Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові позивач вказує, що її неповнолітня донька [PERSON] разом з відповідачем спільно проживали однією сім'єю, від чого мають дитину, [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходяться на повному її забезпеченні. На утримання дитини відповідач матеріальну допомогу не надає. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 500,00 гривень щомісячно у урахуванням індексу інфляції до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засіданні не з'явився, до суду подав заяву про розгляд цивільної справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд дослідивши письмові докази цивільної справи встановив наступні обставини: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області 03.07.2014, актовий запис №7. На утримання дитини відповідач матеріальну допомогу не надає. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд не вбачає, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні, батько дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає, відповідно до вимог ст.ст.180, 181 СК України має обов'язок брати участь у їх утриманні та вихованні до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст. 180, 184 СК України, враховуючи те, що дитина проживає з матір'ю, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на її утримання у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, а саме з 06.01.2016 р. до досягнення дитиною повноліття. Питання розподілу судових витрат вирішити в порядку ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial