Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] 27.10.2015 року звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить суд надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON], [INFO], до повноліття дитини; дозволити [PERSON], [INFO], або її офіційному представнику, без згоди батька дитини - [PERSON], [INFO], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття. Позов мотивований тим, що з 19.07.1992 року позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2012 року. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Останній є малолітнім, проживає разом з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Його здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком опікується лише позивач. Більше трьох років відповідач участі у вихованні сина не приймає і взагалі не цікавиться його існуванням, не надає жодної матеріальної допомоги, рішення суду про стягнення аліментів не виконує. У позивача з'явилася матеріальна можливість виїжджати разом з дитиною за кордон. Крім того, [PERSON] успішно займається спортом (хокеєм на траві) з 2014 року та має можливість приймати участь у міжнародних змаганнях за кордоном. При перетині дитиною кордону щоразу необхідно пред'являти нотаріально посвідчену згоду батька на виїзд дитини за кордон, проте відповідач відмовляється з'являтися до нотаріальної контори для надання зазначеної згоди. Для отримання дозволу виїзду дитини за кордон без згоди батька позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, справу розглядати у її відсутність та у відсутність її довірителя, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, при винесенні рішення просить врахувати та захистити інтереси дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Судом встановлено наступні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, а також Закону України «Про охорону дитинства» щодо участі батьків у вихованні та розвитку дітей, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» щодо виїзду дітей за кордон. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 151 СК батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Ст.152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Ст. 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Судом встановлено, що в [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.11.2012 у справі №203/4955/12 розірвано (а.с.7). Після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище «Бодлєва». Під час шлюбу у подружжя [INFO] року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], в якому в графі «Батько» зазначено відповідача [PERSON] (а.с.11). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.03.2013 у справі №128/83/13-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с.8). З матеріалів справи встановлено, що малолітньому [PERSON] забезпечено належні умови для навчання, розвитку та відпочинку. (а.с. 15 - 25). Згідно характеристики на [PERSON], [INFO], №88/79 від 20.10.2015 року, виданої закладом Департаменту освіти Вінницької міської ради «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №36» він є учнем 8-А класу зазначеного закладу, в якому навчається з 7 класу, добре навчається, правила поведінки свідомо виконує, користується авторитетом серед товаришів, батьки приділяють належну увагу навчанню та вихованню сина (а.с.32). [PERSON] приймав участь в різноманітних конкурсах та олімпіадах, займав призові місця, був нагороджений похвальними листами за високі досягнення у навчанні (а.с.15-25). Відповідно до довідок «Дитячо-юнацької спортивної школи «Темп» м. Вінниці №49 від 15.10.2015 року та №50 від 16.10.2015 року відповідно, [PERSON] [INFO] займається в зазначеному закладі на відділенні хокею на траві, не має змоги виїжджати на заплановані на 2016 рік міжнародні змагання за кордоном, оскільки батько дитини не дає згоди на виїзд за кордон (а.с.13-14). Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами та доповненнями) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Позивач у своєму позові просить надати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди на те батька до досягнення дитиною повноліття, не зазначаючи відповідного часового проміжку перебування дитини у конкретно визначеній державі та мети виїзду до вказаної держави. Суд звертає увагу позивача на те, що багаторазове вивезення дитини за кордон у різні країни та без зазначення конкретного часу перебування, без надання згоди батьком, чинним законодавством не передбачено і суперечить нормам матеріального права, якими визначено рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини. Визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування і відповідного часового проміжку перебування у цій державі є обов'язковим, оскільки це є додатковою гарантією повернення дитини до держави її постійного місця проживання. Надання за рішенням суду дозволу на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька в майбутньому суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання дитини, що фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Аналогічну позицію займає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що відображено зокрема, але не обмежуючись, в ухвалах ВССУ від 09.07.2015 року, 23.09.2015 року, 18.11.2015 року та 15.07.2015 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в частині надання дозволу позивачу на виїзд дитини [PERSON] на кордон без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття слід відмовити. Стосовно позовної вимоги про надання дозволу позивачу або її офіційному представнику без згоди батька дитини - [PERSON], [INFO], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття суд зазначає, що дана позовна вимога є похідною від вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї вимоги та зважаючи на те, що в матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданого на ім'я [PERSON] на строк до 30.04.2019 року, суд не вбачає підстав і для задоволення вимоги про надання дозволу оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed