Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим будинком, в якому посилається на те, що вона є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Право власності на вищевказаний житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом, посвідченим 27 травня 2015 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області. У належному позивачу житловому будинку з 18 жовтня 2011 року зареєстрований відповідач, проте у вказаному будинку він жодного дня не проживав. Відповідач ніким не доводиться, а ні позивачу, а ні членам її сім`ї та її батькам, будь - яких прав щодо домоволодіння він не має, так як житловий будинок є особистою приватною власністю позивача, особисті речі відповідача у належному їй будинку - також відсутні. Місце проживання відповідача було зареєстровано ще за життя батька позивача [PERSON] , який помер [INFO] , з метою його працевлаштування у селі Лисівка. Тобто реєстрація місця проживання була проведена формально. Будь - яких домовленостей між позивачем та відповідачем щодо користування житловим будинок не було. Крім того, реєстрація відповідача у будинку є для позивача перешкодою для повного користування та розпорядження житловим будинком. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] , шляхом позбавлення [PERSON] , [INFO] , права на користування житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] . Стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судові засідання 18 жовтня 2019 року та 04 листопада 2019 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до п. 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, а саме: на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу його останнього відомого зареєстрованого місця проживання були направлені судові повістки разом із розписками, які повернулись на адресу суду з відміткою «Укрпошти» - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до Судових викликів № 288/1049/19/8049/19 від 03.10.2019 року та № 288/1049/19/8524/19 від 18.10.2019 року розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач [PERSON] був повідомлений про судові засідання, які відбудуться 18 жовтня 2019 року о 16.15 годині та 04 листопада 2019 року о 10.00 годині. Частиною 11 статті 128 ЦПК України визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 27 травня 2015 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є: [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 27 травня 2015 року Попільнянською державною нотаріальною конторою Житомирської області, актуальна інформація про державну реєстрацію права власності, а саме: власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] . Номер запису про право власності: 9821174. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 листопада 2014 року Лисівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 15. Довідкою № 336 від 23 липня 2019 року Виконавчого комітету Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області передбачено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 18 жовтня 2011 року по теперішній час. Як вбачається з довідки № 338 від 23 липня 2019 року Виконавчого комітету Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає з 19 жовтня 2011 року. Відповідно до довідки № 340 від 23 липня 2019 року виданої Виконавчим комітетом Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , Згідно довідки № 310 від 08 липня 2019 року виданої Корнинською селищною радою Попільнянського району Житомирської області, склад сім`ї [PERSON] : мама - [PERSON] , 1971 року народження, брат - [PERSON] , 1993 року народження, [PERSON] , 1984 року народження, [PERSON] , 1971 року народження. Судом встановлено, те що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою [ADDRESS] , з 19 жовтня 2011 року, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, а використовує його лише для свого реєстраційного обліку. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Як вбачається з частини 2 статті 48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Пунктом 1, частини 1 статті 346 цього Кодексу встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч. 1 ст. 391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми Закону, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зі змісту вказаної статті, а також статті 64 ЖК України, яка дає визначення поняття «член сім`ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Вказана обставина встановлена на підставі частини першої статті 81 ЦПК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс12. Відповідно до ст. 3 Закону України від 16.04.2017 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Частина 1 статті 7 вказаного Закону зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Пункт 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» від 12.04.1985 року вказує, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Зазначені обставини в їх системному зв`язку свідчать, що [PERSON] втратив право на користування житловий будинком [ADDRESS] . Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved