Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнили (а.с. 89), мотивують вимоги тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON] Після смерті матері позивачів залишалась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки. Позивачами було отримано свідоцтво про право спадщину за заповітом на земельну ділянку. У видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, позивачам було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на будинок, та було запропоновано звернутися до суду. В зв'язку з вищенаведеним, позивачі змушені звернутись з вказаним позовом до суду. Позивачі у судове засідання не з'явилися, але надали заву про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 90). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутністю (а.с. 35). Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку під [ADDRESS]. Згідно заповіту від 29.09.2007 року [PERSON] заповідала усе все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось [PERSON] та [PERSON] (а.с. 46). Факт належності померлій [PERSON] при житті житлового будинку під [ADDRESS], підтверджується, технічним паспортом виготовленим 21.08.2014 року та довідками (а.с. 15,16,17, 93-98). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачі звернулися з заявою до приватного нотаріуса, однак листом від 28 вересня 2012 року, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документу на житловий будинок (а.с. 4). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до п.3.2. Листа Вищого спеціалізованого суду України (надалі - ВВСУ) з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1 - 3 - 94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року №12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється наступне: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Постанови КМУ від 05.08.1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ». Беручи до уваги, що будинок [PERSON] був збудований в 1960 році, тому громадяни, які збудували такі житлові будинки до 05.08.1992 року могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Таке право перейшло в порядку спадкування до позивачів після смерті їх матері. Згідно п.4 розділу «Спори про право власності та інші речові права» висновків Верховного Суду України, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об'єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-ІУ, засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом об'єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва (постанова Верховного Суду України від 13.06.2012 року у справі №6-54цс12)». Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальні (садиби) житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність таких об'єктів вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, оскільки, житловий будинок збудований в 1960 році, тобто до 1992 року, на відведеній для цього земельній ділянці у відповідності до дозволу органів місцевого самоврядування і набув статусу майна з часу завершення будівництва, оскільки цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок, суд вважає, що мати позивачів правомірно набула право власності на нього. А відтак позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved