Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2010 року. Незважаючи на те, що з березня місця 2002 року відповідач у вказаному будинку не проживає, залишається зареєстрованою за даною адресою, не здійснює оплату житлово-комунальних послуг, не беруть участі у витратах на утримання житла, тоді як позивач, яка є пенсіонеркою та отримає мінімальну пенсію сама несе витрати щодо оплати житлово-комунальних послуг. Добровільно відповідач знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажає, а тому позивач, посилаючись на ст. ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 156 ЖК УРСР, просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON], такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Ухвалою суду від 06.08.2018 року позовну заяву [PERSON], прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. Оскільки на даний час фактичне місце проживання відповідача невідоме, остання повідомлялась про розгляд справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на веб-сайті Судової влади, яке було розміщене 08.08.2018 року, а тому з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Протягом встановленого судом строку відповідач відзиву на позов не подала, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Липівської сільської ради №130 від 18.11.2009 року, яке зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.04.2010 року (а.с. 9-10). Згідно Витягу з рішення Липівської сільської ради №12-02-VІІ від 03.12.2015 року в селі Липівка Макарівського району було перейменувати [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с.14). Як вбачається з довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №302 від 21.06.2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [INFO], та її дочка - [PERSON], [INFO], остання не проживає за вказаною адресою більше 14 років (а.с.11). Як вбачається з копії паспорта відповідача, її адреса реєстрації значиться: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно Актів від 25.05.2018 року та 18.06.2018 року, складених у присутності депутата Липівської сільської ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2002 року (а. с. 12, 13). Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Правовідносини, що виникли між сторонами, є житловими та регулюються ст.ст. 391, 405 ЦК України та ст.ст. 63, 71, 72, 116, 150, 158 ЖК УРСР. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. До членів сім'ї власника будинку (квартири) згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником будинку, де відповідач, як член сім'ї є зареєстрованою, однак більше 6 місяців у ньому не проживає, відповідно не сплачує комунальних платежів, витрат на утримання майна, що порушує право власності позивача на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі сплаченого судового збору 704,80 грн. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved