Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області та Новгород-Сіверської районної державної адміністрація Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя його баби [PERSON], яка померла 23 вересня 2000 року, та визнання права на земельну частку (пай), що належала його бабі за життя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті його баби [PERSON] спадщина останньої була прийнята його батьком [PERSON] Останній 04 лютого 2014 року помер і він прийняв спадщину останнього, до складу якої увійшла всі права та обовязки, успадковані батьком після баби. За життя баба набула право на земельну частку пай, що посвідчувалося відповідним сертифікатом. Після смерті баби на імя останньої було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №141462 від 09 лютого 2004 року. Оскільки державний акт виданий у порушення вимог законодавства після смерті [PERSON], це призвело до порушення його прав на спадкування майна, яке входить до спадкової маси [PERSON], а саме права на земельну частку (пай). Відповідно позивач просить визнати зазначений вище державний акт недійсним та визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), що належало його бабі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представник відповідача Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги визнає. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 23 вересня 2000 року в с. Гірки Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла [PERSON] (а.с. 6). За життя [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0321911, що підтверджується довідкою відділу у Новгород-Сіверському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (а.с. 11). Даним сертифікатом було посвідчено право [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 4,45 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель КСП «Жовтень», розташованих на території Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Після смерті [PERSON] її спадщина була прийнята її сином [PERSON], який постійно проживав зі своєю матірю на день її смерті і фактично вступив в управління та володіння її спадковим майном відповідно до положень статей 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР, при цьому інші особи спадщину [PERSON] не прийняли (а.с. 9, 18). Отже, до батька позивача перейшла вся спадщина його матері, зокрема й право на земельну частку (пай), належне [PERSON] за життя. 04 лютого 2014 року [PERSON] помер і його спадщина була прийнята його сином [PERSON], тобто позивачем, який є єдиним спадкоємцем після свого батька, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 липня 2015 року (а.с. 7). Отже, до позивача в силу положень статей 1218, 1220 Цивільного кодексу України перейшли всі права на та обовязки, які належали його батьку за життя та не припинилися у звязку з його смертю, зокрема й право на земельну частку (пай), успадковане батьком після [PERSON] Як зясовано, після смерті [PERSON] на імя останньої, на підставі розпорядження голови Новгород-Сіверської районної державної адміністрації №410 від 25 грудня 2003 року, було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №141462, який посвідчував право власності на земельну ділянку площею 1,95 га. Вказаний державний акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю за №394 (а.с. 12). Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно зі статтею 10 ЦК УРСР, в якій розкрито зміст правоздатності громадян, громадяни, серед іншого, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно. Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на імя [PERSON], після смерті останньої, державного акту на право власності на земельну ділянку була здійснена в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. Як вбачається, вказаний вище державний акт був виданий на імя [PERSON] як особи, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у звязку з видачею на імя [PERSON] після її смерті державного акту на право власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останнього на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON], став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивача щодо набуття в порядку спадкування права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивача, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя [PERSON] Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-ІV, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно частини другої статті 2 вказаного Закону одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки позивач набув у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), яке належало його бабі [PERSON], однак у звязку з недійсністю документів, які посвідчують дане право, він не може оформити вказану спадщину у позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем відповідного право. Отже, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved