Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання між сторонами припинено. 16 вересня 2020 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі № 759/15584/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У період перебування у шлюбі у сторін народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. На даний час спілкування між позивачем та відповідачем фактично припинено, точне місце перебування відповідача не відомо. Відповідач не зв`язок не виходить, життям дитини не цікавиться, у вихованні та розвитку дитини участі не приймає, необхідного матеріального забезпечення для нормального існування та розвитку дитини не надає. Дитина проживає з матір`ю в атмосфері любові, емоційної стабільності, моральної захищеності та матеріальної забезпеченості. Позивач має стабільний дохід, дитина проживає в належних умовах та має все необхідне для нормального фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано від Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації висновок про розв`язання спору (а.с. 18-19). 06 січня 2021 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на виконання ухвали суду надійшов висновок № 107-40/8456 від 23.12.2020 року (а.с. 36-38). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 42-43). Сторони та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Представником позивача [PERSON] [PERSON] до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду подав заяву у якій просить задовольнити позовні вимоги. Представником третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації до суду подана заява з проханням провести розгляд справи у відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.02.2013 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, від якого сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6). Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно ч. 1ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . У цьому висновку Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини зазначено, що в зареєстрованому шлюбі від 15.02.2013 року у громадян [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] . Мати з дочкою зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови проживання малолітньої [PERSON] створено належним чином, дитина забезпечена всім необхідним для розвитку та виховання, про що працівниками служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 04.12.2020 року склали відповідний акт. Батько дитини, громадянин [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наявних документів громадянка [PERSON] працевлаштована, має стабільний дохід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. За інформацією Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Святошинського району м. Києва» від 01.12.2020 року, малолітня [PERSON] , 2014 року народження, на диспансерному обліку не перебуває. За інформацією школи І-ІІІ ступенів № 206 імені Леся Курбаса Святошинського району м. Києва від 27.11.2020 року, учениця [PERSON] , [INFO] , має хороший фізичний та розумовий розвиток, достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Самооцінка відповідає віковим особливостям учениці. Вихованням, всебічним розвитком та здоров`ям дитини постійно займається її мати. Батько учениці не цікавиться у класного керівника навчанням дочки. За інформацією Святошинського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 14.12.2020 року, батьківський потенціал громадянки [PERSON] належний. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації 17.12.2020 року була присутня громадянка [PERSON] , яка повідомила, що належним чином займається вихованням дочки, забезпечуючи її потреби. Громадянин [PERSON] 01.12.2020 року в телефонному режимі повідомив службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, що він фактично проживає в Одеській області та не заперечує проти проживання малолітньої дочки разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 37, 38). Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. За приписами частини четвертої статті 29ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ході розгляду справи відповідач подав заяву про визнання позову. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] постійно проживає з матір`ю, яка опікується дитиною, приділяє доньці увагу, забезпечує її всім необхідним для належного фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Суду не доведено фактів, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови в позові. Суд приймає до уваги вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, яким визначено доцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, позов знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, тому підлягає задоволенню. Згідно частини 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат між сторонами з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved