Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

I.Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У червні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення з житлового приміщення. На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що на підставі рішення Баглійської Ради народних депутатів м.Дніпродзержинська №18 від 31.01.200 року її чоловіку - [PERSON] та членам його сім'ї: їй та синам [PERSON] і [PERSON] був виданий ордер №75 від 24.03.2000 року на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] житловою площею 40,76 кв.м. Відповідно до даних особового рахунку [NUMBER] на зазначену квартиру [PERSON] 20.06.2011 року вибув з житлового приміщення, вона стала квартиронаймачем. Відповідно до довідки № 1/9702 від 12.04.2018 року у квартирі [ADDRESS], зареєстрованими є вона, [PERSON] та [PERSON]. Відповідач не приймає участі в утриманні житлового приміщення, відповідно до довідки № 8451/2018-04-12/76616 від 12.04.2018 року мається заборгованість по комунальним платежам, яка складається з 5018,84 грн. заборгованість за опалення перед КП ДМР «Тепломережі», 376,06 КП ДМР «Управляюча компанія ПО ОЖФ», 152,03 грн. КП ДМР «Міськводоканал», 67,24 грн. ДП Славутич, 44,32 грн. КАТП. У родині постійно виникають конфліктні ситуації з боку Відповідача, який вживаючи алкогольні напої, вчиняє дії психологічного характеру відносно неї, кричить на неї, погрожує фізичною розправою, доводячи її до постійного перебування у стресовій ситуації, що негативно впливає на її психологічне здоров'я. В зв'язку з некерованою, агресивною поведінкою відповідача по відношенню до неї та її молодшого сина [PERSON] є неможливим проживання з відповідачем у одній квартирі, застосовані до нього заходи з боку поліції та суду є безрезультатними. Крім того Відповідач притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 164 КК України та адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених статями 175-1,175-1 ч. 2,127,173-2 ч.1, 178 ч.1, 178 ч.2,173 КУпАП. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача - [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги №361/1 (а.с.25), у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов, не заперечувала проти розгляду справи заочно (а.с.58). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки, які повернулись до суду із відміткою підприємства поштового зв'язку про невручення через закінчення терміну зберігання (а.с. 44, 56, 57 ), про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких письмових заяв, клопотань, відзивів або заперечень з боку відповідача до суду не надходило. З наведеного вбачається, що незважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення про надходження судової кореспонденції у вигляді судової повістки, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відмову від отримання поштової кореспонденції суд розцінює як належне повідомлення відповідача про день та час розгляду справи. Представник третьої особи - Дніпровський районний відділ в місті Кам'янське Державної міграційної служби - в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого листа (а.с.45). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст.280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на підставі рішення Баглійської Ради народних депутатів м.Дніпродзержинська №18 від 31.01.2000 року [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] був виданий ордер №75 від 24.03.200 року на право заняття житлового приміщення - квартири [ADDRESS], житловою площею 40,76 кв.м. (а.с.28). Згідно особового рахунку [NUMBER] (а.с.29) та довідки №1/9702 від 12.04.2018 року про реєстрацію та склад сім'ї (а.с.30) за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно відповіді Дніпровського ВП Кам'янського ВП ГУНП МВС України у Дніпропетровській області від 23 квітня 2018 року за вих.№ 46.2/12-4850 на адвокатський запит, [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України (а.с.31). Крім того, він притягався до адміністративної відповідальності за ст.ст.175-1, 175-1 ч.2, 127,173-2 ч.1, 178 ч.1, 178 ч.2, 173 КУпАП, що підтверджується висновком за матеріалом ЖЄОЗПВКП (а.с.32) та копією постанови Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 27.03.2018 року (а.с.33). Згідно довідки з Кабінету психофізичної реабілітації і духовного саморозвитку (а.с.34) [PERSON] проходив лікування від шкідливої звички. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі ст.76 ЦПК України, докази встановлюються на підставі... пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Відповідно до ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Ч.1 ст.116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно ч.1 ст.160 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Суд вважає доведеним, що проживання із порушенням правил співжиття відповідача у квартирі [ADDRESS] істотно порушує права позивачки, перешкоджає здійсненню її прав по користуванню власністю. Окрім того, протиправні дії відповідача, часті конфлікті ситуації, погрози з боку відповідача порушують психологічне здоров'я позивачки. В даному випадку заходи впливу на відповідача у вигляді неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності виявились безрезультатними. Позов підлягає задоволенню, VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Outcome: approved