Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

[PERSON] 02.11.2018р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0.0869 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташовану в [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , та на 2/3 частин земельної ділянки площею 0.0869 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої в [ADDRESS] . Уточнена позовна заява мотивована тим, що учасниками справи під час спільного шлюбу придбано домоволодіння [ADDRESS] . Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків від виховання та утримання трьох спільних дітей, а відтак на думку позивача є всі підстави для відступлення від рівності часток подружжя. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Участі у судових дебатах не приймала. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення у справі. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 07.05.2015р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 326 (а.с.7). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017р. у справі № 202/2268/17, яке набрало законної сили 11.05.2017р., шлюб між сторонами розірвано (а.с.11-12). Під час шлюбу 22.11.2016р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., за [PERSON] зареєстровано домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] (а.с.13-14). Відповідно до вимог ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не бере до уваги посилання позивача на наявну у відповідача заборгованість зі сплати аліментів на утримання спільних дітей сторін, а також на наданий висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради № 4/4-254 від 25.02.2019р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , як на підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя, оскільки сама по собі заборгованість зі сплати аліментів без надання доказів навмисного ухилення відповідача від їх сплати, а також сам по собі висновок органу опіки без рішення суду, не можуть бути достатніми підставами для відступлення від засади рівності часток подружжя. Таким чином, враховуючи, що спірне домоволодіння набуто сторонами за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивача 1/2 частину домоволодіння. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial