Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою відповідно до якої просять суд ухвалити рішення, яким скасувати заборону на відчуження квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, що розташована за адресою: [ADDRESS] , накладено 19.03.2010 та зареєстровано 30.03.2010 Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Свої вимоги мотивували тим, вони є співвласниками (спільна часткова власність, по 1/2 частини) квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі - продажу, ВММ №172506 від 14.01.2010 року, посвідчений Татаринцевою І.А., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу №99. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено заборону (арешт) нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться на адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження № 9678476 та №9678629, РПВП: 12982360, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно 19.03.2010 року, кримінальна справа №10825005, СВ Кременчуцького МУ ГУ МВС України в Полтавській області, суб`єкт обтяження - слідчий Свіренко В.О. Старшим слідчим СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області Акуловим О.Ю. 06 лютого 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, при цьому арешт на квартиру, який накладався в рамках вказаної кримінальної справи, знятий не був. При усному зверненні до Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області щодо зняття арешту на квартиру, надійшла відповідь, що зняття арешту з нерухомого майна не входить до компетенції Національної поліції, а здійснюється через органи суду. На даний час направлений письмовий лист, який буде доданий під час судового розгляду. Згідно відповіді, отриманої від посадових осіб Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області, у останніх відсутні повноваження для зняття арешту з нерухомого майна і рекомендовано звернутись до суду. Оскільки накладена заборона відчуження квартири порушує їх права на вільне розпорядження майном, вони змушені були звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові. Представник відповідача Кременчуцького відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області в судове засідання не з`явився, хоча завчасно подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає та просить справу розглядати без його участі. Представник третьої особи Першої кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направ до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у відсутності представника нотаріальної контори. Представник третьої особи Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно Східного мажрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) в судове засідання не з`явився, направ до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у відсутності представника відділу. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача та представників третіх осіб. Вислухавши пояснення позивачів, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується договором купівлі продажу квартири від 14 січня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Татаринцевою І.А., зареєстрованого в реєстрі за №99, витягом з Державного реєстру правочинів № 8164894 від 14 січня 2010 року , витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25087287 від 20 січня 2010 року та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 16 червня 2012 року, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . 05 березня 2010 року прокурором м.Кременчука Полтавської області порушено кримінальну справу № 10825005 за ознаками злочину передбаченого ст.190 ч.4 КК України. Постановою про накладення арешту на майно від 19 березня 2010 року, яка винесена слідчим СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області лейтенантом міліції Свіренко В.О. в рамках кримінальної справи № 10825005, накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність набуття позивачами права власності на квартиру [ADDRESS] , при цьому як встановлено судом, вказану квартиру позивачі набули у власність до накладення постановою слідчого від 19 березня 2010 року на неї арешту. На виконання постанови слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області лейтенанта міліції Свіренко В.О. від 19 березня 2010 року, реєстратором Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 30 березня 2010 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено реєстраційні записи за №9678846 та за №9678629, параметрами яких є, зокрема: тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про накладення арешту на квартиру, кримінальна справа №10825005, 19.03.2010, СВ Кременчуцького МУ ГУ МВС України в Полтавській області, слідчий Свіренко В.О.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; обтяжувач: СВ Кременчуцького МУ ГУ МВС України в Полтавській області. На підставі матеріалів кримінальної справи № 10825005 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2012 року за №12012180090000199 внесено відомості про кримінальне правопорушення, за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України. Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області Акулова О.Ю. про закриття кримінального провадження від 06 лютого 2015 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012180090000199 від 21 грудня 2012 року закрито у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення передбаченого ст.190 ч.4 КК України, при цьому як встановлено судом, слідчим чи прокурором арешт квартири не скасовано. Позивач [PERSON] звернулась до Кременчуцького ВП ГУНП у Полтавській області із заявою про скасування арешту на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який накладено постановою слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області лейтенанта міліції Свіренко В.О. від 19 березня 2010 року в рамках кримінальної справи № 10825005. Відповідно до листа Кременчуцького ВП ГУНП у Полтавській області від 27 грудня 2019 року №107/к 1603 позивачу повідомлено, що постановою слідчого від 06.02.2015 року кримінальне провадження №12012180090000199 від 21 грудня 2012 року закрито та вказана постанова на даний час не скасована, при цьому рекомендовано звернутись із відповідним позовом до суду. Згідно ст..4 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а ст..16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. \~Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у\~ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч.1 ст.321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована\~статтею 391 цього Кодексу\~можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до\~ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірну квартиру, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою\~статті 214 КПК України 1960 року\~підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного\~КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі\~ст. 170 КПК України\~ завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч.3 ст.174 КПК, у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у ч.1 ст.214 КПК 1960 року. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. \~Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст.3 Конституції, ст.13 конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що позивачі не набували процесуального становища підозрюваних чи цивільних відповідачів у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012180090000199 від 21 грудня 2012 року, вказане кримінальне провадження постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області Акулова О.Ю. від 06 лютого 2015 року закрито, при цьому при закритті кримінального провадження арешт спірної квартири не скасовано, а наявність арешту обмежує право позивачів вільно розпоряджатись належним їм нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved