overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] 16 листопада 2016 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що її сестра [PERSON] є інвалідом 1 групи та перебуває на державному утриманні у Новоастраханському обласному психо-неврологічному інтернаті та з 1993 року знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з приводу шизофренії, хронічного психічного розладу, у звязку з чим не усвідомлює наслідків своєї поведінки, грубо дезадаптована в соціально-побутовому плані, потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги. Внаслідок хронічного психічного розладу [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому може бути визнана недієздатною. Вона піклується про сестру, відвідує в інтернаті, тому просить встановити над [PERSON] опіку та призначити її опікуном. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала, в останнє судове засідання не зявилася, у заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутністю. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просить справу розглядати за його відсутністю. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «шизофренія», є інвалідом 1 групи безстроково, її життєдіяльність різко обмежена, потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги (а.с. 3, 4). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №38 від 07 березня 2017 року (а.с. 40-42) [PERSON] страждає на стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, простий тип; за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] (а.с. 7), яка бажає бути опікуном останньої, відвідує її у Новоастраханському обласному психо-неврологічному інтернаті, виводить на прогулянки, привозить продукти харчування (а.с. 12). Згідно рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради та подання (а.с. 9-10) орган опіки та піклування просить суд призначити заявника опікуном [PERSON] Стан здоровя [PERSON] та умови проживання дозволяють їй бути опікуном. З огляду на викладене суд вважає за необхідне визнати [PERSON] недієздатною, встановити над нею опіку та призначити опікуном [PERSON] Судові витрати по справі на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

\~[PERSON] 16 листопада 2016 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 19 вересня 2014 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вони з вересня 2016 року припинили шлюбні відносини у звязку з нездатністю відповідача підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги. Спору про поділ майна немає, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Вважає збереження сімї неможливим, тому просить розірвати шлюб, залишивши їй прізвище чоловіка та стягнути на її користь судовий збір. \~Позивач\~\~у судове засідання не зявилася, в заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутністю, позов підтримує. \~Відповідач\~ у судове засідання не з'явився, в заяві на імя суду просить розглянути справу за його відсутністю, на розірвання шлюбу згоден. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. Сторони з 19 вересня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5),\~від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сторони з вересня 2016 року припинили шлюбні відносини у звязку з нездатністю відповідача підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги. Спору про поділ майна немає, спільне господарство сторони не ведуть, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати, залишивши позивачу прізвище чоловіка. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., який відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] 16 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись, що вони з відповідачем 25 серпня 2007 року зареєстрували шлюб, мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З серпня 2017 року шлюбно-сімейні відносини припинили із-за відсутності взаєморозуміння та довіри один до одного, різних поглядів на обовязки подружжя, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сімя їх розпалась остаточно, примирення між ними неможливе. Просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, погодилася на розірвання шлюбу, просила визначити місце проживання дитини з нею та поновити їй шлюбне прізвище «Дорошенко». Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 серпня 2007 року в Білецьківській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 15, мають малолітнього сина [PERSON],[INFO]. З 26 серпня 2017 року сторони не підтримують шлюбні відносини із-за відсутності взаєморозуміння та довіри один до одного, різних поглядів на обовязки подружжя, що призвело до втрати почуттів поваги та любові, проживають окремо і не підтримуючи шлюбні відносини ніхто з них не приймав мір для поновлення сімї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати, визначити місце проживання дитини з відповідачем та поновити їй дошлюбне прізвище «Дорошенко».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] 16 листопада 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів посилаючись, що вони з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, згоден сплачувати аліменти на утримання сина. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з сім'єю не проживає, участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, працездатний, інших утриманців немає. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають суду підстави для висновку, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому необхідно стягнути з нього аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Так як позов задоволено, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] 16 листопада 2017 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником [ADDRESS], у якій зареєстрована її родичка відповідачка [PERSON], але з серпня 2000 року вона без поважних причин в неї не проживає, тому просить задовольнити її вимоги, визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач у судове засідання не зявилася, у заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутністю у звязку з хворобою, свої вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Заявою на ім'я суду повідомила, що вона працює у Донецькій області, тому просить справу розглянути за її відсутності, вимоги позивача визнає. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 3 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Квартира [ADDRESS] належить позивачеві на праві власності. (а.с. 6, 7). У квартирі в якості члена сімї з 17 червня 1997 року зареєстрована відповідач, але з 15 серпня 2000 року там не проживає без поважних причин (а.с. 8-13), тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

[PERSON] 16 листопада 2018 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що після смерті [INFO] його батька [PERSON] відкрилася спадщина, у складі якої, в тому числі, була земельна ділянка площею 5,0816 га, розташована на території Боровенської сільської ради. Він вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Але приватний нотаріус Кремінського районного нотаріального округу Тимошенко М.М. відмовив у видачі свідоцтва про право власності на вищевказану земельну ділянку у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу - державного акту. Оригінал Державного акту на право приватної власності на землю було втрачено, тому просить визнати за ним право власності на цю ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, у заяві на ім'я суду останній просить справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача Боровенської сільської ради Середа О.В. у судове засідання не з'явився, у заяві на ім'я суду (а.с.55) просить справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи Фермерського господарства «Дубрава» - орендар земельної ділянки з 2014 року, отримавши судову повістку 20 грудня 2018 року, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, тому суд вирішив справу розглянути за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 цього Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Докази, які надані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є сином [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 6-6зв.). Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,0816 га, яка розташована на території Боровенської сільської ради Кремінського районну Луганської області (а.с. 7-9). Позивач своєчасно звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом і 18 вересня 2018 року отримав свідоцтво про право на спадщину у вигляді невикористаної частки права на земельну частку (паю). Але постановою приватного нотаріуса Тимошенка М.М. від 18 вересня 2018 року (а. с. 12-13) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Інші спадкоємці відповідно до спадкової справи з заявою про прийняття спадщини не зверталися. Отже вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку є такими, що заслуговують на увагу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] 16 листопада 2018 року звернулась до суду з вказаною позовною заявою, у якому зазначала, що 22 січня 2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Посилаючись на неможливість збереження шлюбу через різні погляди на спосіб життя, що сторони неповнолітніх дітей не мають, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, шлюбні відносини між ними припинені з 14 листопада 2018 року, розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідач не бажає, позивач просила розірвати шлюб та залишити їй теперішнє прізвище. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання. У підготовче засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутність; позивачка підтримала позовні вимоги, відповідач з позовом погодився. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову, вважаючи, що вказані у позовній заяві обставини справи відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею шлюбного прізвища підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] 16 лютого 2015 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 15.09.2007 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу спільних дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені більше ніж 2 роки тому, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач був згоден на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 15.09.2007 р. Заводським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, за актовим записом №303 (а.с.13). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

[PERSON] 16 лютого 2015 року пред'явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 1 серпня 1992 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що подружні відносини між ними припинені давно, збереження шлюбу стало неможливим через систематичне зловживання відповідачем алкогольних напоїв, внаслідок чого він повністю перестав забезпечувати сім'ю та допомагати вести домашнє господарство, а його поведінка приносить сім'ї душевні страждання. Від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає, однак відповідач відмовляється прибути в органи ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання своїх позовних вимог посилалася на обставини, викладені в позовній заяві. [PERSON] позов не визнав, посилаючись на необґрунтоване небажання позивача перебувати в шлюбі. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтв про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 1 серпня 1990 року, від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає (а.с. 3, 4, 5). Сторони визнали, що п'ять років тому вони припинили подружні відносини та спільного господарства не ведуть, відповідач також визнав, що часто вживає спиртні напої. За наданий строк для примирення сторони не помирилися. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved