Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] 05 грудня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів посилаючись, що вони з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 лютого 2014 року, скасовано рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30листопада 2012 року та стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] із 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частину з усіх видів його з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якої пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнає та в його задоволенні просить відмовити посилаючись, що він не може сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачем, оскільки не працює, має тимчасові заробітки та на його утриманні також перебуває донька [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані матеріали, і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи таке. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 183 СК Україна частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Установлено, що відповідач [PERSON] за рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 лютого 2014 року сплачує аліменти на користь Дзюганової, нині [PERSON], [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], 06 січня 2013 року всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач, всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказів щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я її або відповідача суду не надала,. Підстава, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, на яку посилається позивач, статтею 192 СК не передбачена. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При таких встановлених в судовому засіданні обставинах справи суд приходить до висновку про необґрунтованість та незаконність позовних вимог, тому в їх задоволенні відмовляє.

Outcome: dismissed