Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє представник за довіреністю [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання квартири об»єктом спільної сумісної власності. Свої позовгі вимоги мотивує тим, що з 26.11.1998 року батько позивачки [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою. 10.10.2015 року батько позивачки, який до смерті проживав у квартирі за адресою: м. Ужгород, вул Легоцького, 62/21, помер. Позивачка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Однак, за результатами отримання відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно у березні 2016 року стало відомо, що квартира у м. Ужгород по вул. Легоцького, 62/21, яка була придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3344 від 29.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], є зареєстрованою за [PERSON] як об»єкт приватної власності. За таких обставин, реєстрація квартири, всупереч положенням цивільного законодавства України, як об»єкта приватної власності за відповідачем обмежує можливість позивачки у отриманні нею частки в квартирі як спадковому майні. А тому просить суд визнати квартиру за адресою: м. Ужгород, ул Легоцького, 62/21 об»єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], який помер 10.10.2015 року та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Просив суд не стягувати з відповідача, сплачений позивачкою при подачі заяви, судовий збір. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи булла повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.07.2016 року, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов\~ підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 26.11.1998 року [PERSON], який є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 083497, повторно виданим 13.02.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської Ради, перебував у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ФМ №059587, що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради 26.11.1998 року. Також встановлено, що 10.10.2015 року батько позивачки, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 196034, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Після його смерті відкрилася спадщина. 22.10.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] заведено спадкову справу № 58100760, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18.01.2016 року за № 42693978. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до склалу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той ж подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого 10.10.2015 року батька [PERSON] Однак, за результатами отримання відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно у березні 2016 року стало відомо, що квартира у м. Ужгород по вул. Легоцького, 62/21, яка була придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3344 від 29.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], є зареєстрованою за [PERSON] як об»єкт приватної власності. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.3 ст. ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 372 ЦК України та статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За таких обставин, реєстрація квартири, всупереч положенням цивільного законодавства України, як об»єкта приватної власності за відповідачем обмежує можливість позивачки у отриманні нею частки в квартирі як спадковому майні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького, 62/21 була придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3344 від 29.08.2000 року під час перебування у шлюбі, однак є зареєстрованою за [PERSON] як об»єкт приватної власності, при цьому договір щодо визначення часток набутого подружжям за час шлюбу майна, відсутній, а реєстрація за відповідачкою квартири як об»єкта приватної власності позбавляє її можливості отримати частку в спадкому майні після смерті її батька, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання квартири за адресою: м. Ужгород, вул Легоцького, 62/21 об»єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], який помер 10.10.2015 року та [PERSON] обгрунтовані та підлягають до задоволення. Питання про розподі судових витрат суд не вирішує, оскільки представником позивача подано заяву про відмову позивача від стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору.

Outcome: approved