Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд із вказаним позовом, який мотивував тим, що згідно розпорядження Відповідача № 10 від 23.11.2015 року його було прийнято на посаду директора Будинку культури з 24.11.2015 року. Про те, вже 01 вересня 2016 року його було звільнено з цієї посади на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України у відповідності до розпорядження Відповідача № 52 від 01.09.2016 року. Копію трудової книжки він отримав тільки 07.09.2016 року. Підставою для звільнення слугували факти притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності. 15.09.2016 року з відповіді Відповідача йому стало відомо про існування розпоряджень Відповідача № 36 від 11.05.2016 року та 38 від 26.05.2016 року, якими йому оголошувались догани. Вважав наведені розпорядження Відповідача незаконними та просив їх скасувати, поновити його на роботі, стягнути на його користь оплату за час вимушеного прогулу в розмірі 24\~995 грн. 34 коп., індексацію заробітної плати в сумі 2\~110 грн. 55 коп. та моральну шкоду на суму 172\~800 грн. Представник Відповідача та третя особа позов не визнали, посилались на законність виданих розпоряджень та просили в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Як встановлено в судовому засіданні, Позивача згідно розпорядження Відповідача № 10 від 23.11.2015 року було прийнято на посаду директора Будинку культури з 24.11.2015 року. З посадовою інструкцією Позивач ознайомився тільки 20.05.2016 року, і дане порушення трудової дисципліни було допущено з його вини, про що свідчить складений акт № 3 від 23.11.2015 року (а.с. 57) та розпорядження № 12 від 24.11.2015 року (а.с. 76, 91). На виконання розпорядження № 33 від 29.04.2016 року (а.с. 92) було проведено перевірку стану виконання Позивачем графіку роботи (а.с. 58, 59, 171). У звязку з виявленням факту відсутності Позивача на роботі в робочий час було складено відповідний акт № 1 від 10.05.2016 року (а.с. 61), але від дачі пояснень з цього приводу Позивач відмовлявся, про що також було складено акт № 2 від 11.05.2016 року (а.с. 62). Рішенням виконавчого комітету Відповідача № 24 від 25.05.2016 року роботу Будинку культури, який очолював відповідач було визнано незадовільною (а.с. 65, 86-88). Розпорядженням Відповідача № 36 від 11.05.2016 року (а.с. 60) за порушення трудової дисципліни, які виявились у відсутності Позивача без поважних причин на робочому місці в робочий час, Позивачу було оголошено догану. З цим розпорядженням Позивач не бажав ознайомлюватись, про що було складено акт № 3 від 12.05.2016 року (а.с. 63). Розпорядженням Відповідача № 38 від 26.05.2016 року (а.с. 64) за недотримання правил внутрішнього розпорядку, охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та протипожежного захисту Позивачу також було оголошено догану. З текстом цього розпорядження Позивач також не бажав ознайомлюватись, про що також було складено акт № 4 від 26.05.2016 року (а.с. 66). В період з 09 по 10 червня 2016 року Позивач не забезпечив роботу Будинку культури, не зявився на робоче місце та зачинив Будинок культури безпідставно у робочий час, про що були складені акти № 5 від 09.06.2016 року (а.с. 176) та № 7 від 10.06.2016 року (а.с. 178), але Позивач в черговий раз від дачі пояснень відмовлявся, про що були складені акт № 6 від 10.06.2016 року (а.с. 177). У звязку з невиконанням трудових обовязків розпорядженням Відповідача № 40 від 10.06.2016 року Позивачу було оголошено догану (а.с. 179), про те від ознайомлення з таким розпорядженням останній відмовився, про що було складено акт № 7 від 10.06.2016 року (а.с. 180) У звязку з повідомленням художнього керівника Будинку культури [PERSON] (а.с. 93) про зрив репетиції ансамблю з вини Позивача на підставі розпорядження № 50 від 31.08.2016 року (а.с. 72) було вирішено відібрати пояснення у Позивача з цього приводу, проте від дачі пояснень останній відмовився, про що свідчить акт № 10 від 01.09.2016 року (а.с. 69). 31.08.2016 року третя особа звернулась з поданням до профспілкового комітету про погодження звільнення Позивача у відповідності до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 68), на що було отримано згоду (а.с. 89-90). Розпорядженням Відповідача № 52 від 01.09.2016 року Позивача було звільнено на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 67), проте з цим розпорядженням Позивач ознайомлюватись відмовився, про що було складено акти № 11 від 01.09.2016 року (а.с. 70) та № 12 від 01.09.2016 року (а.с. 71). Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судових засіданнях були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які знаходячись під присягою та будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання пояснили, що знали про те, що у Позивача були проблеми з трудовою дисципліною, він неодноразово порушував трудовий розпорядок, про що складалися акти та видавались відповідні документи реагування. Питання звільнення було погоджено профспілковим комітетом, і приймати участь у ньому Позивач відмовлявся, належним чином був повідомлений про засідання. Судом були досліджені розпорядження, акти, службові записки, які підтверджують правильність винесення розпоряджень. Дійсність відображення обставин у актах та інших документах підтверджена показаннями свідків, які не спростовані іншими доказами стороною Позивача. Суд знаходить, що Позивач дійсно порушував трудову дисципліну, йому надавалась можливість надати пояснення з цих приводів, яку він повністю ігнорував. Також, суд звертає увагу, що порушення набули систематичного характеру, за що на нього було накладено стягнення у вигляді доган тричі, і одне таке розпорядження Відповідача № 40 від 10.06.2016 року Позивач не оскаржує, а отже з порушеннями погоджувався і ним самим факт порушень 09 та 10 червня 2016 року не заперечувався. На звільнення працівника була отримана згода профспілкового комітету. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно з п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9за передбаченими п.3\~ст. 40 КЗпП\~підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, застосувати п. 3\~ст. 40 КЗпП\~можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення. Вирішуючи питання щодо правомірності накладення дисциплінарних стягнень, судом встановлено, що Відповідачем дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень, передбачений\~ст. 149 КЗпП України\~під час звільнення Позивача. Будь-яких доказів неправомірності дій Відповідача щодо накладення дисциплінарних стягнень на Позивача та винесення наказу про звільнення останнього з посади, судом не отримано та не досліджено. Щодо заяви сторони Відповідача про застосування строків позовної давності до вимог, що стосувались оскаржень розпоряджень про накладення стягнень у вигляді доган, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки. Таким чином, законодавством встановленні конкретні строки позовної давності, і які для оспорювання розпоряджень про накладення дисциплінарних стягнень становлять три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як було встановлено під час судового розгляду, про винесення стягнень згідно розпоряджень від 11 травня 2016 року та від 26 травня 2016 року Позивачу було повідомлено 12 травня 2016 року та 26 травня 2016 року відповідно, що підтверджується актами та показаннями свідків. Таким чином, звертаючись до суду тільки 30 вересня 2016 року, Позивач пропустив встановлений строк позовної давності на оскаржень розпоряджень про накладення на нього дисциплінарних стягнень. Згідно з ч. 3 - ч. 5\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За таких обставин, обрані Відповідачем стягнення за проступки у виді доган та звільнення з роботи на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України, на думку суду, відповідали вимогам ч. 3\~ст. 149 КЗпП України\~щодо врахування ступеню тяжкості вчинених проступків і заподіяної ними шкоди, обставин, за яких вчинено проступок, і попередньої роботи працівника, у зв'язку з чим відсутні обєктивні підстави для задоволення позовних вимог щодо скасування розпоряджень та похідних від них вимог. Не підлягають задоволенні вимоги і з огляду на ту обставину, що оскарження розпоряджень про накладення дисциплінарних стягнень відбулося з порушення строків позовної давності, а тому в задоволенні таких вимог слід відмовити, що тягне за собою і відмову у задоволенні решти похідних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed