Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі-відповідач, ДП «Центр ДЗК») про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 22.04.2008 року по 23.06.2016 року він працював на посаді інженера-землевпорядника Жашківського виробничого відділу Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». 23.06.2016 р. його було звільнено із роботи у зв`язку з переведенням на інше підприємство - ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». При звільненні йому не виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку в сумі 10162,00 грн. Вважає, що оскільки він не звертався до відповідача з письмовою заявою про перерахування коштів за невикористані відпустки на рахунок підприємства, куди його було переведено на роботу, тому ДП «Центр ДЗК» порушив його право на оплату праці, зокрема на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку. Тому позивач звернувся із даною позовною заявою до суду та просив стягнути з відповідача на його користь 10162,00 грн. грошової компенсації за невикористану відпустку та 3759,94 грн. інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасною виплатою належної йому грошової компенсації за невикористану відпустку. Крім того, посилаючись на ч. 2 ст. 233 КЗпП, зазначив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 12.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та роз`яснено відповідачу про право подати заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову, а також про право надання зустрічного позову. 24.05.2019 року на адресу суду надійшов відзив від представника ДП «Центр ДЗК» - Шерстюк Т.В., що діє на підставі довіреності № 212 від 02.01.2019 р., в якому просить розгляд даної справи проводити у судовому засіданні з повідомленням сторін; застосувати до вимог позивача строк позовної давності та у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у позовному обсязі. Зазначає, що суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток не визначені як заробітна плата ст. 94 та главою 7 КЗпП. До того ж, на компенсацію за таку відпустку не нараховується єдиний соціальний внесок, а тому такі компенсації не можуть відноситись до заробітної плати. На думку відповідача, [PERSON] пропустив тримісячний строк звернення до суду для вирішення трудового спору, тому що сума компенсації за невикористані відпустки не відноситься до обсягу поняття заробітної плати. В установлений ухвалою строк клопотання від сторін із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами до Жашківського районного суду Черкаської області не надійшли. Тому суд не бере до уваги прохання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, зазначене у відзиві на позовну заяву, та розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом установлено, що [PERSON] з 22 квітня 2008 року прийнятий на посаду інженера-землевпорядника Жашківського районного відділу Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», що підтверджується копією наказу № 51 від 21.04.2008 р. Відповідно до копії наказу №» 157-к від 23.06.2016 року, [PERSON] звільнено із займаної посади 23.06.2016 р. у порядку переведення для подальшої роботи в Державному підприємстві «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Позивача з 24.06.2016 року прийнято на посаду інженера-землевпорядника Жашківського районного відділу ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», в порядку переведення з Черкаської регіональної філії Центру ДЗК, як зазначено у наказі № 34-к від 23.06.2016 р. Згідно довідки № 20 від 13.07.2017 р., виданої директором Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», [PERSON] при звільненні (у зв`язку з відсутністю коштів) не нарахована та не виплачена компенсація за відпустку в кількості 63 календарних дні, що в сумі становить 10162,00 грн. [PERSON] звертався до відповідача з проханням виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, однак листом № Ш-5/93 від 17.07.2018 р. Державне підприємство «Центр державного земельну кадастру» повідомило, що несплата заборгованості значною мірою зумовлена тим, що Центр ДЗК перебував у скрутній фінансовій ситуації та наразі підприємством вживаються всі необхідні заходи для вирішення питання про виплати заборгованих коштів у найкоротші строки. У відповідності до ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в редакції, що діяла на час звільнення [PERSON] , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата (це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій), а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати (до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). Тобто, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Разом з тим у частині другій статті зазначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмеження будь-яким строком звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що грошова компенсація за невикористану відпустку є частиною заробітної плати, а тому звернення до суду з вимогами про зобов`язання її виплатити не обмежується будь-яким строком. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 травня 2018 року по справі № 808/858/16. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 83 КЗпП ( в редакції, що діяла на день звільнення позивача) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник. Аналогічні норми зазначені і в ст. 24 Закону України «Про відпустки». Як убачається із матеріалів цивільної справи, [PERSON] не надавав згоди на перерахування грошової компенсації за не використані ним дні відпустки на рахунок ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», куди його було переведено на роботу, а відтак саме ДП «Центр ДЗК» повинно було б виплатити зазначену компенсацію. Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), що передбачено ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Згідно із статті 2 вищевказаного закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Суд вважає, що оскільки грошова компенсація за невикористану відпустку є частиною заробітної плати, тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно розрахунку [PERSON] компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушення строків виплати грошової компенсації за невикористану відпустку становить 3759,94 грн. Оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву не спростував та не надав доказів того, що розрахунок позивача є недостовірним,тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказаний розмір компенсація втрати частини доходів. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені доказами, що були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку необхідно задовольнити. Крім того, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави. На підставі ст.ст. 83, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, та

Outcome: approved