Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернувся в суд з вказаною заявою. При зверненні посилався на те, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Джанкой Автономної Республіки Крим. На даний час у нього виникла необхідність у оформленні спадщини після померлої, проте місце смерті [PERSON] є тимчасово окупованою територією. Водночас, відділом ДРАЦС Кам`янського ГТУЮ у Черкаській області відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] . Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи. У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Джанкойським районним відділом запису актів цивільного стану від 14.06.2017 року, [INFO] в м. Джанкой Автономної Республіки Крим померла [PERSON] , [INFO] (вік 73 роки). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Вирішуючи питання щодо оцінки як доказу свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Джанкойським районним відділом запису актів цивільного стану від 14.06.2017 року, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді вказаної категорії справ в якості джерела права. Так, у висновках ЄСПЛ по справам проти Туреччини (Loizidou v.Turkey, Cyprus v/ Turkey), а також Молдови та Росії (Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia) ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголошено, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенцію, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому висновку так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, а саме що недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Оскільки неможливо провести реєстрацію смерті, законом не встановлено іншого порядку отримання свідоцтва про смерть, з метою забезпечення прав, свобод та законних інтересів заявника, суд вважає необхідним встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Лузанівка Кам`янського районуЧеркаської області, особи жіночої статі, яка померла [INFO] у м. Джанкой Автономної Республіки Крим. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved