Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів і з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.09.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] про продаж 2/3 частин квартири [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що після смерті її батька [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . 23.03.2012 року позивачу [PERSON] , відповідачам [PERSON] та її доньці [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом. В лютому 2016 року на ім`я позивачки надійшла з Олександрійського міськрайонного суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майна та виплату грошової компенсації.Під час ознайомлення з матеріалами справи вона дізналася, що [PERSON] , яка є рідною тіткою позивача, продала [PERSON] 2/3 частин квартири [ADDRESS] . На момент укладення даного договору позивачка була неповнолітньою. Відповідачка [PERSON] не повідомила матір позивача [PERSON] про намір продати свою частку. Ні позивачка, ні її мати згоду на укладення такого правочину не надавали, про існування спірного договору позивачка дізналася в 2016 році, тому змушена була звернутися в суд. Відповідачка [PERSON] направила відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.Мотивує тим, що квартира перебувала у спільній частковій власності спадкоємців. [PERSON] правомірно продала належну їй частку квартири без погодження з позивачкою та її законним представником.Звертаючись до суду, позивачка жодним чином не обґрунтувала в чому саме полягає порушення її прав, свобод та інтересів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просить їх задоволити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином. [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] , не визнав позов . Представник третьої особи Олександрійської міської державної нотаріальної контори направив заяву про розгляд справи без його участі.. Третя особа приватний нотаріус Хоменко В.Ю. заперечив проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третю особу прийшов до наступних висновків. Судом встановлено , що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 10 т.1) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.11.1993 року Виконкомом Олександрійської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 18.11.1993 року №5388, зареєстрованого Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації 30.11.1993 року, реєстровий №8683/54. На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 23 березня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М., спадкоємці [PERSON] ( дружина) , [PERSON] ( донька) та [PERSON] ( донька) отримали спадщину, яка складається з 1 / 3 частки квартири [ADDRESS] в рівних частках кожний по 1/3 частці спадкового майна ( т.1 а.с. 12, т.2 а.с. 50) Таким чином, кожний із спадкоємців отримав по 1/9 частки квартири [ADDRESS] . На момент отримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину за законом 23 березня 2012 року, виданих приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М. діяла ст. 1299 ЦК України , яка втратила чинність 04.08.2013 року. Згідно ст. 1299 ЦК України ( в редакції на час отримання свідоцтва про право на спадщину за законом) зазначено, що якщо в складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. В виданих свідоцтвах про право на спадщину за законом від 23 березня 2012 року теж зазначено, що право на спадщину підлягає державній реєстрації в Олександрійському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації. Спадкоємець [PERSON] ( відповідач) на підставі даного свідоцтва зареєструвала за собою право власності на 1/9 частину спірної квартири і стала власницею 1/9 частки квартири.( т.1 а.с. 15) Спадкоємець [PERSON] , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 березня 2012 року, не зареєструвала за собою право власності на 1/9 частку спірної квартири. Верховний Суд в постанові від 15.07.2020 у справі № 355/340/17-ц зазначав, щовідсутність реєстрації права власності на нерухоме майно не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном, але відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно зумовлює обмеження у праві розпорядження нею. Встановлено, що позивачка [PERSON] зареєструвала за собою право власності на частку спірної квартири 25.05.2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.03.2012 року ( т.1 а.с. 14) 05.09.2013 року було укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Хоменком В.Ю. та зареєстровано в реєстрі №765. За цим договором [PERSON] придбала 2 / 3 частини квартири [ADDRESS] у [PERSON] . При огляді копії нотаріальної справи договору купівлі-продажу від 05.09.2013 року , яка витребувана судом у приватного нотаріуса Хоменка В.Ю.( т.2 а.с. 43-62) встановлено наступне. Право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 20.08.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.08.2013 року, виданого приватним нотаріусом Хоменком В.Ю. ( т.2 а.с. 53-54) Згідно довідки КП « Житлогосп» № 2984 від 04.09.2013 року зазначено, що [PERSON] є співвласницею квартири [ADDRESS] .Малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані в квартирі та не проживають.Згідно витягу про державну реєстрацію прав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.03.2012 року зареєструвала за собою право власності на 1/9 частину спірної квартири . В судовому засіданні приватний нотаріус Хоменко В.Ю., який є третьою стороною по справі , зазначив, що на момент укладення спірного договору купівлі -продажу було встановлено , що співвласниками даної квартири являлися [PERSON] , її донька [PERSON] та [PERSON] , за якими було зареєстровано їх право власності на належні їм частки. Відповідно, він мав всі підстави зареєструвати укладений між співвласниками квартири даний договір купівлі-продажу. При посвідченні даного договору, вважає, що права [PERSON] , яка отримала свою частку, але не зареєструвала за собою право власності, не були порушені. Співвласник має право на свій розсуд визначати кому із співвласників він продасть свою частку. Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити ефективне поновлення порушеного права. Відповідно до частини четвертої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Тлумачення частини четвертої статті 362 ЦК України свідчить, що при визнанні недійсним договору купівлі продажу, який порушує переважне право, жодним чином не відновлюються інтереси особи, переважне право якої порушене. Переважне право за таких умов і не може бути захищеним, оскільки, визнання правочину недійсним вчиненого з порушенням переважного права не відновлює порушеного переважного права, тому що договір купівлі-продажу не завжди є наслідком реалізації переважного права і немає будь-яких передумов для зобов`язання співвласника для укладення договору. Також відсутні гарантії для покупця частки (депозит при переведенні прав та обов`язків) щодо отримання сплачених коштів. Таку позицію висловив ВС в постанові від 29 травня 2019 року по справі № 362/3810/16-ц. Відповідно у ч. 4 ст. 362 ЦК України законодавець передбачив єдиний спосіб захисту порушеного переважного права купівлі частки - пред`явлення співвласником, право якого порушено, позову про переведення на нього прав та обов`язків покупця з одночасним внесенням на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець. Договір купівлі-продажу частки, незалежно від того, укладений він з порушенням переважного права, чи ні, є дійсним. Учасник спільної власності, що хоче скористатися своїм переважним правом, повинен приймати договір у цілому, зі всіма його умовами. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як позивачем не доведено порушення її прав при укладенні спірного договору купівлі-продажу та обрано невірний спосіб захисту своїх прав .

Outcome: dismissed