Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

[PERSON] 06 серпня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі [PERSON] міської ради, треті особи: Друга дніпровська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 123 «Прожектор», про встановлення юридичного факту та визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що батько позивача [PERSON] з 25.11.1968 року по 11.03.2009 року був членом житлово-будівельного кооперативу № 123 «Прожектор» та мешкав в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖБК № 123 від 04.09.2009 року, а також довідкою ЖБК № 123 «Прожектор» від 15 серпня 2017 року. Станом на 01.01.1983 вартість квартири № 43 по вул. Будьонного в м. Дніпропетровську була сплачена повністю згідно довідки ЖБК № 123 б/н. Спірна квартира складається з: коридору площею 4,5 кв.м., туалету - 1,0 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., кухні - 5,6 кв. м., житлової кімнати - 13,7 кв.м., житлової кімнати - 16,6 кв.м., комори - 0,4 кв.м., балкону - 0,7 кв.м. Загальна площа квартири становить 44,6 кв.м., житлова - 30,3 кв.м. 11 березня 2009 року помер [PERSON]. Спадщину після його смерті у вигляді квартири [ADDRESS] прийняла його дружина [PERSON] фактично, оскільки була зареєстрована та мешкала разом з чоловіком за однією адресою на день його смерті, що підтверджується довідкою ЖБК-123 «Прожектор» від 18.08.2009 р. та довідкою ЖБК-123 від 15.08.2017 р. за № 169, але свідоцтво про право на спадщину не отримувала у зв'язку з тим, що [PERSON] за своє життя правовстановлюючі документи на квартиру не отримав. Згідно довідки КП «ДМБТІ» ДОР в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] - за [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 28.07.1998 року, видане КП «ДМБТІ» ДОР на підставі Довідки ЖБК № 123 «Прожектор» від 22.07.1998 року № 43, записаного в реєстрову книгу ХХVI за реєстровим номером № 33. Таким чином, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] згідно реєстраційного посвідчення від 28.07.1998, що підтверджено довідкою КП «ДМБТІ» ДОР і яке було нею втрачене. 11 грудня 2016 року померла мати позивача [PERSON]. Спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв [PERSON], в шестимісячний строк, подавши 17.01.2017 року заяву про прийняття спадщини до Другої дніпровської державної нотаріальної контори та рідний брат позивача [PERSON] фактично, тому що проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на момент її смерті за однією адресою. Доля кожного з спадкоємців становить по 1/2 частині в спадковому майні після смерті [PERSON], померлої 11 грудня 2016 року, в подяку спадкування першої черги за законом. 04 лютого 2017 року помер рідний брат позивача [PERSON]. \~ \~ \~ \~ Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] є спадкоємцем другої черги на майно померлого брата [PERSON]. Спадкоємці першої черги відсутні. Після звернення до Другої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON] позивачу було відмовлено Постановою Другої ДДНК від 12.08.2017 року у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS]. Факт належності [PERSON] квартири [ADDRESS] свідчить її фактичне проживання та реєстрація за зазначеною адресою, що підтверджується довідкою № 169 від 15.08.2017 року ЖБК № 123, а також довідкою КП «ДМБТІ» № 1007 від 30.01.2017, яка свідчить про те, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. На підставі\~вищезазначеного,\~просить встановити\~факт належності\~квартири [ADDRESS] [PERSON], померлої 11 грудня 2016 року, на підставі реєстраційного посвідчення від 28.07.1998 року, виданого КП «ДМБТІ» ДОР на підставі довідки ЖБК № 123 «Прожектор» від 22.07.1998 року № 43, записаного в реєстрову книгу ХХVI за реєстром № 33; визнати за [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з: коридору площею 4,5 кв.м., туалету - 1,0 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., кухні - 5.6 кв.м., житлової кімнати - 13,7 кв.м., житлової кімнати - 16,6 кв.м., комори - 0,4 кв.м., балкону - 0,7 кв.м., загальна площа квартири 44,6 кв.м., житлова - 30,3 кв.м, після смерті матері [PERSON], померлої 11 грудня 2016 року на Ѕ частину в порядку спадкування першої черги за законом та після смерті брата [PERSON], померлого 04 лютого 2017 року, в порядку спадкування за законом другою черги на Ѕ частину квартири. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2018 року витребувано від Другої дніпровської державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті [PERSON], померлого 11 березня 2009 року, [PERSON], померлої 11 грудня 2016 року, [PERSON], померлого 04 лютого 2017 року. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від представника відповідача [PERSON]\~міської ради\~[PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника згідно вимог чинного законодавства. Від представника третьої особи\~Другої дніпровської\~державної нотаріальної\~контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. В судове засідання представник Житлово-будівельного\~кооперативу №\~123\~«Прожектор»не зявився. Про день, місце та час проведення судового засідання повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 11 березня 2009 року помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 2573 (а.с. 6). На день смерті [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Матеріалами спадкової справи № 1056/2009, заведеної після смерті [PERSON],\~померлого 11\~березня 2009\~року встановлено,\~що у\~встановлений законом\~строк з\~заявою про\~прийняття спадщинидо Другої дніпровської державної нотаріальної контори звернулася дружина померлого [PERSON] (а.с. 74). 11 грудня 2016 року померла [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 2573 (а.с. 4). На день смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Матеріалами спадкової справи № 32/2017, заведеної після смерті [PERSON],\~померлої 11\~грудня 2016\~року встановлено,\~що у\~встановлений законом\~строк з\~заявою про\~прийняття спадщинидо Другої дніпровської\~державної нотаріальної\~конторизвернувся її син [PERSON] (а.с. 60 на звороті). [PERSON] після смерті [PERSON], померлої 11 грудня 2016 року прийняв спадщину фактично, оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу № 123 «Прожектор» № 169 від 10 серпня 2017 року (а.с. 57). 04 лютого 2017 року помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 226 (а.с. 8). \~ \~ \~ \~ Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], яку прийняв рідний брат померлого - [PERSON] шляхом подачі 22 лютого 2017 року заяви про прийняття спадщини до Другої дніпровської державної нотаріальної контори (а.с. 49 на звороті). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 серпня 2017 року № 2434/02-31, виданою державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартиру № 43, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 63, що належала померлим [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на цю квартиру (а.с. 58). [PERSON] з 25.11.1968 року по 11.03.2009 року був членом житлово-будівельного кооперативу № 123 «Прожектор» та мешкав в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖБК № 123 від 04.09.2009 року, а також довідкою ЖБК № 123 «Прожектор» від 15 серпня 2017 року (а.с. 15). Станом на 01.01.1983 вартість квартири № 43 по вул. Будьонного в м. Дніпропетровську була сплачена повністю згідно довідки ЖБК № 123 б/н (а.с. 17). Відповідно до роз'яснення постанови Пленум Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року за № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину судинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Частиною 3 ст. 384 ЦК України визначено, що у разі викупу квартири член ЖБК стає її власником. З довідки КП «ДМБТІ» ДОР вбачається, що в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 28.07.1998 року, видане КП «ДМБТІ» ДОР, на підставі Довідки ЖБК № 123 «Прожектор» від 22.07.1998 року № 43, записаного в реєстрову книгу ХХVI за реєстровим номером № 33 (а.с. 14). Оригінал правовстановлюючого документу на квартиру 43, розташовану в будинку 63 по вул. Данила Галицького в м. Дніпро втрачено. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 18 грудня 2009 року квартира [ADDRESS] складається з: коридору площею 4,5 кв.м., туалету - 1,0 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., кухні - 5,6 кв.м., житлової кімнати - 13,7 кв.м., житлової кімнати - 16,6 кв. м., комори - 0,4 кв.м., балкону - 0,7 кв.м. Загальна площа квартири становить 44,6 кв.м., житлова - 30,3 кв.м. (а.с. 19-21). Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з пп. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У положеннях п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved