Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

[PERSON] 16 жовтня 2015 року звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Позов мотивує тим, що квартира [ADDRESS] була приватизована ним і відповідачами у 1999 році. Вони отримали Свідоцтво про право власності на житло від 04.01.1999року, згідно з яким співвласниками квартири є : він, його дружина [PERSON], та їхні сини : [PERSON] та [PERSON]. На даний час у квартирі зареєстровані: він, [PERSON], [PERSON] та його син, [PERSON], [INFO]. Шлюб між ним і відповідачем розірвано 13 травня 2015 року. Фактично у квартирі постійно проживає він і його колишня дружина. Син [PERSON] проживає разом з сімєю - дружиною і дочкою у квартирі по вул.Дубнівській у м.Луцьку. Ця квартира є його власністю, а в квартирі по вул. Кравчука він не буває з 2007 року. Син [PERSON] також забезпечений житлом, він з дружиною і сином [PERSON] проживає постійно в квартирі по вул Писаревського, яка належить його тещі. Його внук [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі, однак жодного дня в ній не проживав. Оскільки квартира є їхньою спільною сумісною власністю, то кожен з них, відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, має право на 1/4 частину квартири. Кожен із співвласників зобовязаний приймати участь в утриманні спільного майна. Проте, на протязі останніх років сини та колишня дружина не приймають участі у витратах, які він несе по утриманню житла, та на ремонти. Відповідач [PERSON] у квартирі перебуває періодично, але її майно знаходиться в квартирі і вона користується усією квартирою, всіма комунальними зручностями. На його прохання брати участь в утриманні належного їм житла , ніхто із співвласників спірної квартири в добровільному порядку не реагує. Зазначає, що не має можливості самостійно сплачувати всі комунальні платежі, а тому змушений звертатися до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою, щоб мати змогу оплачувати витрати на свою частку житла. Він фактично займає кімнату площею 9,3 кв. метра , а тому не проти того, щоб саме ця кімната була виділена йому в користування. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд встановити порядок користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS], виділивши йому в користування кімнату площею 9,3 кв.м., а в користування відповідачів кімнати площею 7.9 і 12,3 кв.м., місця загального користування, а саме : кухню площею 9,5 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., коридори площею 6,1 і 3,0 кв.м., вбудовану шафу площею 0,3 кв.м., балкон площею 1,4 кв.м. та лоджію площею 2,8 кв.м. залишити у спільному користуванні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов визнали, не заперечували щодо його задоволення, кухню з балконом просили залишити у спільному користуванні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, за згодою сторін, вважає можливим розглядати справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1999р. сторонам по справі належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. (а.с.3) Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що квартира сторін складається із трьох ізольованих жилих кімнат площею 16,9кв.м., 12,3кв.м. і 9,3 кв.м., кухні площею 9,5 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., ванної кімнати пащею 2,5кв.м., коридорів площею 6,1кв.м та 3,0 кв.метрів , вбудованої шафи площею 0,3кв.м., а також лоджії площею 2,8 кв.м. і балкону площею 1,4 кв.м. Житлова площа квартири становить 38, 5 кв.м., тобто на кожного із чотирьох власників припадає по 9,625 кв.м. Судом встановлено, що позивач проживає у кімнаті площею 9,3 кв.м у квартирі за вищевказаною адресою. Останній сплачує комунальні платежі одноосібно за всю квартиру. З матеріалів справи вбачається, що, крім позивача, у вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які також зобовязані приймати участь в утриманні спільного майна . (а.с.8) Як слідує із змісту ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення. Як вбачається з посвідчення серії Б №358739, виданого 20 грудня 2013 року на імя [PERSON], позивач є інвалідом другої групи, а отже звільнений від сплати судового збору при подачі позову в суд відповідно до Закону України «Про судовий збір». (а.с.10) Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20грн.

Outcome: approved