Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] 16.01.2015 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Виробниче об»єднання «Київський радіозавод» - ліквідатора арбітражного керуючого [PERSON], 3 особа Управління виконавчої дирекції фонду у Київській області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про встановлення розміру відшкодування щомісячної страхової виплати. Позивач зазначав, що 27.05.1985 року він під час роботи на ВО «Київський радіозавод» на посаді слюсаря каркасно-зварювального цеху №105 отримав травму (пошкодження лівого ока) від нещасного випадку на виробництві. 30.09.1985 року згідно акту медичного освідування МСЕК №138 йому (позивачу) було встановлено 35% втрати загальної працездатності та 50% - професійної працездатності на період з 25.09.1985 року по 01.10.1986 року. 01.10.1985 року позивача було переведено на легку роботу у тому ж цеху на посаду комплектувальника виробів та інструменту згідно наказу №5299 від 31.10.1985 року. 28.10.1986 року згідно акту освідування МСЕК №151 позивачу було встановлено 35% втрати загальної працездатності та 50% - професійної працездатності на період з 25.09.1986 року по 25.09.1987 року. 13.10.1987 року згідно акту освідування МСЕК №117 позивачеві було встановлено 50% втрати професійної працездатності з 25.09.1987 року безстроково. Згідно довідки ВО «Київський радіозавод» від 05.12.2013 року про середню заробітну плату слюсарів 2-го розряду цеху №105 на Державному підприємстві «Виробниче об»єднання «Київський радіозавод» за період січень-квітень 1992 року становила 2304,23 грн. Тобто, відповідач повинен був перерахувати розмір відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва з 01.05.1992 року, виходячи із середньої заробітної плати слюсарів 2-го розряду цеху №105 Підприємства за січень-квітень 1992 року в розмірі 2304,23 крб. 50% втрати працездатності у розмірі відшкодування 1152,11 крб. На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» - наказом ВО «Київський радіозавод» №102 від 23.03.1995 року з метою соціального захисту робітників об»єднання за узгодженням з профспілковим комітетом було встановлено з 01.03.1995 року коефіцієнт 4,0 до здільних розцінок, тарифним ставкам та посадовим окладам, затверджених 25.08.1994 року. Тобто, Відповідач повинен був визначити розмір виплат Позивачу з урахуванням нових тарифних ставок та провести перерахунок на величину їх фактичного підвищення враховуючи коефіцієнт 4,0, проте тарифна ставка Позивача була підвищена лише на коефіцієнт 2,0. 31.08.2001 року ВО «Київський радіозавод» передав особову справу Позивача до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - Фонду) з довідкою, де розмір втраченого заробітку (щомісячної страхової виплати) на дату передачі справи становив 99,63 грн. при втраті працездатності 50% (3 група інвалідності), в той час коли Відповідач повинен був зазначити розмір 273,13 грн. (згідно розрахунку позивача). За вищезазначених обставин, оскільки згідно постанови від 16.03.2004 року №02н/813 страхові виплати Позивачу були продовжені Фондом з 01.04.2001 року, Позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити судове рішення, яким «Встановити, що розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи [PERSON] до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Броварському районі Київської області становить 273,13 грн. (50% втрати працездатності) станом на 01.04.2001 року». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] Д»яченко А.В. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві; представник відповідача Державного підприємства «Виробниче об»єднання «Київський радіозавод» - ліквідатор арбітражний керуючий [PERSON] в судове засідання не з»явився повторно; про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, будь-яких заяв-клопотань від нього не надходило. Представник 3-ої особи - Управління виконавчої дирекції фонду у Київській області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України [PERSON] (довіреність від 12.01.2014 року) просила постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі матеріалів справи. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та 3-ої особи в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: 27.05.1985 року [PERSON], [INFO] (позивач), працюючи на ВО «Київський радіозавод» на посаді слюсаря другого розряду каркасно-зварювального цеху №105, отримав травму (пошкодження лівого ока) від нещасного випадку на виробництві, що підтверджується копією акту форми Н-1 №30 від 28.05.1985 року (а.с.7-8, 9, 50). 30.09.1985 року згідно акту медичного освідування МСЕК №138 [PERSON] (позивачу) було встановлено 35% втрати загальної працездатності та 50% - професійної працездатності на період з 25.09.1985 року по 01.10.1986 року (а.с.51). 01.10.1985 року [PERSON] (позивача) було переведено на посаду комплектувальника виробів та інструменту згідно наказу №5299 від 31.10.1985 року (а.с.7). 28.10.1986 року згідно акту освідування МСЕК №151 [PERSON] (позивачу) було встановлено 35% втрати загальної працездатності та 50% - професійної працездатності на період з 25.09.1986 року по 25.09.1987 року (а.с.51 об.). 13.10.1987 року згідно акту освідування МСЕК №117 [PERSON] (позивачеві) було встановлено 50% втрати професійної працездатності з 25.09.1987 року, в зв»язку із трудовим каліцтвом від 27.05.1985 року безстроково (а.с.52). Згідно постанови Арбітражного суду м. Києва від 01.10.1997 року №15/81 ВО «Київський радіозавод» визнано банкрутом (а.с.54). Як вбачається з довідки ЄДРПОУ (а.с.38-40), Державне підприємство «Виробниче об»єднання «Київський радіозавод» (голова комісії з припинення або ліквідатор - [PERSON]) з 24.03.2010 року перебуває в процесі припинення. Згідно акту №18 прийняття-передачі особових справ потерпілих на виробництві від 31.08.2001 року особова справа на ім»я [PERSON] (позивача) була передана Підприємством до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення у Броварському районі у Київській області 31.08.2001 року (а.с.46). При цьому, згідно довідки ДП ВО «Київський радіозавод» про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого від 24.07.2001 року (а.с.55 об.) сума відшкодування втраченого потерпілим [PERSON] заробітку становила 99,63 грн.; належні потерпілій особі виплати проведені повністю станом до 01.04.2001 року. Позивач [PERSON] не заперечує факт продовження належних виплат після 01.04.2001 року Фондом (3 особою) по теперішній час, що підтверджується також матеріалами особової справи позивача за №10143; позивачем [PERSON] також не заперечується визначений Підприємством розмір втраченого заробітку до 01.04.2001 року у сумі 99,63 грн. (а.с.47-91). Посилання позивача на положення наказу №102 від 23.03.1995 року по ВО «Київський радіозавод», згідно п.1 якого з 01.03.1995 року було встановлено коефіцієнт 4,0 до здільних розцінок, тарифним ставкам та посадовим окладам, затверджених 25.08.1994 року (а.с.5-6 копія наказу), судом не може бути покладено в основу рішення по даній справі, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.1992 року №276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» та на підставі Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ним трудових обов»язків» (затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року №472), ДП ВО «Київський радіозавод» згідно наданої копії довідки від 11.05.1998 року (а.с.13) підвищувало відповідні виплати із застосуванням коефіцієнтів підвищення: 2,0 з 01.03.1995 року (наказ №102 від 23.03.1995 року), 2,2 з 01.11.1995 року (наказ №247 від 11.10.1995 року), 2,49 з 01.11.1996 року (наказ №81 від 18.08.1997 року), що також не заперечується позивачем. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України у Броварському районі Київської області від 25.03.2003 року (а.с.160) [PERSON] перебуває на обліку і отримує пенсію по 3 групі інвалідності внаслідок трудового каліцтва. Як вбачається з Постанови Фонду від 28.01.2015 року, потерпілому [PERSON] призначено перераховану у черговий раз щомісячну грошову соціальну допомогу в розмірі 865,94 грн. з 01.03.2014 року безстроково (а.с.91). В судовому засіданні також встановлено, що позивач [PERSON] не звертався до 3-ої особи з відповідною заявою на підставі довідки про середню заробітну плату від 05.12.2013 року (а.с.15). Крім того, судом враховується те, що відповідно до п.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону від 28.12.2014 року) зупинено з 01.01.2015 року до стабілізації фінансово-економічного становища держави перерахунок сум щомісячних страхових виплат, який проводиться з 1 березня наступного року у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики; відновлення такого перерахунку визначається законом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Отже, виходячи із встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] відсутні, тому в задоволенні позову має бути відмовлено, а судові витрати по даній справі віднесено на рахунок держави.

Outcome: dismissed