Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON]Д.) 24 січня 2017 року звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») про розірвання договору та зобовязання вчинити дії. В обґрунтування позовних [PERSON] посилався на те, що є користувачем послуг ПАТ КБ «Приватбанк», в якому на імя позивача відкритий рахунок та видано картку № 5457092025268156 у валюті євро та картку № 5457092903111957 у валюті долари США. Починаючи з квітня 2014 року [PERSON] не може зняти готівкові кошти із вказаних карток, а також не може здійснити платежі через електронну систему відповідача Приват-24. Після закінчення строку дії карток 11 листопада 2016 року позивачем було отримано замість картки № 5457092025268156 картку № 5168745600768557, замість картки № 5457092903111957 картку № 5168745600768540, але нові карки також були заблоковані. Станом на 16 листопада 2016 року на картці № 5457092025268156 були наявні грошові кошти у розмірі 1\~253,01 євро, а на картці № 5457092903111957 були наявні грошові кошти у розмірі 4\~335,75 доларів США. На неодноразові звернення позивача до відповідача із заявами щодо розяснення причин зазначеного, чіткої відповіді він не отримав, у звязку із чим 02 грудня 2016 року позивач направив на адресу відповідача заяву про розірвання банківського договору (закриття карткового рахунку) та перерахування залишку коштів на інший рахунок, що відкрити й у іншій банківський установі. Проте грошові кошти із вказаних карток так і не були перераховані на інший рахунок позивача, не були виплачені позивачу, у звязку із чим [PERSON] просив розірвати договір на відкриття карткових валютних рахунків, що був укладений на підставі заяви [PERSON] про погодження із Умовами та Правилами надання банківський послуг; зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» перерахувати залишок грошових коштів у розмірі 1\~253,01 євро із карткового рахунку № 5457092025268156 (змінено на № 5168745600768557) та залишок грошових коштів у розмірі 4\~335,75 доларів США із карткового рахунку № 5457092903111957 (змінено на 5168745600768540) на інший рахунок [PERSON] № 26258104386842, що відкритий у ПАТ «ПУМБ». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, додатково зазначивши, що договір банківського рахунку було укладено між сторонами у АРК Крим, а грошові кошти, що містяться на рахунках та які позивач просить перерахувати на рахунок в іншому банку, були ним внесені через касу банку. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки за твердженнями сторони позивача зазначені рахунки були відкриті на імя позивача у Кримському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим припинив свою діяльність, тому представник відповідача не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за відповідними договорами перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ «Приватбанк» можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підтвердження наявності невиконаних ПАТ КБ «Приватбанк» перед [PERSON] грошових зобовязань у розмірі 1\~253,01 євро, які наявні на рахунку № 5457092025268156, що був змінений на № 5168745600768557, та грошових коштів у розмірі 4\~335,75 доларів США, які наявні на рахунку № 5457092903111957, що був змінений на № 5168745600768540, позивачем надано двосторонні ксерокопії карток № 5457092025268156 та № 5457092903111957 (а.с. 7-9), а також роздруківку з інтернет-джерела (а.с. 10-11). Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 1 ст. 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з п. 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського рахунку вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на рахунок клієнта підтверджено договором банківського рахунку з видачею документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що стороною позивача у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору (договорів) банківського рахунку, внесення грошових коштів на рахунок (рахунки), а також наявності грошових коштів (станом на день звернення до суду та ухвалення даного рішення) на відповідних банківських рахунках, відкритих на імя позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання умов відповідних договорів банківського рахунку, та враховуючи, що сторона відповідача не змогла ані підтвердити, ані спростувати факт наявності невиконаних перед позивачем грошових зобовязань за цими договорами, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог [PERSON], у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. При цьому суд критично оцінює посилання позивача на ксерокопії карток № 5457092025268156 та № 5457092903111957 та роздруківку з інтернет-джерела щодо наявності грошових коштів на вказаних рахунках як на доказ укладення відповідних договорів, внесення на рахунки грошових коштів та їх наявність на цих рахунках, оскільки за номерами карток ПАТ КБ «Приватбанк» з фотознімком позивача не можливо встановити, що ці картки було видано за договорами саме банківського рахунку (а не депозитного рахунку, кредитного тощо), а з вказаної роздруківки взагалі не зрозуміло інформацію про що вона містить. Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed