Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] 15 квітня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини. Просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. В судовому засіданні представник третьої особи: Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради - Нікіфорова Ю.В. позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 1999 року по 03 жовтня 2016 року (а.с. 5, 13). Від спільного подружнього життя мають двох дітей: повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з лютого 2016 року, [PERSON] покинула місце проживання за адресою: [ADDRESS] , діти залишилися проживати з батьком [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття (а.с. 14-15). З довідки «НВК № 36» ДМР від 04.06.2019 № 177 [PERSON] , [INFO] , є учнем 6-Б класу. Протягом 2018-2019 навчального року батько приділяв належну увагу вихованню сина, цікавився успіхами сина, відвідував батьківські збори. Мати дитини, [PERSON] , була присутня на останніх батьківських зборах у квітні 2019 року (а.с. 19). Заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.08.2019 складає 19 147 грн. Батько дитини - [PERSON] - працює на БО «БФ» КАРІТАС ДОНЕЦЬК» на посаді начальника господарського відділу. Згідно характеристики з місця роботи характеризується позитивно. Згідно довідок від нарколога та психіатра на обліку не перебуває. Проживає в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, має всі необхідні умови для виховання, проживання та розвитку дитини. Взаємовідносини батька та сина добрі (а.с. 17, 18). Згідно висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 11 вересня 2019 року за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 41-42). Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. В судовому засіданні було допитано [PERSON] , який просив визначити його місце проживання разом із батьком [PERSON] . У відповідності з частиною 1 статті 160, частиною 1 статті 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, схваленої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року (далі Декларація), дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, розумово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно з принципом 6 Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Дитина має рівні та добрі взаємини з батьком, а її життєвий устрій тривалий час є сталим і відповідає її соціальним потребам. Це полягає у тому, що вона з лютого 2016 року постійно і безперервно мешкає разом з батьком, відвідує один і той же заклад освіти. При цьому усі вказані елементи її життя сприяють її успішному розвитку, про що свідчать матеріали справи, що їх характеризують. Основоположними і юридично значущими для вирішенні справи стали показання малолітнього [PERSON] в суді у присутності представника органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради(без присутності батьків). Аналіз таких показань дав можливість суду дійти висновку про особливу прихильність та емоційну прив`язаність дитини до батька, що виразилося в обізнаності дитини про дрібні елементи його життя. Згідно з показаннями дитини переважну більшість часу він проводить разом з батьком, який допомагає йому в навчанні, а також проводить з ним дозвілля. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що на даний час проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про достатність правових підстав для задоволення заявлених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved