Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

[PERSON] 25.07.2019р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зраджує їй у подружній вірності, має іншу жінку з якою фактично підтримує подружні стосунки, сім`я розпалась, що подальше збереження шлюбу неможливе, просила розірвати шлюб. Ухвалою суду від 04.11.2019р. сторонам надано термін на примирення - один місяць. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, 16.12.2019р. подала заяву у якій позов підтримала, покликається, що в квітні 2018р. припинили подружні стосункиз відповідачем, що подальше збереження сім`ї неможливе, настоює на розірванні шлюбу (а.с.29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 16.12.2019р. подав заяву, у якій не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачкою, просив про розгляд справи у його відсутності (а.с.30). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Із пояснень в суді 04.11.2019р. сторін, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 7, 8, 9) убачається, що сторони в шлюбі з 24.07.1993р., мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , в квітні 2018р. припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Позивачка [PERSON] , як видно із її заяви до суду від 16.12.2019р., вважає недоцільним перебування у шлюбі з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] , як убачається із його заяви до суду від 16.12.2019р., не заперечує розірванню шлюбу з позивачкою. Заходи, що вжиті судом для примирення сторін, позитивного наслідку не мають. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved