Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

[PERSON] 16.11.2020р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб і сім`ю, між ними виникали суперечки та сварки, тому в серпні 2020р. припинили подружні стосунки, з цього часу не підтримують подружніх стосунків, сім`ї немає, просила розірвати шлюб. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, також пояснила, що подружнє життя з відповідачем припинили у середині серпня 2020р., відповідач покинув її, з цього часу спільно не проживають, примирення між ними неможливе, вона не любить відповідача, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] позову не визнав, покликається про можливість примирення з позивачкою при зміні обстановки, покращенні побутових умов. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень сторін, із свідоцтва про шлюб (а.с.3) убачається, що сторони в шлюбі з 14.04.2018р., дітей не мають, в середині серпня 2020р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Позивачка, як убачається із змісту позову та її пояснень в суді, заперечує можливість примирення з відповідачем, категорично настоює на розірванні шлюбу. Покликання відповідача на можливість примирення з позивачкою в майбутньому при настанні певних умов - не переконливі. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved