Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] 03 червня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] міської ради і [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання права власності на гараж. Позивач у своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що 26 березня 2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської державної обласної адміністрації було укладено договір № 4 про участь у дольовому будівництві, згідно із пунктом 1.1 якого «Замовник» приймає «Дольовика» у дольове будівництво капітальних гаражів для легкових автомобілів у м. Дніпропетровську у дворі будинку № 13 по пров. Урицького, а дольовик зобовязується прийняти гараж на 1 легковий автомобіль та сплатити повну його вартість відповідно до умов договору (бокс № 4). Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що орієнтовна вартість одного гаражу загальною площею 18 кв. м. складає суму 17\~500.00 грн.. Передача здійснюється замовником дольовику після повної сплати вартості гаражу та здачі гаражів у експлуатацію у відповідно з розпорядженням Дніпропетровської обласної державної адміністрації виходячи із законодавства на момент передачі. Позивач виконав свої зобовязання щодо оплати суми вартості гаражу у відповідності до умов договору та прийняв гараж № 4 загальною площею 17.9 кв. м. на підставі акту приймання - передачі капітального гаражу на 1 легковий автомобіль за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Урицького, 13-г від 03 грудня 2008 року. У вищезазначеному акті приймання-передачі зазначено, що передача здійснюється на підставі договору № 4 від 26 березня 2001 року у звязку із завершенням будівництва гаражу замовником та повною оплатою його вартості дольовиком. Також зазначено, що фактична кошторисна вартість гаражу складає 17\~500.00 грн. (Сімнадцять тисяч пятсот гривень 00 копійок), що відповідає сумі внесеній дольовиком на його будівництво; додатково було визначено орендну плату за користування цією земельною ділянкою у розмірі земельного податку, який обчислюється відповідно до вимог чинного законодавства. З 2008 року і по сьогоднішній день позивач сумлінно та відкрито користується своїм капітальним гаражем. Позивач повністю сплатив суму зазначену у договорі про дольову участь у будівництві, а тому вважає, що майно придбане у законний спосіб. У зв'язку із тим, що позивач користується майном, але документи на право власності на гараж у нього відсутні, він не має можливості в повній мірі використовувати право власності на вказаний гараж № 4. Звертався до відповідачів і реєстраторів з проханням оформити та зареєструвати на нього вказаний гараж, але отримав відмову через відсутність документів та документів про власність на гараж і йому було рекомендовано звернутися до суду з питанням права власності на гараж. Відповідними рішеннями та розпорядженнями міської влади було відведення земельної ділянки для будівництва гаражів, присвоєні поштові адреси, забудовник виконав вимоги законодавства про будівництво та введення гаражів в експлуатацію. Збудований гараж передано позивачу і він став ним користуватися, володів цим гаражем тривалий час, але належним чином документи про право власності оформлені про це не були; користується відкрито цим гаражем, позивач звернувся в БТІ і спеціалістів для отримання технічного паспорту на вказаний гараж, отримав його, але йому рекомендовано питання про право власності на гараж вирішити в судовому порядку. Просив визнати за ним право власності на вказаний спірний гараж без додаткових актів введення в експлуатацію, задовільнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що ними стосовно позивача порушень не допущено, звернення позивача до них з питань позовних вимог не було, позивачем порушено питання про належне оформлення правовстановлюючих документів на гараж, цей обєкт нерухомості не введений в експлуатацію, а отже і не може бути зареєстрованим, тому позов безпідставний. На звернення позивача надавали своєчасно відповідь по суті звернення. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги до них не обгрунтованими і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому зверненні до суду позовні вимоги фактично визнав повністю, не заперечував проти них, просив їх задовольнити і справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Представники третіх осіб виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради і департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги фактично визнали, не заперечували проти них, просили справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних третіх осіб відповідно до ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, зясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 26 березня 2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської державної обласної адміністрації було укладено договір № 4 про участь у дольовому будівництві. Згідно із пунктом 1.1 цього договору «Замовник» приймає «Дольовика» у дольове будівництво капітальних гаражів для легкових автомобілів у м. Дніпропетровську у дворі будинку № 13 по пров. Урицького, а дольовик зобовязується прийняти гараж на 1 легковий автомобіль та сплатити повну його вартість відповідно до умов Договору (бокс № 4). Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що орієнтовна вартість одного гаражу загальною площею 18 кв. м. складає суму 17\~500.00 грн. (Сімнадцять тисяч пятсот гривень 00 копійок). Відповідно до пункту 3.1 договору передача здійснюється замовником дольовику після повної сплати вартості гаражу та здачі гаражів у експлуатацію у відповідно з розпорядженням Дніпропетровської обласної державної адміністрації виходячи із законодавства на момент передачі. Позивач виконав свої зобовязання щодо оплати суми вартості гаражу у відповідності до умов договору та прийняв гараж № 4 загальною площею 17.9 кв. м. на підставі акту приймання - передачі капітального гаражу на 1 легковий автомобіль за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Урицького, 13-г від 03 грудня 2008 року. У вказаному акті приймання-передачі зазначено, що передача здійснюється на підставі договору № 4 від 26 березня 2001 року у звязку із завершенням будівництва гаражу замовником та повною оплатою його вартості дольовиком. Також зазначено, що фактична кошторисна вартість гаражу складає 17\~500.00 грн., що відповідає сумі, внесеній дольовиком на його будівництво. Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України та розпорядження міського голови від 20 листопада 2000 року № 1317 «Про попереднє погодження управлінню капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації місця розташування капітальних гаражів по пров. Урицького (Жовтневий район)» виданого на підставі листа-замовлення управління капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 12 березня 2001 року № 87/4-4, а також проекту відведення земельної ділянки, рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22 листопада 2001 року № 2780 «Про надання управлінню капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, код ЄДРПОУ 04011650, земельної ділянки по пров. Урицького (Жовтневий район) в оренду для будівництва капітальних гаражів, було затверджено проект відведення земельної ділянки по пров. Урицького площею 0.0770 га (код ДЗК 69046035) та надано її управлінню капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації у короткострокову оренду строком на один рік для будівництва капітальних гаражів (за рахунок земель, не наданих у власність або користування), код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.9 (гаражне будівництво). Додатково було визначено орендну плату за користування цією земельною ділянкою у розмірі земельного податку, який обчислюється відповідно до вимог чинного законодавства. З 2008 року і по сьогоднішній день позивач сумлінно та відкрито користується своїм капітальним гаражем, позивач повністю сплатив суму зазначену у договорі про дольову участь у будівництві, а тому вважає, що майно придбане у законний спосіб. У зв'язку із тим, що позивач користується майном, але документи на право власності на гараж у нього відсутні, він не має можливості в повній мірі використовувати право власності на гараж № 4, загальною площею 17.9 кв. м., розташований в буд. 13г по пров. Урицького у м. Дніпропетровську, як це передбачено ст. 319 ЦК України, без додаткових актів введення в експлуатацію, а тому відповідно до ст. 16 ЦК України змушений звернутися за захистом своїх цивільних прав та інтересів до суду. Судом встановлено, що саме на підставі рішення виконкому було збудовано капітальний гараж за власні кошти позивача, який вніс їх забудовнику в повному обсязі, володіє гаражем на підставі рішення та акту приймання-передачі. Крім того, позивач в установленому порядку отримав технічний паспорт на вказаний гараж. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що відповідач [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації не заперечує і клопоче про визнання права власності на вказаний гараж за позивачем, про що є письмове підтвердження; виконані роботи по будівництву гаража не протирічать вимогам закону і проводились з відома гаражного кооперативу та органів місцевої влади з дотриманням будівельних та інших необхідних норм; зустрічні позовні вимоги не заявлені; оформити документи на спірний гараж позивач в іншому передбаченому законом порядку не може; ніяким іншим чином вирішити питання немає можливості. Тому, у звязку з необхідністю узаконити вищевказаний обєкт нерухомості позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів\~статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: судовий захист цивільного права та інтересу. Згідно із технічним паспортом від 11 листопада 2015 року гараж № 4, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Жовтневий район, м. Дніпропетровськ, пров. Урицького, 13г, збудований у 2002 році загальною площею 17.9 кв. м., складається з: залізобетонного фундаменту, цеглових стін, руберойдової покрівлі, залізобетонного перекриття (плит), бетонною підлоги. Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта, який виконаний ПП «ДАН» на підставі Ліцензії № АД 031724 від 29 лютого 2012 року до 28 лютого 2017 року виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, а саме: розділу 7 «Висновок», встановлено, що гараж № 4, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Жовтневий район, м. Дніпропетровськ, пров. Урицького, 13г, відповідає вимогам надійності, безпечної експлуатації і можливості його безпечної експлуатації. ТОВ «СХЩ-П ЕКСПЕРТ» було проведено незалежну оцінку вищезазначеного майна на підставі Сертифікату субєкта оціночної діяльності виданого ФДМУ № 188/15 від 16 березня 2015 року, який дійсний до 16 березня 2018 року, та встановлено оціночну вартість гаражу № 4, загальною площею 17.9 кв. м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пров. Євгена Ковальця (пров. Урицького), 13-г, яка складає 69\~950.00 грн.. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право предявити позов про визнання за нею трава власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати нею документа, який засвідчує право власності. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі такого порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Спірне нерухоме майно було побудовано відповідачем, відповідає всім будівельним нормам і правилам, збудоване на земельній ділянці, що відведена для цієї мети Дніпропетровською міською радою, що в свою чергу не порушує прав третіх осіб та держави. Позивачем були використані всі можливості щодо вирішення питання введення даного об'єкту в експлуатацію у порядку визначеному чинним законодавством, оскільки Позивач звертався до [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпропетровської міської ради та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, як до компетентних державних органів, які в силу своїх повноважень та компетенції займаються вирішенням ідентичних порушеному питань. Так, представником позивача 01 квітня 2016 року було направлено звернення до [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації «щодо розгляду та вирішення питання вводу у експлуатацію, оформлення права власності на гараж (бокс № 4) відповідно до умов договору № 4 від 26 березня 2001 року про участь у дольовому будівництві, надання інформації щодо варіантів вирішення питання». 28 квітня 2016 року листом [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації вих. № 996/0/174-16 було надано відповідь стосовно порушеного у вищезазначеному зверненні питанню, а саме: «Відносно вводу в експлуатацію та оформлення права власності на гараж управління рекомендує звернутися до суду для вирішення зазначених питань». Також, з аналогічним чином представник позивача звернувся до Дніпропетровської міської ради (звернення вх. № 35/349 від 06 квітня 2016 року) та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області (звернення вх. № С-405/1 від 12 травня 2016 року), однак жодних відповідей з приводу вирішення порушеного питання позивач та представник позивача на час подання позовної заяви не отримав. Оскільки відповідно до чинного законодавства України саме рішення компетентного державного органу чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, позивач вимушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, п. 3.4 рішення Дніпропетровської міської ради від 22 листопада 2001 року № 2780 [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації було зобовязано після завершення будівництва ввести обєкт в експлуатацію у встановленому порядку. Також, п. 3.1 договору [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації було зобов'язано передати спірний обєкт лише після повної оплати вартості гаражу (що було у повному обсязі виконано позивачем) та здачі гаражів в експлуатацію у відповідності з розпорядженням Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Виходячи із п. 3.2 договору [PERSON] капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації додатково взяло на себе зобовязання щодо оформлення права власності на гараж за позивачем. Відповідно до п. 4.1 договору кожна сторона зобовязується виконати зобовязання покладені на неї дійсним Договором та сприяти іншій стороні у виконанні її обовязків. Отже в силу умов договору та рішення Дніпропетровської міської ради у відповідача виникає відповідний обов'язок, тому в даному випадку наявні підстави вважати, що виник спір про право. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення можливе встановленням фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідачів та третьої особи (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а останні не довели зворотнього, можливе твердження вказаних осіб про наявність будь-яких інших зобовязань стосовно вимог заяви є припущенням. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на гараж № 4, загальною площею 17.9 кв. м., розташований в м. Дніпро по провул. Євгена Коновальця (Урицького), буд. 13г без додаткових актів введення в експлуатацію. Таким чином позовні вимоги про визнання права власності на гараж знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, вони є обгрунтованими та підлягаючими задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved