Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 29 жовтня 2021 року до Білопільського районного суду за підсудністю з Сумського районного суду Сумської області надійшла позовна заява Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовна заява вмотивована наступним чином. [PERSON] є одинокою матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повідомлення [PERSON] , дитина не відвідує заклад освіти. Її мати [PERSON] вживає спиртні напої та не займається вихованням доньки. У зв`язку з цим, між спеціалістами Управління «Служби у справах дітей» та відповідачем відбулася зустріч, під час якої з останньою було досягнуто домовленості про обстеження малолітньої [PERSON] в закладі охорони здоров`я з метою подальшого її влаштування до центру реабілітації. За час перебування в Сумському центрі соціально психологічної реабілітації дітей області дівчина розпочала навчання в другому класі КУ Сумський НВК ім. Олексія Братушки «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ДНЗ» Сумської міської ради. Єва навчається за програмою розвитку Інклюзивно-ресурного центру, де їй рекомендована освітня програма закладів загальної середньої освіти І ступеня з корекційно-розвитковим складником для дітей із затримкою психічного розвитку. За інформацією СЦСПРДО, відповідач [PERSON] не зацікавлена в розвитку доньки, створює стресові ситуації для неї, під час відвідування закладу перебувала в стані алкогольного сп`яніння. За місцем проживання відповідач характеризується негативно, як особа, яка зловживає алкогольними напоями, притягувалася до адміністративної відповідальності, не приділяла належної уваги вихованню дитини. Посилаючись на викладені вище обставини, Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] на особовий рахунок останньої; питання подальшого влаштування [PERSON] покласти на орган опіки та піклування Сумської міської ради. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи У судове засідання представник позивача не з`явився. До суду надійшла заява за підписом заступника начальника Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради Павленко В.І. про розгляд справи без участі їх представника, позов підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а. с. 54, 59). Директор Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області Прудіус Л. надіслала заяву про проведення судового засідання за відсутності їх представника, позов підтримують, просять взяти до уваги раніше надану центром інформацію (а. с. 42, 57). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інші клопотання та заяви, пов`язані з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходили. ІІІ Процесуальні дії у справі Ухвалою від 01 листопада 2021 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 25 листопада 2021 року. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 27-28). Ухвалою від 25 листопада 2021 року підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 39-40). Протокольною ухвалою від 13 грудня 2021 року розгляд справи відкладено на 24 грудня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача (а. с. 55). Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явилася. Судові повістки, направлені за зареєстрованим та фактичним місцем проживання останньої, повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній». Інформації щодо адреси фактичного проживання відповідача суду не надано, а тому відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судовий виклик йому вручений належним чином. Крім того, судом була здійснена публікація оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті Судової влади України в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а. с. 41 43-46, 56). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки під час підготовки справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про її розгляд. За правилами ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач двічі у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а також, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, у суду наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів, про що постановлено ухвалу, відповідно до вимог статей 280 - 281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] в с. Битиця Сумського району Сумської області народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] (а. с. 3-4). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00010131802, сформованим 21 лютого 2012 року (а. с. 5). 05 лютого 2021 року фельдшером ФАП с. Битиця Гуньком В.В., спеціалістом сектору з питань управління сільськими територіями СМР Барсук С.І. та діловодом сектору з питань управління сільськими територіями СМР Єременко Ю.П. на підставі доручення Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] та її доньки [PERSON] , яка опинилася в складних життєвих обставинах, за адресою: [ADDRESS] , про що було складено відповідний акт. Проведеним обстеженням встановлено, що сім`я проживає в одноповерховому будинку, який належить брату відповідача [PERSON] . Будинок складається з чотирьох кімнат, з яких жилі тільки дві, має пічне опалення, потребує ремонту. У кімнатах є диван, ліжка, стіл, шафа та два стули. Умови для розвитку та виховання дитини не створені. Зі слів [PERSON] , вона та її донька зареєстровані в [ADDRESS] у власному будинку, але фактично не проживають за даною адресою з 2015 року. Про те, що [PERSON] потрібно ходити до школи мати забула. До с. Битиця прибули, щоб замінити паспорт. Проведеним обстеженням також встановлено, що [PERSON] вживає алкогольні напої разом зі своєю матір`ю, внаслідок чого в сім`ї трапляються сварки. Відповідач навчанням, вихованням та здоров`ям дитини не займається. За результатами бесіди, [PERSON] просила надати допомогу в вирішенні питання щодо навчання [PERSON] та відправити дитину в реабілітаційний заклад на виховання або віддати під опіку її сестрі (а. с. 7). Згідно з актом поточних змін, встановлених при обстеженні об`єкта нерухомого майна від 19 лютого 2021 року №34, складеного інженером Філіалу «Білопільська ГВД» КП «Сумське МБТІ» Сумської міської ради [PERSON] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] знаходиться в аварійному стані, реконструкції та ремонту не підлягає, для подальшої експлуатації та проживання в ньому не придатний (а. с. 48). 24 лютого 2021 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою до начальника Управління «Служби у справах дітей» Подопригори В.В., в які, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність постійного місця проживання, просила тимчасово влаштувати її доньку [PERSON] , [INFO] до реабілітаційного центру. У даній заяві відповідач також зазначила, що їй повідомлено, що дитина може знаходитися в реабілітаційному центрі протягом дев`яти місяців, роз`яснено обов`язок підтримувати зв`язок з донькою, навідувати та утримувати її, а також попереджено, що вразі самоусунення від виховання дитини Служба у справах дітей буде звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав (а. с. 6). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17 червня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають наступні особи: мати відповідача [PERSON] , дядько [PERSON] та невістка [PERSON] . За час перебування [PERSON] в центрі [PERSON] своєї поведінки не змінила та не створила для дитини належних умов для проживання. Зі слів матері, місцезнаходження відповідача не відоме. Остання не працює, зловживає спиртними напоями, вихованням дитини не займається (а. с. 10). За даними Битицького старостинського округу, з січня 2020 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає, станом на 10 грудня 2021 року її місцезнаходження не відоме (а. с. 49). Відповідно до інформації Соціальної служби Сумського міського центру від 14 вересня 2021 року, з лютого 2021 року сім`я відповідача перебуває під їх соціальним супроводом. Заходи, направлені на вирішення складних життєвих обставин родини та повернення дитини, належних результатів не дали, бажання забрати доньку відповідач не виявляла (а. с. 11-12). За відомостями Сумського центру соціально психологічної реабілітації дітей області [PERSON] , [INFO] з 04 березня 2021 року проходить соціально-психологічну реабілітацію в даному закладі як така, що опинилася в складних життєвих обставинах через ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. До зарахування в заклад школу не відвідувала. Наразі є ученицею 2 класу Комунальної установи Сумської міської ради Сумський НВК ім. Олексія Братушки «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ДНЗ», навчається за програмою інклюзивної освіти. 25 червня 2021 року в Інклюзивно-ресурсному центрі дівчина отримала комплексну оцінку розвитку, у зв`язку з чим їй рекомендована освітня програма закладів загальної середньої освіти І ступеня з корекційно-розвитковим складником для дітей із затримкою психічного розвитку. Соціально-побутові навички та навички, пов`язані з самообслуговуванням згідно віку у дитини не сформовані. Зі слів [PERSON] , спілкуючись по телефону, мати говорить, що хоче здати її в інтернат, критикує, грубить. Такими діями остання не сприяє соціально-психологічній реабілітації дитини, а навпаки її психологічно травмує (а. с. 8-9). За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, як особа, яка зловживає алкогольними напоями та на цьому підґрунті вчиняє вдома сварки. Крім того, остання неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб), ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), ч. 1 ст. 184 КУпАП (не виконання обов`язків по вихованню дитини) (а. с. 13). Відповідно до інформації Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області від 22 листопада 2021 року, за час перебування [PERSON] в закладі з 04 березня 2021 року мати відвідала дитину чотири рази, востаннє 12 серпня 2021 року. Під час цих відвідувань від [PERSON] відчувався запах алкоголю. На даний час відповідач не бере участі в житті дитини, не піклується про неї, не цікавиться її станом здоров`я та успішністю (а. с. 33 -34). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). З змістом частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. В силу положень ч. 2 ст. 152 СК України, дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі №409/1865/17-ц. Судова практика у справах щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною, підстав для порушення питання про відступлення від цієї практики немає. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. VІ. Висновки суду 1.Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав Судом установлено, що [PERSON] не бажає брати участь у вихованні та утриманні малолітньої доньки [PERSON] , 2010 року народження. Дівчинка тривалий час знаходиться на вихованні в Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, а мати не має наміру забирати дитину додому, утримувати та піклуватися про неї. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. В судовому засіданні не встановлено будь-яких обставин, які перешкоджають відповідачу виконувати обов`язки по вихованню неповнолітньої дитини. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення норм національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, які регулюють спірні правовідносини, встановлені судом фактичні обставини, а також виходячи з того, що відповідач у справі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, у якнайкращих інтересах дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 2.Щодо позовних вимог про стягнення аліментів При визначенні розміру аліментів суд враховує, що [PERSON] ніде не працює, при цьому є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров`я, а тому зобов`язана утримувати свою дитину в обсязі, необхідному та достатньому для її гармонійного розвитку. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину судом не встановлено. Таким чином, виходячи з засад виваженості, розумності і справедливості та меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки [PERSON] , [INFO] до її повноліття, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. 3.Щодо позовних вимог про подальше влаштування дитини Позовна вимога про покладення на орган опіки та піклування Сумської міської ради обов`язку подальшого влаштування [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки не є передбаченим ст. 16 ЦК України способом захисту. Крім того, питання подальшого влаштування дитини відноситься до адміністративних повноважень органу опіки та піклування, який повинен вжити весь спектр необхідних дій для виконання рішення суду з метою забезпечення найкращих інтересів дитини. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У даній справі заявлено дві позовні вимоги немайнового (про позбавлення батьківських прав) та майнового (про стягнення аліментів) характеру. За кожну з них справляється судовий збір у розмірі по 908 грн. При зверненні до суду з даним позовом Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради було звільнене від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, стягненню з відповідача до Державного бюджету підлягає судовий збір у сумі 1 816 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial