Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

[PERSON] вернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. З 26.06.2015 р. по 11.09.2017 р. позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Банк національний кредит». На підставі постанови Правління НБУ № 358 від 05.06.2015 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05.6.2015 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві 2Банк національний кредит», згідно з яким з 08.06.2015 р. у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Постановою правління НБУ від 28.08.2015 р. № 563 розпочата процедура ліквідації ПАТ 2Банк національний кредит». На виконання зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду рішенням № 159 від 28.08.2015 р. розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу на здійснення такої ліквідації - Паламарчука В.В. 31.05.2017 р. Фондом прийнято рішення № 2222 про заміну уповноваженої особи, якій делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк національний кредит» - такою особою призначено Брайко С.А. позивача 24.04.2017 р. попереджено про зміну істотних умов праці, які виражались у зміні штатного розпису та скорочення чисельності штату Банку. З даного приводу банком прийнято ряд наказів, серед яких і №№ 23,24 від 24.04.2017 р. та № 16 від 14.03.2017 р., які в свою чергу були прийняті на виконання заходів передбачених наказом Фонду № 402 «Про заходи щодо перегляду та упорядкування організаційної структури банків, що ліквідуються», які погоджені Фондом. Позивач не був згоден із такими змінами, про що письмово повідомив банк. Про видачу трудової книжки та інших документів при звільненні позивач , проте відповіді не отримав - всі оригінали знаходяться у відповідача. 30.06.2017 р. сталися зміни, про які попереджалось раніше, та відбулись зміни істотних умов праці, що виразилось у масовому скороченні. Позивачу запропоновано з»явитись до банку 11.07.2017 р. та подати заяву про звільнення за згодою сторін. Така заява була подана Ліквідатору. На численні вимоги позивача копія наказу про звільнення № 275-к від 11.09.2019 р. та трудову книжку було надіслано засобами поштового зв»язку і отримано лише 18.10.2017 р.. Як свідчить наказ - позивача було звільнено з роботи 11.09.2017 р. на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. З огляду на зазначене позивач просить зобов»язати ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації змінити формулювання причин звільнення з роботи та внести зміни до трудової книжки з наступним формулюванням: «звільнений у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності штату працівників, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України» і дату звільнення «з 12.09.2017 р.»; сплатити вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку; сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.06.207 р. по день винесення рішення. Провадження по даній справі відкрито 8.11.2017 р. справу призначено до розгляду, копії позову та доданих до нього документів направлено сторонам. 09.02.2018 року у зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) в судовому засіданні за участі позивача та представника ПАТ «Банк національний кредит» було вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача надав відзив на позов. Зазначив, що позивача, який обіймав посаду Начальника управління правового забезпечення департаменту правової роботи та примусового стягнення банку і його було звільнено за прогули. Так, позивача було повідомлено про наступну зміну істотних умов праці. В подальшому Уповноважену особу було повідомлено про не дотримання банком вимог чинного законодавства України при оформленні процедури зміни істотних умов праці і , внаслідок чого відповідачем було видано наказ № 35 23.06.2017 р. , яким відмінно дію наказу № 24 від 24.04.2017 р., а також дію вручених окремим працівникам Банку повідомлень про зміну істотних умов праці. Позивача ознайомлено з наказом № 35, що підтверджується його підписом 30.06.2017 р. В проміжок часу з 23.06.2017 р. по 04.07.2017 р. позивач з»являвся на робочому місті і виконував свої обов»язки. 03.07.2017 р. позивачем подано заявку про видачу трудової книжки та здійснення розрахунку при звільненні в зв»язку зі зміною істотних умов праці з посиланням на наказ № 24 від 24.04.2017 р. У проміжок часу з 05.07.2017 р. по 07.07.2017 р. позивач не з»являвся на робочому місці. 10.07.2017 р. та 11.07.2017 р. позивач з»явився до банку проте не приступив до виконання обов»язків. 11.07.2017 р. позивача ознайомлено з наказом відповідача № 45 від 11.07.2017 р. про забезпечення збереження документів та матеріалів, пов»язаних з роботою управління, керівником якого виступав позивач та передачу таких матеріалів в строк до 17 год. 00 хв. 11.07.2017 р. . Наказ виконано не було. Що підтверджується доповідними записками. Крім того, позивачем подано на ім»я уповноваженої особи заяву про звільнення з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 12.07.2017 р. у задоволенні якої було відмовлено, про що свідчить відповідна резолюція. З 12.07.2017 р. позивач не з»являвся на робочому місці і не приступав до роботи. З метою з»ясування відсутності позивача 17.07.2017 р. здійснено виїзд за місцем його проживання та складено акт про те, що [PERSON] хворіє і перебуває на лікарняному. В подальшому у зв»язку із тим, що позивач не з»являвся на роботу працівниками банку складались акти про відсутність працівника. Також, за отриманою інформацією позивач за медичною допомогою після 14.07.2017 р. не звертався. Зважаючи на такі обставини позивача звільнено з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважної причини, що мали місце з 14.07.2017 р. по 11.09.2017 р.. Вдень звільнення з позивачем проведено повний розрахунок. Про розірвання трудового договору та необхідність отримати трудову книжку позивача було повідомлено листами і в подальшому відповідно до заяви позивача трудову книжку направлено засобами поштового зв»язку. Крім того, позивачем пропущено строк для звернення до суду для захисту своїх прав, оскільки отримавши копію наказу про звільнення 22.11.2017 р. до суду [PERSON] звернувся у строк що перевищує один місяць. Позивачем подано відповідь на відзив де зазначено наступне. У банку відбулась фактична зміна істотних умов праці, внаслідок чого працівники ПАТ «Банк національний кредит» масово подали позови до суду з метою захисту своїх прав. Додатково до цього, як вказує позивач, відповідач в порушення ст. 47,116 КЗпП України так і не надав письмового повідомлення про здійснений розрахунок про нараховані при звільненні суми. Фактично уся доказова база на яку посилається відповідач це власний наказ № 35 від 23.6.2017 р. про відміну дії наказу № 24 від 24.04.2017 р. В подальшому позивач збільшував позовні вимоги. Просив суд вважати остаточними вимоги, що викладені у заяві від 23.03.2018 р., а саме: визнати незаконним та скасувати наказ № 35 від 11.09.2017 р. «Про відміну дії наказу від 24.04.2017 р. № 24»; визнати незаконним та скасувати наказ № 275-к від 11.09.2017 р. «Про звільнення за прогули без поважних причин [PERSON].» Зобов'язати ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації : сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 182 447,32 грн.; сплатити заподіяну моральну шкоду, в розмірі 36489,46 грн.; здійснити усі передбачені законодавством утримання (податки, збори, тощо) при виплаті перелічених у попередніх пунктах сум. Також позивач зазначив, що в разі наявності підстав в порядку ст. 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу. В квітні 2018 р. від представника відповідача надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Пояснень, заперечень, відзиву на заяву про збільшення позовних вимог від представника відповідача не надходило. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Надав згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання н з»явився, про день та час розгляду справи повдомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутністю в адресу суду не надходило. Суд, зважаючи на те, що представник відповідача в судове засідання не з»явився, відзиву на заяву про збільшення позовних вимог не надав, з огляду на положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, та з урахуванням думки позивача вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення отримавши на це згоду позивача. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством 3банк національний кредит» та обіймав з 01.09.2015 р. посаду начальника управління правового забезпечення згідно наказу ПАТ «Банк національний кредит» № 256/2-к від 01.09.2015 р. Як свідчать матеріали справи і підтверджується матеріалами справи постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015 р. №563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк національний кредит». Відповідно до рішення виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 159 від 28.08.2015 р. та на виконання постанови Правління Національного Банку України від 28.08.2015 р. № 563, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука В.В. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2222 від 31 травня 2017 р. про зміну уповноваженої особи Фонду. Відповідно до зазначеного рішення повноваження на ліквідацію ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Брайку С.А. (надалі - Уповноважена особа) з 06.06.2017 р. 24.04.2017 р. уповноваженою особою фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» видано наказ № 24 «про зміну істотних умов праці працівників - зміну назв посад відповідно до нової редакції штатного розпису ПАТ «Банк національний кредит», приведення назв посад у відповідність до Класифікатора професій». За змісту даного наказу вбачається, що на виконання наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 402 від 21.10.2016 р. - у зв»язку з запровадженням з 01.05.2017 р. нової організаційної структури (згідно наказу № 16 від 14.03.2017 р.) та введенням в дію з 01.07.2017 року нового штатного розпису ПАТ «Банк національний кредит» (згідно наказу № 23 від 24.04.2017 р.), у ПАТ «Банк національні інвестиції» з 01.07.2017 р. змінюються умови праці працівникам Банку, зазначеним у Додатку 1 до цього наказу, а саме - змінюються назви посад у відповідності до нової редакції штатного розпису Банку, приводяться назви посад у відповідності до Класифікатора професій. Наказом надано розпорядження управлінню по роботі з персоналом ознайомити з працівників банку зі зміною істотних умов праці, новою редакцією організаційної структури (Додаток № 2) та штатного розпису (Додаток № 3). Запропоновано працівникам висловити свою згоду ч відмову від роботи після запровадження зазначених змін в письмовій формі. Як свідчать Додаток 1 до наказу № 24 від 24.04.2017 р. позивач відноситься до працівників банку до яких застосуються зміни умов праці, зважаючи на це [PERSON] було ознайомлено з наказом зазначеним наказом 25.04.2017 р. На виконання п. 4 наказу № 24 від 24.04.2017 р. позивача 25.04.2017 р. попереджено про наступну зміну істотних умов праці - а саме зміни з 01.07.2017 р. назви посади відповідно до нової редакції штатного розпису менеджер - управитель відділу претензійно - правової роботи та правового забезпечення, наголошено, що згідно до ст. 32 КЗпП України працівник має право на свій розсуд погодитись зі змінами або відмовитись від продовження роботи в нових умовах та роз»яснено, що в разі відмови від роботи в нових умовах трудовий договір буде припинено та за п. 6 ст. 36 КЗпП України з виплатою при звільненні вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку згідно зі статтею 44 КЗпП України. Як вбачається з вищенаведеного Попередження, позивач [PERSON] зі змінами істотних умов праці не був згоден. В подальшому, а саме 23.06.2017 р. у зв»язку із недотриманням вимог чинного законодавства, а саме ч. 3 статті 32 КЗпП України Уповноваженою особою видано наказ № 35 «Про відміну дії наказу від 24.04.2017 року № 24», а також вручення попереджень від 24.04.2017 р. про зміну істотних умов праці окремих працівників Банку. Даний наказ було доведено до відома позивача [PERSON] 23.06.2017 р. 11.09.2017 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» видано наказ 275-к від 11.09.2017 р. «Про звільнення за прогули без поважних причин [PERSON].» Зі змісту наказу вбачається, що [PERSON] звільнено з посади за прогули без поважних причин, що мали місце з 14 липня 2017 р. по 11 вересня 2017 року (п. 4 ст. 40 КЗпП України). Позивач зазначає, що його права порушено, оскільки зміни умов праці відбулись не дивлячись на те, що наказ № 24 від 24.04.2017 р. було відмінено і його мало бути звільнено за згодою сторін, виплачено відповідну компенсацію. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. За частиною 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. В розумінні положень чинного трудового законодавства України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Як вказує представник відповідача і це підтверджується матеріалами справи, 23.06.2017 р. відповідачем було скасовано наказ № 24 від 24.04.2017 р. та попередження про подальші зміни умов праці було скасовано. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, відповідачем було повідомлено працівників, і серед них позивача, про наступні зміни в умовах праці та відповідний наказ в подальшому скасовано. Проте, останній було прийнято у зв»язку з запровадженням з 01.05.2017 р. нової організаційної структури (згідно наказу № 16 від 14.03.2017 р.) та введенням в дію з 01.07.2017 року нового штатного розпису ПАТ «Банк національний кредит» (згідно наказу № 23 від 24.04.2017 р.). При цьому матеріали справи не містять доказів про те, що накази на підставі яких працівників було попереджено про відповідні зміни втратили чинність та новий штатний розпис, нова організаційна структура не була введена у банку на підставі наказів № 16 від 14.03.2017 р., № 23 від 24.03.2017 р. Не заперечується представником відповідача та обставина, що позивач не погоджувався на зміни визначені відповідачем. а отже мав право розраховувати на розірвання трудового договору в порядку передбаченому ч. 6 ст. 36 КЗпП України. В абзаці 1 п. 10 постанови Пленуму верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено роз'яснити судам, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо), очевидно, що в процесі ліквідації (припинення технологічного циклу і т.п.) ні про яке впровадження мови йти не може. Також Пленум Верховного Суду України у п. 10 вищезазначеної постанови вказав, що встановивши при розгляді справи про поновлення на роботі особи, звільненої за п. 4 ст.40 КЗпП України, що підставою розірвання трудового договору стала відмова працівника від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, викликаною змінами в організації виробництва і праці, і працівник не згоден працювати в нових умовах, суд вправі зі своєї ініціативи змінити формулювання причин звільнення на п.6 ст.36 КЗпП України. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу № 35 від 11.09.2017 р. «Про відміну дії наказу від 24.04.2017 р. № 24» та наказ № 275-к від 11.09.2017 р. «Про звільнення за прогули без поважних причин [PERSON].». Як свідчать матеріали справи, позивач з 17.11.2017 року працює в АТ «Ощадбанк» на посаді головний юрисконсульт, та його заробіток, відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» № 13/5-247 від 22.02.2018 р. за період з листопада 2017 р. по січень 2018 р. становить 38 682 грн. 32 коп. У пункті 32 Постанови № 9 Пленум Верховного Суду України зазначив, що оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. З наданих позивачем доказів вбачається, що трудова книжка була направлена [PERSON] поштою і отримана останнім - 18.10.17 р. про що свідчить копія конверту з штрихкодовим ідентифікатором та роздруківка відстеження пересилання поштових відправлень ДП «Укрпошта». Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.12.1999 р., № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Доказів здійснення належних розрахунків з позивачем при звільненні відповідно до положень чинного законодавства України матеріали справи не містять, оскільки посилання відповідача його здійснення шляхом перерахування грошових коштів на платіжну заробітну картку позивача , на думку суду достовірно не свідчать про здійснення такого перерахунку за відсутності доказів наявності у позивача платіжної картки. За розрахунком позивача, який було перевірено у судовому засіданні, і який не оспорював ся представником позивача, та з огляду на розмір заробітку отриманого за місцем нової роботи , період вимушеного прогулу з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 182 447 грн. 32 коп. Згідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачу з боку відповідача. Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, а тому оцінює моральну шкоду в 5000 грн. 00 коп. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України, зокрема, у справі за № 6-409 цс16. Представник відповідача зазначає, що наявні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позов направлено до суду поза межами строків визначених ст. 233 КЗпП України, проте, суд не може погодитись з такими доводами, оскільки матеріали справи містять інформацію про направлення [PERSON] позову 18.11.2017 р. Приписами ст. 430 ЦПК України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішення у справах щодо присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial