Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа - Сєвєродонецький МВ УДМС України в Луганській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Крім власників квартири у ній зареєстровані [PERSON], [INFO], та рідні брати позивача [PERSON] - відповідачі. Фактично [PERSON] з 2005 року та [PERSON] з 1999 року за вказаною адресою не мешкають та у квартирі немає їх особистих речей. У зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], позивачі змушені додатково нести витрати по оплаті комунальних послуг, що і стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися. Від позивачів, їх представника та відповідачів надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідачі позовні вимоги визнали. Причини неявки представника третьої особи суду невідомі. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло видане 10.02.1999 року Сєвєродонецьким ДВП об'єднання «АЗОТ» згідно з розпорядженням (наказом) від 08.10.1999 року № 104. Згідно копії акту обстеження житлових умов № 969 від 09.06.2017 року за адресою: [ADDRESS] фактично мешкають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], крім зазначених осіб за вказаною адресою ніхто не мешкає з 2005 року. Крім того, зі змісту копії довідки про склад сім'ї № 4756 від 09.06.2017 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано п'ять осіб: [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад передбачені законодавством строки, втратили інтерес до житла, а тому позовні вимоги позивачів щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved