Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 22 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовною заявою до\~ [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтувала\~тим,\~що позивач є власником житлового приміщення кімнати у гуртожитку [ADDRESS] .\~Крім позивача у зазначеній квартирі зареєстровані, але не проживають, вже тривалий термін, його колишня дружина [PERSON] та її дочка [PERSON] , [INFO] . З лютого 2018 року їх спільне життя та подружні стосунки з відповідачем [PERSON] припинилися, вона разом зі своєю дочкою від попереднього шлюбу [PERSON] виїхали на постійне місце поживання до м. Києва де і проживає зі своєю дочкою на даний час. Заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 28.04.2021, шлюб позивача з [PERSON] розірвано. Жодних контактів ні з колишньою дружиною, ні з її донькою він не підтримує з лютого 2018 року. Тому позивачу не відоме фактичне місце проживання відповідачів. Від спільних знайомих [PERSON] відомо, що відповідачі винаймають житло у м. Києві, тому за даних обставин немає можливості спілкуватися з відповідачами та мирним шляхом вирішити з ним спір щодо зняття відповідачів з реєстрації за зареєстрованим у м. Ладижині їхнім місцем проживання у належній йому на праві власності кімнаті у гуртожитку. Відповідачі не проживають у вказаній кімнаті. Жодних особистих речей чи документів відповідачів у належному житлі немає, оскільки ще в лютому 2018 року вони забрали свої речі та документи та виїхали до м. Києва. Житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують. Не зняття з реєстраційного обліку відповідачів створює суттєві перешкоди для здійснення його прав, як власника кімнати. На підставі викладеного вище, просив визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою гуртожитку [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзив на позов не надали. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Клименко І.Ф. подала до суду заяву\~про розгляд\~справи без\~їх участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У зв`язку з відсутністю відповідачів просила ухвалити у справі заочне рішення. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК)), в судове засідання не з`явилися без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин. Позивач [PERSON] являється власником кімнати [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.02.2011, серія [NUMBER] (а.с. 11), видане на підставі рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №874 від 22.12.2010 (а.с. 8) та витягу про державну реєстрацію прав від 10.02.2011, номер витягу 28960675 (а.с. 10). З копії технічного паспорта на кімнату у гуртожитку [ADDRESS] , вбачається, що він виданий на ім`я [PERSON] , розмір частки власності 1 (а.с.6-7). З копії паспорта позивача [PERSON] , [INFO] , вбачається, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Крім того, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповіддю на запит наданою відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади №23-17-835 від 29 вересня 2021 року (а.с. 21). Судом досліджено копію заочного рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 28.04.2021, з якого вбачається, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано, рішення набрало законної сили 01.06.2021 (а.с. 14). З відповіді на запит адвоката Клименко І.Ф. №16 від 22.09.2021 наданого ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, вбачається, що ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області інформацією щодо перебування (проживання) громадянки [PERSON] та [PERSON] не володіє (а.с. 28). V. Оцінка Суду. Частиною 1\~ст. 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2\~ст. 405 ЦК України\~визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. У пунктах 40-44 рішення Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ) від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia). Разом із тим, суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивача, як власника квартири, захищені статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. Відповідного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 жовтня 2020 року (справа № 447/455/17). В такому випадку спір виник між власником жилого приміщення, який є одночасно і його користувачем, та іншим користувачем цього приміщення з приводу користування житлом. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями\~статті 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право користування чужим майном передбачено у\~статтях 401-406 ЦК України. У частині першій\~статті 401 ЦК України\~передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій\~статті 402 ЦК України\~вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у\~статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачами до суду не було\~надано жодних доказів, що\~вони проживають в спірній кімнаті, користуються нею, доказів,\~які б\~підтверджували поважність причин не\~проживання в\~спірній кімнаті\~або доказів на підтвердження чинення їм перешкод у проживанні в спірному житлі. З відповідними вимогами про усунення перешкод у користуванні житлом або вселення до суду відповідачі не зверталися. При цьому, тривала відсутність відповідачів свідчить про те, що вони мають інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують те, що вони не є власниками житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві». Таким чином судом встановлено та відповідачами не спростовано, що вони не проживають у спірній житловій кімнаті гуртожитку, розташованій за адресою: [ADDRESS] з понад один рік, а тому є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування вказаним майном. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved