Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] 21 лютого 2019 року звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на наступні обставини. Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року з Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» /далі Банк/ на її користь було стягнута сума депозиту у розмірі 101 227 грн., яку вона фактично отримала лише 26 квітня 2018 року. У зв`язку з тим, що довгий час рішення суду не виконувалося відповідачем, вона не маючи постійного доходу тривалий час як малозабезпечена особа, переживала психологічний розлад з причини побоювання втрати заощаджень, Тому просить стягнути з нього пеню відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 22 лютого 2018 року по 24 квітня 2018 року, що дорівнює 216 480 грн., але просить стягнути частину пені в розмірі 100 000 грн. та моральну шкоду відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», Постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 490/8831/15-ц в розмірі 10 000 грн. Відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с.53-55), в якому посилається на те, що визначений позивачем розмір пені не відповідає дійсності, оскільки він складає 89 грн. 86 коп. Вимоги про стягнення моральної шкоди позивачем не доведені належними та допустимими доказами. Тому просить винести законне та обґрунтоване рішення з огляду на наведені у відзиві доводи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, тому суд вирішив справу відповідально до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України розглянути за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, вислухавши показання представника позивача, свідка, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яка превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ст.ст. 549,551,611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати /прострочує виконання/ роботу/ надання послуги згідно з договором, за кожний день /кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах/ прострочення споживачеві /послуги/, якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи /послуги/ не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3-х відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки /пені/, встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Вказану позицію також підтримує Висока Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року, у справі № 761/26293/16-ц. Докази, які надані суду свідчать про наступне. Допитана в якості свідка [PERSON] фактично підтвердила свої доводи, викладені нею у позовній заяві. Рішенням Кремінського районного суду Луганської області 29 серпня 2017 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] депозит в розмірі 101 227 грн. Пізніше було виданий виконавчий лист і відкрити виконавче провадження. У зв`язку з примусовим виконанням рішення суду, виконавче провадження було закінчено лише 24 травня 2018 року. Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені з 22 лютого 2018 року по 24 квітня 2018 року є такими, що заслуговують на увагу. Сторонами не оспорюється вартість наданої фінансової послуги Банку за рік /відсоткова ставка за договором депозиту/ у 18 % річних і період прострочення виконання грошового зобов`язання у 60 днів. Але розмір пені, яку просить стягнути позивач, не заслуговує на увагу. Договором депозитного вкладу було встановлено відсоток у розмірі 18% річних /вартість послуги за один рік/. З цього випливає, що вартість послуги за день становить: 18 : 365 дн. в році = 0,0493151 %. У зв`язку з чим, формула нарахування пені наступна: 101 227 грн. * 0.0493151 % * 3 % *60 дн. = 89 грн.86 коп., або 101 227*0,0493151 :100*3 :100*60. Така позиція міститься в постанові та в ухвалі ВС від 21лютого 2019 року та 31 липня 2019 року відповідно у справі № 759/13827/15-ц. Разом з тим, суд не бачить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди з огляду на наступне. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4, ч.2 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції /дефекту продукції/, відповідно до закону. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної /немайнової/ шкоди. Вимоги позивача не стосуються недоліків продукції як матеріального об`єкту, тому посилання позивача на цю норму як підставу для стягнення моральної шкоди є необґрунтованими. Також посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, яку він висвітлив у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 490/8831/15-ц є необґрунтованим, оскільки Суд у цій постанові давав оцінку правовідносинам, пов`язаним з захистом прав споживача щодо неналежних умов перевезення пасажирів. Діючим законодавством жодним чином не передбачено відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне, тривале повернення грошових коштів за договором банківського рахунку під час виконання рішення суду виконавчою службою. Крім того, моральна шкода має деліктне походження, тобто виникає із цивільного правопорушення, а не з договору, тому якщо між сторонами існують договірні зобов`язання, стягнення моральної шкоди за їх порушення діючим законодавством не передбачено. Вказана позиція міститься у вищевказаній постанові Високої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року, який вказав, що моральна шкода не нараховується на зобов`язання, пов`язане з поверненням депозиту, якщо інше не передбачено самим договором банківського вкладу. Необхідно також зауважити, що договором депозитного вкладу відшкодування моральної шкоди вкладнику передбачено не було. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за період з 22 лютого 2018 року по 24 квітня 2018 року в розмірі 89 грн. 86 коп. У задоволенні вимог стягнення моральної шкоди відмовити. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, він відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно від задоволеної частини вимог: 89 грн. 86 коп. х 100% / 100 000 грн. = 0,09 %; 1 000 грн. х 0,09 / 100 = 0,90 грн.), тобто у розмірі 0 грн. 90 коп.

Outcome: partial