Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі - відповідач) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що зазначений будинок з надвірними будівлями належить позивачу на підставі договору дарування житлового будинку, в ньому, окрім позивача та інших, зареєстрована відповідач, яка більше двох років не проживає в житловому будинку без поважних проблем, в будинку відсутнє особисті речі відповідача, вона не сплачує житлово-комунальні послуги. Позивач в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, за змістом якої просить розглянути справу за його відсутністю, позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, а саме, шляхом направлення за місцем її реєстрації судових повісток разом із копіями позовних документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідне поштове відправлення повернуто на адресу суду із відміткою працівника пошти «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення»; а також, враховуючи приписи ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.34). Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України, по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів; про заочний розгляд справи судом постановлена ухвала від 17.02.2020. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 26.03.2018, зареєстрованим в книзі для записів нотаріальних дій під №390 (а.с.7), та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2018 (а.с.8). Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.10.2017, яке набрало законної сили 07.11.2017, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.16). Факт реєстрації у вказаному будинку відповідача, яка є колишньою дружиною позивача, підтверджується довідкою виконавчого комітету Таранівської сільської ради від 09.12.2019 №2132 (а.с.18). Відповідно до Акту обстеження від 01.10.2019 за підписом вповноваженої особи [PERSON] та двох свідків, відповідач не проживає у вказаному домі з 01 травня 2017 року, речей, що належать відповідачу в будинку при обстеженні не знайдено (а.с.17). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України дозволяє дійти висновку, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Положеннями ч.2 ст.406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач була зареєстрована у спірному будинку в якості члена сім`ї - дружини власника житлового будинку і набула право користуванням чужим нерухомим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Оскільки на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, шлюб між ними розірваний, то право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Аналогічний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 16.01.2019 в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14.08.2019 в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved