Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2017 року, зареєстрованого в Державному реєстрі 05.05.2017 року, є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у квартирі не проживають. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №41 в будинку №275 по вулиці Центральній в місті Берислав Херсонської області. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, згідно наданої заява просила справу розглядати у її відсутність та відсутність позивача, підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Відповідачі у засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Враховуючи письмову згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2017 року, зареєстрованого в Державному реєстрі 05.05.2017 року, є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки виконавчого комітету Бериславської міської ради №02-35/338/18 від 12.04.2018 року у зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які з моменту продажі квартири у ній не проживають. Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідачів позбавляє права позивача, як власника квартири, у повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON], [PERSON], [PERSON] права користування квартирою №41 в будинку №275 по вулиці Центральній в місті Берислав Херсонської області є законними та обґрунтованими у звязку з чим вони підлягають задоволенню. Підстав для відмови в задоволенні позову у суду не має.

Outcome: approved