Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дочками [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження від 07.07.2005 серії 1-ЖС № 013466, від 15.02.1986 серії ІІІ-ЖС № 323816. [PERSON] померла 10 травня 2010 року, у віці 53 років, в с. Воскресенка Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.05.2010 серії 1-ЖС № 160644. [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебуває у власності КСП «Мир» Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області розміром 8,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 015083, виданого Новомиколаївською районною державною адміністрацією Запорізької області 10.09.1996, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.01.2008 № 88. Право на зазначену земельну частку (пай) [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON], яка померла 17 березня 2006 року. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27.10.2015 за [PERSON] та [PERSON] було визнано в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], зокрема право власності на: на 1/2 частину земельної частки (паю) у землях, які перебували у колективній власності КСП «Мир» Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області розміром 8,38 умовних кадастрових гектарів та належала спадкодавцю па підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 015083 від 10 вересня 1996 року. Разом з цим, 14 травня 2009 року на імя [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 083754 на підставі розпорядження голови Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 28.11.2003 № 275. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, з моменту смерті [PERSON], а саме з 17 березня 2006 року всі права та обовязки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, в тому числі вищезазначене право на земельну частку (пай), перейшли до її спадкоємця [PERSON], а після смерті [PERSON] відповідно до [PERSON] та [PERSON] Можливість набуття [PERSON] будь-яких прав після її смерті виключається, виходячи з приписів ч. 4 ст. 25 ЦК України, відповідно до якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Водночас державний акт на право власності на земельну ділянку, станом на 14.05.2009, згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, що була чинною на вказану дату, є документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку. Згідно з п. 2.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43, в редакції, що була чинною станом на 14.05.2009, державний акт на право власності на земельну ділянку складався у двох примірниках, підписувався посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів, голова (керівник) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особа, що здійснила реєстрацію акта. За визначенням частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною пятою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З вищенаведеного випливає, що правовим наслідком такого правочину як видача державного акту на право власності на земельну ділянку, є набуття особою права власності на земельну ділянку. З огляду на викладене, видача державного акту на право власності на земельну ділянку певній особі після її смерті не має юридичного значення у звязку з припиненням правоздатності в момент смерті, отже такий правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а відтак підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved