Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що 12.01.2018 діючи з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, шляхом зловживання її довірою, під приводом купівлі квартири, відповідач незаконно заволодів її майном: квартирою за адресою [ADDRESS] , з даного приводу відкрите кримінальне провадження № 12018030010001302. Так, згідно обґрунтувань [PERSON] , їй на праві власності належала вказана квартира. [PERSON] орендував іншу квартиру позивача по [ADDRESS] . За час проживання на квартирі він увійшов в довіру [PERSON] та, зловживаючи цією довірою, вирішив заволодіти її майном. Після смерті сина [PERSON] в 2012 році донька позивача переоформила на себе право власності на дачу та земельну ділянку в дачному масиві «Маяк» в місті Луцьку. Скориставшись безпорадним станом [PERSON] від горя після втрати сина, [PERSON] запропонував їй послуги свого знайомого [PERSON] як представника в судових інстанціях. Останній, який нібито має великі зв`язки в місті Києві зможе позитивно вирішити в користь позивачки спір про право власності на вищевказане майно та відсудити у доньки оформлене у 2012 році майно. За допомогу вирішення даного спору позивач мала переоформити (відчужити) в користь відповідача частину дачі із земельною ділянкою. Для забезпечення такої домовленості відповідач запропонував укласти фіктивний договір купівлі-продажу квартири [PERSON] по [ADDRESS] на час, поки він разом із [PERSON] відсудить її право власності на дачу та земельну ділянку. 12 січня 2018 року відповідач написав [PERSON] розписку про те, що після придбання квартири зобов`язується переоформити право власності на цю квартиру на неї взамін на частину дачі із земельною ділянкою в товаристві «Маяк» в місті Луцьку. 12 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] по справі було укладено договір купівлі-продажу оспорюваної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Рачковою Т.О. Цим договором передбачено, що право власності у покупця на вказану квартиру настає з моменту державної реєстрації цього права. За вказану квартиру відповідач повинен був сплатити 226 338,00 грн. На пропозицію відповідача, після укладення договору купівлі-продажу квартири, за ініціативою [PERSON] та на його прохання у Луцькому відділені № 2 ПАТ «Банк інвестиції і заощаджень», що знаходиться в приміщенні магазину ТАМ ТАМ у місті Луцьку, позивач підписала всі необхідні документи, які вказав підписати їй відповідач, про відкриття поточного рахунку в цьому банку та отримання нею грошей за квартиру. Проте, ніяких фактичних грошей за продаж квартири [PERSON] від відповідача не отримала. Натомість відповідач по справі передав їй письмову розписку, написану ним цього ж дня про переоформлення квартири на неї назад після вирішення питання із дачею та земельною ділянкою на користь позивача. Все те, що пообіцяв відповідач по справі останній не виконав, жодним чином не допоміг у переоформленні дачі та земельної ділянки, а лише незаконно заволодів спірним майном. На момент звернення з даною позовною заявою Луцьким відділом поліції у Волинській області відкрито кримінальне провадження за №12018030010001302 від 07.04.2018 за заявою [PERSON] по факту незаконного заволодіння її майном, по якому проводиться досудове розслідування. Тому, позивач вважає, що укладений договір купівлі-продажу між нею та відповідачем в порушення ст. 203 ЦК України не відповідає волевиявленню та внутрішній волі [PERSON] , оскільки не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Фактично укладений договір купівлі-продажу укладався без наміру створення юридичних наслідків, а як тимчасова гарантія до вирішення питання про право власності на дачу та земельну ділянку та відчуження позивачем в користь відповідача частини цього майна. На підставі викладеного просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Рачковою Т.О. від 12.01.2018. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.09.2019 задоволено заяву [PERSON] та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2020 витребувано у Публічному акціонерному товаристві «Банк інвестицій та заощаджень» інформацію про рух коштів по рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] (реєстраційний номер ОКПП [NUMBER] ) за № [NUMBER], починаючи з 12.01.2018 по 22.01.2018. 17.02.2020 позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії протоколу допиту свідка [PERSON] та листа № 267 від 06.02.2020. 21.02.2020 від в. о. начальника Луцького відділення № 2 АТ «Банк інвестицій та заощаджень» надійшов до суду лист з інформацією щодо руху коштів по рахунку, що був відкритий на ім`я [PERSON] (реєстраційний номер ОКПП [NUMBER] ) за № [NUMBER], починаючи з 12.01.2018 по 22.01.2018. 04.03.2020 від операційного директора АТ «Банк інвестицій та заощаджень» надійшов до суду лист з випискою щодо руху коштів по поточному рахунку № [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 12.01.2018 22.01.2018. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, зіславшись на доводи викладені у позові. Відповідач і його представник в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце його були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю.Б. 26.01.2010 за реєстровим № 83. 12.01.2018 між [PERSON] до [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири (далі - Договір) № 59 у будинку [ADDRESS] (а. с. 6-9). Даний договір підписаний сторонами спору та посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Рачковою Т.О. та зареєстрований за № 101. За умовами договору продавець [PERSON] передає у власність покупця [PERSON] , а покупець приймає квартиру [ADDRESS] і сплачує її вартість за ціною та у порядку, що передбачені договором. Згідно з пунктом 2.1 Договору сторони погодили, що продаж квартири вчиняється за 226 338,00 (двісті двадцять шість тисяч триста тридцять вісім гривень 00 копійок). Зазначена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає. Згідно Висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТзОВ «Луцьк Дім Сервіс», станом на 05.01.2018 ринкова вартість квартири, що відчужується за цим договором, становить 226 338,00 (двісті двадцять шість тисяч триста тридцять вісім гривень 00 копійок) (пункт 2.2 Договору). У пункті 2.3. Договору вказано, що при укладенні цього договору покупець перерахував на поточний рахунок продавця 226 338,00 (двісті двадцять шість тисяч триста тридцять вісім гривень 00 копійок). Підписання продавцем цього договору є свідченням згоди на його укладення саме на умовах, передбачених в ньому, і повного розрахунку з ним за договором. Під час укладення договору та його нотаріального посвідчення нотаріусом перевірено відсутність заборон, іпотек, арештів щодо квартири, яка відчужується за цим договором. Згідно з умовами пункту 5.8. Договору зміст ст.ст. 182, 203, 215-220, 225, 228-236, 334, 655, 659-668, 680, 681 Цивільного Кодексу України; ст.ст. 57-74, 97 Сімейного Кодексу України; вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572; ст.ст. 12, 14, 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних літей»; ст.ст. 14, 162, 163, 164, 167, 168, 171, 172, 176, 179 та п. 16-1 Підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України; ст. 190 Кримінального кодексу України; ст. 152 Житлового кодексу Української РСР; ст. 27 Закону України «Про натоаріат» Сторонам договору нотаріусом роз`яснено. Згідно з Договором Сторони ствердили, що текст Договору ними прочитано, його зміст їм зрозумілий та відповідає їх волі. У Виписці по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 12.01.2018 по 22.01.2018, виданою ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», вказано, що 12.01.2018 внесено кошти за квартиру [ADDRESS] згідно Договору купівлі-продажу від 12.01.2018. Вказаний рахунок відкритий на [PERSON] . Згідно із заявою про видачу готівки № 41 від 12.01.2018 [PERSON] було видано готівку на суму 226 338,00 грн (а. с. 12). ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» 29.03.2018 [PERSON] видано довідку вих. № 56, у якій зазначено, що 22.01.2018 її поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» закрито (а. с. 10). Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, зокрема, спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання правочину недійсним. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В порядку статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Положення ст. 663 ЦК України передбачають право сторін договору купівлі-продажу визначити строк виконання обов`язку передати товар. Приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. До відповідних правових висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 29.04.2014 у справі № 3-11гс14. Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень В силу вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Враховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири існували обставини, які мали істотне значення та щодо яких відповідач навмисно ввів її в оману, і обізнаність щодо яких позивача могла вплинути на вчинення нею спірного правочину. Даний факт стверджується умовами Договору, в якому сторони ствердили, що договір ними прочитаний, його зміст зрозумілий і відповідає їх волі (а. с. 9). За наведених вище обставин справи вбачається, що обидві сторони при підписанні оспорюваного договору були ознайомлені зі змістом договору, погодилися з ним та особисто поставили свій підпис. При посвідчені договору купівлі-продажу квартири від 12.01.2018 були дотримані вимоги чинного законодавства, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, що ставляться для виконання даної нотаріальної дії. Позивач не навів суду доказів, які б свідчили про умисне введення відповідачем його в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Договір купівлі-продажу від 12.01.2018 посвідчений нотаріально. Суть договору повністю сторонам зрозуміла, про що вони посвідчили своїми підписами. Суд враховуючи вимоги закону та обставини справи встановив, що у договорі купівлі-продажу квартири продаж здійснено за 226 338,00 грн, при нотаріальному посвідченні цього договору сторони своїми підписами засвідчили відсутність матеріальних, грошових та будь-яких інших претензій один до одного. Будь-яких доказів того, що зазначений пункт договору сторонами не виконано та відповідач не розрахувався за придбану квартиру, суду не надано. Більше того, матеріалами справи, у тому числі випискою по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 12.01.2018 по 22.01.2018, виданою ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», заявою про видачу готівки № 41 від 12.01.2018, підтверджується, що 12.01.2018 [PERSON] було внесено кошти на ім`я [PERSON] за квартиру [ADDRESS] згідно Договору купівлі-продажу від 12.01.2018 (вказаний рахунок відкритий на [PERSON] ), а також факт зняття вказаних коштів позивачкою. Крім того, 22.01.2018 поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» закрито, що підтверджується довідкою ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» від 29.03.2018 вих. № 56. Доказів протилежного судом не встановлено. З урахуванням наведеного, вбачаються необґрунтованими доводи позивачки про введення продавця в оману щодо порядку розрахунку за договором та у зв`язку із цим наявність підстав для визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу, оскільки обставини неотримання грошових коштів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та, навіть за умов їх встановлення, такі обставини не можуть бути підставою для застосування положень статті 230 ЦК України. Доводи позивачки щодо того, що фактично вона не отримувала грошових коштів за продаж спірної квартири не можуть бути підставою для визнання договору недійсним на підставі вимог ст. 230 ЦК України, оскільки доводи щодо неналежного виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу можуть свідчити виключно про неналежне виконання умов договору, його розірвання, а не про його недійсність. Невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу в частині розрахунку, на що посилається позивач, не позбавляє права останню звернутися з вимогою про розірвання даного договору в порядку ч. 2 ст. 651 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позивачем не було надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Обов`язок доказування наявності умислу у діях відповідача покладається саме на позивача. Проте остання не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що на дату підписання договору купівлі-продажу квартири існували обставини, щодо яких відповідач навмисно ввів її в оману, які мали істотне значення і обізнаність щодо яких позивача могла вплинути на вчинення нею спірного правочину. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири слід відмовити за недоведеністю. Суд критично оцінює доводи позивача про не відкриття нею будь-якого рахунку у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та не отримання коштів із даного рахунку, оскільки згідно виписки банку по поточному рахунку відкритого на ім`я позивача підтверджується факт переказу коштів на рахунок позивача згідно договору купівлі-продажу.

Outcome: dismissed