Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Як доказ заявлених вимог вказують, що [INFO] року померла їх мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із 5/66 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS]. При зверненні в нотаріальну контору для оформлення спадщини виявилось, що у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Тому просять в судовому порядку визнати за ними право власності на 5/66 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Згідно поданих заяв позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять проводити розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. До суду подано заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.05.1984 року Ківерцівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 774, [PERSON] належить 5/66 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що в [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до довідки Ківерцівської міської ради № 7.3/1451 від 28.12.2016 року, на підставі розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації № 227 від 20.05.2016 року [ADDRESS] Зміна прізвища спадкодавця з «[PERSON]» на «[PERSON]» стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.08.1986 року (а.с.9). [INFO] року [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року (а.с.7). До складу спадщини, що відкрилась після її смерті, ввійшло 5/66 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Факт родинних відносин між позивачами у справі [PERSON], [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] стверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 15.06.1988 року (а.с.12), копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 08.05.1987 року (а.с.10). Факт зміни прізвища позивача [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]», стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.09.2008 року (а.с.11). На момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року, оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тому при вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу. Статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. В силу ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В силу ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР позивачі у справі, [PERSON] та [PERSON], будучи спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори № 2247/02-31 від 20.12.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.16). З повідомлення Волинського обласного нотаріального архіву № 60/01-21 від 08.12.2017 року вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року заведено спадкову справу № 34/2000. 07.02.2000 року із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], який діяв як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Ківерцівської міської ради № 265 від 30.07.1998 року. Інших спадкоємців не встановлено. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність належно оформленого свідоцтва на право власності на нерухоме майно у спадкодавця унеможливлює спадкоємцеві - позивачу по справі оформити свідоцтво про право на спадщину. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про визнання за позивачами права власності на 5/66 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року.

Outcome: approved