Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

[PERSON] 28.02.2017 р. звернулася з позовом до [PERSON] , треті особи: управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, [PERSON] ., [PERSON] , [PERSON] , та після уточнення остаточно просила визнати житловий будинок під літ. «Б», загальною площею -146,8 кв.м за адресою: домоволодіння [ADDRESS] побудований [PERSON] таким, що належить до самочинного будівництва, та зобов`язати відповідача усунути перешкоди в реалізації права власності [PERSON] шляхом усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил в частині дотримання п3.25а* ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» згідно якого, установити відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами відповідно до санітарних норм, але не менше 5-8 м, щодо самочинного будівництва - двоповерхового житлового будинку під літ. «Б», загальною площею -146,8 кв.м за вказаною адресою. В обгрунтування вимог позивач вказувала на те, що відповідач [PERSON] в 1999 році, самочинно, на ділянці спільного користування побудувала та продовжує будувати двоповерховий будинок під літ . «Б», загальною площею -146,8 кв.м за адресою: домоволодіння [ADDRESS] Протиправні дії відповідача призвели до порушення вказаних норм ДБН. Будівництво може вплинути на міцність та безпечну експлуатацію житлового будинку в цілому, де проживає позивач. Самочинне будівництво негативно відображається на можливості позивача користуватися та володіти належною частиною будинковолодіння. Раніше відповідач отримувала декларацію про готовність до експлуатації, яка на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2013 р. була визнана протиправною та скасована. Посилаючись на ст.376 ЦК України та на вказані обставини позивач звернулася з даним позовом до суду. Провадження у справі було відкрито 22.03.2017 р. 16.05.2017 р. задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази. 17.10.2017 р. у справі за клопотанням позивача призначена судова будівельно-технічна експертиза, а провадження на час її проведення зупинено. 18.09.2018 р. судом отримано висновок експерта. 20.09.2018 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання. 24.01.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити, при цьому позивач також зазначила, що відповідачем при забудові було порушено вимоги забудови щодо відстані між будівлями, на даний час відтань складає 1,45 м, що перешкоджає, як проходу так і можливості вносити необхідні габаритні предмети побуту. Представник відповідача звернулася з заявою про розгляд справи в її відсутності. Раніше в засіданні повністю заперечувала проти позову вказуючи на те, що позов є необгрунтованим. Як співвласник будинку відповідач є користувачем земельної ділянки. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси між сторонами 21.03.2013 року затверджено мирову угоду, за умовами якої позивач та інші співвласники визнають за відповідачкою [PERSON] право власності на індивідуальний житловий будинок під літ.«Б», за адресою: домоволодіння [ADDRESS], двоповерхову споруду, загальною площею -146,8 кв.м, 1999 року будівництва, дають згоду на отримання правовстановлюючих документів на вказану будівлю та зобов`язуються не чинити перепон [PERSON] в процесі їх отримання. Провадження у справі було закрито, ухвала не оскаржувалася та 27.03.2013 р. набрала законної сили, у зв`язку з чим умови вказаної мирової угоди є обов`язковими для виконання сторонами. Згідно з технічним паспортом, виданого на ім`я [PERSON] , від 03.04.3014 р. будинок побудований до 05.08.1992 р., а тому не належить до самочинного. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.05.2015 р. відмовлено в позові [PERSON] до відповідачки про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом знесення самовільного будівництва. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.01.2016 р. [PERSON] відмовлено в позові про зобов`язання внести виправлення до технічного паспорту, щодо року будівництва будинку. Факт будівництва в 2014 р., в 2016 р., та в 2017 р., не знайшов свого підтвердження, що було з`ясовано інспекцією ДАБК та управлінням ДАБК ОМР під час виходу за адресою. Крім того, законність дій посадових осіб управління була підтверджена постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 р.. Також представник зазначила, що саме позивач по надуманим підставам звертається до суду з різними позовами до відповідачки, перешкоджаючи тривалий час здійснити належне оформлення права власності. Представник управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради в засідання не з`явився, повідомлений належним чином, в матеріалах справи є заява про розгляд справи в його відсутності. Третя особа [PERSON] в засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, раніше в засіданні повністю підтримав позов. Треті особи [PERSON] та [PERSON] , на виклики суду жодного разу не з`являлися в засідання, письмових пояснень або заперечень проти позову не подавали, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як було встановлено матеріалами справи житловий будинок [ADDRESS], перебуває у спільній частковій власності сторін, а саме: [PERSON] . належить 1/4 частина на підставі договору дарування від 15.06.1990 р., посвідченого в Четвертій Одеській державній нотаріальній конторі, р.№ 1-2483 та 1/8 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2008 р., р.№3-1510; [PERSON] - 1/16 частина на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.01.2008 р. в порядку спадкування за законом. Іншими співвласниками житлового будинку є: [PERSON] -1/16 частина, [PERSON] -1/8 частина, [PERSON] - 1/4 частина. В представленому технічному паспорті, виготовленому КП «БТІ» ОМР 03.04.2014 р. на замовлення [PERSON] , зазначено, що житловий будинок під літ. «Б», загальною площею 146,8 кв.м., житловою 111,1 кв.м. побудований до 05.08.1992р., та згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політки України 24.05.2001 р. №127, не належить до самочинного будівництва. Матеріалами справи також підтверджується, що згідно договору № 269 від 14.12.1937 року забудовнику [PERSON] під будівництво житлового будинку було передано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . 28 грудня 1939 року рішенням народного суду 58 дільниці м. Одеси за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по ? частині на зведений житловий будинок, у подальшому позначений в технічному паспорті під літ. «А». Згідно рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 707 від 7 серпня 1956 року за домоволодінням [ADDRESS] закріплено земельну ділянку площею 447 кв.м. В 1957 році [PERSON] на вказаній земельній ділянці було самочинно зведено житловий будинок під літ. «Б». Одеським БТІ неодноразово здійснювалась технічна інвентаризація нерухомості за вказаною адресою: у 1972 році, у 1982 році, 1990 році та у висновках зазначалось наявність самочинно зведеної будівлі під літ. «Б» як самостійної, а також перебудованої (об`єднаної) з іншою будівлею під літ. «Т». Між співвласниками домоволодіння [PERSON] та [PERSON] тривалий час існує спір щодо здійснення останньою самочинної перебудови житлового будинку під літ. «Б». 21 березня 2013 р. Суворовський районний суд міста Одеси визнав мирову угоду, укладену [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , серед умов якої: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнають за [PERSON] право приватної власності на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] двох поверхневу споруду загальною площею 146,8 кв.м., 1999 року будівництва, у зв`язку з чим, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дають згоду [PERSON] на отримання нею правовстановлюючих документів на зазначену будівлю та зобов`язуються не чинити перепони [PERSON] у процесі отримання останньою таких правовстановлюючих документів. Провадження у справі було закрито, ухвала суду не оскаржувалася та 27.03.2013 р. набрала законної сили. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 5 березня 2013 року визнана протиправною та скасована реєстрація декларації про готовність об`єкту до експлуатації, житлового будинку літ. «Б» за вказаною адресою, поданої замовником [PERSON] та зареєстрованою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 14.09.2011 році. Дана постанова залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2014 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2015 року було скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2014 року та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Одеська міська рада, [PERSON] , [PERSON] , Інспекція ДАБК Одеської міськради, ПАТ «Одесагаз», ПАТ «Одесаобленерго» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом знесення самовільного будівництва, зобов`язання вчинення певних дій. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.01.2016 р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2015 року в частині зобов`язання КП «БТІ» Одеської міськради внести зміни до інвентаризаційної справи та виправлення до технічного паспорту від 3 квітня 2014 року будинку [ADDRESS] скасовано та в скасованій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до КП «БТІ» Одеської міськради «Про зобов`язання вчинити певні дії» - відмовлено. Згідно вимогами ч.4 ст.84 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 376 ЦК країни, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, предбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як видно із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17-5403 від 30.08.2018 р. складеної з урахуванням питань, які були поставлені позивачем, житловий будинок під літ. «Б», що входить до складу домоволодіння [ADDRESS] відповідає наступним вимогам нормативно-технічної документації: за повнотою складу приміщень -п.2.22 ДБН В.2.2.15-2005; за розмірами житлових кімнат та підсобних приміщень - п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005; за забезпечення інженерного обладнання - п.2.27ДБН В.2.2.15-2005; за висотою приміщень-п.2.9 ДЮН В.2.2.15-2005; за забезпеченням природного освітлення, провітрювання та інсоляції житлових приміщень і кухні - п.10.30 ДБН 360.92, п.4.а СанПин 2605-82 п.3.2 ДБН В.2.2-15-2005. Оцінивши усі надані докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що посилання позивача на порушення відповідачем норм ДБН не знайшли свого підтвердження. При цьому, суд також звертає увагу на те, що в силу ч.7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Отже звернення до суду із позовом щодо порушень будівельних норм і правил є виключною компетенцією органів державної влади або органу місцевого самоврядування, які із позовом до суду не звертались. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження порушення її прав щодо користування або розпорядження належним їй на праві власності будинком.

Outcome: dismissed