Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON]В звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з відповідачем шлюб зареєструвала 30.04.2008 р. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Донька проживає з нею. Відповідач з січня 2018 р. не бере участі у вихованні дитини та її утриманні. Відповідач є військовослужбовцем, має постійний дохід у розмірі 9000-10000 грн., зобовязаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 26.03.2018 р. і до досягнення донькою повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, направила суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, просить позов задоволити, не заперечила щодо заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся судовими повістками за адресою зазначеною в позовній заяві та за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечила позивач в своїй заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. \~ \~ \~ \~Сторони перебувають в шлюбі з 30.04.2008 р. В шлюбі в них народилася донька [PERSON], 14.11.2008 р. народженн. Донька проживає з позивачем, перебуває на її утриманні. Відповідач з січня 2018 р. матеріальної допомоги на утримання доньки позивачу не надає. Відповідач працездатного віку, перебуває на військовій службі. Відповідно до ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 ст.182\~СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5\~ст. 183 СК України\~аліменти на одну дитину стягуються в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи обставини справи, оскільки вимоги позивача стосуються аліментів на утримання тільки неповнолітньої доньки, а тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved