Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 26 листопада 2019 року пред`явили до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позов про встановлення факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] , свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 17 березня 1989 року на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради від 16 лютого 1989 року № 110; встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , яка померла [INFO] та визнання за позивачами право власності на майно та спадкове майно. У обґрунтування позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] посилалася на те, що вказаний житловий будинок належав до майна суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] і станом на 1 липня 1990 року у цьому будинку було зареєстроване місце проживання [PERSON] , яка була головою колгоспного двору, [PERSON] - її син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внук та [PERSON] - внук, тобто, всім вказаним членам цього двору належало по 1/5 його частині. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на 1/5 частину будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. У вказаному будинку було зареєстроване місце проживання її сина [PERSON] , який проживає за вказаною адресою і по сьогодні, а тому вважається таким, що з урахуванням вимог ст. 529 та 549 ЦК УРСР вступив в управління та володіння спадковим майном, відповідно його частка в будинку становить 2/5 частини. Будучи спадкоємцем після смерті матері він, [PERSON] , звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори з приводу спадкування, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що майно належало колгоспному двору, частки у якому не визначені. Інші спадкоємці, які могли б претендувати на спадщину до нотаріуса з приводу спадкування не зверталися. Крім цього, нотаріусом під час огляду документів виявлено розбіжність в написанні у правовстановлюючих документах імені спадкодавця, а саме, у свідоцтві про смерть записано, що померла [PERSON] , а у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок зазначено, що такий виданий [PERSON] , як голові колгоспного двору, а також у свідоцтві про народження сина спадкодавця [PERSON] у графі мати записано [PERSON] , замість правильного [PERSON] . На підставі ухвали судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 2 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 25 березня 2020 року. Згідно ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 10 квітня 2020 року. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наявних у суду матеріалів, виходячи із такого. Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях. Відповідно до ст. 211 цього Кодексу розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 2 статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про здійснення судового розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Верховним Судом України судам роз`яснено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок видно, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , на праві особистої власності належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] ; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради народних депутатів від 16 лютого 1989 року № 110 ( а. с. 7). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області 8 листопада 2019 року № 2386 та № 2387 убачається, що [PERSON] видавалося свідоцтво про право власності на житловий будинок від 17 березня 1989 року, а також [PERSON] проживала на території Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області ( а. с. 13, 14). Ураховуючи наведене, [PERSON] належало свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, яке видане на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради народних депутатів від 16 лютого 1989 року № 110. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області 14 лютого 2017 року № 02-21/346 на підставі даних погосподарської книги с. Бабина за 1986-1990 роки відомо, що станом на 1986-1990 роки по [ADDRESS] було зареєстроване місце проживання: голови сім`ї [PERSON] , який помер [INFO] ; дружини - [PERSON] , 1915 року народження; сина - [PERSON] , 1958 року народження; невістки - [PERSON] , 1960 року народження; внука - [PERSON] , 1984 року народження; внука - [PERSON] , 1986 року народження ( а. с. 8). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] у віці 84 року у с. Бабина Самбірського району Львівської області померла [PERSON] ( а. с. 10). Із свідоцтва про народження відомо, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками записані [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 15). Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Із довідок, виданих виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області 9 листопада 2019 року № 2388 та 2387 відомо, що [PERSON] , 1958 року народження є сином [PERSON] ( а. с. 13,14). Отже, дані про вік, місце народження та місце проживання позивача із достовірністю свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/5 частині вказаного будинку, і після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частину цього будинку. Відповідно до ст.ст. 548 та 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із довідки, виданої 07.11.2019 виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно даних погосподарської книги с. Бабина за 1996 -2000 роки видно, що місце проживання [PERSON] , яка померла [INFO] на день її смерті було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з такими членами сім`ї: син - [PERSON] , 1958 року народження, невістка - [PERSON] , 1960 року народження, внук - [PERSON] , 1984 року народження, та внук - [PERSON] , 1986 року народження. Тобто, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були членами колгоспного двору належить по 1/5 частині вказаного житлового будинку. Із свідоцтва про смерть видно, що чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] у с. Бабино Самбірського району Львівської області ( а. с. 15). Отже, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, відтак його частка складає 2/5 частини цього будинку з яких 1/5 як частина в майні колишнього колгоспного двору, а 1/5 частина у порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] . Також, [PERSON] 22 січня 2019 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його матері, яка складається із земельної частки (паю), що знаходиться в НААГ «Бабинське» у с. Бабина Самбірського району Львівської області ( а. с. 12). Однак, Самбірська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після смерті його матері [PERSON] з посиланням на те, що [PERSON] , яка померла [INFO] не була останнім і єдиним членом колишнього колгоспного двору, окрім неї членами цього двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та правовстановлюючий документ на вказаний будинок, виданий на ім`я [PERSON] , що не відповідає дійсності ( а. с. 11). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи наведене, право [PERSON] на спадкове майно та майно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на 2/ 5 частини будинку, з яких 1/5 частина як частка в майні колишнього колгоспного двору, а 1/5 частина будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері, а за позивачами [PERSON] .. [PERSON] та [PERSON] як частки в майні колишнього колгоспного двору.

Outcome: approved