Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2014 року. Від даного шлюбу у них народився сини [PERSON], [INFO], який на даний час є малолітнім. Спільне життя із Відповідачем не склалося, оскільки у сторін різні характери, погляди на життя. Більше трьох місяців вони разом не проживають, шлюб існує формально. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу, на думку Позивача, неможливо, а тому просить розірвати шлюб. Сторони, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду, в судове засідання не з'явилися. Позивач подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позов підтримав, просить задовольнити з підстав наведених у ньому, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач на примирення не згідна, просить дитину залишити на її вихованні, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим повторно 27 жовтня 2016 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, 26 грудня 2014 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають одного спільного малолітнього сина: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане 05 травня 2015 року виконавчим комітетом Магдалівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і Відповідач не мають бажання зберегти сім'ю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Син сторін, який є малолітнім, проживає разом із матір'ю (Відповідачем) за адресою: с. Митниця Підволочиського району. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved