Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований, але з липня 2019 року фактично не проживає [PERSON] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації у належній позивачам квартирі, вважають, що його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в судовому порядку. В судове засідання позивачі не з`явилися, в направлених до суду заявах просили розглядати справу у їх відсутності, позов задоволити та не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з відсутністю відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, та провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу житлових правовідносин та захисту права власності. Як вбачається з нотаріально посвідченого договору міни від 21 листопада 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , останні на були у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2014 за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 21 листопада 2014 року зареєструвано право власності на квартиру [ADDRESS] . Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 23 серпня 2018 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що складено актовий запис №6 від 23 серпня 2018 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] 24 липня 2014 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що складено актовий запис №1696 від 24 липня 2014 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 09 березня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що складено актовий запис №80. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно з довідкою ОСББ «Сузір`я-2» від 21 травня 2021 року №52 та актів від 10 липня 2020 року, 10 серпня 2018 року та 21 травня 2021 року в належній позивачам квартирі зареєстрований, але з 17 липня 2019 року не проживає відповідач [PERSON] , його особисті речі в квартирі відсутні, місце його перебування не відоме. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР в разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Згідно з ч. 2 ст. 167 ЖК УРСР в разі вибуття наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту чи в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Враховуючи викладене, зважаючи той факт, що відповідач не проживає у належній позивачам квартирі понад 6 місяців, суд уважає, що він втратив право користування цим житлом, відтак заявлені позивачами вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved