Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна, звернувся до суду з позовом до Львівської сільської ради Бериславського району про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після її смерті, крім іншого, залишилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] який згідно заповіту померла заповіла позивачу. Зазначена спадщина позивачем була прийнята і він подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої [PERSON]. У зв'язку з тим, що оригінал свідоцтва про народження позивача втрачено, та тим, що відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, в оформленні спадщини позивачу було відмовлено. Позивач просить суд: 1) встановити факт, що померла [INFO] року [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON], [INFO] року народження;2) визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 02 липня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Від представника позивача Ковальчук І.М. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Від відповідача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи у відсутність його представника, позов визнає. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 17.10.2009 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року (а.с.8). З копії заповіту від 02.03.2009 року, посвідченого секретарем Львівсьої сільської ради вбачається, що [PERSON] заповіла житловий будинок [ADDRESS] своєму сину [PERSON]. З заяви свідка [PERSON] вбачається, що вона сусідка родини [PERSON], у [PERSON] та [PERSON] є син [PERSON], [INFO]. З заяви свідка [PERSON] вбачається, що вона сусідка та близька знайома [PERSON]. [PERSON] [INFO] син [PERSON], він доглядав за матір'ю, проводив її поховання. Встановлення факту родинних відносин заявникові необхідно для оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців!. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд. державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, ЗО, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Матеріалами справи встановлено, що згідно заповіту, складеного 02 березня 2009 року, [PERSON] заповіла житловий будинок [ADDRESS] сину [PERSON] (а.с. 9). Згідно листа від 15.06.2018 року №725/02-14 Бериславською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 129/2010 до майна померлої [INFO] року [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Згідно цього ж листа оформити спадщину нотаріус позбавлений можливості у зв'язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у пункті 23 своєї постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду не має.

Outcome: approved