Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє законний представник [PERSON] (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач 1»), Крихівецької сільської ради (надалі «Відповідач 2»), Виконавчого комітету Крихівецької сільської ради (надалі «Відповідач 3») про визнання недійсним та скасування пункту 1.1 рішення виконавчого комітету Крихівецької сільської ради від 31 липня 2000 року № 65 «Про перезакріплення земельних ділянок громадян», яким надано дозвіл на пере закріплення земельної ділянки та подвіря з [PERSON] на [PERSON] та дозвіл їх приватизувати; визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю І-ІФ№008991 від 03 серпня 2001 року на земельну ділянку площею 0,0852 га кадастровий № 2610192001:25:007:0154 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул. Крихівецька, 127 в с. Крихітці Івано-Франківської міської ради, виданий на імя [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що пункт 1.1 рішення виконавчого комітету Крихівецької сільської ради від 31 липня 2000 року № 65 «Про перезакріплення земельних ділянок громадян», яким надано дозвіл на перезакріплення земельної ділянки та подвіря з [PERSON] на [PERSON] та дозвіл їх приватизувати, є незаконним, оскільки його прийнято поза межами компетенції Відповідача 3, а також не підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Зокрема, в судовому засіданні представник Позивача посилався на те, що оскільки чинне станом на час винесення оскаржуваного рішення земельне законодавство не передбачало передання іншій особі права власності чи права користування земельною ділянкою без одночасного передання права на будівлі чи споруди, які знаходилися на цій земельній ділянці, передання оскаржуваним рішенням фактично права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку є незаконним, а, відтак, виданий на підставі даного рішення державний акт на право власності на землю підлягає визнанню недійсним. Представник Відповідачів 2, 3 Крихівецької сільської ради та Виконавчого комітету Крихівецької сільської ради, в судових засіданнях проти позову в частині визнання недійсним та скасування рішення заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову в цій частині. Зокрема, як вказала представник Відповідачів 2, 3, при прийнятті пункту 1.1 рішення виконавчого комітету Крихівецької сільської ради від 31 липня 2000 року № 65 «Про перезакріплення земельних ділянок громадян», Виконавчий комітет Крихівецької сільської ради діяв в межах повноважень та відповідно до вимог чинного станом на той час законодавства. Відповідач 1 [PERSON], в судове засідання повторно не зявилася, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, письмового відношення до позову не надіслала, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованого відправлення. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення Позивача, пояснення представника Відповідачів 2, 3, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2010 року у справі № 2о-7/2010, яке набрало законної сили 10 травня 2010 року, визнано [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [INFO] міської ради недієздатним; призначено [PERSON], [INFO], опікуном [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2012 року у справі № 0907/2-2958/2011, яке набрало законної сили 27 листопада 2012 року, визнано за [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [INFO] міської ради обов'язкову частку 1/3 частини всього спадкового майна житловий будинок 127 по вул. Крихівецькій в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради, житловою площею 71.1 кв.м., загальною площею 115.5 кв.м., кладова, сарай, вбиральня, огорожа №1,2, ворота №3, колодязь; визнано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.11.2005р. за спадковою справою №609, зареєстрованого в реєстрі за №6-2046 виданого спадкоємцю [PERSON] державним нотаріусом першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] на домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: будинок 127 по вул. Крихівецькій в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради. До спадкового майна належить: будинок житловою площею 71.1 кв.м., загальною площею 115,5 кв.м., кладова, сарай, вбиральня, огорожа №1,2, ворота №3, колодязь, недійсним в частині 1/3 всього спадкового майна; Державному нотаріусу першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори видати: - [PERSON], [INFO], що проживає в [INFO] міської ради, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини спадкового майна: будинок житловою площею 71.1 кв.м., загальною площею 115,5 кв.м., кладова, сарай, вбиральня, огорожа №1,2, ворота №3, колодязь; - [PERSON], [INFO], що проживає в [INFO] міської ради, Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини спадкового майна: будинок житловою площею 71.1 кв.м., загальною площею 115,5 кв.м., кладова, сарай, вбиральня, огорожа №1,2, ворота №3, колодязь. Як випливає зі змісту вищевказаного судового рішення, [PERSON] та [PERSON] є рідними братом і сестрою. Вищевказаним Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2012 року у справі № 0907/2-2958/2011 було вирішено питання розподілу спадкового майна між [PERSON] та [PERSON] після смерті їх матері [PERSON], яка була власником домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: будинок 127 по вул. Крихівецькій в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради. Відтак, відповідно до вказаного судового рішення, за [PERSON] було визнано право на обовязкову частку у спадковому майні, а саме на 1/3 даного домоволодіння; за [PERSON] було визнано право власності на спадкове майно в розмірі 2/3 домоволодіння. Разом з тим, ще за життя [PERSON], Рішенням виконавчого комітету Крихівецької сільської ради від 31 липня 2000 року № 65 «Про перезакріплення земельних ділянок громадян» в звязку з сімейними обставинами дозволено перезакріпити земельну ділянку та подвіря з [PERSON] на її дочку [PERSON] і дозволено приватизувати їх (пункт 1.1 рішення.) 03 серпня 2001 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Крихівецької сільської ради від 31 липня 2000 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю І-ІФ № 008991, яким посвідчено право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3341 га. Землю передано для: ділянка №1: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,0852 га, ділянки №2,№3: для ведення особистого підсобного господарства 0,2489 га. Вважаючи незаконними пункт 1.1 рішення виконавчого комітету Крихівецької сільської ради від 31 липня 2000 року № 65 «Про перезакріплення земельних ділянок громадян» та Державний акт на право приватної власності на землю І-ІФ № 008991 від 03 серпня 2001 року в частині права власності на земельну ділянку площею 0,0852 га, кадастровий номер № 2610192001:25:007:0154, [PERSON] (як співвласник домоволодіння, яке розташоване на даній земельній ділянці), в інтересах якого діє його законний представник [PERSON], звернувся до суду з даним цивільним позовом. Суд звертає увагу на те, що згідно з Інформаційною довідкою Крихівецької сільської ради від 09 березня 2016 року № 105, рішення виконавчого комітету Крихівецької сільської ради від 31 липня 2000 року № 65 «Про перезакріплення земельних ділянок громадян» було передано до архівного відділу Івано-Франківського міськвиконкому. Звернення [PERSON] у Крихівецькій сільській раді відсутнє, так як було знищене після 3-х років зберігання. За таких обставин, суду не надано документів та матеріалів, які стали підставою для прийняття оскаржуваного в частині рішення виконавчого комітету Крихівецької сільської ради від 31 липня 2000 року № 65 «Про перезакріплення земельних ділянок громадян». При цьому, при вирішенні позовних вимог в даній цивільній справі застосуванню підлягає законодавство, яке було чинним станом на час прийняття оскаржуваного рішення 31 липня 2000 року. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, яка була чинна станом на час прийняття оскаржуваного рішення 31 липня 2000 року) визначено повноваження, які є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад. Зокрема, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських раду сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища врегульовано статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, яка була чинна станом на час прийняття оскаржуваного рішення 31 липня 2000 року). Так, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; 2) підготовка і подання на затвердження ради проектів місцевих програм охорони довкілля, участь у підготовці загальнодержавних і регіональних програм охорони довкілля; 3) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів про оголошення природних та інших об'єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам'ятками природи, історії або культури, які охороняються законом; 4) справляння плати за землю; б) делеговані повноваження: 1) здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; 2) реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею; 3) організація і ведення земельно-кадастрової документації; 4) погодження питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення; 5) вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; 6) здійснення необхідних заходів щодо ліквідації наслідків екологічних катастроф, стихійного лиха, епідемій, епізоотій, інших надзвичайних ситуацій, інформування про них населення, залучення в установленому законом порядку до цих робіт підприємств, установ та організацій, а також населення; 7) визначення території для складування, зберігання або розміщення виробничих, побутових та інших відходів відповідно до законодавства; 8) підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; 9) погодження проектів землеустрою; 10) здійснення контролю за виконанням проектів і схем землеустрою, проектів внутрішньогосподарського землеустрою. До відання виконавчих органів міських (за винятком міст районного значення) рад, крім повноважень, зазначених у пункті «б» частини першої цієї статті, належить координація на відповідній території діяльності місцевих землевпорядних органів, а також спеціально уповноважених державних органів управління з охорони природи. Відповідно до статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, яка була чинна станом на час прийняття оскаржуваного рішення 31 липня 2000 року) виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Виконавчий комітет ради: 1) попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; 2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; 3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб. Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад. Відтак, системний аналіз положень чинного законодавства щодо компетенції органів місцевого самоврядування, яке було чинним станом на час прийняття оскаржуваного рішення, свідчить про те, що питання розпорядження земельними ділянками (передання у власність, користування, пере закріплення тощо) не входить до компетенції виконавчого комітету сільської ради, оскільки це є виключним повноваженням, зокрема, сільської ради, яке не може бути делегованим. Суд також звертає увагу на те, що чинне станом на час прийняття оскаржуваного рішення, як і станом на час розгляду справи земельне законодавство взагалі не містить такого терміну як «перезакріплення земельної ділянки». Фактично, зі змісту наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що саме на підставі оскаржуваного рішення про перезакріплення земельної ділянки [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. При цьому, чинним станом на 31 липня 2000 року земельним законодавством, зокрема, статтею 17 Земельного кодексу України було передбачено, що передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення (частина 1 статті 30 Земельного кодексу України в редакції, яка була чинна станом на час прийняття оскаржуваного рішення 31 липня 2000 року). Порядок вилучення (викупу) земельних ділянок врегульовано статтями 31-32 Земельного кодексу України в редакції, яка була чинна станом на час прийняття оскаржуваного рішення 31 липня 2000 року). Отже, чинним станом на час прийняття оскаржуваного рішення земельним законодавством було передбачено відповідну процедуру передання у власність земельної ділянки, яку було порушено у спірних правовідносинах. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на зміст спірних правовідносин, Суд дійшов висновку про те, що, прийнявши пункт 1.1 оскаржуваного рішення від 31 липня 2000 року № 65 «Про перезакріплення земельних ділянок громадян», виконавчий комітет Крихівецької сільської ради вийшов за межі наданих йому чинним законодавством України повноважень, та порушив процедуру передання земельної ділянки у власність громадянам. Відтак, пункт 1.1 рішення виконавчого комітету Крихівецької сільської ради від 31 липня 2000 року № 65 «Про перезакріплення земельних ділянок громадян», яким надано дозвіл на пере закріплення земельної ділянки та подвіря з [PERSON] на [PERSON] та дозвіл їх приватизувати, підлягає визнанню недійсним та скасуванню, як і прийнятий на його підставі Державний акт на право приватної власності на землю І-ІФ№008991 від 03 серпня 2001 року на земельну ділянку площею 0,0852 га кадастровий № 2610192001:25:007:0154 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул. Крихівецька, 127 в с. Крихітці Івано-Франківської міської ради, виданий на імя [PERSON]. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 17, 30-32 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. № 561-ХІІ, ст. ст. 26, 33, 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: approved