Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та розрахункових при звільненні, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». Протягом останнього року заробітну плату виплачували нерегулярно, частинами, а потім сплату взагалі припинили. Позивач розірвав трудовий договір за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України 27.07.2018 року, але в день звільнення заборгованість сплачено не було. Загальна сума заборгованості складає 80 099 грн. 29 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2350,00 грн. Ухвалою суду від 05.02.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, а також витребувано у відповідача довідку про остаточний розмір невиплаченої заробітної плати та розрахункових при звільненні позивача, без віднімання сум податків і зборів. 28.02.2019 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку на надання відзиву. Ухвалою суду від 05.03.2019 року продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву на 15 днів з дня вручення даної ухвали. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що починаючи з з 21.03.2019 року заборгованість із заробітної плати активно погашається відповідачем, та станом на 04.04.2019 року погашена більша її частина. 10.04.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, а також клопотання про здійснення перерви у розгляді справи у зв`язку з тимчасовою неможливістю надання доказів. Ухвалою суду від 15.04.2019 відповідачу встановлено додатковий строк для подання доказів строком на 10 днів з дня вручення даної ухвали. 30.04.2019 рок на адресу суду надійшло клопотання від відповідача про доручення доказів до матеріалів справи. Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача станом на 14.03.2019 року погашена в повному обсязі у розмірі 80 300,34 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судове дебати не проводяться. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго», та 27.07.2019 року був звільнений за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 статті 94 КЗпП України міститься визначення поняття «заробітна плата». Так, згідно законодавчого визначення заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься у ст.1 Закону України «Про оплату праці». Положеннями ст. 115 КЗпП України закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Таким чином, законодавець покладає обов`язок щодо нарахування заробітної плати та надання відомостей про розмір нарахованої заробітної плати саме на роботодавця. Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про не виплачену зарплату, розмір заборгованості із заробітної плати позивача станом на 14.03.2019 року погашена в повному обсязі у розмірі 80 300,34 грн. Приймаючи до уваги вище наведені відомості, суд доходить до висновку, що відповідачем надано суду достатньо належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження погашення заборгованості по заробітній платі позивачу. На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2350,00 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі, факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 2350,00 гривень та актом прийняття-передачі наданих адвокатських послуг, а тому суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 2000,00 гривень. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України. Так, згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір має бути компенсований за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved