Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON]звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивачі вказують, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який не мешкає в ній з 01.06.2000 року. Оскільки відповідач у спірній квартирі не мешкає без поважних причин понад рік, то позивачі просять визнати його таким, що втратив право користування житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечують. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, заперечень не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6583 від 29.07.1998 року на праві спільної часткової належить [PERSON], [PERSON] в рівних долях. Згідно довідки №04-19/5-5170 від 08.09.2016 про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: [ADDRESS], з 01.06.2000 року по теперішній час зареєстровано чотири особи. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України закріплено непорушність права власності в тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Таке саме положення закріплено у ст. 150 Житлового кодексу України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 01.06.2000 року по теперішній час. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати [PERSON]таким, що втратив, право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved