Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника за довіреністю [PERSON], звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із позовною заявою про зняття арешту з майна, накладеного за № 11075407 від 14.04.2011 року постановою державного виконавця відділу ДВС в Орджонікідзевському районі м.Харкова про відкриття виконавчого провадження № 15955577 від 23.10.2009 року, а саме арешту на квартиру за адресою : [ADDRESS], в якій просить суд припинити арешт нерухомого майна - номер запису про обтяження 11075407 від 14.04.2011 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладений на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов в повному обсязі, надала пояснення аналогічні, викладеним у позові, вважає накладення безпідставно такого арешту на майно позивача порушує його право власності на зазначену квартиру, бо відповідач [PERSON] ( боржник за вказаним виконавчим провадженням), щодо майна якої накладено арешт, ніколи не була власником зазначеного майна та згідно інформаційної довідки № 67609077 від 08.09.2016 року [PERSON], починаючи з 27.08.2008 року зареєстрована єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS], а щодо [PERSON], є лише зазначення у виконавчому документі, що остання мешкає за адресою : [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав, заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що дійсно зазначене майно, за матеріалами виконавчого провадження, не належить та не належало на праві власності боржнику [PERSON], виконавчий лист було повернено, що не зобовязує державного виконавця зняти арешт, вважає, що накладення арешту на зазначене майно здійснювалося державним виконавцем згідно повідомлення боржником [PERSON] місця свого проживання за вказаною адресою, щодо позову - покладався на розсуд суду . Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, встановив такі фактичні обставини по справі. Позивач, [PERSON], набула право власності на квартиру за адресою: м.Харків, вул.. Тухачевського ( тепер Душкіна згідно Рішення ХМР № 12/15 від 20.11.2015 року)[ADDRESS], на підставі Договору довічного утримання, посвідченого 08.08.2008 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за р.№ 3-2595, що підтверджується копією вказаного договору та Витягом з Державного реєстру правочинів № 6351503 від 08.08.2008 року, номер правочину 3070403, найменування правочину: договір довічного утримання, посвідчений за р.№ 3-2595 Четвертою ХДНК, бланк ВКМ 639756, набувач: [PERSON], право власності зареєстровано за [PERSON] 27.08.2008 року згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», № витягу 20028678 від 27.08.2008 року, реєстраційний номер 23395301, тип обєкта: квартира, адреса обєкта : [ADDRESS], номер запису : П-7-29583 в книзі 1, форма власності: приватна, частка : 1/1 , підстава виникнення права власності: договір довічного утримання/ р.№ 3-2595/08.08.2008/ 4-а ХДНК. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 81003388 від 22.02.2017 року, на квартиру за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON] на підставі договору довічного утримання р.№ 3-2595 від 08.08.2008 року, посвідченого 4 ХДНК, міститься обтяження: арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 11075407, зареєстрований 14.04.2011 року ХФ ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 15955577, 23.10.2009, Орджонікідзевський ВДВС ХМУЮ, де безпідставно в графі власник є запис « Нарманія Марина Сергіївна», обтяжувач: Орджонікідзевський ВДВС ХМУЮ, заявник: Орджонікідзевський ВДВС ХМУЮ. Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 45 № 371 від 21.02.2017 року, виданої [PERSON], [INFO], остання є власником квартири 21 по вул.. Душкіна ( колишня Тухачевського), буд. 4, за вказаною адресою жодної особи не зареєстровано з 28.10.2008 року. Відповідно до змісту листа Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 14.07.2016 року № 22-30, направленого на імя [PERSON], згідно відомостей ЄДРВП, відкритого виконавчого провадження, під час якого накладений арешт на квартиру за адресою : [ADDRESS], постановою про відкриття виконавчого провадження № 15955577 від 23.10.2009 року у відділі не перебуває, державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу та на сьогоднішній день у відділі на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження де боржником є [PERSON], яка за виконавчим документом мешкає за адресою : м.Харків, вул.. Тухачевського, б. 4, кВ.21. Зазначеним листом додатково повідомлено адресата про те, що якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Представник третьої особи не заперечував проти того факту, що арешт на майно позивача накладено безпідставно, позивач не є боржником, матеріали виконавчого провадження не містять даних щодо належності на праві власності вказаного майна боржнику [PERSON], про відсутність вказаної вище у листі помилки при накладенні такого арешту не зазначив. Доказів, які б підтверджували правомірність зазначеного арешту майна позивача суду надано не було. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Всупереч цьому, у звязку із наявністю не знятого державним виконавцем необгрунтованого арешту, Позивач залишається обмеженим у реалізації свого права власності в частині розпорядження належним йому майном. Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Станом на день звернення до суду із позовом щодо Позивача відсутнє виконавче провадження, арешт на його майно накладено безпідставно, його право власності порушено внаслідок «помилки». Ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне: «У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду». Оскільки в даному конкретному випадку відсутні обставини, передбачені ч.ч. 1-4 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає правильним застосування положення ч. 5 цієї ж статті. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши в сукупності одержані в ході розгляду даної справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та повністю підтверджуються наданими до позовної заяви копіями документів, не спростовані відповідачем, щодо встановлених обставин відсутні заперечення третьої особи. Також суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору за подачу до суду позовної заяви немайнового характеру в розмірі 551,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved