Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

[PERSON] (далі заявник) звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем - [PERSON] у [ADDRESS] на час відкриття спадщини, яка відкрилася 12 травня 2017 року після смерті [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявленої вимоги заявник посилається на приписи статей 1220, 1270 ЦК України, 315 та 316 ЦПК України та зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті її чоловіка, останнє місце проживання якого: [ADDRESS], що вбачається з довідок голови будинкового комітету адміністрації міста Іловайськ ДНР від 17.04.2018, домової книги по житловому будинку за вказаною адресою, відповідними записами у паспортах громадян України, її паспорту ВС 373104, виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій обл. від 10.08.2000, та зі свідоцтва про смерть серії ІІ-НО №020616. В судове засідання заявник не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа Шахтарська державна нотаріальна контора до суду правом участі в судовому засіданні не скористалась, надавши заяву про розгляд справи без присутності представника нотаріальної контори (а.с.21). Ухвалою суду від 19.06.2018 в якості заінтересованої особи залучена [PERSON], яка є дочкою спадкодавця. В судове засідання [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її присутності, в якій зазначила також, що не заперечує проти задоволення заяви та наміру відновлення строку на прийняття спадщини не має. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що врегульовують порушене питання, суд зазначає таке. Свідоцтвом про одруження серія І-АБ №083721 підтверджується, що заявниця з 22.11.1968 є дружиною [PERSON], який, як вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] ІІ-НО №020616, виданого Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, помер 12.05.2017 в м.Харцизьку м.Іловайська Донецької області, Україна. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON], [INFO] (прізвище після шлюбу [PERSON]). Постановою нотаріуса Шахтарської державної нотаріальної контори від 12.04.2018 заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті 12.05.2017 її чоловіка [PERSON], оскільки заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подала, фактів, що підтверджують прийняття спадщини, не надала; м.Іловайськ Донецької області внесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З листа Шахтарської державної нотаріальної контори від 24.05.2018 №177/01-16 вбачається, що за даними Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлого 12.05.2017 [PERSON] не заводилась (а.с.21-22). За змістом паспорту громадянина України ВС 373104 заявниця зареєстрована за адресою - [ADDRESS] з 14.11.1979, що відповідає відомостям, зазначеним в домовій книзі для прописки в зазначеному будинку (а.с.8), за змістом яких її чоловік [PERSON] також був зареєстрований за вказаною адресою, знятий з реєстрації у звязку зі смертю, про що Сектором міграційної служби Харцизького міського відділу ДНР здійснений запис. З довідки голови будинкового комітету адміністрації міста Іловайськ від 17.04.2018, засвідченої свідками, також вбачається, що заявниця та її чоловік [PERSON] були зареєстровані за адресою - м. Іловайськ, вул. Першотравнева, 105/1. Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить з таких норм права. Приписами ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців. Приписами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України , він не заявив про відмову від неї; у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (пп.3.21, 3.22 п.3 гл.10 розд.II). Пленумом Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 розяснено, що якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Приписами ч.2 ст.315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Надаючи оцінку допустимості наданих заявником доказів, а саме домовій книжці та довідці з відмітками, вчиненими на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд керується ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одночасно суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), за висновками якої, зокрема, у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи викладене, суд як виняток приймає до уваги дані, з ким та де проживав/був зареєстрований [PERSON] на час смерті, які зазначені у вищенаведених домовій книжці та довідці від 17.04.2018 (а.с.8-9) з території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та оцінює їх з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. При цьому суд зазначає, що у заявника немає можливості надати відповідну довідку, видану установою України, адже таких установ, які б діяли на території міста Іловайська та були б підконтрольні Україні, наразі немає. Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт постійного проживання заявниці із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті 12.05.2017, підтверджується вищенаведеними дослідженими в судовому засіданні доказами. На підставі викладеного, враховуючи, що від встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини залежить виникнення майнових прав заявника на спадкове майно, а іншого порядку його встановлення законом не визначено, з огляду на те, що під час розгляду справи у порядку окремого провадження спір про право не вбачається, суд доходить висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved