Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним. Обгрунтовуючи вимоги даного позову позивачі вказують на те, що 23.03.1998 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] придбали у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору № 98.03-177 купівлі - продажу нерухомого майна від 23.03.1998 року. Даний договір було засвідчено Третьою регіональною філією Суворовського району Одеської спеціалізованої біржі Нерухомості та зареєстрований в ОМБТІ та РНО на ім`я позивачів та праві приватної власності. При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивачі передали відповідачам суму у розмірі 26000 грн. вартості квартири, відповідачі прийняли грошові кошти, виселились з вищевказаної квартири та передали її покупцям у володіння та розпорядження. [INFO] помер один із співвласників квартири [PERSON] , 1/4 частку якого у квартирі за адресою: [ADDRESS] успадкувала його дружина [PERSON] . На теперішній час позивачі дізналися, що не можуть в повній мірі розпоряджатись своєю власністю у вигляді вищевказаної квартири, оскільки Договір № 98.03-177 купівлі - продажу нерухомого майна від 23.03.1998 року, засвідчений Третьою регіональною філією Суворовського району Одеської спеціалізованої біржі Нерухомості не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, просять суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір № 98.03-177 купівлі - продажу нерухомого майна від 23.03.1998 року, засвідчений Третьою регіональною філією Суворовського району Одеської спеціалізованої біржі Нерухомості. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Однак, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечують, та просять суд розглянути справу за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідачі не подали. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідачів згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.03.1998 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] придбали у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Договором № 98.03-177 купівлі - продажу нерухомого майна, укладеного 23 березня 1998 року на Третій Регіональній Філії Суворовського району Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості, відповідно до ЗУ «Про товарну біржу», реєстраційний номер в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 98.03-177 від 23.03.1998 року. Зазначений договір купівлі - продажу був зареєстрований на Третій Регіональній Філії Суворовського району Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до відмітки проставленої на звороті Договору купівлі - продажу нерухомого майна, договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 26.03.1998 р. кн. 275, стор. 54, реєстр № 213. З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту на житлову квартиру в [ADDRESS] вбачається, що власниками вказаної квартири є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] помер один із співвласників квартири [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалів справи копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 11.11.2005 року. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.08.2006 року встановлено, що належну 1/4 частку [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] успадкувала його дружина [PERSON] . З наявного в матеріалах справи копії Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 05.07.2010 року вбачається, що [PERSON] 05.07.2010 року уклала шлюб із гр. [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». Також, факт зміни прізвище [PERSON] на « [PERSON] » підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтва про розірвання шлюбу із гр. [PERSON] Серії [NUMBER] від 15.12.2011 року та Свідоцтва про шлюб із гр. [PERSON] Серії [NUMBER] від 22.03.2014 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.08.2020 року житлова квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності гр. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спірний договір був підписаний сторонами 23 березня 1998 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). На час укладення вищевказаного договору купівлі - продажу в березні 1998 року позивачам не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі - продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі - продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі - продажу квартири в [ADDRESS] , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році, позивачі придбали квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири позивачам, виїхали з житлового приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі - продажу і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивачів та визнати зазначений договір купівлі - продажу дійсним. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним Договір № 98.03-177 купівлі - продажу нерухомого майна від 23 березня 1998 року.

Outcome: approved