Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ДП «Мирноградвугілля» (далі відповідач) на свою користь 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах з 13.01.1992 по 08.09.2005 та з 28.03.2013 по 05.09.2016. В останнє позивача звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Під час роботи в шахті позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом № 5 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 18.04.2018. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені [PERSON] Національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань №4/94 від 07.02.2018 позивачу встановлений діагноз: - хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, - хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, JIH - І-ІІ ст. (першого-другого ст.). 25.06.2018 позивачу первинно безстроково встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні. Враховуючи отримані професійні захворювання та тривале перебування з відповідачем у трудових відносинах, а також акт розслідування хронічного захворювання, позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 150 000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Відповідач проти задоволення позову заперечував з таких підстав. В акті, на який посилається позивач, зазначено, що захворювання отримані ним у звязку з «тривалим виробничим стажем [PERSON] в шкідливих умовах праці різних підприємств вугільної промисловості... встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці..., що стали причиною профзахворювання, немає можливості»; винні особи не визначені, не визначено і підприємство, на якому позивач отримав профзахворювання. Також відповідач зауважує, що позивач звільнився з ДП «Мирноградвугілля» 05.09.2016 року за власним бажанням, а не у звязку зі станом здоровя. Профзахворювання йому встановлено 25.06.2018, тобто через два роки після звільнення. Останні 3 роки роботи у відповідача після звільнення з Шахтоуправління «Покровське», позивач за лікарською допомогою не звертався. З 2005 року до звільнення у звязку з виходом на пенсію 09.03.2013 позивач працював машиністом гірновиємкових машин ш/у «Покровське», що повязано з тяжкими умовами праці, крім того, відповідач зазначив, що на теперішній час позивач отримує гідну пенсію, зміна нормальних життєвих звязків ніякими фактичними даними не підтверджується. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, копією трудової книжки серії УКР №1214337 на ім'я позивача підтверджено, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 13.01.1992 по 08.09.2005 та з 28.03.2013 по 05.09.2016, перебуваючи на посаді машиніста гірничих виїмкових машин. Позивача звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.8-10). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені [PERSON] Національної академії медичних наук України» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 07.02.2018 №4/94, складеного відносно позивача (місце роботи: ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» (нова назва «ДП «Мирноградвугілля») у останнього встановлені такі професійні захворювання: - хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, - хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, JIH - І-ІІ ст. (першого-другого ст.); - захворювання професійні, встановлені вперше. У вказаному висновку зазначено, що підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань; їх розвиток під час роботи в шкідливих умовах праці; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці [PERSON] від 18.12.2017 №338, згідно якої позивач підлягав комплексній дії несприятливих виробничих факторів (зокрема 1994 р. -2005 р., 2013 р. 2016 р. фіксована робоча поза, нахили корпусу, загальна вібрація, несприятливий мікроклімат), параметри яких перевищували допустимі величини; пилу, концентрації якого перевищували ГДК; шуму, рівень якого перевищував ГДР, стаж в шкідливих умовах праці 17 р.7 міс. (а.с.17). За змістом виписки № 106 від 14.02.2018 року із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого відносно позивача, зазначеною державною установою позивачу були надані лікувальні і трудові рекомендації, а саме, протипоказано роботу в умовах дії фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, пилу, токсичних та подразнюючих речовин, інтенсивного шуму; рекомендовано спостереження та лікування у терапевта, невропатолога, отоларинголога, профпатолога за місцем проживання, динамічне спостереження клініки профзахворювань, курси відновлюючого лікування, санаторно-курортне лікування в санаторіях неврологічного та пульмонологічного профілю (а.с.18). За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 18.04.2018, затвердженого начальником головного управління Держпраці у Донецькій області, комісія, до складу якої входили, в тому числі, відповідальні особи відповідача, провела розслідування причин виникнення у позивача вказаних професійних захворювань. За пунктами 16-19 вказаного Акту такі захворювання у позивача виникли у звязку з роботою, в тому числі, на підприємстві відповідача на протязі 17 років 01 місяця, зокрема, у якості машиніста гірничих виїмкових машин 14 років 04 місяці, виконання робіт у підземних роботах було повязано із систематичним перебуванням в умовах впливу шкідливих чинників, що спричинило професійні захворювання. Причини професійних захворювань: тривалий час роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (виробничий пил, фіксована робоча поза, нахили корпусу, загальна вібрація, несприятливий мікроклімат), параметри яких перевищували допустимі величини, а саме: 1) концентрація пилу складала від 53,45 мг/м.куб. до 140 мг/м.куб., при нормативному значенні 10 мг/м.куб.; 2) статичне навантаження: величина навантаження за зміну при утриманні вантажу однією рукою 49000 кГз при нормативному значенні 43000 кГз. Перебування у фіксованій позі - фактичне значення 69 % зміни, при нормативному значенні 25 %. Нахили корпусу 144 рази за зміни, при нормативному значенні 100 разів (копія акту додається). Осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не уявляється можливим (а.с.19-20). Зверненню позивача до Центральної лікарсько-експертної комісії передували факти його неодноразового амбулаторного та стаціонарного лікування за відповідними діагнозами, про що свідчать копії виписок з амбулаторної картки та висновок головного нейрохірурга (а.с.12-15). Лікування за наслідками професійних захворювань позивач продовжив в травні 2018 року , що підтверджується епікризом історії хвороби № 706 (а.с.16). За Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії АВ №0869681 позивача визнано інвалідом 3 групи з 22.06.2018 за професійним захворюванням; за довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія 12ААА №066911 за результатом огляду позивачу встановлено первісно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 22.06.2018, визначено потребу у медикаментозному лікуванні за профзахворюванням, санаторно-курортне лікування (а.с.11). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. В своєму Рішенні від 27.01.2004 Конституційний Суд України визначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи викладені обставини справи та наведені норми права з урахуванням розяснень Верховного Суду України та Конституційного Суду України, суд доходить висновку, що факт отримання позивачем на підприємстві відповідача професійних захворювань, які призвели до втрати його професійної працездатності на 65% та встановлення 3 групи інвалідності, необхідність медикаментозного та санаторно-курортного лікування таких захворювань, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача про невстановлення осіб, винних у порушенні законодавства про охорону праці, що стало причиною профзахворювань позивача, звільнення останнього за власним бажанням, а не за станом здоровя, а також перебування позивача в трудових відносинах з іншими підприємствами з 2005 р. по 2013 р., не спростовують факт того, що професійне захворювання отримане позивачем саме внаслідок тривалого, майже 17 років, періоду роботи в шкідливих умовах у відповідача. Крім того, наведені доводи відповідача, як і інші його аргументи, не спростовують наявність у відповідача обовязку дотримуватись вимог ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманих захворювань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 65% втрати професійної працездатності та 3 групи інвалідності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, обумовлену необхідністю подальшого лікування, наявністю болі в поперековому відділі хребта, обмежень у рухах, постійного сухого нападоподібного кашлю, ускладнення дихання, а також необхідністю докладання додаткових зусиль, зважаючи на те, що позивач отримав професійне захворювання, працюючи у відповідача протягом достатньо тривалого часу (майже 17 років) в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно враховуючи те, що позивач перебував в трудових відносинах з іншими підприємствами вугільної промисловості, суд доходить висновку, що в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 45\~000 грн. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витраті у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 211,44 грн. (30% від 704,80 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial