Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] 19.02.2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення авансу та інших коштів. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона в лютому 2013 року дізналась про те, що у с. Межиріч по пров. Крайньому, 14 продається житловий будинок. Відповідач на підставі довіреності займалась продажем зазначеного будинку та погодилась продати його позивачу за 16500 доларів США в розстрочку. Відповідач у присутності агента з продажу нерухомості [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON] 20.02.2013 року надала позивачу розписку про отримання авансу в рахунок продажу будинку по пров. Крайньому, 14 в с. Межиріч у розмірі 2000 доларів США, що становило 16260 грн. Також сторони домовились про те, що позивач разом з дітьми вселиться до будинку і буде сплачувати орендну плату, яка буде сплачуватись окремо від оплати за придбання будинку. Строк дії договору оренди з 01.03.2013 року до 20.05.2014 року. Крім того, позивач зобовязалась виплачувати по 500 доларів США щомісячно та по 200 доларів США за оренду будинку. Згідно графіку позивач за період з червня 2013 року по травень 2014 року сплатила за купівлю будинку 2050 доларів США. За оренду позивач сплатила за період з червня 2013 року по серпень 2013 року 600 доларів США, а в листопаді 2016 року 200 грн. 29.06.2014 року сторони домовились розірвати домовленість про продаж будинку через збільшення курсу долару. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аванс у сумі 16260 грн. та кошти в сумі 18043 грн., а всього 34303 грн. У своїй заяві представник позивача [PERSON] [PERSON] просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у своїй заяві просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не було надано оригінали документів, на які вона посилалась в позові. Крім того, позивачем не надано обґрунтування суми коштів та в позові містяться розбіжності щодо строків та сум авансу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 20.02.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] задаток у сумі 2000 доларів США, що еквівалентно 16260 грн., в рахунок продажу домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Межиріч, пров. Крайній, 14 (а.с. 10, 14). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Згідно ч. 2ст. 570 ЦК України , якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Угода про завдаток має бути укладена в письмовій формі у відповідності з вимогами ст. 527 ЦК України. В такій угоді повинно бути чітко визначено, що сума, яка передається в рахунок належних за договором платежів, є саме завдатком. В разі, якщо це не буде встановлено, сплачена сума буде вважатися авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. В разі невиконання зобовязання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. За таких обставин, суд вважає, що між сторонами був укладений договір авансу, умови якого сторін задовольняли. Позивач умови зазначеного договору добросовісно виконала, передавши відповідачу обумовлену грошову суму, а та отримала ці кошти у вигляді авансу, в подальшому сторони не вчинили будь-яких дій, направлених на оформлення належним чином договору купівлі-продажу домоволодіння. Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу домоволодіння між сторонами не відбувся та аванс не повернутий. Згідно\~ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути укладений у письмовій формі та посвідчений у нотаріальному порядку. Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму авансу в розмірі 16260 грн. (еквівалент 2000 доларів США). У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати нею в рахунок купівлі будинку 2050 доларів США. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 2), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial