Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДИСТРИБЬЮШН» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДИСТРИБЬЮШН» заборгованості за договором позики № 12/05 від 12 травня 2015 року в розмірі 37060 гривень 74 копійки. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 10 листопада 2017 року та 16 листопада 2017 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Позиція представника позивача полягала у тому, що між товариством яке він представляє та відповідачем 12 травня 2015 року був укладений договір позики, за яким остання отримала грошові кошти у розмірі, вказаному у видаткових касових ордерах. Отримані грошові кошти відповідач повинна була повернути частинами, але не пізніше ніж 31 жовтня 2016 року. І оскільки вона так і не повернула позивачу позику у розмірі 37 060 гривень 74 копійки, позивач має право стягнути цу суму через суд, як борг. Позиція відповідача у справі суду не відома, оскільки своїм правом на подання суду заперечень та доказів, що їх підтверджують, вона не скористалась. А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: Дванадцятого травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» в особі директора [PERSON] (як позикодавцем) та [PERSON] (як позичальником), було укладено договір позики № 15/05, за яким позикодавець передає, через касу, позичальнику у власність готівкові кошти в розмірі 43000 гривень, а позичальник зобовязується повернути у строк до 31 жовтня 2016 року, згідно графіку повернення позики, отриману позику (а.с. 74-75,76,120). Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» зобовязання за договором позики №12/05 від 12 травня 2015 року виконані, що підтверджується видатковими касовими ордерами від 13.05.2015 року, від 09.06.2015 року, від 08 липня 2015 року, від 17 серпня 2015 року, від 07.10.2015 року, від 09 листопада 2015 року, від 08.12.2015 року, від 13.01.20116 року, від 19 лютого 2016 року. Зокрема, документипідтверджують видачу відповідачу грошових коштів на суму 37060 гривень 74 копійки (а.с.77-85). У зв`язку із неповерненням [PERSON] грошових коштів у вказаний в договорі позики строк (31 жовтня 2016 року), Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» суму заборгованості за договором позики № 12/05 від 12 травня 2015 року в розмірі 37060 гривень 74 копійки (а.с. 69-70). Вказані обставини встановлені судом виключно на підставі тих письмових доказів, які є в матеріалах справи, на момент її розгляду. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» та [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини, в яких позивач виступає позикодавцем, а відповідач позичальником, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобовязанні, на повернення йому відповідачем, як боржником у цьому зобовязанні, отриманої ним позики. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Виключно законами України визначаються права людини і громадянина, їх гарантії та основні обов`язки (пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України). Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1046 Цивільного Кодексу України за договором про надання позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Дванадцятого травня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» та [PERSON] уклали договір позики, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» передало [PERSON], через касу грошові кошти у розмірі 43000 гривень, а [PERSON] взяла на себе зобовязання їх повернути у строк до 31 жовтня 2016 року (а.с.74-75,76,120). Факт належного виконання позикодавцем свого зобовязання з передачі позики позичальнику [PERSON], підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с.77,78,79,80,81,82,83,84,85), які також свідчить і про те, що позику отримала саме [PERSON]. Станом на 23 травня 2017 року, [PERSON] отримані грошові кошти у розмірі 37060 гривень 74 копійки, не повернула (а.с.69-70). Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Поряд з цим, згідно з частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторони договору встановили, що [PERSON] зобов`язується повернути суму позики до 31 жовтня 2016 року (а.с. 74-75,76,120). Отже, позивач та відповідач, встановили порядок і строк виконання зобовязання з повернення позики. Суд вважає, що встановлений сторонами договору зміст зобовязання та умови його виконання повністю узгоджуються з положеннями статті 1046, частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання). В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позичальник повністю виконала взяте на себе зобовязання по поверненню суми позики позикодавцю. Зважаючи на встановлені обставини, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобовязання на підставі договору позики, по її поверненню, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобовязанні, на повернення йому відповідачем, як боржником, суми позики в 37060 гривень 74 копійки. З огляду на це та те, що право позивача на повернення суми позики у розмірі 37060 гривень 74 копійки порушене саме відповідачем, матеріально-правову вимогу позивача про стягнення з відповідача боргу у вказаній сумі, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до частинин 1 та пункту 6 частини 3 статті 79 ЦПК України до сдових витрат належить і судовий збір і витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. А згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3200 гривень та витрат, повязаних з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у розмірі 420 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.14,71,123,124), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved