Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, зазначивши, що [INFO] померла її сестра [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS], яка була прийнята позивачем з послідуючим отриманням відповідного свідоцтва про право власності на спадщину за законом, однак згодом позивачу стало відомо про належність спадкодавцю на праві власності 1/250 частки об'єкта, який розташований по [ADDRESS], заг. пл. 14,3 кв.м., проте, намагаючись оформити свої спадкові права на дане майно, позивач отримав відмову нотаріуса у вчиненні відповідних нотаріальних дій, оскільки за життя спадкодавець не зареєстрував своє право власності згідно вимог чинного законодавства, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на 1/250 частку об'єкта, який розташований по [ADDRESS], загальна площа 14,3 кв. м. у порядку спадкування за законом, як родича другої черги спадкоємців за законом після померлої [INFO] її рідної сестри [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, обгрунтувавши їх обставинами, зазначеними в позовній заяві, та просив позов задовольнити. В дане судове засідання представник Вінницької міської ради не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, проте звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01.08.2012 року, виданого відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 6). Згідно дублікату Свідоцтва про право власності на нежиле приміщення № 1074, виданого 09.12.2008 року виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 2959 від 09.12.2008 року, 1/250 частки об'єкта, який розташований по [ADDRESS] загальною площею 14,3 кв. м., дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] (а. с. 7). Згідно досліджених матеріалів спадкової справи № 4/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON], спадкоємцем до майна померлої є [PERSON], громадянка Російської Федерації, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що входило до складу спадщини, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS]. Норма ст. 328 Цивільного Кодексу України прописує: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Норма ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є механізмом офіційного визнання такого права, а тому, за умови наявності правовстановлюючого документу, який виданий у межах повноважень та у спосіб визначений законом, не виключаються обставини наявності відповідних речових прав у особи, при цьому наслідком відсутності реєстрації таких прав є виключно неможливість вчинення дій щодо однієї із складових змісту права власності - розпорядження таким майном. Оскільки обставини наявності правовстановлюючих документів, виписаних на ім'я спадкодавця, є неспростовними, а відтак, враховуючи особливості спадкового права та припинення цивільної правоздатності спадкодавцем у момент смерті, з огляду на належність спадкоємцеві спадщини, суд вважає, що до таких правовідносин в площині додержання принципу справедливості є доцільним застосування способу захисту прав спадкоємця, передбаченого законодавцем в ч.2 ст. 16 ЦК України, в тому числі визнання права. Суд звертає увагу на те, що спадкове право відокремлене законодавцем в окрему самостійну підгалузь права, оскільки такі правовідносини нерозривно пов'язані із наявністю неспростовного юридичного факту смерті особи, в силу чого держава, враховуючи важливість таких правовідносин, гарантує та прописує особливий механізм розпорядження спадкодавцем своїм майном, закріплюючи та констатуючи факт належності такого майна спадкоємцю за умови прийняття ним спадщини, тобто визначальною обставиною належності спадщини спадкоємцю є прийняття такої спадщини, а не інші умови, в тому числі додержання процедури реєстрації майнових прав спадкодавцем. Норма ст. 1216 ЦК України прописує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 5. ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зазначене, врахувавши, що позивач є спадкоємцем по закону до майна померлої [PERSON], спадщину прийняла вчасно, в силу чого така спадщина в розумінні ч. 5. ст. 1268 ЦК України вже належить позивачу, а тому, за умови наявності правовстановлюючого документу, який виданий у межах повноважень та у спосіб визначений законом, не виключаються обставини наявності відповідних речових прав у особи, при цьому наслідком відсутності реєстрації таких прав є виключно неможливість вчинення дій щодо однієї із складових змісту права власності - розпорядження таким майном, оскільки обставини наявності правовстановлюючих документів є неспростовними, а відтак, враховуючи припинення цивільної правоздатності спадкодавця у момент його смерті, беручи до уваги особливості норм спадкового права, які незалежно від інших норм законодавства визначають механізм розпорядження спадщиною, а саме: за умови прийняття спадкоємцем спадщини - вона належить спадкоємцю, з огляду на належність спадкоємцеві спадщини, суд вважає, що до таких правовідносин в площині додержання принципу справедливості та врахування особливостей спадкового права є доцільним застосування способу захисту прав спадкоємця, шляхом визнання права, що передбачено законодавцем в ч.2 ст. 16 ЦК України, так як процедура реєстрації такого права на ім'я спадкоємця за умови не реєстрації спадкодавцем своїх прав - чинним законодавством чітко не визначена, в результаті чого суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, а неможливість позивача зареєструвати відповідні права на спадкодавця, в силу припинення в останнього цивільної правоздатності, та неможливість зареєструвати відповідні права безпосередньо на себе як на спадкоємця в наслідок відсутності чітко визначеної законодавцем процедури, не може бути перешкодою у оформлені спадкових прав, які належать позивачу згідно закону, за таких умов позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved