Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітного сина [PERSON], звернулися в суд із позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №16 будинку №9 корпус №1 по м-ну Будівельників м. Кузнецовськ Рівненської області (далі квартира №16). Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] (у звязку з укладенням шлюбу 23.10.2015р. нині має прізвище [PERSON]) є власником ? частки у праві власності на квартиру №16, а [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частки в праві власності на спірну квартиру. В квартирі №16 зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] Останній не є власником квартири, шлюб між [PERSON] та відповідачем розірвано 11.08.2005р. У квартирі відповідач не проживає вже приблизно тринадцять років, там немає його речей. Письмового договору про користування відповідачем приміщеннями квартири сторони не укладали. Рішення не проживати в квартирі №16 [PERSON] прийняв сам, проте добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Позивач [PERSON] зверталася до відповідної житлово-експлуатаційної дільниці з проханням зняти з реєстрації місця проживання відповідача, однак в задоволенні прохання було відмовлено, оскільки це можливо лише за наявності заяви самої особи або судового рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №16. Позивачі вважають, що є підстави для захисту прав власників шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №16. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали повністю. З показань позивача [PERSON], наданих суду за правилами допиту свідків, слідує, що її шлюб із відповідачем розірваний. [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі №16 приблизно 13-14 років, а після розлучення взагалі не проживав у даній квартирі. Відповідач не захотів жити із позивачами, перешкод йому в користування квартирою не було. Він проживає у селищі Рафалівка. Позивач бажає, щоб відповідач, у звязку з реєстрацією його місця проживання, не мав у подальшому претензій щодо даного житла і тому заявлено позов. Показаннями позивача [PERSON], наданими за правилами допиту свідків, стверджено, що з того часу, як йому було приблизно 7-8 років відповідач пішов від їхньої сімї. Позивач памятає, що починаючи із 2006р. [PERSON] вже не проживав у квартирі №16, але фактично він не проживав, можливо і раніше. Перешкод відповідачу в користуванні квартирою не було, він має житло в селищі Нова Рафалівка. Позивачу не відомо, щоб [PERSON] хотів повернутися в квартиру №16. Відповідач [PERSON], який належно повідомлявся про час, місце та дату проведення розгляду справи (ст.74 ч.5, ст.76 ч.9 ЦПК України) в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомляв, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивачі проти такого вирішення справи не заперечують. Суд, заслухавши та проаналізувавши показання позивачів, показання свідка, дослідивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Судом із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.09.2004р. серії САА № 669125 встановлено, що квартира №16 перебувала у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по ? частці кожному. З копії свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, від 24.05.2012 року (бланк №ВРР №636712, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.06.2012р.) вбачається, що [PERSON], як стягувач у виконавчому провадженні, набула право власності на ? частку в праві власності на квартиру №16, належну раніше [PERSON] Ця обставина також підтверджується і записом, вчиненим 24.05.2012р. державним нотаріусом Кузнецовської міської державної нотаріальної контори Рівненської області на вищевказаному свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 09.09.2004р. серії САА № 669125. Отже, із зазначеного слідує, що у 2012р. право власності [PERSON] на ? частку квартири №16 було припинене. Копією свідоцтва серії 1-ГЮ №053380 підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] 11.08.2005р. розірвали шлюб. Позивач у подальшому 23.10.2015р. у звязку із укладенням шлюбу змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON]. Із довідки, виданої ЖЕД №1 від 03.12.2015р. №3200 слідує, що в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Показаннями свідка [PERSON] стверджено, що відповідач у квартирі №16 тривалий час, не менше десяти років, не проживає. Причин не проживання відповідача у даному житлі свідок не знає, перешкод йому в користуванні квартирою не було. Згідно із нормами ст.ст.317 ч.1, 319 ч.1, 391 ЦК власникові належать право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.383 ч.1 ЦК тільки власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На думку суду, є підстави застосувати по аналогії закону вказану норму і до колишнього члена сімї власника житла. Судом встановлено, що [PERSON] понад один рік не проживає у квартирі №16 без поважних причин. Доказів, що свідчать про поважність причини відсутності відповідача за місцем реєстрації проживання, судом не здобуто. Тому, є підстави для задоволення позовних вимог. Стягненню із відповідача також підлягають документально підтверджені судові витрати кожного з позивачів у розмірі по 243, 60 грн.

Outcome: approved