Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

[PERSON] 04.06.2015 року звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Житомирської міської ради, про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], про визнання за [PERSON], [INFO], що померла 05.11.2013 року, право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], оскільки вказана квартира була придбана під час зареєстрованого шлюбу, про визнання за нею, [PERSON], право власності по 1/4 частку від 1/2 частини квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом першої черги після смерті матері [PERSON] Також [PERSON] 21.01.2016 року звернулась в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], що був укладений 19.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] під час розгляду справи щодо спадкового майна, з метою позбавлення її прав на частку у спадковому майні її матері. Дані цивільні справи за вказаними позовами обєднанні в одне провадження. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позови повністю із викладених у ньому підстав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в першому судовому засіданні позов [PERSON] про визнання спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та права власності позивача на спадкове майно у вказаній частці визнали повністю, в подальшому змінили свою думку та відмовились визнавати позовні вимоги [PERSON] в повному обємі. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні позови [PERSON] не визнали повністю, за їх безпідставністю. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності. Житомирська міська рада, яка була притягнута в судовому засіданні в якості співвідповідача, також подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Треті особи: Перша Житомирська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України суд приймає рішення у відсутності відповідача [PERSON] та третіх осіб: Першої Житомирської державної нотаріальної контори, Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного. Судом встановлено, що 12.10.1974 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Житомирському відділі ЗАГС м.Житомира, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від даного шлюбу вказане подружжя мають дочку [PERSON] ([PERSON]Й.), [INFO] та дочку [PERSON] ([PERSON]Й.), [INFO]. Також в судовому засіданні встановлено, що 11.05.2007 року під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали за спільні кошти квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на [PERSON] Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням викладеного квартира [ADDRESS] являється спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], [INFO], має право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в силу вказаної правової норми (закону), оскільки будь яких домовленостей чи шлюбного договору щодо часток у вказаній квартирі подружжя не укладало. [PERSON] померла 05.11.2013 року і після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі і 1/2 частина квартири [ADDRESS]. [PERSON], як чоловік померлого спадкодавця, [PERSON], як мати померлого спадкодавця, [PERSON], [PERSON], як діти померлого спадкодавця, як спадкоємці за законом першої черги, у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України подали до Першої Житомирської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що стверджується відповідними заяви в спадковій справі № 23/2014 померлої 05.11.2014 року [PERSON] ( т.1 а.с.49-272). Також [PERSON] в своїй заяві на імя Державного нотаріуса Житомирської державної [PERSON] від 06.07.2015 року, що міститься у вказаній спадковій справі (т.1 а.с.271 (на звороті)) підтверджує що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю його та дружини і визнає за померлою дружиною [PERSON] право на половину придбаної квартири і визнає за кожним із вказаних спадкоємцем право на 1/4 частку від 1/2 частини вказаної квартири. Тому твердження в судовому засіданні [PERSON] про належність йому на праві власності всієї квартири [ADDRESS] є безпідставним. [PERSON], відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, як спадкоємець за законом першої черги, що подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, має право на 1/4 частку від 1/2 частини квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], що померла 05.11.2013 року. В судовому засіданні також встановлено, що 19.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] подарував вказану квартиру [PERSON] Вказаний договір дарування був посвідчений 19.11.2015 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 811. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, як в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і кожний з них має право власності тільки на 1/2 частину вказаної квартири відповідно до вимог ст.ст.60,70 СК України, то [PERSON] неправомірно вчинив відчуження 1/2 частини [PERSON], яка належала останній в силу закону. Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. З урахуванням викладеного має бути визнаний недійсним договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS], що був укладений 19.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] Суд при винесенні даного рішення ставиться критично та не приймає до уваги розписку [PERSON] від 04.05.2007 року на отримання коштів від [PERSON], чоловіка дочки [PERSON], та договору застави квартири [ADDRESS] від 17.05.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], оскільки відповідно до вимог ст.ст.60,70 СК України, по вказаній розписці особисто [PERSON] не набуває право власності на всю спірну квартиру із викладених вище підстав. Крім того згідно договору купівлі-продажу спірної квартири від 11.05.2007 року, квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] за 14 284,43 грн., а не за 60 000 доларів США, що по курсу НБУ на час укладання вказаного договору становило 300 000 грн. ( 60 000 доларів США х 5= 300 000 грн.). Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Згідно ч.1 ст.67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір-купівлі продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визнання та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним договору дарування спірної квартири підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог ст.84, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 2113,70 грн. сплаченого судового сбору, 1400 грн. понесених витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial