Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2018 року звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Одесміськелектротранс», в якому просить стягнути з комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на свою користь 1446286,62 грн. інфляційних втрат та 228842,82 грн. 3% річних за період прострочення грошового зобов?язання з 01.01.2013 року по 31.12.2017 року. Позивач мотивує свої вимоги тим, що ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2017 року по справі №522/3632/14 було скасовано рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 року та залишено в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року, яким, на підставі положень ст. 1214 ЦК України, з КП «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] стягнуто 1525618,80 грн. за безпідставне користування КП у період з 01.03.2011 року по 01.03.2014 року нерухомим майном позивача. Позивач вказує, що прострочення грошового зобов?язання, виходячи зі змісту ч.1 ст. 1214 ЦК України, виникає з часу коли відповідач дізнався про користування без правових підстав таким майном, тобто з 01.03.2011 року, а не з рішення суду. Оскільки грошові кошти, які стягнуті судом знецінилися унаслідок інфляційних процесів, позивач вважає, що в період з 01.01.2013 року по 31.12.2017 року сукупний індекс інфляції складає 194,8 %, а сума боргу з врахуванням індексу інфляції складає 1446286,62 грн. відповідно. Також, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач вважає, що з відповідача належить стягнути 3% річних від простроченої суми, а саме 45765,56 грн., що в період з 01.01.2013 року по 31.12.2017 року (5 років) складає 228842,82 грн. (45765,56 * 5) Провадження по справі відкрито 10 квітня 2018 року. 12 липня 2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким відповідач просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. При цьому відповідач посилається на те, що позивач навмисно затягує строки звернення до суду, звернувшись до суду з позовом в першому випадку 04.03.2014 року (справа №522/3632/14), стягуючи кошти з 2011 року, а в даному випадку звернувшись лише в лютому 2018 року, стягуючи кошти з 2013 року, чим пропустив строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України. Крім того, відповідач вказує на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 року по справі №522/3632/14 було відстрочено КП «ОМЕТ» виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року до 25 травня 2018 року, а тому підстави для застосування ст. 625 ЦК України, відсутні. 20 липня 2018 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що сума основного боргу розрахована лише 24 квітня 2015 року в рамках справи №522/3632/14, а отже саме ця дата є початком перебігу позовної давності для стягнення індексу інфляції та 3% річних, оскільки ці вимоги є похідними від суми основного боргу. При цьому, враховуючи те, що остаточне рішення щодо основного боргу ухвалене 22.02.2017 року, то саме це є подією з якої початок перебігу строку позовної давності починається заново. З цих підстав позивач просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності. Ухвалою суду від 20 липня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав просив відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2015 року, на підставі положень ст. 1214 ЦК України, позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про стягнення коштів задоволено та вирішено стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1\~525\~618 (один мільйон пятсот двадцять пять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 80 коп. за користування в період з 01 березня 2011 року по 01 березня 2014 року приміщенням адміністративної будівлі літ. «Ж» площею 379, 6 кв. м. та приміщенням цеху по ремонту електротранспорту літ. «И» площею 690 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1-А. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року, вказане рішення першої інстанції скасоване. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року по справі №522/3632/14 було скасовано рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 року та залишено в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року. Таким чином, в силу положень ст. 349 ЦПК України (в редакції яка була чинною на дату винесення ухвали ВССУ), станом на 22.02.2017 року у Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» виникли не договірні (деліктні) зобов?язання перед [PERSON] на суму 1\~525\~618 (один мільйон пятсот двадцять пять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 80 коп., які пов?язані з неправомірним використанням КП «Одесміськелектротранс» приміщенням [PERSON] в період з 01.03.2011 року по 01.03.2014 року. З огляду на це, суд вважає, що [PERSON] звернувшись до суду 19.02.2018 року з даним позовом про стягнення за період з 01.01.2013 року по 31.12.2017 року інфляційних втрат та 3% річних, які пов?язані з основним боргом, не пропустив строк позовної давності, який передбачено ст. 257 ЦК України, так як перебіг цього строку розпочався саме 22.02.2017 року, виходячи з положень абзацу другого ч. 5 ст. 261 ЦК України. Позивач вважає, що грошові кошти, які стягнуті судом за рішенням від 02.12.2015 року знецінилися унаслідок інфляційних процесів, що за період з 01.01.2013 року по 31.12.2017 року, враховуючи сукупний індекс інфляції в розмірі 194,8 %, складає 1446286,62 грн., на підтвердження цього надає відповідний розрахунок та посилається на положення ст. 625 ЦК України. Також, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач вважає, що з відповідача належить стягнути 3% річних від простроченої суми, а саме 45765,56 грн., що в період з 01.01.2013 року по 31.12.2017 року (5 років) складає 228842,82 грн. (45765,56 * 5) Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказані положення закону, на переконання суду, можуть бути застосовані у разі існування наступних складових: 1) наявності грошового зобов?язання; 2) прострочення виконання грошового зобов?язання; 3) вимоги кредитора. При цьому, суд,

Outcome: dismissed