Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулася до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою, в якій просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю. Як зазначає позивач, період з 09.10.2010 по 30.08.2013 [PERSON] та відповідач за позовом, [PERSON] , перебували у шлюбі. Від спільного, подружнього життя мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Фактично сімейно-шлюбні відносини припинено у травні 2011 року, з двомісячного віку народження дитині, за ініціативи відповідача. Відповідач пішов від неї та дитини. Весь час [PERSON] не цікавиться дитиною, її зростанням, навчанням, потребами та інтересами, не цікавиться матеріальним забезпеченням доньки, не сплачує аліменти. Взагалі між ним та дитиною відсутнє спілкування. Дитина займається спортом, відвідує тренування, змагання але відповідача також ця життєва позиція доньки не цікавить. Він жодного разу не відвідував змагання, не надав кошти для забезпечення доньку необхідним одягом, інвентарем для тренування. З 23.05.2019 позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] . Дитина перебуває на її з чоловіком спільному утриманні, має облаштовану кімнату для навчання та відпочинку. Між чоловіком позивача та її донькою складаються доброзичливі та дружні стосунки. На даний час позивач має другу неповнолітню дитину, знаходиться у відпустці по догляду за новонародженою дитиною, має ще більше часу, щоб проводити зі старшою дитиною. Їй у всьому допомагає чоловік, [PERSON] , та її родина. Таким чином, проживання дитини разом з позивачем відповідає її інтересам. Позивач має можливість забезпечити їй належні умови для проживання, повною мірою займаюсь її вихованням та розвитком. Оскільки досягти домовленості з відповідачем поза судовим порядком неможливо, то що він не вважає для себе за необхідне витрачати час на спілкування з позивачем та донькою, змушена звертаюсь з цим позовом до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.11.2020 провадження у справі відкрито, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2021 підготовче провадження закрито та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справи за її відсутності та, у разі не явки відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судові засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Судова кореспонденція, що направлялась на адресу [PERSON] , зазначену у позовній заяві неодноразово поверталась, у зв`язку з чим відповідач повідомлявся про час та місце проведення судового засідання шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, та про підтримання позовних вимог. Третьою особою подано висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] . У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи, що судове засідання неодноразово відкладалось, відповідач не виявив наміру скористатись своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, беручи до уваги, що судом вичерпано всі можливі способи щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи, а також те, що судом явка відповідача обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.10.2010 по 30.08.2013. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.10.2013 шлюб між сторонами розірвано. Встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю. Батько дитини до суду відзив не направив, не надав доказів, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, однак висловив свою думку з цього приводу, яка зафіксована у висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини наданого Департаментом служби у справах дітей де батько дитини [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дочки [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . З огляду на матеріали справи вбачається, дитина постійно проживає разом з матір`ю, мати має родину, дохід, який забезпечує її чоловік [PERSON] , за місцем проживання дитині створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання, тощо, що підтверджується відповідними характеристиками, довідкою про місце реєстрації дитини та позивача, довідкою з місця навчання дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до Висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 179 від 10.03.2021, як представника органу опіки та піклування, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої, [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері - [PERSON] . Цим же висновком підтверджено місце проживання дитини за місцем проживання матері. Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 5 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З огляду на наведене, враховуючи, беручи до уваги встановлення судом, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved