Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] 22.12.2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати інформацію про накладення до нього 11.06.2009 року дисциплінарного стягнення у виді «Попередження», зазначену Роменською виправною колонією № 56 в довідці та долучену установою до своїх заперечень від 06.09.2016 року № 3/4443 на його позов, недостовірною; стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду, завдану йому внаслідок приниження честі і гідності шляхом поширення недостовірної інформації, в однократному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Вимоги позову мотивовані зазначенням відповідачем недостовірних даних у довідці про наявність заохочень та стягнень на засудженого [PERSON], а саме, щодо накладення на нього 11.06.2009 року стягнення у виді попередження за намагання встановити міжкамерний звязок, що принизило його честь та гідність і завдало моральної шкоди. Відповідач у відзиві на позов просив відмовити в його задоволенні та зазначив, що у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи 585/2907/16-ц державною установою «Роменська виправна колонія (№56)» було надано довідку про наявність заохочень та стягнень, в якій відображався процес відбування засудженого в установі, наявність заохочень та стягнень. Відповідно до матеріалів особової справи засудженого [PERSON] в процесі відбування покарання заходи заохочення не застосовувалися, застосовувалися стягнення в червні 2009 року та жовтні 2010 року у вигляді попередження. Ця довідка містить достовірну інформацію, підтверджується матеріалами особової справи засудженого (додаток 1, 2), засвідчена підписами посадових осіб державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» і містить інформацію про події, які існували. Позивач у своєму позові не вказав, у чому полягає недостовірність та не надав жодного доказу недостовірності інформації. Також невірним є твердження позивача про поширення інформації оскільки він не надав доказів на підтвердження своїх доводів, не вказав спосіб, у який це поширення відбулося, а лише перерахував норми права, містять загальну інформацію щодо поширення інформації. При встановлені підстав для відшкодування моральної шкоди всупереч ч. 3 ст. 12 ЦПК, позивач не надав жодного доказу про наявність, а обмежився лише цитатами з нормативних актів які дають визначення моральної шкоди. Згідно п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайної) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Посилаючись на даний нормативний акт, позивач, всупереч його вимог не надав жодного належного доказу на підтвердження кожної обставини наявності моральної шкоди. Доводи позивача щодо наявності моральної шкоди спростовується витягом з медичної карти амбулаторного хворого засудженого [PERSON] Згідно психологічної характеристики, наданої психологом установи засуджений за допомогою не звертався, що свідчить прі відсутність моральних страждань та порушення нормального ритму життя. Згідно рішення Роменського міськрайонного суду Сумської облаті по справі № 585/2907/16-ц, яке набуло законної сили, було встановлена що позивачу не було заподіяно моральної шкоди. Тому, в діях державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» протиправність діяння, вина і заподіяння шкоди відсутні, а вимоги позивача будуються лише на власних припущеннях. Позивач в судовому засіданні, яке відбувалося в режимі відеоконференцзвязку, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до довідки про наявність заохочень та стягнень засудженого [PERSON], [INFO], на [PERSON] 11.06.2009 року було накладено стягнення за намагання встановити міжкамерний звязок (а.с. 5). Така довідка була надана ДУ «Роменська ВК-56» до заперечень проти позову [PERSON] по справі № 585/2907/16-ц про зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, як на підтвердження даних, що характеризують особу останнього. [PERSON] не погоджується з відомостями у вказаній довідці, зазначає про їх недостовірність, вважає дані відомості такими, що принижують його честь та гідність. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Тобто праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обовязок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Відповідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідача. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до постанови про накладення дисциплінарного стягнення від 16.06.2009 року на засудженого [PERSON] за порушення Правил внутрішнього розпорядку, яке полягало в тому, що 13.06.2009 року о 14 год. 10 хв. він під час прогулянки засуджених сектора довічного увязнення намагався встановити звязок з іншим засудженим, було оголошено попередження. Зазначені обставини підтверджуються рапортами інспекторів установи, а також проти цього не заперечував [PERSON] в своїх письмових поясненнях від 13.06.2009 року. З вказаного вбачається, що на [PERSON] у червні 2009 року було накладене одне стягнення у виді попередження за намагання встановити міжкамерний зв'язок, що підтверджується доказами по справі. Але у спірній довідці Роменська ВК (№ 56) вказала невірну дату накладення на [PERSON] стягнення, зазначивши 11.06.2009 року, замість вірної дати 16.06.2009 року. Проте, факт наявності помилки в довідці в даті стягнення за порушення режиму відбування покарання за наявності підтвердження факту такого порушення, яке мало місце не 11, а 16.06.2009 року, не може бути підставою для визнання інформації недостовірною і її спростування. Згідно п. 4 зазначеного Пленуму чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, відповідачем в судовому засіданні доведена достовірність інформації про те, що на [PERSON] у червні 2009 року було накладене одне стягнення у виді попередження, про яке йдеться в Довідці. Інших стягнень в цей період до [PERSON] не застосовувалося. Невірність дати накладення на [PERSON] стягнення є не більш ніж допущеною помилкою при підготовці оспорюваної Довідки, про що зазначила представник відповідача в судовому засіданні, та не є підставою для спростування факту, який в дійсності мав місце і стосовно якого в свій час не заперечував позивач. Тобто, невірність дати накладення стягнення на позивача, яку в основу позову він покладає, не спростовує ту обставину, що дійсно у червні 2009 року, проте, не 11, а 16 мало місце оголошення [PERSON] попередження за порушення Правил внутрішнього розпорядку установи відбування покарань. Натомість позивачем не надано суду жодного доказу, що названа інформація є недостовірною і якимось чином принизила його честь та гідність та завдала моральної шкоди. В процесі розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт порушення прав [PERSON], завдання йому моральних страждань або втрат немайнового характеру діями відповідача, позивачем не надано доказів наявність моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні. Враховуючи зазначене, суд, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та надавши їм правову оцінку, дійшов висновку про відмову в задоволення позову.

Outcome: dismissed