Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

[PERSON] в вересні 2019 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким сунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком, що належить їй позивачці- на праві власності, шляхом виселення колишнього чоловіка [PERSON] з цього будинку. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалась на положення ст.116 ЖК України і ст.391ЦК України. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач позов не визнав. Суд вислухав сторони, свідка, вивчив матеріали справи і дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2005 року 1\\4 частина житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1989 року по листопад 2019 року (рішення Київського райсуду м.Одеси від 06.11.2019 року про розірвання шлюбу). [PERSON] заселився у якості члена сім`ї колишнього власника будинку і оформив реєстрацію за місцем проживання будинок [ADDRESS] . На протязі 30 років відповідач постійно проживав у зазначеному житловому приміщенні, приймав участь в утриманні будинку, ніс витрати з оплати комунальних послуг, іншого житлового приміщення відповідач в м.Одесі не має. 25.10.2019 року після чергової сварки з [PERSON] відповідач тимчасово пішов з будинку і проживає у знайомих. Доводи позивача\~про те,\~що колишній\~чоловік робить\~неможливі для\~інших проживання\~з ним\~в одному\~будинку,\~а заходи\~запобігання і\~громадського впливу\~виявились безрезультатними\~не знайшли\~підтвердження в\~судовому засіданні.\~У постановах\~Київського райсуду\~м.Одеси\~від 04.04.2019\~року,\~від 22.05.2019\~року і\~від 08.07.2019\~року про\~притягнення [PERSON] \~до адміністративної\~відповідальності за\~правопорушення,\~передбачене ч.1\~ст.173\~-2КУпАП,\~зазначено,\~що між\~подружжям виник\~конфлікт (сварка),\~під час\~якого [PERSON] \~нецензурно лаявся.\~Винну особу\~в цих\~конфліктах працівники\~поліції не\~встановлювали.\~В судовому\~засіданні відповідач\~і свідок\~ [PERSON] \~(дочка\~сторін по\~справі)\~пояснювали,\~що [PERSON] \~сама провокує\~сварки і\~конфлікти,\~сама погрожує\~фізичним насиллям,\~сама викликає\~працівників поліції\~і надає\~відповідні заяви.\~Дочка [PERSON] \~більше року\~назад залишила\~житло по\~ [ADDRESS] \~і винаймає\~житло,\~тому як\~спільно проживати\~з матір`ю\~є неможливим.\~Вона \~свідок -\~зустрічається і\~спілкується з\~батьком,\~але з\~матір`ю не\~підтримує ніяких\~відносин. У §1 ст.8\~Конвенції\~про захист прав людини і основних свобод відображене право на повагу до житла. Воно охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. У національному законодавстві право на житло гарантоване людині стст.47, 48 Конституції. Стяття 116 ЖК передбачає підстави для виселення без надання житлового приміщення. Такий вид виселення може бути засобом цивільно-правової відповідальності за порушення договору, закону, суб`єктивних прав інших осіб і може настати в разі: руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає; використання житла наймачем або особами, за дії яких він відповідає, не за призначенням; систематичного порушення наймачем або особами, за дії яких він відповідає, прав та інтересів сусідів; незаконного зайняття житлового приміщення; визнання ордера на приміщення недійсним унаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер. У даному випадку позивач доводить наявність систематичного порушення відповідачем прав та інтересів сусідів. Тому предметом доказування у справі повинен бути факт триваючої антисуспільної поведінки відповідача та вжиття щодо нього заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. При розгляді справи та постановленні рішення таких обставин суд не встановив, тому підстави для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст.116 ЖК, та виселення відповідача у зв`язку з його поведінкою відсутні. Окрім того, суд приймає до уваги при ухваленні даного рішення наступне: анти- суспільна поведінка відповідача почалась в квітні 2019 року, а протягом 30 років [PERSON] поводив себе, в тому числі і за місцем проживання, бездоганно; відповідач є пенсіонером, інвалідом 3-ї групи, іншого житла в м.Одес не має. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не отримав будь-яких доказів, що спростовують доводи сторони відповідача.

Outcome: dismissed