Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду, спричинену залиттям квартири, в розмірі 4 094,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., вартість послуг з проведення незалежної оцінки з визначення розміру матеріального збитку в розмірі 3 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.05.2018 року належна їй квартира [ADDRESS] була залита водою з вини мешканців квартири [ADDRESS] , що підтверджується Актом від 06.06.2018 року, складеним комісією КП ЖЕД «Печерськжитло». Залиття має побутовий характер і викликано недбалістю мешканців квартири № 38 . Відповідно до висновку експерта, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, становить 4 094,00 грн. Крім того, позивач зазнала моральної шкоди, яка полягає у сильному емоційному потрясінні, нервовому стресі, душевних стражданнях, яку вона оцінює в розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2019 рокузадоволено заяву позивача про звільнення від сплати судового збору за подання позову до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2019 року в порядку спрощеного позовногопровадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, та справу призначено до судового розгляду по суті на 21.06.2019 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2019 року у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю доказів, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 28.10.2019 року. 28.10.2019 року у зв`язку із перебуванням судді у відпустці справу було знято зі складу та призначено на 11.11.2019 року. 11.11.2019 року у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 16.01.2020 року. В судове засідання 16.01.2020 року з`явився представник позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки невідомі. Оскільки, згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив позов задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши подані сторонами письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 16.09.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської нотаріальної контори Садиховою Л.С.,на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 18.05.2018 року у квартирі [ADDRESS] сталося залиття, причиною якого було протікання лічильника гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Актом від 06.06.2018 року, складеним представниками ЖЕД «Печерськжитло», а саме: головним інженером [PERSON] , майстром технічної дільниці [PERSON] майстром ремонтної дільниці [PERSON] , слюсарем сантехніком [PERSON] . Відповідач з даним актом ознайомлений під розпис. Як зазначено у вказаному Акті, в результаті залиття у квартирі [ADDRESS] пошкоджено: - 0,6 кв. м стелі з вапняним пофарбуванняму кухні, 1,4 кв.м стіна з вапняним пофарбуванням та кахельною плиткою у кухні. Так, частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власникжитлового будинку,квартиримає право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися добудинку, в якому вони проживають, використовуватижиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Статтею 151 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунокпоточнийікапітальний ремонт,утримуватив порядку придомову територію.Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбаченіЦивільнимкодексомУкраїнської РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЖК України, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правамфізичноїабоюридичної особи, а також шкода, завданамайнуфізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передатирічтого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до експертного будівельно-технічного дослідження № 12 від 24.09.2018 року, виконаного судовим експертом Вець В.В., кошторисна вартість проведення ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення пошкоджень, що виникли в результаті дії води при неодноразовому залитті кухні в квартирі [ADDRESS] , станом на час складання висновку становить 4 094,00 грн. При цьому, позивачем також оплачено вартість послуги експерта в розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 222723 від 25.09.2018 року. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, неправомірність дій відповідача та причино-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю відповідача та фактом заподіяння шкоди позивачу встановлено в Акті від 06.06.2018 року, на підтвердження розміру заподіяної шкоди позивачем надано висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 24.09.2018 року. Належних, достатніх та допустимих доказівна спростування даних обставин відповідач не надав, так само як не надав доказів, які б спростовували розмір заподіяної шкоди. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 094,00 грн. у відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, та 3 000,00 грн. у відшкодування вартості проведення незалежної оцінки з визначення розміру матеріального збиткує обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Разом з тим, позивач не зазначає в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди, не надає жодного доказу на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань та/або погіршення її психоемоційного стану. Відтак, суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разізадоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач ухвалою суду був звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат сторонами не надано, то питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Outcome: partial