Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] 19.04.2018 року звернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, за яким просила позбавити відповідачку батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]; призначити її опікуном над неповнолітнім [PERSON]; стягнути з відповідачки на її користь аліменти у твердій грошові сумі в розмірі 1 800,00 грн., щомісяця до досягнення ним повноліття; закріпити за неповнолітнім [PERSON] житло за адресою: [ADDRESS] з метою недопущення реєстрації у квартирі інших громадян, відчуження житла, а також здійснення будь-яких дій без дозволу органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації; та стягнути з відповідачки судові витрати по справі у дохід держави. В обґрунтування позову зазначила, що вона, [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. ЇЇ син, [PERSON], який помер [INFO], є батьком дитини. Відповідачка по справі, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], не працює, є матір'ю дитини, але вихованням дитини не займається повністю, раніше залишала його одного вдома, дитина не відвідувала дитячий садок, характеризується негативно, у відношенні неї був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП, а також у 2015 році [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та вона знаходилася на обліку як «сімейний насильник». Відповідачка, мати дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, та сама рідко буває вдома, та часто зникає в невідомому напрямку, не спілкується з дитиною, не дбає про її нормальне самоусвідомлення тощо.. Вказує, що мати зовсім не цікавиться його життям, станом здоров'я і не дбає про його інтереси, не бере участі в його житті, таким чином ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Також в позові зазначено, що квартира, в якій вона мешкає з дитиною, належить на підставі дарування її сину, [PERSON] В квартирі чисто та охайно, житлово-побутові умови проживання належні, відповідають встановленим нормам. Також зазначила, що [PERSON] згоден на проживання та реєстрацію дитини у даній квартирі. Між нею та дитиною склалися дуже добрі та довірливі стосунки. За вказаний обставин звернувся до суду з дійсним позовом. До суду 02.05.2018 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації позивачки, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO], з 19.11.2008 року, зареєстрована у [ADDRESS]. Ухвалою суду від 05.05.2018 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху. До суду 15.05.2018 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачки, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO], з 23.03.2006 року , зареєстрована у [ADDRESS]. 15.05.2018 року з Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов висновок органу опіки та піклування №01-05-3/184вх від 10.05.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її малолітнього сина, [PERSON], [INFO] та призначення [PERSON] опікуном дитини. 17.05.2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON], якою усунені недоліки, встановлені ухвалою суду від 05.05.2018 року. Ухвалою суду від 21.05.2018 року позов [PERSON] прийнято до провадження та ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 25.06.2018 року. У судове засідання 25.06.2018 року з'явилася позивачка [PERSON], позов підтримала, та пояснила, що [PERSON] є її внуком, проживає з нею з 30.07.2017 року, якого вночі о 01.00 год. привів співмешканець відповідачки [PERSON], бо його мати не було ніде. Далі пояснила, що, у неї був син [PERSON], який є батьком дитини, відповідачка має наркотичну залежність, через відповідачку потрапив до в'язниці, а коли вийшов, через хворобу серця помер. У судове засідання з'явилася представник позивачки - [PERSON], яка також позов підтримала та пояснила, що дитина ні де не зареєстрована. Представник зазначила, що у відповідачки також є донька від першого шлюбу, яку вона віддала колишньому чоловіку. Також у судовому засіданні надала висновок органу опіку та піклування. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява Суворовської РА ОМР за №01-05-3/184вх від 10.05.2018 року, яка надійшла до суду 15.05.2018 року, та в якій зазначено, що органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, на виконання своїх повноважень, підготовлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітнього сина, [PERSON], [INFO], та призначення [PERSON] опікуном над дитиною. Також в заяві зазначено, що вважають позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, висновок підтримують в повному обсязі, просять суд справу розглянути за відсутністю їх представника. Ухвалою суду від 25.06.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 17.10.2018 року. З 23.07.2018 року по 23.08.2018 року суддя перебувала у відпустці, з 10.09.2018 року по 14.09.2018 року суддя перебувала у відрядженні у зв'язку з навчанням, з 24.09.2018 року по 07.10.2018 року суддя перебувала у відпустці. У судове засідання призначене на 17.10.2018 року з'явилася представник позивачки - [PERSON], просила долучити до матеріалів справи докази, надані 17.10.2018 року через канцелярію суду. Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Розгляд справи відкладено на 20.11.2018 року за клопотання представника позивача. У судове засідання 20.11.2018 року позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, надали суду заяву, в якій не заперечували проти заочного розгляду справи, також просили суд справу розглядати за їх відсутністю. 20.11.2018 року представником позивачки - [PERSON] через канцелярію суду надано заяву Суворовської РА ОМР за №01-05-3/184вх від 26.10.2018 року, щодо долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітнього сина, [PERSON], [INFO], та призначення [PERSON] опікуном над дитиною. Також в заяві зазначено, що вважають позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, висновок підтримують в повному обсязі, просять суд справу розглянути за відсутністю їх представника. Відповідачка у судове засідання 20.11.2018 року не з'явилася, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується розпискою [PERSON], яка знаходиться в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила Відзив від відповідачки до суду не надходив. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 30 листопада 2018 року. Суд, дослідивши пояснення учасників справи, та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився онук позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 23.04.2013 року. Батьками [PERSON] записані: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.9). Звертаючись в суд з позовом, позивачка стверджує, що є бабусею малолітнього [PERSON] та опікуються за ним, оскільки відповідачка не виконує свої батьківські обов'язки відносно своєї дитини. Судом встановлено, що позивачка, [PERSON], є бабусею малолітнього [PERSON], по лінії батька, який проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописки) (а.с.16). Той факт, що вона є бабусею [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], де батьками зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.10). Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №00012300969 та №00012300704 від 12.06.2013 року зазначені відомості про зміну прізвища позивачки до та після державних реєстрацій шлюбу, згідно яких позивачці після останньої державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.11, 12). Батьком [PERSON] є син позивачки, [PERSON], який помер [INFO], про що 16.01.2017 року видано свідоцтво про смерть [NUMBER], актовий запис №724 (а.с.13), що також підтверджується витягом №00017542657 від 16.01.2017 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (а.с.14) та довідкою про причини смерті №216 від [INFO] (а.с.15). Мати дитини, відповідачка по справі, [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але, як встановлено судом, за місцем реєстрації не проживає. Як встановлено судом, [PERSON] вихованням дитини не займається, раніше залишала вдома одного, дитина не відвідувала дитячий садок. В матеріалах справи міститься характеристика з Портофранківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області за №26/2-497, згідно якої відповідачка характеризується негативно, у відношенні останньої було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП та проведено комплекс індивідуально-профілактичних заходів, під час яких [PERSON] були роз'яснені вимоги ст.150 СК України, однак остання не виявляла зацікавленість в належній соціалізації та розвитку дитини, від допомоги соціальної служби у влаштуванні дитини у дитячий садок відмовилася. При відвідуванні працівниками ювенальної поліції за місцем мешкання дитина мала неохайний вигляд, в кімнаті брудно. На неодноразові зауваження [PERSON] не реагувала. На даний час зі слів сусідів [PERSON] та її співмешканець вдома не бувають, при цьому малолітній [PERSON] мешкає з бабусею, [PERSON], яка доглядає за ним. Також, згідно бази ІІПС «Армор» у 2015 році [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та протягом року остання знаходилася на обліку Портофранківського ВП в м.Одесі під категорією «сімейний насильник» (а.с.17) На підставі вищенаведеного судом встановлено, що мати неповнолітньої дитини, [PERSON], матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, покинула його, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Усім цим займається його бабуся, позивачка по справі, [PERSON] яка його утримує, піклується за ним, він з нею проживаю, доглядає за ним і за його розвитком, контролює його навчання у школі та несе всі пов'язані з цим витрати. Лист головного лікаря свідчить про те, що дитина перебувала у відділені для дітей немовлячого віку КУ «ДМКЛ №3» з 21.09.2015 року по 22.12.2015 року без батьків з причини того, що [PERSON] залишила дитину у родині своєї матері та пішла у невідомому напрямку, у зв'язку з чим остання віддала дитину до лікарні (а.с.20). Таким чином відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться життям дитини, не відвідує свого сина ні вдома, ні в школі, що підтверджується характеристикою з Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №88 від 21.02.2018 року за №65 (а.с.19), не займається духовним та моральним розвитку дитини, не проявляє щодо нього батьківської-материнської турботи та уваги, не цікавиться його життям. Позивачка по справі, [PERSON], здійснює повний догляд за дитиною, утримує матеріально, займається його вихованням, що підтверджується характеристикою від сусідів на [PERSON] (а.с.21) та характеристикою з місця її мешкання (а.с.22. [PERSON] пройшла медичне обстеження, згідно з висновком №2 про стан її здоров'я з Центру первинної медико-санітарної допомоги №12, може бути опікуном малолітнього [PERSON] (а.с.23). Згідно довідки з Департаменту інформаційних технологій МВС України, позивачка до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої та непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.24). Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. №3, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради за вих. №01-05-3/184вх від 10.05.2018 року, згідно якого визначено доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо її малолітнього сина - [PERSON], [INFO] та призначення [PERSON], [INFO] опікуном над дитиною. Також у висновку зазначено, що мати дитини, [PERSON] підтвердила, що проходила лікування від наркотичної залежності, але відповідних висновків, що свідчать про стан її здоров'я на теперішній час, не надала. Також вона заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина, однак не зробила жодної спроби налагоджувати контакт з сином, побачити його, приймати участь у його вихованні та матеріально забезпечувати дитину. Вважають, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування матір'ю своїми обов'язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської РА ОМР №01-05-3/184вх від 10.05.2018 року визначено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо її малолітнього сина - [PERSON], [INFO] та призначення [PERSON], [INFO] опікуном над дитиною. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.13), батько дитини - [PERSON] помер [INFO] у віці 37 років, про що зроблено відповідний актовий запис за №724. Мати дитини - [PERSON], [INFO], вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров'ям неповнолітнього не цікавиться. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов'язками відносно дитини. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] у відношенні її малолітнього сина - [PERSON], [INFO], оскільки остання тривалий час не виконує своїх батьківських обов'язків та свідомо відмовилась від такого права. У зв'язку з викладеним, суд вважає за доцільне, задовольнити позов [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON]. Відповідно до правил ст.167 СК України, якою встановлено порядок влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, брати та сестри, інші родичі. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради за вих. №01-05-3/184вх від 10.05.2018 року, визначено доцільним призначення [PERSON], [INFO] опікуном над дитиною. Судом встановлено, що матеріальним утриманням, вихованням та розвитком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], займається виключно позивачка, яка є пенсіонеркою, оскільки відповідачка добровільно не виконує свої батьківські обов'язки по утриманню сина та надала суду довідки про те що вона може бути його опікуном, протипоказань не має. Суду надано достатньо доказів того, що дитина позбавлена батьківського піклування: батько помер, мати відмовилась від своїх батьківських обов'язків. Позивачка [PERSON] здійснює догляд та займаються вихованням дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо призначення опікуном [PERSON] Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Обов'язок виховувати, ростити дитину - найважливіший обов'язок матері та батька. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1 800,00 грн. на місяць, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум - дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; - від 6 до 18 років становить з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об'єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Також суду не надано доказів щодо майнового стану відповідачки. Суд вважає, що відповідачка є працездатною особою та за станом здоров'я спроможна сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки на спростування цього відповідачкою жодних відомостей не надано. Відповідачкою не надано суду доказів, відомостей щодо знаходження на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, сплати стягнень по виконавчим документам, та про інші обов'язкові додаткові витрати. З урахуванням викладеного, враховуючи обізнаність відповідачки про існування даного спору та систематичні неявки у судові засідання, враховуючи відсутність відзиву на позов та будь-яких заперечень зі сторони відповідача щодо розміру аліментів, відсутність власного розрахунку та пропозицій щодо розміру аліментів, а також доказів щодо того, що відповідачка не має можливості виплачувати саме такий розмір аліментів,

Outcome: approved