Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернувся в суд з позовом до Поточищенської сільської ради, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Миру, 13 в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивував тим, що згаданий будинок належав його батькам [PERSON] та [PERSON]. Згідно Свідоцтва про право власності від 10.03.1990 р. житлове господарство належало колгоспному двору, головою якого був батько [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,10 га, будівництво було здійснене у 1960 р. Відповідно до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, літніх кухонь, сараїв, стодоли, навісу, вбиральні, воріт і огорожі. Інвентаризаційна вартість житлового господарства становить 90785 грн. Позивач на час припинення колгоспних дворів проживав разом з батьками по вул. Миру, 13 в с. Поточище. Батько позивача [PERSON] помер 05.08.2014 року. Ні позивач, ні його мати не оформляли документи про прийняття спадщини. 30.12.2008 р. [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно заповіла позивачу. Мати позивача [PERSON] померла 04.11.2015 р. На час її смерті позивач проживав разом з нею, він прийняв спадщину, користується спадковим майном, за власні кошти виготовив технічну документацію, обробляє земельну ділянку. Реалізовуючи свої спадкові права, позивач в червні 2016 р. звернувся до нотаріуса Городенківського РНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 22.06.2016 р. нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з реєстрацією спадкового житлового господарства як колгоспного двору. Покликаючись на ст.ст. 316-318, 328, 381,391, 1216,1223, 1265, 1268, 1269 ЦК України, позивач просить задовольнити позов. Сторони, їх представники, - в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності; позивач зазначив, що свій позов підтримує повністю; відповідач не заперечує проти позову. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10 березня 1990 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної [PERSON] народних депутатів, встановлено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в с. Поточище по вул. Миру, 13, дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], на праві особистої власності; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Городенківської районної [PERSON] народних депутатів № 23 від 14 лютого 1990р. (а.с.10). За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до розяснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Випискою № 219 від 21.06.2016 р. із погосподарської книги № 6 Поточищенської сільської ради за 1991-1995 роки стверджено, що в господарстві по вул. Миру, 13 в с. Поточище (особовий рахунок 478) проживали [PERSON], [INFO], голова сімї, [PERSON], [INFO], дружина, [PERSON], [INFO], син; суспільна група господарства станом на 01.01.1991 р. колгоспники (а.с.25). За заповітом, посвідченим секретарем Поточищенської сільської ради 30.12.2008 р., [PERSON], [INFO], жителька с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, заповідала все своє майно, рухоме і нерухоме, де б воно не було із чого б воно не складалось, - синові [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] помер 05.08.2014 року у віці 75 років в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 195015, виданого 06.08.2014 р. виконкомом Поточищенської сільської ради (а.с.8). [PERSON] померла 04.11.2015 р. у віці 81р. в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 214473, виданого 05.11.2015 р. виконкомом Поточищенської сільської ради (а.с.7). Внаслідок їх смерті відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Копією Свідоцтва про одруження серії ІІІ-УР № 341327, виданого 12.11.1963 р. сільЗАГС с. Поточище Городенківського району, стверджено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 12.11.1963 р., прізвища після реєстрації шлюбу Артиш (а.с. 32). Згідно копії свідоцтва про народження серії VІІ- УР № 0721051, виданого 06.08.1966 р. с/ЗАГС с. Поточище Городенківського району, батьками [PERSON], [INFO], який народився в с. Поточище Городенківського району, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Отже, спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] були його син, позивач [PERSON] та дружина [PERSON], яка померла 04.11.2015 р. Матеріалами справи доведено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батьків. На час смерті спадкодавців позивач проживав разом з ними в житловому будинку по вул. Миру, 13 в с. Поточище, про що свідчить Довідка № 480, видана 21.06.2016 р. виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради; також в довідці зазначено, що за господарством числиться земельна ділянка площею 0,85 га, в т.ч.: для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд 0,10 га, для ведення особистого селянського господарства - площею 0,75га (а.с.24). Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До спадкового майна належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по вул. Миру, 13 в с. Поточище Городенківського району. В Технічному паспорті на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок, складеному 23.06.2016 р., зазначена характеристика будинку, господарських будівель і споруд, рік їх побудови (а.с.11-16). Як вбачається із звіту № 24062016_00045 про оцінку житлового будинку, станом на 24.06.2016 р. вартість житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: с. Поточище вул. Миру, 13, - становить 90785 грн. (а.с.17-22). Постановою приватного нотаріуса Городенківського РНО [PERSON] від 22.06.2016 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за № 13 по вул. Миру в с. Поточище в звязку з тим, що документи, які підтверджують право на спадщину, видані на імя спадкодавця [PERSON], як голову колгоспного двору, що позбавляє нотаріуса визначити його частку в житловому будинку та, відповідно, - видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок (а.с. 23). Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по вул. Миру, 13 в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області судом не встановлено, відповідач не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 4,316,317,325,328, 1216,1218,1222, 1223,1233,1258, 1261, 1268-1270,1296,1297 ЦК України,

Outcome: approved