Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] 30 листопада 2020 року звернувся в Ратнівський районний суд в інтересах [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , із позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 17 квітня 2020 року в смт.Ратне відповідач автомобілем марки «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , скоїв наїзд на [PERSON] , 2007 року народження, яка внаслідок отриманих важких травм стала інвалідом. Кримінальне провадження за даним фактом закрито. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», до якої позивач у зв`язку із вказаним страховим випадком звернувся з вимогами про відшкодування 3650 грн моральної шкоди, 85014 грн відшкодування, пов`язаного із визнанням неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю, 134752 грн витрат на лікування. На підставі ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем визначено розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню із страховика, а саме 10988, 30 грн. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в зв`язку із наслідками вказаної події в розмірі 200000 грн, що із врахуванням суми страхового відшкодування 10988,30 грн, складає 189011, 70 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що внаслідок отриманих через ДТП тілесних ушкоджень неповнолітній [PERSON] було завдано фізичного болю тривалого характеру, який супроводжуватиме дитину впродовж довгого періоду часу. [PERSON] була вимушена проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Впродовж усього періоду лікування дитина почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). Страх після ДТП, який супроводжує [PERSON] щоночі, призводить до безсоння та нервозності, а також ослаблення організму в цілому. У позивача порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. \~ \~ \~ \~Зазначив, що наслідки події зумовили нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів тощо), необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Покликається на ст.1166, 1187 ЦК України, правову позицію Верховного Суду, викладену у Постанові від 01.07.2020 №554/858/19 та ін.., що передбачають відшкодування шкоди особою, яка її завдала, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини цієї особи. Просить стягнути з відповідача 189011,70 грн моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Представником відповідача 24 грудня 2020 року до суду скеровано відзив на позов, у якому вказано про часткове визнання відповідачем позову, а саме на суму 10000 грн. Зменшення заявленого розміру відшкодування обґрунтовує необхідністю врахування ступеня вини потерпілої, зокрема її грубої необережності. Так, [PERSON] у порушення пунктів 4.7, 4.8, 4.10, 4.14 «а»,4.14 «б», 4.14 «г» Правил дорожнього руху раптово вибігла на проїзну частину поза пішохідним переходом, при тому, що такий був в зоні її видимості, з-за транспортного засобу, який стояв і обмежував її оглядовість, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, що наближаються, та не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, внаслідок чого трапилась дорожньо-транспортна пригода. Зазначив, що врахуванню судом підлягає незадовільний майновий стан відповідача, який разом із дружиною утримує неповнолітнього сина, доходів у 2020 році не мав. Крім цього, [PERSON] надав матеріальну допомогу сім`ї позивача в міру своїх майнових можливостей на загальну суму 3507,54 грн. Проти стягнення із відповідач витрат на правничу допомогу представник відповідача заперечив, мотивуючи відсутністю обґрунтування такого розміру та чіткого розрахунку, а також недолученням до матеріалів справи договору про надання правової допомоги, зі змісту якого повинен здійснюватись розрахунок витрат на правничу допомогу. Просить стягнути із [PERSON] 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я [PERSON] . Позивач відповіді на відзив до суду не надав. У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, у поданих письмових заявах представники позивача та відповідача просили справу розглянути за їх відсутності. Суд, дослідивши подані докази, дійшов такого висновку. Судом із постанови слідчого про закриття кримінального провадження №12020030170000162 від 31.07.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, установлено, сторонами не оспорюється, що 17 квітня 2020 року близько 18 години 00 хвилин на автодорозі М-19 сполученням Доманове-Ковель-Тереблече в смт.Ратне на вул.Центральна, 17, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Форд Фокус» р.н.з. [NUMBER] в напрямку с.Гірники Ратнівського району, допустив наїзд на [PERSON] , [INFO] , яка перебігала дорогу поза пішохідним переходом справа на ліво, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. У ході досудового розслідування було призначено та проведено судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень потерпілої [PERSON] .. Згідно з висновком експерта №99 від 23 липня 2020 року при проведенні судово-медичної експертизи в [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня, епідуральної гематоми правої скронево-тім`яної ділянки субдуральної гематоми правої скронево-тім`яної ділянки, субдуральної гематоми тімяно-скроневої ділянки, перелому кісток основи черепа, лінійного перелому скроневої кістки, закритого перелому лівої великогомілкової та лівої малогомілкової кісток в нижній третині зі зміщенням відломків, закритої травми живота та грудної клітки, забою легень, забою органів черевної порожнини, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] визнана особою з інвалідністю, про що свідчать медичні висновки №№39, 40 від 09.07.2020. Таким чином, з огляду на характер тілесних ушкоджень підставними є доводи представника позивача про заподіяння [PERSON] моральної шкоди, на відшкодування якої відповідно до ст.23 ЦК України, вона має право. Так, очевидним для суду є те, що [PERSON] внаслідок ДТП перенесла фізичний біль тривалого характеру, була вимушена проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, впродовж якого дитина почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). Цілком очевидним є і безсоння та нервозність [PERSON] , а також ослаблення її організму в цілому. Підставними, на думку суду, є твердження позивача про заподіяння моральної шкоди, що полягає у порушенні його актуальних життєвих планів, погіршенні можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив, нової продуктивної самореалізації, у нераціональному витрачанні життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів тощо), необхідності залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів задля подолання наслідків ДТП. За результатами досудового розслідування, зокрема із висновку експерта №279 від 06 липня 2020 року, установлено, що [PERSON] діяв відповідно до дорожньої обстановки, яка склалася на момент пригоди, не порушуючи Правил дорожнього руху України. Відтак кримінальне провадження було закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Таким чином, у діях відповідача ознак вини у скоєнні ДТП установлено не було. Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.1167 ЦК України\~ моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.\~Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень у п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, п.7 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга\~статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення\~статті 1193 ЦК України\~про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Із доданих сторонами матеріалів кримінального провадження за фактом ДТП, зокрема показань допитаного на досудовому розслідуванні [PERSON] вбачається, що він у день ДТП на автомобілі марки «Форд Фокус» р.н.з. [NUMBER] рухався по вулиці Центральна, виїхавши на яку почав набирати швидкість, однак біля пішохідного переходу пригальмував, оскільки пропускав пішохода. Після цього продовжив рух і переключився на другу швидкість. З правої сторони дороги він бачив припаркований автомобіль марки ВАЗ та мікроавтобус білого кольору «ФіатДукато». Наблизившись до автомобіля ВАЗ-2103, побачив, що між мікроавтобусом та легковим автомобілем марки ВАЗ-2103 вибігла людина, після чого він почав гальмувати і різко вивернув руль ліворуч, щоб обминути пішохода. В той момент людина, яка вибігла на проїзну частину дороги, потрапила йому на автомобіль, а саме з передньої правої сторони. Із письмових показань свідка [PERSON] від 18.04.2020 вбачається, що він 17 квітня 2020 року припарював автомобіль марки «ФіатДукато» білого кольору біля аптеки «Волиньфарм» на вул.Центральна навпроти Ратнівського районного суду Волинської області. Приблизно на відстані 2-х метрів спереду стояв автомобіль марки ВАЗ-2103 червоного кольору. О 17 годині 45 хвилин його дружина пішла в аптеку, а він залишився в автомобілі. Приблизно через 5 хвилин він побачив, що спереду його автомобіля, не зупиняючись, пробігла дівчина, а зі сторони м. Ковель рухався легковий автомобіль червоного кольору, який зіткнувся з даною дівчиною. Вказаний автомобіль відразу зупинився. Дані показання стверджуються відеозаписом з камери спостереження, змонтованої на приміщенні Ратнівського районного суду Волинської області, протоколом огляду документу (відеозапису) від 26 травня 2020 року, висновком експерта за результатами судової автотехнічної експертизи №279 від 06 липня 2020 року, з якої вбачається, що у заданій слідством дорожній ситуації відповідач не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху. Главою 4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правил), регулюються обов`язки та права пішоходів Згідно з п. 4.7 Правил пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. За змістом п. 4.8 Правил якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки. Відповідно до п. 4.10 Правил перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються. Згідно з п. 4.14 Правил пішоходам забороняється, зокрема: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження . З аналізу наведених норм та установлених у справі обставин вбачається наявність ознак грубої необережності в діях потерпілої [PERSON] , яка в порушення пунктів 4.7, 4.8, 4.10, 4.14 «а»,4.14 «б», 4.14 «г» Правил раптово вибігла на проїзну частину поза пішохідним переходом, при тому що такий був в зоні її видимості, з-за транспортного засобу, який стояв і обмежував її оглядовість, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, що наближаються, та не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, внаслідок чого трапилась дорожньо-транспортна пригода. У зв`язку із цим підставними є твердження представника відповідача про зменшення визначеного позивачем розміру моральної шкоди через грубу необережність потерпілої. Окрім того, за приписами ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Як вбачається з долученої представником відповідача довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16 грудня 2020 року, відповідач проживає з дружиною [PERSON] , з якою мають на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з доданими відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 21 грудня 2020 року за №18126 та виписки з Реєстру застрахованих осіб, Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) від 16 грудня 2020 року відповідач за 2020 рік доходів не отримував. Відповідно до п.9\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У частині третій\~статті 23 ЦК України\~встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З огляду на встановлені обставини, враховуючи характер душевних страждань, яких зазнала потерпіла внаслідок ушкодження здоров`я, перенесений у ході лікування фізичний біль, тривалий характер відновлення здоров`я, беручи до уваги наявність у діях потерпілої ознак грубої необережності, майновий стан відповідача та перебування у останнього на утриманні неповнолітньої дитини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтованою, на думку суду, є моральна шкода в розмірі 20000 гривень, що підлягає стягненню із відповідача. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача із відповідача витрат на правничу допомогу, суд вважає таку вимогу не доведеною. За приписами ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначаючи у позовній заяві про суму судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач очікує понести при розгляді справи в суді першої інстанції, в апеляційному та касаційному суді, а саме «до 50000,00грн», представник позивача не конкретизував, яка сума таких витрат понесена позивачем у суді першої інстанції, попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат не навів, детального опису конкретно визначених робіт (послуг) не надав. Така позиція суду узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року, у справі № 522/17845/15-ц від 18.12.2019 року. Таким чином, підстав для стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу суд не вбачає. Оскільки позивач на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що в будь-якому разі не може бути меншим мінімального розміру судового збору, передбаченого згаданою вище правовою нормою, а саме в розмірі 908 грн.

Outcome: partial