Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

[PERSON] (далі позивач-1), [PERSON] (далі позивач-2), [PERSON] (далі позивач-3) звернулися до суду з цивільним позовом до Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 24 квітня 2004 року померла їх баба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. Вказану спадщину прийняв її син, який одночасно є батьком позивачів [PERSON], оскільки на момент відкриття спадщини проживав з нею однією сімєю. 30 липня 2010 року помер [PERSON] та не встиг при житті оформити вказану спадщину. Позивачі прийняли спадщину, однак позбавлені можливості її оформити у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. За таких обставин, посилаючись на приписи законодавства, що регулює спадкові відносини, позивачі просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку у рівних частинах, а справу розглянути за їх відсутності. У судове засідання сторони не з'явились. Від відповідача надійшов лист, в якому останній просив розгляд справи провести без участі його представника та не заперечував проти позову (а.с. 36). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 24 квітня 2004 року померла баба позивачів [PERSON], що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про смерть від 16 січня 2015 року серії І-СР № 245142 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Зокрема, згідно з копією державного акта на право приватної власності на землю від 19 листопада 2002 року серії ІV-ЧР № 050093 [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 2,6506 га для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. Згідно з довідкою Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 1 березня 2017 року № 273 (а.с. 20), [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею в будинку проживали: син [PERSON], співмешканка сина [PERSON] (до 2005 року), син співмешканки [PERSON] (до 2005 року), дочка співмешканки [PERSON] (до 2005 року). [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 1 квітня 2016 року (а.с. 16). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 24 квітня 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померла [PERSON] заповіт не складала, а [PERSON] відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 7 квітня 2017 року (вих. № 471-01/16) (а.с. 37), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 28), після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Таким чином [PERSON], як спадкоємець першої черги, який на час відкриття спадщини постійно проживав разом з [PERSON], вважається таким, що прийняв спадщину, до складу якої входить земельна ділянка. 30 липня 2010 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 2 серпня 2010 року серії 1-СР № 139248 (а.с. 10), та як вбачається з матеріалів справи при житті не оформив спадкові права на успадковану ним земельну ділянку. Відповідно до довідки Лукашівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 1 березня 2017 року № 273 (а.с. 19) був зареєстрований та на момент смерті проживав одиноко за адресою: вул. Шевченка, 8, с. Григорівка, Чорнобаївський район, Черкаська область. Позивач-1 є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15 серпня 1997 року серії І-СР № 013962. Позивач-2 є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17 липня 1993 року серії ІІІ-СР № 400505, де у графі «батько» вказано «Шевченко Григорій Вікторович» (а.с. 14), та копією свідоцтва про шлюб позивача-2 від 5 липня 2014 року серії І-СР № 108058, відповідно якого позивач-2 змінила дівоче прізвище «Шевченко» на прізвище чоловіка «Щербина» (а.с. 15). Позивач-3 також є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18 січня 1992 року серії ІІІ-СР № 363041 (а.с. 14). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 6 грудня 2016 року у справі № 709/2456/16-ц (а.с. 21) позивачам визначено додатковий строк для подання заяв про прийняття спадщини. Згідно з листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 7 квітня 2017 року (вих. № 468-01/16) (а.с. 38), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 27), після смерті [PERSON] до нотаріальної контори надійшли заяви позивачів про прийняття спадщини (а.с. 39-41). Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 7 березня 2017 року (вих. № 257/02-16) позивачам повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 9). Отже відсутність у позивачів правовстановлюючого документу на земельну ділянку, яка входить до складу спадщини, фактично унеможливлює отримання ними свідоцтва про право на спадщину і, як наслідок, призводить до порушення їх права власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved