Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) в особі представника - адвоката Малькевич Н.В. звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість із заробітної плати у сумі 21449,21 грн (яка визначена після утримання обов`язкових платежів та податків) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2021 по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 01.06.2021 складає 17 834,30 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 12.11.2018, наказом від 30.11.2020 №236/к була звільнена з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Стверджує, що в день звільнення та після відповідач не провів з нею остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 21 449,21 грн. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за період затримки розрахунку - з 15.04.2021 (наступний день після дня отримання відповідачем вимоги про здійснення повного розрахунку) по день постановлення рішення, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача, визначений відповідачем, дорівнює 575,30 грн. Позивач до суду не прибула, наявна заява про розгляд справи без її участі, на позові наполягає (а.с.17). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. За змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнює 21 449,21 грн; середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 575,30 грн; на думку відповідача, позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку на розсуд останнього; вважає, що оскільки позивач звернулась до суду через більше ніж шість місяців після звільнення, суму середнього заробітку доцільно зменшити; покликається на тяжке матеріальне становище відповідача та необхідність врахування інтересів роботодавця (а.с.24-28). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 28.05.2021 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.20). Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 12.11.2018 по 30.11.2020 перебувала у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №236/к від 30.11.2020 - звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.8). Відповідачем визнано та з довідки про відмітки, наданої відповідачем (табель № [NUMBER] ), вбачається, що 30.11.2020 позивач була на роботі (а.с.32). Відповідно до довідки відповідача від 12.05.2021 №404 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати за грудень 2019 р. - жовтень 2020р. в розмірі 21449,21 грн.; наведена сума заборгованості вказана після утримання обов`язкових податків та зборів. (а.с.10). Відповідно до довідки від 12.05.2021 №403, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 575,30 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за вересень-жовтень 2020 року та фактично відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.9). 08.04.2021 позивач на адресу відповідача направила заяву про здійснення з нею остаточного розрахунку, яка отримана відповідачем 14.04.2021 (а.с.11-13). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відтак, з огляду на встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши їй трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 21449,21 грн (сума вказана після утримання обов`язкових платежів), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. При цьому суд зауважує, що за відомостями з контрольного табелю на ім`я позивача її останній день праці - 30.11.2020, що визнається й відповідачем, тобто позивач в день звільнення був на роботі. Отже, доводи відповідача з наведеної обставини є безпідставними. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 12.05.2021 (а.с.9), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 575,30 грн, а також враховує приписи ст.13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи заявлений позивачем в позові для розрахунку середнього заробітку період затримки виплати заробітної плати, а саме з 15.04.2021 (наступний день після отримання відповідачем письмової вимоги позивача про повний розрахунок), та день постановлення даного рішення (22.06.2021), час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 45 робочих днів (з 15.04.2021 по 22.06.2021 включно). Таким чином, сума середнього заробітку за визначений позивачем час затримки розрахунку, не проведеного при звільненні та по день постановлення рішення, дорівнює 25888,50 грн (575,30 грн.*45 робочих днів), що, зважаючи на доводи відповідача, відповідає принципу розумної пропорційності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 296,80 грн.

Outcome: approved