Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON] 26 березня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» і [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 15 вересня 2013 року позивач [PERSON] за дорученням від [PERSON] керував автомобілем «Опель Омега» і рухався по вул. Чернишевського м. Дніпропетровська, на перехресті з вул. Жуковського відповідач [PERSON] на автомобілі «Джилі» в порушення Правил дорожнього руху не надав перевагу в русі автомобілю під керуванням позивача і скоїв наїзд на автомобіль «Опель Омега», допустивши ДТП, автомобіль під керуванням позивача пошкоджено. Позивач викликав працівників ДАІ і повідомив страхову компанію про страховий випадок. Працівники ДАІ склали відповідні документи, а він звернувся до станції автосервісу, де йому було надано кошторисний розрахунок завданої йому пошкодженням керованого ним автомобіля шкоди. З цим рахунком він через представника звернувся до відповідача з питанням страхового відшкодування, але йому було відмовлено. Йому завдана також і моральна шкода. Вважає позивач, що вказану матеріальну шкоду повинен відшкодовувати саме відповідач - страхова компанія - і в повному обсязі, як це і передбачено договором страхування, а моральну шкоду - обидва відповідачі і просив стягнути таким чином з відповідачів не виплачене страхове відшкодування (матеріальну шкоду), моральну шкоду та понесені ним судові витрати, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнали, заперечували проти них повністю і просили справу розглянути за наявними матеріалами без участі їх представника і рішення фактично винести на розсуд суду по закону. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважаючи їх не обґрунтованими і не доведеними стосовно нього, просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, з'ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2013 року о 19.35 годині позивач [PERSON], керуючи на підставі доручення належним на праві власності [PERSON] автомобілі, рухався на автомобілі «Опель Омега», державний номер [NUMBER], по вул. Чернишевського м. Дніпропетровська, водій [PERSON], керуючи належним йому автомобілем «Джилі», державний номер [NUMBER], рухався по вул. Жуковського в напрямку вул. Чернишевського м. Дніпропетровська; на перехресті вул. Жуковського і вул. Чернишевського водій [PERSON] перед здійсненням маневру - виїзд з другорядної дороги на головну, при зміні напрямку руху, при виникненні перешкоди, яку він був спроможний був виявити, не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров'ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу, не надав переваги в русі автомобілю під керуванням позивача, не впорався з керуванням свого автомобіля, виїхав на вказане перехрестя, в наслідок чого допустив зіткнення, наїзд в тому ж місці на автомобіль «Опель Омега», державний номер [NUMBER], внаслідок чого вказані транспортні засоби були пошкоджені. Позивач викликав працівників ДАІ і повідомив страхову компанію про страховий випадок. Працівники ДАІ склали відповідні документи, а він звернувся до станції автосервісу, де йому було надано кошторисний розрахунок завданої йому пошкодженням його автомобіля шкоди. З цим рахунком він звернувся до відповідача з питанням страхового відшкодування, але йому було відмовлено. Виник спір, який в добровільному порядку вирішено не було і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позов не підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Джилі» застрахована в ТДВ «СК «Провіта» відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС - 0357209 від 18 квітня 2013 року. Відповідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року 15 вересня 2013 року о 19.35 годині позивач [PERSON], керуючи на підставі доручення належним на праві власності [PERSON] автомобілі, рухався на автомобілі «Опель Омега», державний номер [NUMBER], по вул. Чернишевського м. Дніпропетровська, водій [PERSON], керуючи належним йому автомобілем «Джилі», державний номер [NUMBER], рухався по вул. Жуковського в напрямку вул. Чернишевського м. Дніпропетровська; на перехресті вул. Жуковського і вул. Чернишевського водій [PERSON] перед здійсненням маневру - виїзд з другорядної дороги на головну, при зміні напрямку руху, при виникненні перешкоди, яку він був спроможний був виявити, не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров'ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу, не надав переваги в русі автомобілю під керуванням позивача, не впорався з керуванням свого автомобіля, виїхав на вказане перехрестя, в наслідок чого допустив зіткнення, наїзд в тому ж місці на автомобіль «Опель Омега», державний номер [NUMBER], внаслідок чого вказані транспортні засоби були пошкоджені. Винним у вказаній ДТП визнано [PERSON] і його притягнуто по ст. 124 КУпАПП до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн. Вказана постанова набрала законної сили і виконана. Згідно матеріалів вказаної адміністративної справи, цієї цивільної справи та пояснень самого представника позивача, вказаний автомобіль - «Опель Омега», державний номер [NUMBER], належать [PERSON], а позивач тільки керував вказаним автомобілем на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Надані позивачу повноваження цим дорученням розповсюджуються лише на керування, експлуатацію і утримання вказаного автомобіля та все, що з цим пов'язано (представляти інтереси, отримувати належні позивачу /належні позивачу кошти, а не кошти на свою користь, як того просить позивач/ кошти та інш.). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо -транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором страхування. Згідно п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності до закону не відшкодовується страховиком або МТСБУ. Позивач звернувся до відповідача з питанням виплати страхового відшкодування через пошкодження названого автомобіля у вказаній ДТП, але йому було запропоновано лише надати належним чином оформлені повноваження на таке звернення від власника пошкодженого і застрахованого транспортного засобу, чого зроблено не було. Суд вважає вказане обґрунтованим, оскільки даний випадок не визнано страховим випадком через не надання належних і відповідних документів до страхової організації, власник пошкодженого автомобіля до відповідача особисто чи з належно оформленими повноваженнями через представника не звертався. Ніяким третім особам шкода в даному ДТП не заподіяна. З огляду на вищезазначене не підлягають задоволенню позовні вимоги і до [PERSON] Відповідно ст. 990 ЦК України та ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхового відшкодування провадиться страховиком згідно умов договору страхування, ч. 1 ст. 990 ЦК України: «страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката)», ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» «здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком». «Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування...». Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Вирішення даного спору та прийняття відповідного обґрунтованого по ньому рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, пов'язаними з неналежним виконанням своїх договірних обов'язків саме позивачу (а не власнику) було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відшкодуванню за його рахунок. Тобто, позивач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права відповідача. Однак, жодних доказiв позивачем до суду не надано. Вказаною ДТП шкода заподіяна саме [PERSON], саме його автомобіль пошкоджено, а отже саме він і повинен бути позивачем, а не [PERSON], останній же з цим не погоджувався. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-якi інші домовленості i зобов'язання стосовно позивача відносно завданої шкоди (крім договірних), предмета спору, а позивача не довів незаконність дій відповідача. Твердження позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача і його представників на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позовних вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Просвіта» і [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, не знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed