Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення права користування жилим приміщенням в обгрунтування якого зазначила, що є власником згідно договору дарування житлового будинку в [ADDRESS]. Відповідач по справі будучи зареєстрованим за вищевказаною адресою проте з 2009 року за адресою реєстрації не проживає, а тому на підставі ч.2 ст. 405 ЖК УРСР вважається таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В добровільному порядку відповідач з реєстрації зніматися не бажає, тому за захистом свого права вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивач не прибула, згідно поданої письмової заяви позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила. В судове засідання відповідач не прибув, згідно поданої письмової заяви позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договору дарування (а.с.7, 7 зворот), посвідченого 08.09.2001р. державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Лисенко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №3173 позивачу по справі на праві власності належить житловий будинок в [ADDRESS]. Державну реєстрацію вказаного правочину проведено КП КОР «Макарівське БТІ» 14.09.2001 року Відповідно до письмових матеріалів справи, а саме: акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.8) відповідач по справі -[PERSON] станом на 24.10.2013 року не проживав в житловому будинку в [ADDRESS] з 2009 року. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед зазначених у даній статті способів захисту цивільних прав та інтересів є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дій , яка порушує право та інші. Відповідно до положень статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, то суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у зв'язку з визнанням відповідачем позову. Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 229 грн.40 коп. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved