Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] 18 лютого 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та призначено судовий розгляд на 25 березня 2021 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2021 року розгляд справи було відкладено, а справу призначено до судового розгляду на 23 квітня 2021 року. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з 17 липня 2009 року по 15 серпня 2016 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 12 жовтня 2015 року до досягнення дитиною повноліття чи змін у майновому становищі сторін. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який позивач має сплачувати. Відповідач працює і має можливість надавати регулярно достойну грошову допомогу на утримання спільної дитини, але добровільно таку допомогу не надає. Розміру, визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року, недостатньо для утримання і виховання малолітньої дитини при тому, що батько дитини зобов`язаний її достойно матеріально утримувати. Позивач у своєму позові просила суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, які стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина, і стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву, позовні вимоги визнав частково, зазначив, що аліменти, присуджені ним до стягнення судовим рішенням у розмірі 1 000 гривень він сплачує, активно приймає участь у вихованні малолітнього сина, створює необхідні умови для його розвитку. У добровільному порядку сплачує аліменти у розмірі 1 500 гривень. На теперішній час він не працевлаштований та має тимчасовий заробіток, працює на тимчасових роботах різноробочим, тому твердження позивача про його працевлаштування заперечував. Також вказав, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який також перебуває на його утриманні. Позовні вимоги визнав частково в частині стягнення на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 7). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 24), та перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (а.с. 23). Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з того, що згідно із ЗУ «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року складає 2 395 гривень, а відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача за рішенням суду, становить 1 000 гривень, що менше гарантованого законом мінімального розміру аліментів, тому позовні вимоги позивача щодо зміни розміру аліментів є обґрунтованими. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такої висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Син сторін [PERSON] - малолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка ставить питання про збільшення розміру аліментів з 1 000 гривень щомісячно до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, оскільки розміру аліментів, який було стягнуто з відповідача, та який він сплачує за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року, замало для утримання дитини і ця сума є меншою від встановленого законом мінімального розміру аліментів, тому суд вважає можливим змінити спосіб стягнення та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] . У задоволенні інших позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки у відповідача має місце зміна сімейного стану, зокрема, він має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів у більшому розмірі може призвести лише до утворення заборгованості по їх сплаті, а не до реального матеріального забезпечення дитини батьком, стягнення аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) буде порушенням прав малолітнього [PERSON] , [INFO] , та самого відповідача. Суд критично оцінює доводи відповідача, що він працює не на постійній основі та його дохід носить мінливий та тимчасовий характер, оскільки відповідачеві Конституцією України гарантовано право на вільний вибір роботи, на яку він погоджується за власним волевиявленням, а матеріальне утримання дітей є його обов`язком, і позивач не мусить нести неспівмірні витрати з утримання сина лише з підстав того, що відповідач не має постійного працевлаштування. Крім того, відсутність у нього постійного місця роботи і доходу не може бути підставою зменшення гарантованого законом розміру утримання того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Щодо тверджень позивача, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі не менше, ніж мінімальний рекомендований розмір - прожитковий мінімум, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У суду відсутні дані щодо розміру доходу відповідача, тому суд не приймає зазначене твердження позивача, яке не має документального підтвердження про спроможність відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Крім того, суд зазначає, що визначений абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має рекомендований характер. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Позивач у позовних вимогах просить змінити розмір аліментів з дня подачі позовної заяви до суду, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки рішенням суду від 11 січня 2016 року, аліменти на утримання дитини вже були стягнуті, а зміна розміру аліментів наступає з набранням рішенням суду законної сили, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачеві слід відмовити. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 коп. - абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial