Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] 28 грудня 2016 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, в якій з урахуванням уточнень просить визнати за ним право приватної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,10 кв.м., житловою площею 18,90 кв.м.: 1 - коридор, загальною площею 5,10 кв.м.; 2 - комора, загальною площею 1,30 кв.м.; 3 - сан. вузол, загальною площею 3,8 кв.м.; 4 - кухня, загальною площею 7,10 кв.м.; 5 - кімната, загальною площею 18,9 кв.м.; І - лоджія, загальною площею 2,9 кв.м. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 2005 року і до сьогоднішнього дня піклується про квартиру [ADDRESS], у якій раніше проживав разом з двоюрідним дідом [PERSON], [INFO], який на момент звернення до суду, помер. Дане житлове приміщення видавалось для проживання [PERSON], але фактично у ньому проживав і [PERSON] та сплачував комунальні платежі за власний рахунок. У 2015 році за власний кошт позивач здійсним ремонтні роботи у даному житловому приміщенні. Позивач у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З пояснень позивача судом встановлено, що квартира [ADDRESS], видавалось для проживання [PERSON], [INFO], але фактично у ньому проживав і [PERSON]. З 2005 року і до моменту винесення рішення суду позивач піклується про квартиру [ADDRESS], сплачує комунальні платежі та у 2015 році за власний кошт здійснив ремонтні роботи у даному житловому приміщенні. Відповідно до експлікації у Технічному паспорті, який виготовлений на замовлення [PERSON] ТОВ «МЕНОРА_БІЛДІНГ», квартира [ADDRESS], має загальну площу 39,10 кв.м., житлову площу 18,90 кв.м. та наступні характеристики: 1 - коридор, загальною площею 5,10 кв.м.; 2 - комора, загальною площею 1,30 кв.м.; 3 - сан. вузол, загальною площею 3,8 кв.м.; 4 - кухня, загальною площею 7,10 кв.м.; 5 - кімната, загальною площею 18,9 кв.м.; І - лоджія, загальною площею 2,9 кв.м. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 1 статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 61 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно вимог п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 визначено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки у спірного об'єкту нерухомості відсутній будь-який власник, то дане майно є безхазяйною річчю, а факт того, що позивач більше ніж 10 років відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, є підставою для визнання за ним права приватної власності на даний об'єкт нерухомості. Оскільки судом звільнено позивача від сплати судового збору у зв'язку з тяжким матеріальним становищем, суд приходить до висновку, що судові витрати зі сторін не стягуються.

Outcome: approved