Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду із зазначеним позовом, під час розгляду справи надано уточнену позовну заяву в редакції від 11.02.2016 року, яка і є предметом розгляді, в обґрунтування уточнених вимог зазначено, що [INFO] року померла її мати, [PERSON], якій за життя на праві приватної власності належало домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26.02.1970 року Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий номер №1329, зареєстрованого 03.03.1970 року у Криворізькому бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №175, на сторінці №71, був зроблений відповідний запис №38171. Проте, у 1970 році [PERSON] замовила знесення старого будинку та будівництво нового. Таким чином, за адресою: [ADDRESS] у 1970 році був збудований новий житловий будинок, загальною площею 31,8 кв.м., житловою - 24,6 кв.м. Після будівництва нового будинку [PERSON] намагалась узаконити новобудову та зареєструвати її у відповідності до норм чинного на той час законодавства. Однак, документальні підтвердження цих намагань, - відсутні. 17.08.1999 року [PERSON] склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті, заповідала майно, де б воно не знаходилось, з чого б не складалося, та взагалі все, що їй буде належати за законом і на що вона матиме право на день своєї смерті, заповідала доньці, Позивачу у справі. Заповіт у встановлений законом порядку був посвідчений державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори, реєстровий номер №2-781. Після смерті матері, Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, при проведенні технічної інвентаризації домоволодіння, було встановлено: - житловий будинок А-1 - знесено; - на земельній ділянці самочинно збудовані: житловий будинок «Д-1», сарай «Б», вбиральня «Г». На звернення Позивача до Центрально-Міської районної у місті ради з питання оформлення правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння, їй рекомендовано звернутись до суду, з посиланням на Тимчасове положення «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року, за №7/5. Постановою нотаріусу від 02.09.2009 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено, у зв'язку з відсутністю права власності на спадкове майно. З метою оформлення правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння Позивач звернулась до ДФ ДП «ДНД та НДІ» НДІ Проектреконструкція, за результати було складено технічний звіт про розміщення та стану споруд, розташованих на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS]. Висновком якого встановлено, що; - житловий будинок «Д-1», 1970 року побудови, загальною площею 31,8 кв.м., відповідає вимогам санітарних норм та правил 2.08.01-89 «Житлові будинки», стан задовільний; - сарай «Б», прибудований до житлового будинку «Д-1», стан - задовільний; - вбиральня «Г» - стан задовільний; - розташування житлового будинку «Д-1», сараю «Б», вбиральні «Г», на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] відповідає вимогам державних будівельних норм 360-92. 01.08.2014 року Позивач отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку, з кадастровим номером: [NUMBER], площею 0,0661 га, цільове призначення якої, - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS]. З посиланням на Наказ Мінрегіону від 09.08.2012 року №404, яким було внесено зміни до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна; п.49 постанови КМУ №863 «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 17.10.2013 року, з урахуванням того, що спірні будівлі були збудовані до 05.08.1992 року, на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети у встановленому законом порядку, просила суд встановити факт належності спірного домоволодіння її матері, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння унеможливлює оформлення її спадкових прав, отримати спадщину в органах нотаріату не представляється можливим. У судове засідання представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог, оскільки іншим чином неможливо відновити порушено право Позивача. Представник відповідача Криворізької міської ради, будучі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, правом присутності у судовому засіданні не скористувався, надав письмові заперечення проти позову, згідно яких, просив у задоволенні вимог уточненого позову, - відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи, Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради [PERSON] не заперечувала щодо задоволення уточненого позову. Представники третіх осіб: Криворізького міського управління юстиції та Першої Криворізької державної нотаріальної контори, будучі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, правом присутності у судовому засіданні не скористувались, надали суду письмові заяви з проханням розглянути справу по суті у їх відсутності. Вислухавши пояснення учасників судового провадження, свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає, що уточнена позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №154 від 31.01.2007 року (а.с.11). За життя [PERSON] на праві приватної власності належало домоволодіння [ADDRESS], на теперішній час: [ADDRESS], яке у цілому, станом на 26.02.1970 року, складалось з дерев'яного житлового будинку «А-1», житловою площею 17.20 кв.м., без надвірних споруд, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 26.02.1970 року Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1329, зареєстрованого 03.03.1970 року Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №175, на сторінці №71, запис №38171 (а.с.14-15). Як убачається із заповіту, складеного [PERSON], посвідченого 17.08.1999 року державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Черняєвою М.В., реєстровий номер 2-781, заповідач на випадок своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON] (а.с.16). Після смерті матері, у встановлений законом строк, Позивач у справі, звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.09.2009 року, їй у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, - відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.18). Свідок [PERSON] суду пояснила, що живе по сусідству з родиною [PERSON], мати якої, [PERSON] - померла років десять назад. За життя остання постійно проживала у будинку [ADDRESS] була його власницею. У [PERSON] окрім Позивача, було ще два сини, однак, [PERSON] казала, що все її майно вона заповідала доньці, яка за нею доглядала та допомагала по господарству. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так у судовому засіданні встановлено, що Позивач є власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0661 га, цільове призначення якої, - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності від 01.08.2014 року (а.с.21 зворотня сторінка); - технічний паспорт на спірне домоволодіння підтверджує, що на земельній ділянці, розміром 0,0661 га, за адресою [ADDRESS] знаходяться: житловий будинок «Д-1», загальною площею 31,8 кв.м, житловою площею 24,6 кв.м, 1970 року забудови, сарай «Б», площею 9,6 кв.м., 1970 року забудови, вбиральня «Г», площею 1,0 кв.м., 1952 року забудови (а.с.20-21). - технічний висновок «Про розміщення та стану споруд, розташованих на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS]» від жовтня 2007 року, складений ДФ ДП «ДНД та НДІ» НДІ Проектреконструкція, підтверджує, що вищевказані будівлі збудовані у 1970-1973 роках, їх стан є задовільним та відповідає вимогам ДБН360-92** п.3.25, та не належать до самочинного будівництва, оскільки наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України від 09.08.2012 року №404 «Про внесення змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» - індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинку, господарчі (присадибні будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, - не вважається самочинним будівництвом. Згідно листа ВССУ України від 16.05.2013 року №24- 75/04/13, в якому вказано, що відповідно до ЗУ від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки на той час регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме: Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56 та Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та ЗУ від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створено та оформлено в передбаченому законом порядку до набрання чинності ЗУ від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, а у разі нотаріальної відмови до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] набула права власності на житловий будинок «Д-1» та надвірні будівлі, але за життя не встигла оформити правовстановлюючі документи, тобто на законних підставах, оскільки інше прямо не випливає із закону та незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Відповідно до норм ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 392 ЦК України встановлено право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який посвідчує його право власності. А відтак, позовом про визнання право власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності. Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Таким чином, зважаючи на перешкоди в оформленні свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом підлягаю визнанню за Позивачем у судовому порядку. Однак, слід зазначити, що у відповідності до вимог ст.ст.28-30 ЦПК України померла особа не може бути стороною у справі, так як не має цивільної процесуальної правосуб'єктності, тому визнавати право за померлою особою чи встановлювати відповідний юридичний факт законом не передбачено. Зазначені фактичні обставини та юридичний факт встановлюються у мотивувальній частині рішення суду, а в резолютивній визнається право за особами, які мають цивільну процесуальну правосуб'єктність. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial