Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON], 15.02.2018р. звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що їхній шлюб був зареєстрований 12.02.1998р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівської області м. Пустомити, актовий запис №05, у шлюбі мають двох дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейні цінності, відповідач став зраджувати в подружній вірності, через що виникали сварки, як наслідок з 2015р. припинили подружні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Ухвалою судді від 20.02.2018р. провадження у справі відкрито. Позивачка в суд не з'явилася, у заяві від 27.02.2018р. позовні вимоги підтримала, просила про задоволення позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.16). Відповідач в суді позов визнав, пояснив, що з вересня 2016р. з позивачкою разом не проживають, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують, причина розпаду сім'ї - зневажливе ставлення позивачки до нього, як до чоловіка. Просить про задоволення позову. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із матеріалів справи та пояснень відповідача в суді убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 12.02.1998р. шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівської області м. Пустомити, актовий запис №05, у шлюбі мають двох дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], з вересня 2016р. сторони разом не проживають та подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, причина розпаду сім'ї - різні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у своїй заяві настоює на розірванні шлюбу, категорично заперечила можливість примирення з відповідачем, поновлювати сімейні стосунки з останнім - не бажає. Відповідач не заперечує розірванню шлюбу. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], суд доходить висновку, що подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їхніх дітей, повноцінний розвиток та виховання яких у сім'ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved