Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого виступає [PERSON], звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Вказаний 4-ох квартирний житловий будинок знаходився на балансі колгоспу «Іскра», який 28.02.2000р. реорганізовано в ПСП «Кліводинське». Квартири у цьому будинку надавались для проживання спеціалістам (працівникам) колишнього колгоспу «Іскра» та ПСП «Кліводинське». Квартиру [ADDRESS] було надано ще його батькові [PERSON], як спеціалісту, який в той час працював в колгоспі. Право власності за Кліводинською сільською радою на вказаний житловий будинок зареєстровано 23.01.2014р. Рішенням 13 позачергової сесії Кліводинської сільської ради від 31.01.2013р. за № 192-13/13 житловому будинку по вул. Буковинській, 80, надано статус житла соціального призначення. Його батько помер, він залишився проживати в цій квартирі, проте в холодний період проживати в квартирі неможливо, оскільки будинок взагалі не підключений до опалення, тому зимою, ранньою весною та пізньою осінню він в квартирі не проживав з об'єктивних причин. Він часто перебуває на заробітках в Російській Федерації, а тому певний час квартира знаходиться закритою. Скориставшись його відсутністю Кліводинська сільська рада в листопаді 2013 року звернулась до суду із позовом про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку. Рішенням Кіцманського районного суду позов було задоволено частково та визнано [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Вказане рішення було скасоване рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 30.01.2014р., а в задоволенні позову сільської ради відмовлено. Він з іншими мешканцями будинку 02.11.2011р. подавав до сільської ради заяву на приватизацію квартири, але сільською радою рішення не прийнято. Рішенням 29 позачерговій сесії 6 скликання Кліводинської сільської ради від 23.02.2015р. за № 369- 29/15 знято статус соціального житла з квартири [ADDRESS]. Рішенням цієї ж сесії за № 370-29/15 вказану квартиру безоплатно передано квартиронаймачу [PERSON], якому 27.02.2015 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] на вказану квартиру загальною площею 71,7 кв.м., житловою 47,6 кв.м. Оскільки [PERSON] не мав права на отримання спірної квартири, оскільки не перебував на соціальному чи іншому квартирному обліку, квартира знаходиться у користуванні позивача, а сільський голова [PERSON] виламав двері квартири, оскільки в той час ніхто в ній не перебував, враховуючи, що спірна квартира перебувала у статусі житла соціального призначення, а його зняття є незаконним, і квартира могла надаватись тільки на підставі договору найму, а не в приватну власність, так як це прямо заборонено Законом, вввжає вказані рішення сільської ради незаконними, такими, що порушують гарантоване Конституцією України право на житло, та просив скасувати дані рішення та свідоцтво про право власності на квартиру з підстав, передбачених ст.ст. 1, 5, 10 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», ст. ст. 4, 31, 71 ЖК України, ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Представник позивача підтримав заявлені вимоги з наведених підстав, пояснивши також, що позивач зареєстрований в спірній квартирі з 1988 року, квартира надавалась ще батькові позивача, який помер у 2009 році, реєстрація позивача надає йому підстави для проживання та користування житловим приміщенням, періодичність його проживання пов'язана з його роботою за межами України, проте не дає підстав позбавляти його житла, оскільки іншого він не має. Без вирішення питання стосовно права проживання позивача сільська рада не мала права позбавляти його житла. Питання приватизації мало вирішуватись органом приватизації, якого сільською радою створено не було. Також сільська рада не мала повноважень знімати статус соціального житла, яке не підлягає приватизації. Таке житло могло бути надано на умовах найму. Представник відповідача - Кліводинської сільської ради позову не визнав, заперечуючи тим, що позивач народився у 1984 року, а зареєстрований у спірній квартирі з 1988 року. У позивача відсутній ордер на вселення. Статус соціального житла знято лише з однієї квартири, а не з усього будинку. Позивач не довів свого права проживати у цій квартирі, оскільки єдиною підставою є правовстановлюючий документ: ордер або договір. Також позивач не довів, що має право проживати саме й цій квартирі. Відповідач [PERSON] та його представник позову не визнали, вказуючи, що у паспорті позивача не зазначено місце реєстрації саме в спірній квартирі, як цього не зазначено і в рішення апеляційного суду Чернівецької області від 30.01.2014 року. Позивачем не доведено правомірності проживання в квартирі. Реєстрація не дає права на проживання і користування житлом. Оскаржувані позивачем рішення не порушують його прав та інтересів. Квартиру не було переведено в інший житловий фонд, а лише знято статус соціального житла. Оскільки сільська рада уповноважена надавати житлу статусу соціального, то і вправі його знімати. [PERSON] не перебував на квартирному обліку і квартиру йому надано як учаснику АТО. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] показала, що з батьком позивача [PERSON] вона проживала у спірній квартирі з 1998 року по 2009 рік. Квартиру йому було надано як спеціалісту колгоспу. [PERSON] з ними не проживав, інколи приходив у гості, жив із матір`ю в с. Кадубівці, а після одруження - в с. Репужинці. Як показала свідок [PERSON], вона із сім`єю з 2002 року проживає в [ADDRESS]. Ліворуч на тому ж першому поверсі розташована квартира [PERSON], який періодично проживає в цій квартирі, зокрема в літній період, оскільки в зимній період там неможливо проживати через відсутність опалення. До 2009 року в цій квартирі проживав батько позивача. Коли немає [PERSON], приходить його дружина, ключі від тієї квартири знаходяться у неї. У квартирі є належні [PERSON] меблі та інші речі. Бачила, як позивач робив ремонт у своїй квартирі, десь півтора року тому, встановив броньовані двері. У 2015 році сільський голова [PERSON] з дільничним інспектором та депутатами виламав двері в цій квартирі. Встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду від 05.12.2013 року [PERSON] визнано таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Вказане рішення було скасоване рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 30.01.2014р. і у задоволенні позову відмовлено. Позивач [PERSON] є користувачем житлового приміщення - квартири [ADDRESS], що підтверджується змістом рішення апеляційного суду Чернівецької області від 30.01.2014 року. Даним рішенням у задоволенні позову Кліводинської сільської ради до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, відмовлено з тих підстав, що позовні вимоги є передчасними та недоведеними. Також, зазначеним рішенням встановлено, що спірна квартира [ADDRESS], який був власністю ПСП «Кліводинське». Рішенням виконавчого комітету Кліводинської сільської ради від 17 січня 2013 року, прийнятого на виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду, вирішено вказаний будинок прийняти на баланс сільської ради. Відповідно до акту приймання-передачі від 25 червня 2013 року будинок передано на баланс сільської ради. Право власності за Кліводинською сільською радою на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано у реєстраційній службі Кіцманського районного управління юстиції 23 січня 2014 року. Зміст пред'явленого позову свідчить про те, що позивач визнає, що відповідач у свій час набув право користування спірним жилим приміщенням, як член сім'ї колишнього наймача жилого приміщення. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням 29 позачерговій сесії 6 скликання Кліводинської сільської ради від 23.02.2015р. за № 369- 29/15 знято статус соціального житла з квартири [ADDRESS]. Рішенням цієї ж сесії за № 370-29/15 вказану квартиру безоплатно передано квартиронаймачу [PERSON], якому 27.02.2015 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] на вказану квартиру загальною площею 71,7 кв.м., житловою 47,6 кв.м. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 4 ЖК України житловий фонд включає державний житловий фонд, громадський житловий фонд, фонд житлово-будівельних кооперативів, приватний житловий фонд. Відповідно до ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Питання збереження за особою права на жиле приміщення регулюються нормами ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України. Відповідно ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства. Як передбачено статтею 71 ЖК України, за позивачем зберігається жиле приміщення за час тимчасової відсутності. На цей час відсутнє будь-яке рішення, в т.ч. суду, про визнання [PERSON]. таким, що втратив право на користування житом, знаття його з реєстрації, виселення тощо. За таких обставин, останній має першочергове право на користування житлом і останнє не може бути передано третім особам без позбавлення позивача, в судовому порядку, права на житло. Статтею 9 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до закону: 1) створюють за рахунок коштів місцевих бюджетів, інших джерел фінансування житловий фонд соціального призначення; 2) здійснюють управління житловим фондом соціального призначення, організовують його належне обслуговування та ремонт, упорядкування та утримання прибудинкових територій; 3) здійснюють контроль за використанням соціального житла за призначенням, визначають виконавця житлових та комунальних послуг у порядку, встановленому законом, вживають заходів щодо забезпечення збереження житлового фонду соціального призначення незалежно від форми власності; 4) встановлюють плату за соціальне житло відповідно до статті 28 цього Закону; 5) приймають рішення про проведення реконструкції, капітального ремонту, переобладнання нежилих будинків у жилі або знесення непридатних для проживання жилих будинків з житлового фонду соціального призначення; 6) забезпечують пристосування жилих будинків до потреб інвалідів та дітей-інвалідів, які мешкають у них, шляхом обладнання спеціальними засобами і пристосуваннями під'їздів, сходових клітин та житла, займаного інвалідами чи сім'ями, в яких є інваліди та/або діти-інваліди; 7) ведуть облік громадян, які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) жилих будинків із житлового фонду соціального призначення, приймають рішення про надання цим громадянам соціального житла на підставах і в порядку, визначених законом; 8) ведуть щорічний моніторинг сукупного доходу громадян, які перебувають на соціальному квартирному обліку або вже отримали таке житло; 9) укладають та розривають договори найму соціального житла; 10) затверджують у межах своїх повноважень місцеві програми розвитку соціального житла, здійснюють контроль за їх виконанням; 11) здійснюють інші повноваження у цій сфері відповідно до закону. В оспорюваному позивачем рішенні 29 позачергової сесії 6 скликання Кліводинської сільської ради від 23.02.2015 року за № 369-29/15 міститься посилання на ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачені питання, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Питання щодо зняття статусу соціального житла у зазначеному переліку не передбачено. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 1 до Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» житловий фонд соціального призначення - сукупність соціального житла, що надається громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту; соціальне житло - житло всіх форм власності (крім соціальних гуртожитків) із житлового фонду соціального призначення, що безоплатно надається громадянам України, які потребують соціального захисту, на підставі договору найму на певний строк. Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» передача житла з житлового фонду соціального призначення до інших житлових фондів, визначених законом, не допускається. Відповідно до ч. 5 ст. 3 цього ж Закону соціальне житло не підлягає піднайму, бронюванню, приватизації, продажу, даруванню, викупу та заставі. Як передбачено частиною 5 статті 10 цього Закону надання громадянам житла з житлового фонду соціального призначення здійснюється за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування. Таке рішення є підставою для укладення відповідного договору найму соціального житла. Ордер видається на підставі рішення виконавчого комітету міської, районної в місті, селищної, сільської ради про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду. Ордер є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення і може бути виданий лише на вільне, як фактично так і юридично житлове приміщення. Ордер - це правовстановлюючий документ індивідуального характеру і є дійсним упродовж 30 днів. Батькові позивача [PERSON] було надано спірну квартиру для проживання і відповідно до рішення 9 позачергової сесії 5 скликання Кліводинської сільської ради від 23.10.2006 року останній разом з іншими мешканцями 4-х та 16-ти квартирних будинків звертався із заявою про взяття будинків на баланс сільської ради. Тому твердження представників відповідачів про те, що за відсутності на даний час у позивача ордера на спірну квартиру, не підтверджено його право користуватися даним житловим приміщенням. Сільською радою, як власником житлового приміщення, не було вирішено питання відповідно до ст.ст.71,72,107 ЖК України щодо збереження за позивачем [PERSON] права на жиле приміщення, та в порушення вищенаведених вимог передчасно вирішено питання про надання житлового приміщення іншій особі - відповідачу [PERSON] Враховуючи наведені обставини, та враховуючи, що на час прийняття оспорюваних рішень сільською радою квартира не вибула з користування позивача, а також порушення сільською радою вищенаведених вимог законодавства, вимоги позивач є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 19, 47 Конституції України, ст.ст. 4, 9, 31, 71, 72, 107 ЖК України, ст.ст. 1, 5, 10 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 9, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування»,

Outcome: approved