Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності по ј на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтували тим, що [INFO] померла [PERSON] . До складу спадкового майна, входить земельна ділянка - пай, розміром 3,34 га, що належала померлій на підставі Сертифікату про право власності на земельну ділянку на даний час земельна ділянка належним чином зареєстрована в Державному земельному кадастрі України і складається з дох земельних ділянок: площею 1,1403 га, кадастровий номер 3221487801:01:045:0001, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Київська обл., Тростинська сільська рада та земельна ділянка площею 0,8849 га, кадастровий номер 3221487801:04:003:0045, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Київська обл., Тростинська сільська рада. Позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті померлої [PERSON] , у визначений строк вони звернулися до державного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку Серії КВ №010241 від 08 червня 2004 року було зареєстровано після смерті спадкодавця. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2020 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 32-33). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2021 року прийнято до провадження цивільну справу за правилами загального позовного провадження (а.с. 39-40). У судове засідання позивачі та їхній представник не з`явилися, представник позивачів подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала та просила про їх задоволення (а.с. 109). Представник Васильківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву у якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, вимоги позову визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення (а.с.48). [PERSON] до суду не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову визнав у повному обсязі (а.с. 106). Інших заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №305, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис №7 (а.с. 12). Відповідно до рішення № 56 від 23.12.2003 року Тростинською сільською радою Васильківського району Київської області було затверджено списки громадян, яким передано у приватну власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно списків [PERSON] є власником земельних часток (паїв) на території Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 18-20). Згідно сертифікату серії КВ № 0271026, земельна частка (пай) розміром 3,34 га належить [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії КВ №0102419594 [PERSON] є власником земельних ділянок площею 1,1403 га, кадастровий номер 3221487801:01:045:0001, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Київська обл., Тростинська сільська рада та земельна ділянка площею 0,8849 га, кадастровий номер 3221487801:04:003:0045, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Київська обл., Тростинська сільська рада (а.с.23). Відповідно до заповіту від 16.01.1995 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.25). Як вбачається із спадкової справи №305/1997 до майна померлої [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.76-100). 12.11.2020 року державний нотаріус надав постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку Серії КВ №010241 від 08 червня 2004 року було зареєстровано після смерті спадкодавця (а.с. 9). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України (що діяв на момент виникнення права спадкодавця на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Як роз`яснено п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у п.216 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, провадиться нотаріусом після подання оригіналів право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначається, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Також, у даному листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved