Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] 13.01.2014 року звернулась до Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов засновано на положеннях статей 104, 105, 110-112, 180, 184 Сімейного кодексу України і мотивовано тим, спільне життя з відповідачем склалося невдало, збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим; від шлюбу сторони мають малолітніх дітей, які знаходяться на утриманні позивача, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення по суті спору. Представник відповідача в суді визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу і частково визнала позов про стягнення аліментів, просила визначити їх розмір в 1/3 частку заробітку відповідача. Заслухавши осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Сторони 02.09.2005 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №388 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (місце реєстрації - Залізничний відділ реєстрації актів громадянського стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим). Вирішуючи спір, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило інтересам подружжя, що має істотне значення, в наслідок чого позов у відповідній частині підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідачем не надано доказів стосовно його матеріального становища; доказів стосовно стану здоров'я відповідача, наявності інших утриманців відповідач і його представник не надали і суд не встановив. В той же час відповідач є особою працездатного віку, отримує регулярний заробіток, зобов'язаний приймати участь для забезпечення нормальних умов розвитку і виховання дітей. Враховуючи викладене заявлений позов підлягає задоволенню частково, суд стягує з відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 2/5 частки доходів відповідача. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуватимуться за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», на виконання частини четвертої статті 10 ЦПК України суд роз'яснює сторонам відповідальність за прострочення сплати аліментів: згідно із приписами статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Крім того суд роз'яснює сторонам положення частини першої статті 192 СК України, згідно із якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 229,40 грн. та на користь позивача у розмірі 229,40 грн. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial