Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, третя особа ГУ Державної казначейської служби України у Запорізькій області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 08.07.2019 р. головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Великобілозерському, Камінсько-Дніпровському районах та міста Енергодар Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадарстру у Запорізькій області Македонською Л.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення відносно [PERSON] . Рішенням Васильківського районного суду Запорізької області визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 460/0/92-19-ДК/0154По/08/01/-19 від 08.07.2019 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 56 КУпАП - закрито. Таким чином, позивач вважає, що діями посадової особи Держгеокадастру у Запорізькій області йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 40 000,00 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в сумі 40 000,00 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 14.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. 28.04.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначачено, що позивачем не зазначено жодного доказу на підтвердження обставин, наведених у позовній заяві. Головним управлінням жодним чином не була оприлюднена постанова про накладення адміністративного стягнення від 08.07.2019 року № 460/0/92-19-ДК/0154По/08/01/-19, адже КУпАП передбачена можливість надіслання названого документа особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зокрема, управління не доводило вказані відомості до відома виборців позивача, його колег по Дніпрорудненській міській раді, його ділових партнерів. З боку Головного управління не було вчинено дій, пов`язаних із публічною образою позивача; не вичинялись дії, спрямовані на поширення завідомо неправдивих відомостей про позивача. Скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Законність дій пов`язаних із здійсненням державного контролю за використанням та охороною земель, передбачено конкретними нормативними актами, тому такі дії не можуть сприйматися як протизаконні та протиправні з огляду на те, що право на їх вчинення дає конкретний акт законодавства. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд відмовити в задоволенні позову. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити з підстав, які викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.07.2019 р. головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Великобілозерському, Камінсько-Дніпровському районах та м. Енергодар Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадарстру у Запорізькій області Македонською Л.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 460/0/92-19-ДК/0154По/08/01/-19 відносно [PERSON] . Рішенням Васильківського районного суду Запорізької області від 03.03.2020 року визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 460/0/92-19-ДК/0154По/08/01/-19 від 08.07.2019 року, винесену головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Великобілозерському, Камінсько-Дніпровському районах та місті Енергодар Управління Держгеокадастру у Запорізькій області Македонською Л.С. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 56 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн.; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 56 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 56 КУпАП. Рішення набрало законної сили 20.03.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Разом з тим, позивач хоч і потребував докладати додаткових зусиль та витрачати час для відновлення своїх прав, проте останнім не надано доказів заподіяння моральної шкоди та наявності вини працівників Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області чи протиправності дій, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю працівників Держгеокадастру і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідача. Сам факт звернення позивача до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з постановою головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Великобілозерському, Камінсько-Дніпровському районах та м. Енергодар Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадарстру у Запорізькій області, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18. Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди внаслідок накладення адміністративного стягнення, не зазначено та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків внаслідок таких дій для позивача, в тому числі у вигляді моральної шкоди. За таких обставин, суд вважає, що доводи [PERSON] про необхідність відшкодування йому моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed