Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2016 року заявила позов до ФОП [PERSON], за яким просила на відновлення прав споживача розірвати договір від 30 червня 2016 року № 30-06-01 про доставку продукції, що був укладений між сторонами, стягнути збитки у вигляді завдатку на забезпечення договору в сумі 15000 грн. та додаткової суми в розмірі завдатку в сумі 15000 грн., а всього 30000 грн. Позов мотивовано тим, що відповідач не приступив до виконання зобов'язань за договором, сплачений за договором завдаток повернути відмовляється. Позивач подала заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач свого представника в суд не направив, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, заперечень до позову не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд знаходить за можливе постановити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. 30 червня 2016 року [PERSON] (Замовник) уклала з ФОП [PERSON] (Виконавець) договір №30-06-01, за умовами якого Виконавець зобов'язався виконати доставку продукції для внутрішнього оздоблення балкону, а Замовник зобов'язалась прийняти продукцію та оплати надані послуги. Ціна договору складає 22572 гривні (п.3.1 договору). На виконання п. 3.2. договору, позивачем сплачено відповідачу 15000 грн. двома платежами: 9000 грн. - 30 червня 2016 року за касовим ордером № 30-06-01; 6000 грн. - 17 липня 2016 року за касовим ордером №340. При цьому, суд не може визнати вказані кошти в якості завдатку відповідно до ст. 570 ЦК України, як на тому наполягає позивач, оскільки ці кошти оплачувались нею безпосередньо в рахунок оплати послуг за договором, а не на забезпечення договору, а тому розцінюються судом, як авансові платежі. За такого висновку, вимоги позову про стягнення збитків у виді додаткової суми в розмірі завдатку не підлягають задоволенню. Позивач в заяві вказує, що відповідач так і не приступив до виконання взятих на себе зобов'язань, натомість висунув вимогу доплатити певну суму, не оговорену договором, а тому вона в кінці липня 2016 року надіслала відповідачу заяву про розірвання договору, проте заява залишилась без відповідного реагування, сплачені за договором кошти так і не були повернуті. За змістом ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених ЦК, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана, зокрема, неправомірною бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливо. Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією з сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору (ч.5 ст. 653 ЦК України). Оскільки, у справі відсутні будь-які дані про надання відповідачем послуг за договором, то суд приходить до висновку, що він так і не приступив до виконання договору, і розцінює такі обставини істотними, а відтак договір підлягає розірванню зі стягненням з відповідача збитків. Визначення збитків у виді сплаченого за договором авансового платежу узгоджується з вказаними вище вимогами закону. Отже, позов може бути задоволено частково, відповідно до наведених висновків. За такого рішення, витрати понесені позивачем при зверненні до суд у виді сплати судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. та витрати на отримання інформації з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, щодо реєстрації відповідача, в сумі 53 грн., мають бути їй компенсовані відповідачем пропорційно задоволеної частки вимог. Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн., то такі витрати позивачем в супереч Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» не підтверджені відповідними доказами, а тому підстав, для їх задоволення не вбачається. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial