Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] 12.04.2016 року звернувся до суду з вищевказаним первісним позовом. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. 1968 року його батьки [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №26 в с. Байраки по вул. Проспект Герцаївського району Чернівецької області, а отже належав обом на праві спільної сумісної власності подружжя, по ? частці кожному. 27.07.1992 року [PERSON] помер. За життя останній 13.07.1992 року уклав на користь позивача заповіт, яким заповів йому на випадок своєї смерті все своє майно. 29.08.1992 року померла мати позивача [PERSON] За життя остання заповіту не складала. Позивач прийняв спадщину після смерті своїх батьків шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, так як проживав з ними на момент їхньої смерті, де проживає по даний період часу. Нотаріус своїми постановами відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на спадковий житловий будинок по причині ненадання правовстановлюючих документів, у звязку з чим у позовних вимогах просив суд визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування на вищенаведений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. До суду надійшов зустрічний позов від третьої особа з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] поданий до [PERSON], посилаючись на те, що він являється братом позивача та сином [PERSON]І та [PERSON] Так як після їхньої смерті він також прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, він також має право на частку у спадковому майні. Так як спадкування після смерті своєї матері проводиться за законом, він має право на спадкування ? частки спадкового житлового будинку. Нотаріус своєю постановою відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері частку спадкового житлового будинку, у звязку з чим у вимогах зустрічного позову просив визнати за ним право власності на ? частку вищенаведеного житлового будинку . В процесі розгляду справи, представник первісного позивача подав до суду заяву якою зменшив розмір позовних вимог, а саме просив суд визнати за позивачем право приватної власності в порядку спадкування на ? частки спадкового житлового будинку та не заперечував щодо задоволення зустрічного позову [PERSON] Відповідач в судове засідання свого представника не направляв. Проте до суду надійшла від них заява в якій просив розглянути справу у їхній відсутності, також зазначивши, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні [PERSON] не зявився. Проте його представник подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, також зазначивши, що позовні вимоги первісного позову визнають в частині визнання права власності в порядку спадкування на ? частки спадкового житлового будинку визнає. Також просив суд задовольнити зустрічний позов у повному обсязі з підстав наведених у ньому. Від третіх осіб [PERSON] [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви, в яких просили розглянути справу у їхній відсутності, також зазначивши, що спадщину не приймали, претензій до неї не мають та не заперечують щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 25.12.1949 року між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище Пую) [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Байраківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис №12 (а.с.15). За період проживання у зареєстрованому шлюбі, 1968 року ними був побудований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Байраки Герцаївського району Чернівецької області по вул. Проспект №26, який згідно облікових даних погосподарських книг Байраківської сільської ради, числиться за [PERSON]І.(а.с.17-18,132-134), та не відносився до колгоспного двору (а.с.76). Відповідно до\~статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. В період будівництва житлового будинку, питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За даними нормативно-правовими актами, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт будови ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї\~постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. До компетенції виконкомів місцевих рад на час забудови спірного будинку відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Згідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1) «Погосподарська книга». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON] та [PERSON] своє право власності на спадковий житловий будинок, господарських будівель і споруд в БТІ не зареєстрували. Запис [PERSON] в книзі погосподарського обліку в якості голови двору підтверджує факт належності будинку під № 26 по вул. Проспект в с. Байраки Герцаївського району Чернівецької області, саме йому. Статтею 101 ЦК УРСР 1963 року було встановлено, що у подружжя, яке проживає спільно може бути тільки один житловий будинок (або його частка), що належить на праві власності одному з них, або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян на частину будинку з числа зазначених не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Відповідно до ст.22 Кодексу по шлюб та сім'ю від 20.06.1969 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки житловий будинок був побудований в період проживання [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, він належав обом на праві спільної сумісної власності, по ? частці. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що останні у встановленому законом порядку набули право власності на спірний житловий будинок на період виникнення даних правовідносин. 27.07.1992 року [PERSON] помер (а.с. 25). За життя останній 13.07.1992 року уклав заповіт на користь первісного позивача - [PERSON], яким заповів йому на випадок своєї смерті все своє майно з чого воно б не складалось і все що належить йому по закону на день смерті, який не змінений та не скасований. 29.08.1992 року померла [PERSON]Г.(а.с.29). На момент відкриття спадщини, відносини спадкування регулювалися нормами ЦК УРСР від 18.07.1963 року (надалі ЦК УРСР), який діяв в період відкриття спадщини, а тому для регулювання відносин спадкування підлягають застосуванню норми цього кодексу. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Ст.549 ЦК УРСР визначає два способи прийняття спадщини: 1) шляхом подачі заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та 2) шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні були вчинятись протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів спадкових справ №№ 27/2016 та 28/2016, заведених відносно спадкового майна [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що спадкоємцями по закону першої черги після смерті останніх являються їхні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які прийняли спадщину після смерті останніх шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а також [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які спадщину не приймали та не претендують на спадкове майно. Оскільки [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька, він успадкував згідно заповіту ? частку спадкового житлового будинку батька. Так як [PERSON] за життя заповіту не складала, спадкування проводиться за законом. ? частка спадкового житлового будинку яка належала їй, була успадкована [PERSON] та [PERSON], а отже ділиться між ними в рівних частках, по 2/4 частки за кожним. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що в порядку спадкування [PERSON] успадкував ? частки спадкового житлового будинку, а [PERSON] ? частку. Нотаріус відмовив останнім у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом на успадковані ними частки спадкового житлового будинку, мотивуючи відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 12, 13, 161). Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.3 п.п. 3.1 ч.2 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року №95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 року за № 612/23144, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. 18.09.2016 року на домоволодіння №26 по вул. Проспект в с. Байраки Герцаївського району Чернівецької області був виготовлений технічний паспорт, що засвідчує відповідність житлового будинку вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил. Згідно даних технічного паспорту, спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 76,40 кв.м., у т.ч. житловою площею 47,90 кв.м. та господарських будівель і споруд: літньої кухні літ. «Б» площею 58,60 кв.м., сараю літ. «В» площею 26,10 кв.м., криниці №1, огорожі № 2, 3. Відповідно до встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо задоволення зменшеного розміру позовних вимог позивача за первісним позовом та вимоги зустрічного позову у повному обсязі, так як спадкодавці у встановленому законом порядку на рік будівництва набули право власності на житловий будинок, який входить до складу спадкового майна, в свою чергу спадкоємці прийняли спадщину у встановленому законом порядку, однак не можуть оформити її на себе через відсутність правовстановлюючих документів необхідних для вчинення нотаріальних дій, а сам житловий будинок відповідає будівельним нормам, державним стандартам і правилам. На підставі наведеного,

Outcome: approved