Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 16 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району, про що складено відповідний актовий запис № 56 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: - [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про народження та зроблено відповідний актовий запис №1381; - [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про народження та зроблено відповідний актовий запис №734. Позивач зазначає, що на даний час шлюбні відносини між ним та відповідачкою фактично не існують, спільне господарство не ведеться. Сторони втратили почуття любові один до одного, що призвело до розпаду сім`ї. Вже більше року вони проживають окремо. Спору щодо поділу спільного майна немає. Спору щодо місця проживання дітей немає. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними в справі матеріалами. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином шляхом надіслання судових повісток та розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд прийшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 11.03.2020 Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис за № 56 від 16.07.2016. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON]У шлюбі у сторін народилися діти: - донька [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження серії[NUMBER] , 11.03.2020 повторно виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; - донька [PERSON] , [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження серії[NUMBER] , 11.03.2020 повторно виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, шлюбних стосунків сторони між собою не підтримують. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved