Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з відповідачів на його користь суму процентів за користування неповернутою частиною позичених коштів та трьох процентів річних в сумі, еквівалентній 738 доларам США за курсом Національного Банку України на день ухвалення рішення у справі, а також передбачену в договорі позики неустойку у вигляді штрафу (пені) за прострочення виконання відповідачами зобов'язань за договором позики з повернення позивачеві позичених у нього коштів в сумі 219 000 грн.. В обґрунтування позову посилався на те, що 27 вересня 2010 року відповідачами позичені у нього грошові кошти в сумі 21 000 доларів США, в результаті чого укладено нотаріально посвідчений договір позики, яким передбачався і графік повернення грошових коштів. Проте відповідачами були порушені взяті на себе зобов'язання за договором позики і замість належної до повернення суми грошових коштів, станом на 22 серпня 2012 року було повернуто лише 2800 доларів США. 18 квітня 2013 року позивач, в особі свого представника звернувся до суду за захистом свого порушеного права із позовом про стягнення боргу за даним договором позики, та Фрунзенським районним судом м. Харкова 20 травня 2013 року відкрито провадження. Оскільки відповідачі свої зобов'язання не виконують, позивачем прийнято рішення про звернення до суду із даним позовом про стягнення процентів за користування позиченими у нього коштами та трьох процентів річних, та передбаченої договором позики неустойки за час порушення своїх зобов'язань з моменту подання 18 квітня 2013 року першого позову по день із зверненням до суду із даним позовом, тобто до 11 вересня 2013 року. У зв'язку з чим просив стягнути з відповідачів суму процентів за користування відповідачами коштами на підставі ст. 1048 ЦК України за період з моменту звернення позивача в суд із попереднім позовом 18 квітня 2013 року по день звернення позивача в суд із цим позовом, тобто до 11 вересня 2013 року в сумі 520 доларів США та суму 3% річних від простроченої поверненням суми боргу за відповідний період прострочення в сумі 218 доларів США, а загалом - 738 доларів США. А також за даний період позивач просив стягнути неустойку у вигляді штрафу (пені) в сумі 219 000 доларів США. На підставі викладеного [PERSON], в особі свого представника, звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON], що діяла на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, від [PERSON] надійшла заява, якою вона просила відкласти розгляд справи на 1,5 місяці, враховуючи хворобу її представника. Проте, відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у тому числі, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки; першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд. Але статтею 157 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Дана цивільна справа перебуває в провадженні суду з вересня 2013 року. Відповідачка просила відкласти розгляд справи на 1,5 місяці через хворобу представника, проте відповідачі по справі, у разі тривалої хвороби представника, не позбавлені можливості звернутися за правовою допомогою до іншого фахівці у галузі права. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши, представника позивача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.3 ЦПК України та ч.1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено, що 27 вересня 2010 року між позивачем та відповідачами було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3056. Відповідно до умов договору (п.1), позикодавець передав у власність позичальникам, а позичальники в рівних частках прийняли у власність валютні цінності в розмірі 21000 доларів США, які зобов'язалися повернути у порядку та в строки, передбачені цим договором, до 27.06.2013 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики у розмірі 235 742,45 грн., що еквівалентно 18200 доларам США; проценти за період користування на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 47109,63 грн., що еквівалентно 3637 дол. США; 3 % річних від простроченої суми - 6 839,12 грн., що еквівалентно 528 дол. США; неустойку ( пеню) у розмірі 235 742,45 грн.. Рішення набрало законної сили. Згідно зі ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процент річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Позивач взяті на себе зобов'язання про надання коштів виконав, надав позичальникам оговорену в договорі позики суму боргу. Відповідачі, як зазначено у позові, та встановлено рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року частково виконали взяти зобов'язання - повернувши в рахунок боргу 2800 доларів США. П.2 договору позики сторони домовилися на дострокове витребування всієї неповернутої суми позики при простроченні відповідачами будь якого з поточних повернень більш ніж на п'ять днів, що не суперечить вимогам ЦК України. Так, відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Доказів того, що відповідачі в повному обсязі повернули борг позивачу, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У зв'язку з порушенням відповідачами взятих зобов'язань, позивачем у зв'язку з порушенням зобов'язань на адресу кожного із відповідачів 22.08.12 року направлено повідомлення про дострокове повернення суми боргу, а також сплату процентів і штрафу, яке відповідачами отримано. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Позивачем наданий розрахунок 3% річних від простроченої суми, що складає 218 доларів США з 18 квітня 2013 року по 11 вересня 2013 року. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки НБУ. Оскільки наявний в матеріалах справи укладений між сторонами договір позики не містить положень про його безпроцентний характер, а закон у цьому випадку не забороняє нарахування процентів, то відповідно до наведеної норми матеріального права [PERSON] має право на отримання від відповідачів процентів від отриманої суми позики на рівні облікової ставки НБУ, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому, суд вважає вірним розрахунок позивача щодо процентів на рівні облікової ставки НБУ, яка складає 520 доларів США за період з 18 квітня 2013 року по 11 вересня 2013 року. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 738 доларів США, яка складається із процентів за період користування на рівні облікової ставки Національного банку України - 520 доларів США, та 3 % річних від простроченої суми - 218 доларів США, що еквівалентно 19 778 грн. 16 коп. (курс долара США за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2015 року складає 1 дол. = 26,799574). Відповідно до ч. 1 статті 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором. Згідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою. Пунктом 7 договору позики сторони домовилися, що за прострочення своїх зобов'язань позичальники повинні сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 1500 грн. за кожен день прострочення. Положення цього пункту відповідає ч. 1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, сторони, які вільні в укладанні договору, передбачили умови в частині визначення стягнення за прострочення виконання зобов'язання (стягнення штрафу (пені) в твердій грошовій сумі, що не передбачено законом, але не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, сторони самі визначили розмір грошових стягнень за прострочення виконання зобов'язання, і вправі забезпечувати свої зобов'язання саме таким чином. Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням боржником зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Позивачем нарахована неустойка в сумі 219000 грн., проте відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про стягнення передбаченої договором позики пені, суд у світлі визначеного у ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, окрім наведених норм права про обов'язковість виконання зобов'язань зважає на те, що відповідно до ст. 3 ЦК України в результаті судового захисту цивільного права та інтересу норми цивільного законодавства повинні застосовуватися справедливо, добросовісно та розумно. Сума процентів за період користування на рівні облікової ставки Національного банку України та 3 % річних від простроченої суми, становить 738 доларів США, що еквівалентно 19 778 грн. 16 коп., сума нарахованої пені 219 000 грн., що значно перевищує розмір збитків. З врахуванням вищезазначеного, суд зменшує розмір пені в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України до 19 778 грн. 16 коп.. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК УЦкраїни.

Outcome: partial