Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], що виступає в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Співвласником вказаної квартири також є [PERSON], який, згідно з довідкою Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, копія якої додана до матеріалів справи, перебуває у розшуку, як особа, що зникла безвісно. Позивач [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON], від якого у них народилося четверо дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між сторонами відповідач разом із дітьми, не проживає у вказаній вище квартирі починаючи з березня 2012 року. Малолітні діти проживають фактично разом із матір'ю відповідача та вказаною вище квартирою не користуються, на неодноразові пропозиції зняти дітей з реєстрації в квартирі в добровільному порядку відповідачка відмовляється, чим порушує права власників вказаної квартири на вільне володіння, користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Оскільки сторонам вирішити даний спір у добровільному порядку не вдалося, тому позивачі для захисту своїх, на їхню думку, порушених прав та свобод звернулися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю та пояснив суду, що власниками вказаної квартири є декілька осіб, що створює для них певні труднощі, а тому вони хочуть скористатися своїм право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном та подарувати свої частки вказаної квартири їх матері [PERSON], однак здійснити цього не можуть, оскільки в даній квартирі зареєстроване місце проживання чотирьох малолітніх дітей. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та пояснила суду, що вона та її діти бажають розпорядитися своїм майном, однак у вказаній квартирі зареєстровані четверо малолітніх дітей, які там фактично не проживають з 2011 року, їх речей у вказаній квартирі не має, діти квартирою взагалі не користуються, а їх реєстрація за вказаною адресою суттєво обмежує права позивачів, як власників вказаної квартири. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мєньших М.О. вказані позовні вимоги підтримала повністю та надала пояснення аналогічні поясненням викладеним в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак звернувся до суду із відповідною заявою, згідно з якою просив розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні вказаних позовних вимог наполягав у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення вказаних позовних вимог заперечували повністю посилаючись на те, що відповідачу немає де зареєструвати їх місце проживання, у вказаній квартирі ні вона, ні її діти не проживають з 2012 року, спочатку проживала у будинку своєї бабусі, потім матері. З 2015 року відповідач з п'ятою дитиною зареєструвала своє місце проживання в с. Дібрівка Золотоніського району Черкаської області. Представник відповідача наполягав, що батьки мають однакові права та обов'язки щодо виховання своїх дітей, а тому зняття їх з реєстрації місця проживання фактично свідчитиме про ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків. Представник органу опіки та піклування Золотоніської міської ради за довіреністю Ізгагіна І.С. в судовому засіданні зазначила, що діти втратили право користуватися житлом де зареєстровані, оскільки вони проживають з матір'ю. Їх речі у вказаній вище квартирі відсутні. Вирішення вказаного спору поклала на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно із статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 4 ЦПК України визначено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20.12.2013 року, що стверджується також відповідною випискою з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.12.2013 року, копія якої додана до матеріалів справи. Судом також встановлено, що позивачам по справі на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності позивачів на вказану квартиру стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15.11.1996 року, свідоцтвами про право на спадщину за законом від 10.10.2012 року, зареєстрованих в реєстрі за №1278 та 1273, а також витягами про державну реєстрацію прав, виданих Золотоніським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» за №36320288 та №36320121 від 20.11.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК УКраїни власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 05.10.2015 року №1449, [PERSON] та її дочка [PERSON], 2015 р.н., зареєстровані в [ADDRESS], у будинку своєї бабусі [PERSON] Суд також враховує, що відповідач в судовому засіданні не заперечувала факт того, що вона проживає разом із своїми дітьми в будинку своєї матері за адресою: [ADDRESS], квартирою [ADDRESS] не користується, а її діти з 2012 року там не проживають та особистих речей не зберігають. Згідно з довідкою голови квартального комітету №6 від 06.10.2016 року в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 2007 р.н., [PERSON], 2009 р.н., [PERSON], 2010 р.н. та [PERSON] 2012 р.н., які фактично за вказаною адресою не проживають. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. При вирішенні вказаної справи суд враховує позицію представника органу опіки та піклування Золотоніської міської ради Черкаської області про втрату дітьми права на користування вказаним приміщенням, а також акт обстеження умов проживання від 19.07.2017 року, який складений службою у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області, відповідно до якого в квартирі [ADDRESS] умови для виховання та розвитку дитини не створені, відсутні меблі та дитячі речі, співвласники вказаної квартири [PERSON] та [PERSON] бажають зняти з реєстрації малолітніх дітей, так як вони проживають за іншою адресою і не є членами їх сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За змістом норм статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України вбачається, що дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. І позивач, і відповідач після припинення сімейних відносин і по теперішній час проживають окремо. У кожного із них на даний час є інша сім'я. Ті обставин, що у спірній квартирі неповнолітні діти не проживають тривалий час (з 2012 року) підтвердила в суді і сама відповідач [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що вказані вище малолітні діти фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, а фактично проживають із своєю матір'ю, яка зареєструвала своє місце проживання разом з однією дитиною в будинку своєї бабусі. Суд погоджується із твердженням представника відповідача, що батьки мають одинакові права та обов'язки щодо виховання своїх дітей, однак зняття з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі таких дітей не позбавляє батька обов'язку щодо участі останнього в належному вихованні та утриманні своїх дітей. Суд також враховує, що вказана квартира належить батькові вказаних дітей лише на праві спільної сумісної власності, а тому реєстрація їх у вказаній квартирі суттєво обмежує права інших співвласників такого майна, що в свою чергу порушує конституційні принципи щодо вільного розпорядження своєю власністю на власний розсуд. Тим більше, що сама [PERSON] зазначила, що вказані діти у квартирі [ADDRESS] не користуються, в квартирі з 2012 року не проживають, особистих речей там не зберігають, будь-які домовленості між сторонами щодо користування вказаною квартирою відсутні. Окрім того суд враховує також норми ст. 29 ЦК України, згідно з якими місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У справі яка розглядається судом встановлено, а сторонами не заперечується, що батько та мати вказаних малолітніх дітей фактично вирішили питання про місце проживання дітей із одним із батьків, а саме - з матір'ю. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з дочкою [PERSON] зареєстровані у будинку бабусі відповідача [PERSON], а тому неможливість реєстрації інших дітей відповідача за цієїю ж адресою на думку суду створена штучно, оскільки жодних перепон для реєстрації суд не вбачає та і у заяві [PERSON] їх не зазначено, крім самого її заперечення з невідомих причин. Крім того, відповідач з усіма дітьми проживає у будинку своєї матері [PERSON], що не заперечують та стверджують у судовому засіданні допитані учасники процесу, тобто діти забезпечені іншим житлом, де проживають, і мати має можливість здійснити реєстрацію за іншою адресою. Жодних доказів щодо заборон у реєстрації за адресою, де проживають діти з матір`ю, суду не надано, у кредитному договорі від 05.09.2005 року, наданому [PERSON], заборона реєстрації членів сім`ї власника не вказана. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки малолітні діти, які не проживають за своїм місцем реєстрації та фактично проживають разом із матір'ю, обмежують право позивачів на власність та вільного розпорядження нею. На підставі зазначеного та

Outcome: approved