Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті онуки [PERSON], [INFO], право власності на 1/8 частину двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] та на 1237/20270 частку чотирьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 34055,70 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.10.1996 року [PERSON] - донька позивача та третьої особи уклала шлюб з [PERSON]. [INFO] у [PERSON] та відповідача народилася дочка [PERSON]. [INFO] [PERSON] трагічно загинула. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку успадкували в рівних частинах чоловік [PERSON] та малолітня дочка [PERSON], [INFO], яка прийняла спадщину автоматично на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України. [INFO] онука позивача [PERSON] загинула. Протягом шести місяців з дати відкриття спадщини батько померлої прийняв спадщину, про що подав заяву до Десятої Київської державної нотаріальної контори. Дід та баба померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] також подали заяву про прийняття спадщини. 19.09.2017року державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори Сабадаш Ольга Вікторівна винесла постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/8 квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Перепоною для оформлення права власності на майно нотаріусом було дві обставини, а саме: відсутність оригіналів документів на квартиру за адресою: [ADDRESS], які знаходяться у відповідача та останній умисно не надає їх для оформлення спадщини; також через неможливість нотаріуса застосувати аналогію закону до наявних відносин. Відмовляючи у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом нотаріус вказала на порушення норм ст. 1258 ЦК України щодо черговості спадкування, вважаючи діда і бабу спадкоємцями другої черги. Позивач вважає, що оскільки на момент смерті онуки ([INFO]) є померлою дочка позивача ([INFO]), то застосовується правило спадкування за правом представлення, у зв'язку з чим позивач та третя особа у справі є спадкоємцями першої черги по закону по праву представлення після смерті своєї онуки, користуючись правом своєї померлої дочки [PERSON] У зв'язку з цим позивач за правом представлення має успадкувати 1/8 частки двокімнатної квартири на 16 поверсі за адресою: [ADDRESS]; 1237/20270 частки квартири за адресою [ADDRESS] номінальною вартістю 120607 грн. 50 коп., яку відповідач отримав в обмін на облігації ТОВ «Аквапарк», та грошову компенсацію за відчужене відповідачем майно в розмірі 34 055,70 гривень, а саме: автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо 2006 р., що був придбаний у період шлюбу з [PERSON] та знятий з обліку 17.09.2013 року. У ході розгляду справи 15.11.2017 р. відповідач [PERSON] подав письмові заперечення проти позову у яких зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не знаходять правового підтвердження. З врахуванням положень ст. 1261 ЦК України [PERSON] - батько померлої [PERSON], за законом є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування, який прийняв спадщину. При цьому позивач по справі, який є дідом померлої [PERSON], відноситься до другої черги спадкування згідно ст. 1262 ЦК України. Оскільки позивача віднесено до другої черги спадкування за законом, а також з врахуванням наявності спадкоємця першої черги спадкування, який прийняв спадщину, позивач на даний час не має права на спадкування після смерті онуки [PERSON], а також не має права на спадкування за правом представлення, оскільки таке право розповсюджується на осіб, яких не віднесено до жодної з черг спадкоємців за законом (а.с. 76-80). 28.11.2017 р. представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, у якому просить суд у разі ухвалення рішення по справі № 755/15364/17, яким буде відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог, включити до судових витрат та стягнути з позивача [PERSON] на користь [PERSON] суму витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 91-95). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2017 р. витребувано від Десятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 1319/2015 щодо майна померлої [INFO] [PERSON]; від Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON]; з Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України належним чином засвідчені копії документів на підставі яких з 2006 року по 2013 рік включно було проведено реєстрацію автомобіля Тоуоtа Рrаdо 2.7 2694 (2006) сірий, кузов № [NUMBER]; від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для первинної реєстрації транспортного засобу автомобіля Тоуоtа Рrаdо 2.7 2694 (2006) сірий, кузов № [NUMBER] (а.с. 118-120). В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представником позивача [PERSON] подано письмові заперечення щодо клопотання відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, у яких зазначив, що надання допомоги представником не відносилося до складу судових витрат, заява про залучення особи як такої, що надає правову допомогу не подавалася, ухвала в порядку ч. 2 ст. 56 ЦПК України судом не приймалася, тому понесені відповідачем витрати по оплаті послуг представника не відшкодовуються. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є батьками [PERSON], яка народилась [INFO] (а.с.12). 04.10.1996 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с. 13), після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON][INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 19). Як убачається зі спадкової справи № 967 щодо майна померлої [INFO] [PERSON], спадкоємцями спадкового майна є [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, на ім'я яких були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 20). Зі спадкової справи № 1319/2015 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 17.11.2015 р. до Десятої Київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті дочки. 01.03.2016 р. Десятою Київською державною нотаріальною конторою були зареєстровані заяви, які надійшли від [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті онуки. Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори від 19.09.2017 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] з посиланням на те, що згідно ст. 1261 ЦК України батько померлої [PERSON] є спадкоємцем першої черги, а дід [PERSON], згідно ст. 1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги, тому видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю другої черги суперечить ст. 1258 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Частинами 1, 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON]. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом. За заявленими вимогами позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом за правом представлення після онуки [PERSON]. Частиною 2 ст. 1266 ЦК України передбачено, що прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якщо вони були б живими на час відкриття спадщини. Із системного аналізу вищевказаних норм закону убачається, що суть спадкування за правом представлення полягає у тому, що хоча деякі родичі спадкодавця (його внуки, правнуки, прабаба, прадід, племінники, двоюрідні брати та сестри) не включаються до складу жодної з черг спадкоємців за законом, проте вони не усуваються повністю від спадкування і за певних умов набувають права спадкування. Спадкоємцями вони виступають, ніби представляючи більш близького родича спадкодавця, який на момент відкриття спадщини помер, звідси й назва - спадкування за правом представлення. За правом представлення онуки, правнуки, прабаба, прадід, племінники спадкодавця, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку, яка належала б їх відповідному родичу, якби він був живий. Перелік осіб щодо спадкування за правом представлення наведений у ст. 1266 ЦК України та є вичерпним. Таким чином, оскільки позивач відноситься до другої черги спадкоємців за законом він може успадковувати майно спадкодавця лише при наявності підстав, передбачених вищенаведеною частиною 2 статті 1258 ЦК України, а такі підстави були відсутні, оскільки є спадкоємець першої черги, який не усунутий від права на спадкування, прийняв спадщину, не відмовся від її прийняття і питання про зміну черговості одержання права на спадкування не ставилось. Суд не сприймає посилання позивача на висновок науково-правової експертизи складений науковим співробітником відділу проблем цивільного, трудового та підприємницького права інституту держави і права НАН України від 30.10.2017 року та посилання на аналогію закону в наукових працях, оскільки вони не є нормативно-правовими актами, за своєю природою носять інформаційно-рекомендаційний та необов'язковий характер, висновок складався за запитом представника позивача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 115 ЦПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), що також визначено ст. 8 ЦК України. З урахуванням наведених норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини стосовно спадкування, суд не вбачає застосування аналогії закону. З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Щодо клопотання представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, відповідно до норм ст. ст. 26, 38, 56 ЦПК України у ред. від 18.03.2004 року, який був чинний на момент понесення витрат на правову допомогу і звернення з клопотанням, існувало два різні статуси учасників цивільного процесу, а саме: представник та особа, яка надає правову допомогу. При цьому відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 ЦПК України у ред. 18.03.2004 року, особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Законодавством не було передбачено включення в судові витрати витрат, понесених стороною на участь представника. Повноваження особи, яка надає правову допомогу були передбачені ст. 56 ЦПК України, повноваження представника в суді - ст. ст. 27, 44 ЦПК України у попередній редакції. Згідно п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України у ред. від 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. За нормою ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Заяви відповідача про допуск його представника в порядку ст. 56 ЦПК України у ред. 18.03.2004 року зі змінами не було, суд відповідно ухвалу з цього приводу не виносив. Отже, при розгляді даної справи здійснюється представництво інтересів відповідача, а не надання правової допомоги. До складу судових витрат витрати на представника не відносились. У зв'язку з вищевикладеним підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа віднесена до категорії 2 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 р.

Outcome: dismissed