Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] 23 листопада 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON]М, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виділ у натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Згідно розпорядження керівника апарату Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 84 від 24 квітня 2018 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, відповідно до п.п. 2.3.17, 2.3.50 Положення про АСДС та рішення зборів суддів від 17 квітня 2018 року, яким вирішено передати нерозглянуті справи та матеріали, що перебувають у провадженні судді Нижнього А.В. для здійснення повторного автоматичного розподілу, було призначено повторний автоматичний розподіл цивільної справи. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Приходченко О.С. та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року підготовче засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові, її представник у ході судового розгляду, посилалися на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 квітня 2017 року, виданого державним нотаріусом Другої дніпровської держнотконтори та зареєстрованого у реєстрі за № 2-150, позивачеві належить 27/100 часток домоволодіння № 32 по вул. Нарвській у м. Дніпрі, право власності на яке у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19966519. Відповідачам належить 73/100 частин спірного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2003 року. Зазначене домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А-1» та житлового будинку літ. «Б-2», а також господарських будівель та споруд літ. «В» літня кухня, літ. «Г» сарай, літ. «Д» погріб з шийкою, літ. «Е» вбиральня, споруд № 1-3, І, К. Відповідачі чинять перешкоди позивачеві у праві володіння та користування належною їй часткою домоволодіння, що до 1989 року належала на праві особистої власності бабусі спадкодавця позивача. Позивач у своєму позові, представник у ході судового засідання, просили суд виділити [PERSON] в натурі 27/100 частин домоволодіння № 32 по вул. Нарвській у м. Дніпрі, а саме: житловий будинок «А-1», площею 77,4 кв.м., господарській будівлі та споруди: літню кухню літ. «В», погріб з шийкою літ. «Д», колодязь К, частину огорожі та інших споруд 1-3, І; припинити право спільної часткової власності; визнати за позивачем право власності на житловий будинок «А-1», площею 77,4 кв.м., господарській будівлі та споруди: літню кухню літ. «В», погріб з шийкою літ. «Д», колодязь К, частину огорожі та інших споруд 1-3, І за адресою: м. Дніпро, вул. Нарвська, буд. 32; судові витрати покласти на відповідачів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що креслення нового технічного паспорту, наданого позивачем, не відповідають фактичному розташуванню будівель та споруд на території домоволодіння. Відповідачі володіють житловим будинком літ. «Б-2» та користуються господарськими спорудами літ. «Г» сарай, літ «Е» вбиральня, а також колодязем літ. К. Представник відповідача [PERSON] посилалася на те, що відповідач не заперечує проти вимог про виділ частки позивача в натурі, але заперечує щодо тих будівель, які позивач просить їй виділити, тому просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки, у разі задоволення позовних вимог частка позивача буде перевищувати 27/100 часток домоволодіння, які належать [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 12 серпня 2003 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотокругу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 2183, відповідачі є власниками 73/100 частин домоволодіння № 32 по вул. Нарвській у м. Дніпрі, право власності на яке зареєстровано КП «ДМБТІ» у встановленому законом порядку в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 серпня 2003 року за № 36 в книзі № 517 (по 73/400 за кожним із відповідачів) (а.с. 18). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано 13 квітня 2017 року державним нотаріусом Другої дніпровської держнотконтори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 2-150, позивач є власником 27/100 домоволодіння № 32 по вул. Нарвська у м. Дніпрі (а.с. 30), право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19966519 (а.с. 31). Домоволодіння № 32 по вул. Нарвській у м. Дніпрі складається з житлового будинку літ. А-1, житлового будинку Б-2, літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, погребу з шийкою літ. Д, вбиральні літ. Е, огорожі та ін. споруд літ. № 1-3, І, к. Площа житлових будинків літ. А-1 та літ. Б-2 у договорі купівлі-продажу від 12 серпня 2003 року (а.с. 16-17), свідоцтві про право на спадщину за законом від 13 квітня 2017 року (а.с. 30), технічному паспорті від 18 липня 1988 року (а.с. 11-14) та технічному паспорті від 17 березня 2017 року (а.с. 20-27) зазначена різна. На підставі ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з положень ст. ст. 183, 358, 364, 380 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» слід дійти висновку, що виділ в натурі часток жилого будинку (квартири), що є спільною частковою власністю, може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. З метою визначення розміру часток співвласників у домоволодінні № 32 по вул. Нарвській у м. Дніпрі 3 серпня 1988 року інженером МБТІ було складено акт, який було затверджено начальником МБТІ, згідно якого було визначено, що в користуванні [PERSON] (частка, яку успадкувала [PERSON]В.) знаходиться житловий будинок літ. А-1, житловою площею 36,8 кв.м, літня кухня літ. В, погріб літ. Д, в загальному користуванні вбирання літ. Е, колодязь літ. К, огорожі І-2, що складає 27/100 частин домоволодіння; в користуванні [PERSON] та [PERSON] (частка, яку за договором купівлі-продажу частини домоволодіння від 12 серпня 2003 року придбали [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]М.) знаходиться житловий будинок літ. Б-2, житловою площею 78,4 кв.м, сарай літ. Г, в загальному користуванні вбирання літ. Е, колодязь літ. К, огорожі І-2, що складає 73/100 частини домоволодіння (а.с. 97). Рішенням Виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 242/2 від 12 травня 1989 року зазначений акт МБТІ від 3 серпня 1988 року було затверджено (а.с. 105). 24 травня 1989 року МБТІ у встановленому законом порядку на підставі рішення виконкому № 242/2 від 12 травня 1989 року було зареєстровано право власності на спірне домоволодіння: за [PERSON] на 27/100 частин домоволодіння, за [PERSON] 73/200 частин, та за [PERSON] 73/200 частин, про що було складено висновок про реєстрацію домоволодіння (а.с. 104). Таким чином, 3 серпня 1988 року актом МБТІ було визначено, які будівлі та споруди знаходяться в фактичному та загальному користуванні власників кожної частини домоволодіння, саме у такому вигляді рішенням виконкому 12 травня 1989 року його було затверджено та зареєстровано право власності, тобто вимоги, які заявлені позивачем у позовній заяві фактично вирішені зазначеними вище документами. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» встановлено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. З урахуванням того, що сторони по справі набули право власності на належні їм частки у встановленим законом спосіб після і від попередніх власників, до них перейшли й права володіння та користування будівлями та спорудами, що знаходяться на території спірного домоволодіння, в порядку, визначеному актом МБТІ від 3 серпня 1988 року. Крім того, позивач у своїх вимогах також ставить питання про виділ їй в натурі колодязя літ. К і частини огорожі та інших споруд 1-3, [PERSON] з тим, згідно акту МБТІ від 3 серпня 1988 року ці споруди перебувають в загальному користуванні сторін, заявляючи вимоги про виділ в натурі вказаних споруд та огорож і визнання за собою на них права власності, [PERSON] не ставить питання про компенсацію їх вартості на користь відповідачів. Що стосується огорожі та інших споруд 1-3, І, то позивач не зазначає ні в позові, ні її представник у ході судового засідання, яку саме їх частину з чіткою ідентифікацією [PERSON] просить їй виділити в натурі. Також з технічного паспорта домоволодіння вбачається, що житловий будинок літ. Б-2, який перебуває у користуванні відповідачів, знаходиться вглибині домоволодіння, вихід з якого ними може здійснюватися лише повз будинку літ. А-1 та господарських будівель та споруд, які позивач просить їй виділити в натурі, припинити право спільної часткової власності з відповідачами та визнати за нею право власності на будівлі та споруди, які вона просить виділити їй в натурі, з присвоєнням адреси: м. Дніпро, вул. Нарвська, буд. 32. Тобто фактично, у разі задоволення позовних вимог, домоволодіння, яке на теперішній час належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, буде поділено на два окремих домоволодіння, які матимуть одну адресу, оскільки позивач не зверталася у встановленому порядку з метою присвоєння адреси належній їй частині домоволодіння, а відповідачі будуть позбавлені можливості потрапити на територію належної їм частини цього домоволодіння, не перетинаючи тієї частини, яку просити їй виділити позивач, заяву про призначення судової технічно-будівельної експертизи з метою визначення можливості виділу в натурі частини домоволодіння стороною позивача подано не було. Окремо слід зазначити, що домоволодіння складається з двох окремих житлових будинків, у володінні та користуванні позивача перебуває житловий будинок літ. А-1, а відповідачів літ. Б-1, господарські будівлі та споруди частково перебувають у спільному користуванні, тому усі спірні питання, що виникають між сторонами, вони можуть вирішити шляхом визначення порядку володіння та користування належним їм майном в порядку, визначеному ЦПК України. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 203 гривень 15 коп. (а.с. 1), який, враховуючи, що позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed