Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення у квартиру №6 на вул.Коперника 12 у м.Львові, покликаючись на те, що дана квартира належить [PERSON], [PERSON], відповідачу [PERSON] та колишній дружині [PERSON] - [PERSON] на праві спільної сумісної власності. З 2010 року відповідач не впускає їх у квартиру та змінила замки у вхідних дверях. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] вони втратили доступ до власної квартири та змушені проживати за іншими адресами. Просять зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою та вселити їх у спірну квартиру, а саме у кімнати, які згідно рішення суду, були виділені в користування. У судовому засіданні позивачі та представник підтримали позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що даний позов є надуманим, з метою створення видимості проживання у спірній квартирі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи із наступного. Встановлено, що квартира №6 в будинку №12 на вул. Коперника у м.Львові належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № 10604 від 20.05.1994 року. Квартира №6 у м. Львові, на вул.Коперника №12 розташована на 3-му поверсі 4-х поверхового будинку та складається з 4-х кімнат житловою площею 84,2 кв.м., в тому числі 1-ша кімната - 16,8 кв.м., 2-га кімната - 26,6 кв.м., 3-я кімната - 24,9 кв.м., 4-та кімната - 15,9 кв.м., кухні площею - 10,2 кв.м., ванною кімнати площею - 3,5 кв.м., вбиральні (поєднаної) - 1,3 кв.м., коридору - 14,7; 08, кв.м., комірки - 0.7;3.2;0.6;1.0 кв.м., загальна площа квартир и складає 120,2\~ кв.м. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24.06.2015 року, визначено порядок користування квартирою за адресою: м. Львів, вул. Коперніка, 12/6 наступним чином: виділено\~ [PERSON] в користування житлову кімнату\~площею 16,8 кв.м.; виділено [PERSON] в користування житлову кімнату\~площею 24,9 кв.м.; виділено\~[PERSON] в користування житлову кімнату\~площею 26,6 кв.м.; виділено [PERSON] в користування житлову кімнату\~площею 15,9 кв.м.; Всі інші приміщення квартири за адресою: м. Львів, вул. Коперніка, 12/6 (кухню, ванну кімнату, вбиральню (поєднану), коридор,\~ комірку) залишено у загальному користуванні. Згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 17.12.2015 року рішення суду залишено без змін. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено у судовому засіданні відповідачка [PERSON] чинить позивачам перешкоди у користуванні спірною квартирою, що підтверджується висновком інспектора поліції Галицького ВП ГУНП у Львівській області [PERSON] від 01.12.2015 року та листом Галицького ВП ГУНП у Львівській області № 661/01/37-2016 від 20.01.2016 року. В результаті чого позивачі [PERSON], [PERSON] втратили доступ до квартири, виділених кімнат, своїх особистих речей, які у ній знаходяться та змушені проживати за іншими адресами. Відповідно до ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом в судовому засіданні сторонам було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій. Відповідач скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування невизнання позовних вимог суду не надала. Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів, що були безпосередньо ним досліджені в судовому засіданні. Таким чином, виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обов'язком позивача, а відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved