООП Новокодацької районної у м. Дніпрі ради № 1/14-211 від 19 грудня 2019 року, комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування вважає за доцільне в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначити місце його проживання разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42-43). На підставі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір`ю. Принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у виняткових ситуаціях, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізовувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Таким чином, дослідивши і встановивши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач психіатричних або наркологічних протипоказань не має, має стабільний дохід, має задовільні умови проживання, де створено належні умови для проживання дитини, усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов для проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. Відповідач [PERSON] проти проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком не заперечувала, позовні вимоги визнала. Крім того, судом приймаються до уваги положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що в усіх діях щодо дітей, у тому числі судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а в даному випадку, з урахуванням думки дитини, їй буде краще проживати з матір`ю. За таких обставин, позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про скасування судового наказу № 205/8932/19 від 18 жовтня 2019 року про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, то вони задоволенню не підлягають, оскільки чинним ЦПК України передбачений інший порядок: відповідно до приписів ч. 7 ст. 170 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, а згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Таким чином, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з окремою заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами в самостійному провадженні. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 768 гривень 40 коп. (а.с. 1), який з урахуванням задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial