Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] 30.01.2020р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, влаштовував сварки та скандали, бив її, вона підозрює його в зраді у подружній вірності, інше, тому припинили подружні стосунки, подальше збереження сім`ї неможливе, просила розірвати шлюб. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, 04.05.2020р. подала заяву у якій позов підтримала, покликається про припинення подружніх стосунків з відповідачем з лютого 2018р., що втратила до нього почуття любові, він має іншу жінку, з якою перебуває у фактичних шлюбних стосунках, тому подальше збереження сім`ї неможливе, просила розірвати шлюб, справу розглядати у її відсутності (а.с.21-24). Відповідач [PERSON] пояснив, що сім`я розпалась з вини позивачки, вона не цікавилась ним, зраджувала у подружній вірності, інше, тому в червні 2018р. припинили подружні стосунки, примирення між ними неможливе, просить розірвати шлюб. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень відповідача, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с.4-7) убачається, що сторони в шлюбі з 17.11.2007р., мають троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , тривалий час не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Позивачка [PERSON] , як убачається із змісту позову та її заяви до суду від 04.05.2020р., настоює на розірванні шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що з лютого 2018р. як подружжя не проживають, вона відповідача не любить, що він має іншу жінку, а тому подальше збереження шлюбу неможливе. Відповідач [PERSON] в суді теж настоює на розірванні шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування сторін до збереження шлюбу порушуватиме їх права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідачки в користь позивача слід стягнути 840 грн. 80 коп. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved