Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] 27 травня 2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітньої недієздатної дочки [PERSON]. Позов обґрунтовується тим, що в шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Внаслідок психічного розладу [PERSON] визнана інвалідом другої групи та рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2014 року визнана недієздатною, а позивач призначена опікуном. Дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, а тому позивач вважає, що відповідач зобовязаний утримувати повнолітню недієздатну дитину, оскільки інших аліментних стягнень з нього не здійснюється. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просила цивільну справу розглянути за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, клопотала про його задоволення. Проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення, які направлялись за місцем реєстрації відповідача та повернуті за закінченням строку зберігання (а.с. 23, 29,39) отже повістки вважаються такими, що вручені йому належним чином в силу п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України. Зі згоди позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який згідно свідоцтва серії 1-КИ №276847 18 квітня 2000 року розірваний, позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 4, 11). В шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії 1-КИ №273050 та копією актового запису про народження№1 від 06 березня 1996 року з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 01.098.2016 року (а.с.5, 25, 26-27) Згідно довідки виконкому Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №597 від 12 травня 2016 року, недієздатна [PERSON] проживає разом з позивачем (а.с. 10). Відповідно до ст.. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Поняття «повнолітньої непрацездатної дитини» ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний. Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року № 966ХIV, абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058IV з наступними змінами до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. [PERSON], [INFO], внаслідок психічного розладу є інвалідом з дитинства, потребує постійного стороннього догляду, та відповідно до акта огляду медико-соціальною експертною комісією з 01 березня 2015 року їй встановлена друга група інвалідності (а.с. 6,7). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2014 року [PERSON], [INFO] визнано недієздатною та установлено над нею опіку, опікуном визначена позивач [PERSON] (а.с. 8-9). Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Позивач стверджує та ці обставини відповідачем не спростовані, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги позивачу на утримання непрацездатної дочки, має можливість надавати таку матеріальну допомогу на утримання дочки, оскільки інших аліментних зобовязань не має. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання повнолітньої непрацездатної дочки, суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу. Будь-яких доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в меншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано. При цьому позивач просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на положення частини 2 ст. 182 СК України. В той же час суд не застосовує до спірних правовідносин дану норму закону, оскільки положення ч.2 ст. 183 СК України регламентують визначення розміру аліментів для неповнолітніх дітей.

Outcome: approved