Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] в березні 2014 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов'язань по поверненню грошових коштів у сумі 36 000 грн., в зв'язку з чим порушує питання про стягнення вказаної суми та 3% річних. Позивач в судовому засіданні просив про задоволення позову з викладених у ньому підставах. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2011 року сторони уклали договір позики, відповідно до якої позивач (позикодавець) передав у власність відповідачеві (позичальникові) грошові кошти в сумі 36 000 грн., а той зобов'язався у строк до 12 березня 2012 року повернути позивачу зазначену суму. На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у сумі 36 000 грн. Відтак грошове зобов'язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлені укладені між сторонами угоди згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. В судовому засіданні досліджено оригінал письмової розписки згідно ст. 138 ЦПК України. Одержані кошти у встановлений строк відповідач не повернув й заходів до цього не вживає. При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Невиконання умов, визначених змістом зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК України зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ч. 1 ст. 625 цього ж Кодексу. При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. Крім того згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У справі встановлено, що відповідач договірні зобов'язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму заборгованості з урахуванням трьох процентів річних за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить з основної суми заборгованості 36 000 грн. По справі встановлено, що період прострочення виконання зобов'язання почався з 12 березня 2012 року, а тому розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за період з 12 березня 2012 року по 11 березня 2014 року складає 2 157 грн. 04 коп. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене права позивача, яке підлягає захистові, а позов частковому задоволенню. Крім того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: partial