Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до договору дарування квартири від 10.02.2016 р. він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Однак, розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд позивач не може, оскільки в зазначеній квартирі безпідставно, незаконно, без реєстрації проживає його колишня дружина, яка є матірю колишнього власника спірної квартири, їх спільного сина [PERSON]. Шлюб між ним та [PERSON] (далі відповідач) розірвано 02.11.2011 р. В даний час позивач фактично позбавлений можливості потрапити до належної йому квартири, так як відповідач позбавила його доступу до квартири, ключі від вхідних дверей знаходяться лише у неї; вона незаконно користується водопостачанням, електроенергією, природним газом та іншими житлово-комунальними послугами, заборгованість за які нараховується позивачу як власнику квартири. Добровільно виселитись із квартири відповідач відмовляється. Посилаючись на те, що відповідач як тимчасовий мешканець на вимогу власника має звільнити жиле приміщення, просить позов задовольнити. В судове засідання позивач та його представник не з'явились; представник позивача надав заяву з клопотанням слухати справу у їх відсутності; проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» в редакції № 248 від 30.12.2016 р. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування № 504, виданого 10.02.2016 р. приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області. Зазначене підтверджено Інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна № 78020613 від 12.01.2017 р. Згідно з довідкою КП «Затишок» № 2236 від 14.12.2016 р., в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]; його мати [PERSON] не зареєстрована, але проживає, згідно з актом від 24.05.2016 р. Відповідно до відмітки в паспорті громадянина України ЕО 801290 [PERSON], який виданий Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області 24.02.2000 року, [PERSON] зареєстрована за\~адресою: [INFO]. Згідно з постановою слідчого Первомайського ВП ГУНП капітана поліції [PERSON] від 06.04.2016 р., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016150110000633 від 03.03.2016 р. за заявою [PERSON] за фактом вчинення відносно нього самоправних дій, закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Із зазначеної постанови вбачається, що потерпілий [PERSON] пояснив слідчому, що після розлучення з відповідачем він придбав спірну квартиру та дозволив колишній дружині проживати в цій квартирі; аналогічні пояснення слідчому надала відповідач. Відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.11.2011 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 15.11.2011 р. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28.09.2016 р. у справі № 484/1799/16-ц, провадження № 22-ц/784/2202/16, встановлено, що власником спірної квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2010 р. був син позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]; відповідно до паспорта [PERSON] в даній квартирі він зареєстрував своє місце проживання 18.04.2014 р. На підставі договору дарування від 10.02.2016 р. [PERSON] подарував спірну квартиру батьку позивачу у справі [PERSON] Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 41 Конституції України\~передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі\~ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. На підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно\~ст. 9 ЖК України,\~\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 8 ст. 8 ЦПК України передбачено, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ст. 98 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців); тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст. 99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання; у разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму; піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення; у разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку; виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом; виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що правових підстав для проживання відповідача [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS], немає. Відповідач у справі не є членом сім'ї позивача, на підставі ст. 98 ЖК УРСР є тимчасовим мешканцем, яка відповідно до ч. 3 вказаної статті на вимогу власника зобов'язана негайно звільнити приміщення, а в разі відмови підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідач на вимогу власника квартири позивача у справі в добровільному порядку квартиру не звільняє, а тому підлягає виселенню в судовому порядку. Згідно з приписами\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved