Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] 28.02.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 20 серпня 2013 року [PERSON] позичила у нього 3000 грн. на строк до 15 жовтня 2013 року під відсоток кредитки ПАТ КБ «Приватбанк». В підтвердження факту отримання вищевказаної суми позичальником була надана розписка від 20.08.2013 року. Зазначив, що в цей період він запропонував [PERSON], яка є малярем-штукатуром, в рахунок погашення боргу за договором позики поштукатурити коридор та кухню в частині будинку, де він проживає. Спочатку вона погодилась і зробила чорнову штукатурку коридору прощею близько 1,5 кв.м., та все так і залишила. Однак він зменшив їй початкову суму боргу на 500 грн., яка на даний час складає 2500 грн. та комісія банку при знятті коштів з банкомату 120 грн., а всього 2620 грн. Вказував, що станом на 28.02.2017 року [PERSON] так і не виконала свої зобовязання щодо повернення коштів та сплати процентів, розмір її заборгованості складає 5580, 60 грн., в тому числі 2620 грн. сума позики, 2960, 60 грн. відсотки. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 20.08.2013 року в сумі 5580, 60 грн. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги. Відмовився від вимоги про стягнення відсотків по кредитній карті Приватбанку, разом з тим, просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати за період з 15.10.2013 року по 22.05.2017 року в сумі 3\~004,95 грн. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася\~\~належним чином, але ухилилася від отримання позовної заяви та судової повістки, що підтверджено поштовим повідомленням. Інформацію щодо своєї адреси суду не надала, тому відповідно до ч.5\~ст.74 ЦПК України\~вважається повідомленою про розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надано суду оригінал письмової розписки позичальника від 20 серпня 2013 року, у змісті якої зазначено наступне: «Я [PERSON], [INFO], [NUMBER] виданий 01 жовтня 2001 р. Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, позичаю в [PERSON] гроші в сумі 3000 тисячі гривень (три тисячі) під процент приват банка, на строк два місяці до 15 жовтня. Дата написання розписки 20.08.2013 року. Підписи [PERSON]О.». Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів - саме у борг та зобов'язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки\~\~є особистий підпис позичальника [PERSON] Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про існування між сторонами боргових зобов'язань. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із положеннями частини 2 статті 1046\~\~ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. \~ \~ \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 2 ст.625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано до суду розрахунок заборгованості, відповідно до якого 3 % річних за період з 15.10.2013 року по 22.05.2017 року становить (3% х2620х1316 )/365 = 283,39 грн., де 2620 гривень сума боргу, 1316 кількість днів за період прострочення, 365 кількість днів у році. Разом з тим, суд не приймає до уваги розрахунок позивача відповідно до якого інфляційні нарахування за період з 15.10.2013 року по 22.05.2017 року становлять 3004,95 грн. Оскільки позивачем при проведенні розрахунку були допущені арифметичні помилки. Так, заборгованість відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням індексу інфляції становить: за період з 15.10.2013 по 31.12.2013 - 101,1 % (2620х1,011)-2620 грн. =28,82 грн., за 2014 рік 124,9 % (2620х1,249) -2620 грн. = 652,38 грн., за 2015 рік - 143,3 % (2620х1,433) - 2620 грн. = 1134,46 грн. за 2016 рік 112,4% (2620х1,124)-2620= 324,88 грн.; за період з 01.01.2017 по 22.05.2017 106,2 % ( 2620х1,062)-2620 грн. = 162,44 грн. Всього 2\~303,98 грн. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики від 20.08.2013 року, відповідач взяті на себе за договором позики зобов'язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики у розмірі 5\~207,37 грн., з яких: 2620 грн. сума позики, 2\~303,98 грн. інфляційні нарахування, 283,39 грн. - 3 % річних. Також до стягнення з відповідача\~\~ в силу вимог\~ст.88 ЦПК України\~підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Зі згоди\~\~ позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено\~ст.224 ЦПК України.

Outcome: partial