Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) в особі свого представника - адвоката Малькевич Н.В. звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої заяви, просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 104413,83 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2020 по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 08.02.2021 складає 89 039,72 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 15.06.2000, наказом від 30.06.2020 №915/к був звільнений з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, останній день роботи у відповідача - 30.06.2020. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 104413,83 грн. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь період затримки розрахунку - по день постановлення рішення, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача, визначений відповідачем, дорівнює 578,18 грн. Ухвалою суду від 07.12.2020 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19). Позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.16, 42). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов, доповнення до відзиву та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. За змістом відзиву на позов та доповнення до відзиву відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнює 104413,83 грн; середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 578,18 грн; ані при звільненні, ані під час отримання позивачем трудової книжки, ані в наступному позивач будь-яких вимог до відповідача з приводу розрахунку не заявляв, тобто, на думку відповідача, позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку на розсуд останнього; вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних позивачу при звільненні, слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позову - 09.12.2020 (а.с.24-27, 29, 36-37). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 15.06.2000 по 30.06.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №915/к від 30.06.2020 позивач був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7). З довідки про відмітки, наданої відповідачем (табель №7131) вбачається, що 30.06.2020 позивач був на роботі (а.с.28). Відповідно до довідки відповідача від 30.10.2020 №1749 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати за грудень 2019 р. - липень 2020 р. в розмірі 104413,83 грн; наведена сума заборгованості вказана після утримання обов`язкових податків та зборів. (а.с.8). Відповідно до довідки від 30.10.2020 №1750, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 578,18 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за квітень-травень 2020 року та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.9). 20.10.2020 позивач на адресу відповідача направив заяву про здійснення з ним остаточного розрахунку, яке отримано відповідачем 28.10.2020 (а.с.10-12). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відтак, з огляду на встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 104 413,83 грн (сума вказана за винятком обов`язкових утримань), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. При цьому суд зауважує, що за відомостями з контрольного табелю на ім`я позивача його останній день праці - 30.06.2020, що визнається й відповідачем, тобто позивач в день звільнення був на роботі. Отже, доводи відповідача з наведеної обставини є безпідставними. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 30.10.2020 (а.с.9), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 578,18 грн. На день постановлення даного рішення (08.02.2020) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 154 робочих дні (з 01.07.2020 по 08.02.2021 включно). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні та по день постановлення рішення, дорівнює 89 039,72 грн (578,18 грн.*154 робочих дня). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.04.2016 у цивільній справі №6-113цс16, та позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 у цивільній справі №756/10824/15-ц (провадження №61-7694зпв18), у суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП, і таке право суду залежить від наступних чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу; розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості; дії відповідача щодо її виплати. Беручи до уваги наведену правову позицію суду касаційної інстанції, враховуючи, що невиплачена позивачу при звільненні 30.06.2020 сума заробітної плати дорівнює 104 413,83 грн, за стягненням якої позивач звернувся до відповідача лише в жовтні 2020 р., до суду - в грудні 2020р., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку дорівнює 89039,72 грн, суд вважає справедливим застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування позивачу заробітної плати за час затримки розрахунку, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 51718 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 488 грн (58% від 840,80 грн - судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 6393,25 грн.

Outcome: partial