Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач, [PERSON] ) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1, [PERSON] ), товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - відповідач 2, ТДВ СК «Альфа-Гарант»), за вимогами якого просив стягнути солідарно з відповідачів 29 359 грн. матеріальної шкоди, з відповідача [PERSON] 10 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того просив вирішити питання розподілу судових витрат. Позов обґрунтовано наступними обставинами. 09.02.2018 близько 08 год. 35 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Nexia», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись біля буд. № 1/5 по вул. Клеманській у м. Києві, в порушення вимог п. 12.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, у зв`язку з чим здійснив зіткнення з транспортним засобом «Тоуоtа Ніghlander», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та який на праві приватної власності належить [PERSON] . В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30.03.2018 [PERSON] було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daewoo Nexia», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» згідно полісу № АК/3883733 від 21.04.2017. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № СІ8-103 від 20.03.2018 складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», позивачу як власнику пошкодженого в результаті ДТП ТЗ «Тоуоtа Ніghlander», д.н.з. [NUMBER] завдано матеріального збитку в розмірі 49969,90 грн. На відновлення пошкодженого транспортного засобу «Тоуоtа Ніghlander», д.н.з. [NUMBER] було витрачено позивачем 49 944 грн., що підтверджується нарядом-замовленням № 20 від 23.03.2018 та квитанцією до прибуткового касового ордера № 2303 від 23.03.2018. ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» перерахувало на користь позивача лише суму страхового відшкодування в розмірі 22 785 грн. А іншу суму в розмірі 27 159 грн. позивач сплатив власними коштами. За огляд транспортного засобу і складання Звіту про визначення вартості матеріального збитку позивач сплатив кошти в розмірі 2 200 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 45 від 15.03.2018, що також є матеріальними збитками останнього. Отже, завдана внаслідок ДТП фактична майнова шкода позивачу становить суму в розмірі 52 144 грн. (49944,00 + 2200,00), з яких відповідачем 2 на ремонт пошкодженого автомобіля було відшкодовано 22 785 грн. Таким чином, на дату звернення до суду різниця складає суму в розмірі 29 359 грн. (52 144 грн. - 22 785 грн.). Завдання неправомірними діями відповідача 1 матеріальної шкоди позбавило можливості позивача вести звичний спосіб життя, порушило нормальні життєві зв`язки, автомобіль довгий період часу був несправним, необхідні були значні кошти на його відновлення, яких у позивача не було. Дії та бездіяльність відповідача 1 та пов`язані з цим судові тяганини завдали позивачу втрат як майнового так і немайнового характеру, що негативно відобразилося на його здоров`ї та самопочутті. Враховуючи викладене позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 14.06.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 25.07.2018 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. На обґрунтування відзиву вказав, що ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» виплатило позивачу фактичну майнову шкоду, а її подвійне стягнення є незаконним. Заперечував проти стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів її завдання. Посилався, що на його утриманні знаходиться батько з другою групою інвалідності, який потребує коштовного лікування, а позивач є заможною людиною, має в наявності не один транспортний засіб, є власником декількох компаній, а тому його вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною. Вважав завищеним розмір витрат на правову допомогу. 01.08.2018 від відповідача ТДК СК «Альфа-Гарант» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. На обгрунтування відзиву вказано, що 09.02.2018 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся позивач з заявою про настання ДТП, яка мала місце 09.02.2018. Відповідно до розрахунку № 28-D/39/4 від 02.04.2018, складеного аварійним комісаром Видутою Д.Ю. , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Тоуоtа Ніghlander», д.н.з. [NUMBER] становила 27 342 грн. 14 коп. з ПДВ та 22 785 грн. 12 коп. без ПДВ. 20.04.2018 на підставі заяви позивача про страхове відшкодування, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 22 785 грн. 12 коп. за реквізитами вказаними позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № ID-1052061 від 20.04.2018. Тобто, ТДВ СК «Альфа-Гарант» належним чином та в повному обсязі виконало свої зобов`язання за полісом № АК/3883733. Позивач не звертався до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про доплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу не відшкодовується страховиком. Вимоги позивача які грунтуються на розрахунку страхового відшкодування на основі наряду-замовлення № 20 суперечать Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є незаконними, позивач не надає жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували б розрахунок № 28-0/39/4. Крім того, відповідач вважав необґрунтованими вимоги позивача про оплату вартості звіту щодо оцінки транспортного засобу та витрат на правову допомогу. Одночасно з відзивом відповідачем 2 було подано клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 01.11.2018 було задоволено клопотання ТДВ СК «Альфа-Гарант» та призначено судову автотоварознавчу експертизу, зупинено провадження у справі. Після надходження до суду повідомлення експерта про неможливість надання висновку експерта, ухвалою суду від 21.01.2019 провадження по справі було поновлено. Ухвалою суду від 12.06.2019 за клопотанням ТДВ СК «Альфа-Гарант» матеріали вказаної цивільної справи повторно були направлені для проведення судової автотоварознавчої експертизи, згідно ухвали суду від 01.11.2018 та зупинено провадження у справі. Після надходження до суду повідомлення експерта про неможливість надання висновку експерта, ухвалою суду від 18.11.2019 провадження по справі було поновлено. Ухвалою суду від 27.01.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідач 1 до суду не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача 2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на доводи, що викладені у відзиві. Суд, вислухавши виступи представника позивача, представника відповідача 2, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30.03.2018 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого. ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. /а.с. 8-9/. У відповідності до вказаної постанови, 09.02.2018 приблизно о 08.35 годині [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись біля буд. № 1/5 по вул. Клеманській в м. Києві, в порушення вимог п. 12.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, у зв`язку з чим здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження всіх зазначених транспортних засобів. Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30.03.2018. Згідно Полісу № АК/3883733 від 28.04.2017 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного «Daewoo Nexia», д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн., за шкоду завдану майну - 100 000 грн. /а.с. 10/. Позивач звернувся до ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до розрахунку № 28-D/39/4 від 02.04.2018, складеного аварійним комісаром Видутою Д.Ю. , вартість ремонту транспортного засобу становила 27 342,14 грн. з ПДВ та 22 785,12 грн. без ПДВ. 20.04.2018 на підставі заяви ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 22 785,12 грн. Позивач не погодився з вказаною сумою виплати, в зв`язку з чим замовив оцінку матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу. У відповідності до Звіту № С18-103 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 20.03.2018, об`єкт оцінки - колісний транспортний засіб (КТЗ) «Тоуоtа Ніghlander», д.н.з. [NUMBER] , здійсненого ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», на замовлення [PERSON] : - вартість відновлювального ремонту - 41 154,23 грн.; - величина втрати товарної вартості (ВТВ) -8 815, 67 грн.; - вартість матеріального збитку - 49969,90 грн. Позивачем було сплачено вартість виготовлення звіту про оцінку автомобіля «Тоуоtа Ніghlander», д.н.з. [NUMBER] в розмірі 2200 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 15.03.2018 /а.с. 41/. Спірні правовідносини регламентуються такими нормами законодавства. У ч.1 ст.1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з чч.1, 2 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.22.1 ст.22 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 2.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). При цьому п.32.7 ч.1 ст.32 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до пп.8.6.1 п.8.6 методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталей, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Вказаний правовий висновок був викладений у постанові ВС від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17. В своїй позовній заяві позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів різницю між завданими збитками та сплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 29 359 грн. (49944,00 ремонт пошкодженого автомобіля + 2200,00 вартість виготовлення звіту про оцінку автомобіля - 22 785 грн. сплачене страхове відшкодування). Позивачем долучено до позовної заяви докази здійснення ним оплати за ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля на загальну суму 49944,00 грн. Тобто, позивач доводить, що фактичні витрати на ремонт автомобіля перевищують розмір отриманого ним страхового відшкодування на 27 159,00 грн. Твердження відповідачів, що розмір збитків, визначений у звіті, не відповідає дійсному, а звіт не є належним та допустимим доказом є неспроможними. Суд двічі за клопотанням відповідач 2 направляв матеріали вказаної цивільної справи для проведення судової автотоварознавчої експертизи, проте за повідомленням експерта експертиза проведена не була через несплату ТДВ СК «Альфа-Гарант» вартості її проведенння. Звіт № С18-103 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ «Тоуоtа Ніghlander», д.н.з. [NUMBER] , здійсненого ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» 20.03.2018, на замовлення [PERSON] сумнівів у своїй достовірності не викликає, а тому суд визнає його належним доказом у справі. Так як позивачем було повністю відремонтовано свій автомобіль, а реальні збитки на проведення відновлювального ремонту автомобіля склали 49944,00 грн., що підтверджується нарядом замовленням № 20 від 23.03.2018 та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 23.03.2018 № 2303, то майнова шкоду позивачу повинна бути відшкодована наступним чином: з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума 8 815, 67 грн. (втрата товарної вартості), а з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» - сума 20 543, 33 грн. (52 144 грн. (фактична майнова шкода, з урахуванням вартості виготовлення звіту про оцінку автомобіля) - 22 785,00 грн. (сплачене страхове відшкодування) - 8 815, 67 грн. (втрата товарної вартості). Суд не приймає до уваги заперечення ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» про те, що позивачем погоджено суму страхової виплати (розмір збитку) в заяві від 11.04.2018. Досліджуючи зміст вказаної заяви, в ній вказано лише, що заявник підтверджує, що він згоден із способом та розміром збитку, розрахованого страховиком, водночас у заяві відсутній розмір збитку. А в розрахунку вартості матеріального збитку від 02.04.2018 та калькуляції № 28-D/39/4 від 02.04.2018, складеного аварійним комісаром Видутою Д.Ю. відсутній підпис позивача, про ознайомлення останнього із вказаною сумою та її погодження заявником /а.с. 93-95/. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Згідно ст.ст.23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, витрачений час на відновлення життєвих зв`язків, його душевної рівноваги та морального стану, обставин її завдання та вини відповідача в скоєнні ДТП, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача 1 на користь позивача суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., задовольняючи позовні вимоги в цій частині частково. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідачі у відзивах заперечували проти стягнення з них витрат на правничу допомогу на користь позивача. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Щодо стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача 17 141,20 грн. витрат на професійну правничу допомогу згідно із договором № 0205 від 02.05.2018, суд приходить до наступного. В довідці розрахунку № 04 від 12.03.2020 про розмір коштів, які підлягають виплаті адвокату за надання правничої допомоги вказано обсяг робіт та кількість часу витраченого адвокатом на надання правничої допомоги. Крім іншого, вказано, що на ознайомлення в Дарницькому районному суді м. Києва з матеріалами адмінсправи № 753/3140/18 (провадження № 3/753/1547/18), отримання адміністративної постанови від 30.03.2018 та зняття фотокопій справи, 02.05.2018 адвокатом Лісовським Р.А. витрачено 3 години часу, розмір гонорару становить 4467,60 грн. Водночас до суду не надано доказів того, що саме адвокат Лісовський Р.А. особисто ознайомлювався зі справою № 753/3140/18 (провадження № 3/753/1547/18), знімав з неї фотокопії та отримував копію постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Таким чином суд приходить до висновку, що сума в розмірі 4467,60 грн. має бути виключена судом із довідки розрахунку, за недоведеністю. Таким чином із врахуванням складності цивільної справи та часу, витраченого представником позивача на підготовку позову та участі у судових засіданнях вважає, що із відповідачів на користь позивача слід стягнути 12 674 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджуються письмовими доказами /т. 1 а.с. 7, 45, 46, 47, 123, 124, 125, 187, 188, 226, 227, т. 2 а.с. 7-8/, розподіливши їх між ними пропорційно до задоволених судом позовних вимог. Таким чином суд стягує на користь позивача витрати на правову допомогу з [PERSON] в розмірі 3794,16 грн. (12674*30/100) та відповідно з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» - 8871,94 грн. (12674*70/100). Крім того суд стягує на користь позивача з [PERSON] судовий збір в розмірі 669 грн. 56 коп., з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» судовий збір в розмірі 1233 грн. 40 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial