Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] 20 жовтня 2020 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. Позов мотивований тим, що [PERSON] є чоловіком позивача та батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час оформлення спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , позивач дізналась, що на все майно померлого накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно ВП № 36184956 від 24.01.2013 року. 26.11.2018 року позивач отримала відповідь від Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у якій зазначалося, що 13.12.2013 року державним виконавцем, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, що не передбачає зняття арешту з майна боржника або скасування заходів примусового виконання, виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Позивач зазначає, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла до 2017 року, повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий лист до виконання протягом одного року. З грудня 2013 року і по теперішній час виконавчий лист повторно до ВДВС не пред`являвся, таким чином стягувач втратив право на примусове стягнення боргу за виконавчим листом. На даний час обтяження не знято, тому позивач змушена звернутись до суду та просити звільнити з-під арешту та заборони відчуження все належне [PERSON] майно, яке обтяжено на підставі постанови державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження ВП № 36184956 від 24.01.2013 року та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2021 року справу було призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив, у якому зазначив, що з 24.01.2013 року по 13.12.2013 року на виконанні у ВДВС перебувало ВП № 36184956 про стягнення з [PERSON] заборгованості. 13.12.2013 року державним виконавцем, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, що не передбачає зняття арешту з майна боржника або скасування заходів примусового виконання. Вважає позов незаконним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, просив розгляд справи провести без його участі. Представник АТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є чоловіком [PERSON] та батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 8). Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Убєйкінних Л.М. від 09.11.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на все майно померлого накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно ВП № 36184956 від 24.01.2013 року (а.с. 3). 26.11.2018 року позивач отримала відповідь Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у якій зазначалося, що 13.12.2013 року державним виконавцем, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції від 11.06.2016 року) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, що не передбачає зняття арешту з майна боржника або скасування заходів примусового виконання, виконавче провадження знищено в зв`язку із закінченням терміну зберігання та рекомендацією з приводу вирішення питання про зняття арешту з майна у судовому порядку (а.с. 5). Як вбачається з Інформаційної довідки ВП-спецрозділ від 18.06.2019 року, відомості про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме квартир [ADDRESS] накладене на підставі постанови державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно ВП № 36184956 від 24.01.2013 року (а.с. 9-11). У відповідності до чинного законодавства спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) - стаття 1216 ЦК України. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції від 11.06.2016 року, передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (протягом одного року) Положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній редакції, визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законі та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в рівних частках судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 16а). На підставі викладеного та

Outcome: approved