Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до ТДВ «Санленд» (далі -відповідач) посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.01.2014 року скасовано рішення загальних зборів учасників Товариства з додатковою з відповідальністю «Макарівський льонозавод» від 15 січня 2013 року в частині звільнення [PERSON] з посади генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод»; поновлено його на посаді генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод» та стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Санленд» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 січня 2013 поку по 20 листопада 2014 року в розмірі 52967 грн 46 коп та моральну шкоду в розмірі 3000 грн 00 коп. При цьому, на даний час йому чиняться перепони в доступі до території ТДВ «Санленд», зокрема в доступі до робочого місця, не передана для здійснення функцій генерального директора необхідна документація, як то статутні документи документи, бухгалтерські документи, тощо та не виплачена сума середнього заробітку за період затримки здійснення повного розрахунку, тощо, а тому, з врахуванням заяв про збільшення та зменшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за період затримки здійснення повного розрахунку з 21 листопада 2013 року по 28 лютого 2014 року в розмірі 17007, 90 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та зобов'язати відповідача внести до його трудової книжки запис про скасування попереднього запису про звільнення з посади генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю (Макарівський льонозавод» з 15 січня 2013 року за ч. 3 ст. 40 КЗпП України та запис про те, що назва Товариства з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод» змінена на Товариство з додатковою відповідальністю «Санленд», як наслідок, за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо позову, зазначив, що вказана заборгованість виникла не з вини роботодавця, оскільки проходив процес виконання рішення суду. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] з 22 грудня 2010 року був обраний на посаду генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод», яке в даний час перейменоване в Товариство з додатковою відповідальністю «Санленд», яке в свою чергу є його правонаступником, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичих осіб та фізичних осіб -підприємців. На цій посаді працював до 15 січня 2013 року. В наказі по Товариству з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод» № Іа-к, датованого 17 січня 2012 року, зазначено, що відповідно до Статуту товариства та рішення загальних зборів учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод» від 15 січня 2013 року (протокол № 1/2013) [PERSON] звільнено з посади генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод» з 15 січня 2013 року на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.01.2014 року скасовано вищевказаний наказ, скасовано рішення загальних зборів учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод» № 3/12 від 12 грудня 2012 року в частині накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення; скасовано рішення загальних зборів учасників Товариства з додатковою з ідповідальністю «Макарівський льонозавод» від 15 січня 2013 року в частині звільнення [PERSON] з посади генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод»; поновлено його на посаді генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Макарівський льонозавод» та стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Санленд» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 січня 2013 поку по 20 листопада 2014 року в розмірі 52967 грн 46 коп та моральну шкоду в розмірі 3000 грн 00 коп. Відповідно до письмових матеріалів справи (а.с.43-44) позивач збільшив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за період з 03.03.2014 року по 22.09.2014 року в сумі 35473, 62 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 грн., решту вимог залишив без змін. Відповідно до письмових матеріалів справи, а саме: наказу №3 від 03.03.2014 року (а.с.49) [PERSON] звільнено з посади генерального директора ТОВ «Санленд» з 28.02.2014 року за ч.4 ст.40 КЗУпП. Відповідно до заяви про залишення позовних вимог без розгляду (а.с.53) позивач залишив позовні вимоги без розгляду в частині - не чинити перепон в доступі до території Товариства з додатковою відповідальністю «Санленд», зокрема, в доступі до наявного робочого місця генерального директора товариства; надати необхідну для виконання функцій генерального директора документацію: статутні документи, в тому числі реєстр акціонерів, сертифікати їхніх акцій, правовстановлюючі документи щодо права власності товариства на основні фонди та земельну ділянку, печатку товариства, документи бухгалтерської та фінансової звітності, зокрема платіжні документи та документи інвентаризації основних фондів, документи щодо забезпечення на території товариства загальної та протипожежної охорони, дотримання товариством правил техніки безпеки, промсанітарії, екологічної безпеки, технічну та технологічну документацію щодо основної діяльності підприємства а також стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати не виплаченої з 03.03.2014 року по 22.09.2014 року в розмірі 35473,62 грн., в інших частинах, позовну заяву залишив без змін. В подальшому, згідно поданої письмової заяви (а.с.65-66) позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь середньої заробітної плати за період затримки до здійснення повного розрахунку за період з 21.11.2014 року по 28.02.2014 року в сумі 17007, 90 грн. згідно розрахунку (242, 97 грн. х 70 робочих днів = 17007, 90 коп.), при цьому середньоденна заробітна плата в розмірі 242, 97 грн. встановлена рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.01.2014 року. Відповідно до довідки №в-74 від 06.11.2014 року відповідач повідомляє, що [PERSON] за період з 28.11.2013 року по 28.02.2014 року за 65 робочих днів до нарахування належить 15973,05 грн., до виплати становить 12784, 36 грн., з врахуванням відрахувань у фонди ЄСВ, НДФЛ та військовий збір. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В той же час, суд критично відноситься до наданого відповідачем розрахунку сум до виплати позивачеві, оскільки відповідач нараховує суми до сплати за період з 28.11.2013 року по 28.02.2014 року, при цьому позивач вказує період з 21.11.2013 року по 28.02.2014 року (по день звільнення). Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.01.2014 року поновлено позивача на роботі та стягнуто з відповідача на користь позивача заробітну плату за період з 15.01.2013 року по 20.11.2013 року. Крім того, підлягають до часткового задоволення позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у відповідності з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, оскільки порушення відповідачем законних трудових прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, і у її відшкодування необхідно стягнути 300 грн., оскільки на думку суду вона є співмірною і достатньою з понесеними моральними стражданнями позивача. Крім того, суд критично ставиться до вимоги позивача про зобов'язання відповідача внести зміни до трудової книжки позивача, а саме скасування попереднього запису про звільнення з посади генерального директора та запис про зміну назви відповідача, оскільки позивача поновлено на посаді та внесено відповідні зміни в трудову книжку (а.с.59) , тому вказана вимога задоволенню не підлягає.. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 229, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial