Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Покровського управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області суму страхових виплат в розмірі 35\~789,06 грн, що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.2016 після смерті батька [PERSON] , 1932 року народження, який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на приписи статей 317, 1216, 1227, 1268, 1296 ЦК України та зазначає, що 12.11.2015 в місті Макіївка Донецької області помер його батько [PERSON] . 09.09.2016 позивач отримав у П`ятій донецькій державній нотаріальній конторі в місті Покровську Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька, яка складається, зокрема, зі страхових виплат в сумі 35 789,06 грн. З вказаним свідоцтвом позивач звернувся до відповідача в особі Покровського відділення, який листом від 15.08.2018 № 3-11/1700-М відмовив йому у виплаті зазначених сум, оскільки за повідомленням УСЗН Покровської РДА надана позивачем довідка переселенця №1441021186 від 08.07.2016 скасована рішенням комісії УСЗН, а постановами Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим (особам, які мають право на виплати), які не перемістились на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові, зауваживши, що спірні спадкові правовідносини регулюються ЦК України, а не нормативно-правовими актами, на які посилається відповідач, як на підставу для відмови у здійсненні позивачу виплати спірних сум. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.03.2019 замінено неналежного відповідача Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області належним відповідачем - Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі відповідач) (а.с.97). Відповідач проти задоволення позову заперечував, про що подав відзив на позов. Мотиви незгоди зводяться до того, що у зв`язку з тим, що позивач не є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено протоколом УСЗН РДА №10 від 19.08.2016, протоколом УСЗН РДА №23 від 09.06.2017, і фактично проживає на тимчасово окупованій території, Покровським відділенням було відмовлено позивачу у виплаті суми боргу страхових виплат. Також відповідач зазначає, що відповідно до п.3.8. Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 №27 суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, проте даний порядок на теперішній час урядом не визначено. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позов, зауваживши, зокрема, що оскільки на теперішній час окремого порядку виплати сум за минулий період КМУ не визначено, законні підстави для виплати позивачу спірних страхових сум відсутні. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] , який є батьком позивача, помер у віці 83 років 12.11.2015 (а.с.10-11). Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим в м. Покровську Донецької області 09.09.2016 державним нотаріусом П`ятої донецької державної нотаріальної контори Свиридовою А.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3-259, посвідчено, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1932 року народження, який помер [INFO] , є його син [PERSON] , [INFO] ; спадщина, на яку видано свідоцтво, складається, в тому числі, зі страхових виплат в сумі 35\~789,06 грн, визначеній на підставі довідки, виданої 25.07.2016 за №01-04/15-132б Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Донецькій області (а.с.12). 23.09.2016 позивач звернувся до відповідача в особі Покровського відділення із заявою про сплату йому страхових виплат, що залишились невиплаченими його померлому батьку; 08.11.2018 позивач повторно звернувся до Покровського відділення із заявою про виплату йому відповідних сум (а.с.13, 14). Листом Покровського відділення від 15.08.2018 позивачу повідомлено про відмову у виплаті спірної суми страхових виплат, оскільки за повідомленням УСЗН [PERSON] (на теперішній час Покровської) РДА надана позивачем довідка переселенця № 1441021186 від 08.07.2016 скасована рішенням комісії УСЗН (протокол № 8 від 05.08.2016), а постановами КМУ від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим (особам, які мають право на виплати), які не перемістились на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (а.с.15-17). Листом від 14.11.2018 Покровським відділенням також повідомлено позивача, що [PERSON] у період з 01.06.2014 по день смерті - [INFO] як внутрішньо переміщена особа до відділень Фонду за продовженням раніше нарахованих щомісячних страхових виплат не звертався. Посилаючись на те, що окремий порядок виплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, відсутній, у відділення немає законних підстав здійснити виплату страхових сум, недоотриманих за життя [PERSON] (а.с.18-19). Відповідно до відповіді завідувача П`ятої донецької державної нотаріальної контори Сафронової Н.Л., наданої суду на виконання запиту, спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита за заявою його сина [PERSON] , окрім позивача, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто не звертався (а.с.31-71). З копії спадкової справи вбачається наявність листа відповідача від 25.07.2016, за змістом якого потерпілий [PERSON] дійсно перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду у Совєтському районі м. Макіївки Донецької області; сума боргу по страховим виплатам померлого складає 35\~789,06 грн. (періоди червень 2014 листопад 2015 р. ) (а.с.67). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно зі ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зміст права власності включає право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України), Листом відповідача від 25.07.2016 №01-04/15-1328 підтверджується, що батько позивача [PERSON] дійсно перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду у Совєтському районі м.Макіївки Донецької області; сума боргу по страховим виплатам померлого складає 35\~789,06 грн. Саме на підставі вказаного листа-довідки відповідача сума страхових виплат в означеному розмірі включена державним нотаріусом до спадщини, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.09.2016, спадкоємець позивач, спадкодавець батько позивача. Приписами ч.5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Наявність та зміст довідки-листа відповідача від 25.07.2016 №01-04/15-1328 останнім не заперечується, свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.09.2016 у відповідній частині недійсним не визнано, а тому суд доходить висновку, що, відмовляючи повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.41 Конституції України. Так, за змістом ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Заперечення відповідача не заслуговують на увагу, оскільки порядок отримання сум страхових виплат, які були нараховані спадкодавцю за життя, але не виплачені, і входять до складу спадщини, регулюється нормами спадкового права, а не постановами Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Порядком надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затверджених Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 №27 чи Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207. З приводу того, що батько позивача з червня 2014 року та по день смерті не звертався до відділень Фонду як внутрішньо переміщена особа за продовженням раніше нарахованих щомісячних страхових виплат, суд зазначає, що жоден із законів не передбачає такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.09.2018 по справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) (http://reestr.court.gov.ua/Review/76812061). У вказаній постанові Верховним Судом наголошено, зокрема, що підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО до теперішнього часу не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Ці підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. З приводу відсутності окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України щодо виплати грошових коштів суми страхових виплат, нарахованих [PERSON] (спадкодавець) за життя за період червень 2014 р. листопад 2015 р., суд зазначає, що наведена підстава не є достатньою правовою підставою для відмови у їх виплаті позивачу, враховуючи зміст та характер спірних правовідносин та наведені вище норми спадкового права ЦК України, які мають вищу юридичну силу, ніж Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 чи Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 №27. За викладених обставин суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації позивачем права як спадкоємця на отримання належного йому спадкового майна, та, як наслідок, реалізації права власності на таке майно. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved