Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON]Ф.о. (далі відповідач), в якому просить визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача житловий будинок №85 по вул.Задорожня (колишня Котовського) в м.Покровську Донецької області та земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 1413200000:14:016:0771, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою м.Покровськ, вул.Задорожня (колишня Котовського), 85, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаних житлового будинку та земельної ділянки. Від позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів в розмірі 96\~000 грн. та визнання на них права власності за відповідачем, а також про визнання за позивачем на другу 1/2 частину спірних житлового будинку та земельної ділянки позивач відмовилась в своїй письмовій заяві. Ухвалою суду від 16.01.2019 така відмова позивача прийнята судом та провадження у справі в цій частині закрито. В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутню, в якій зазначила, що не заперечує проти заочного рішення. Оскільки відповідач перебуває під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань №6», повістка та інші документи, враховуючи приписи ч.7 ст.130 ЦПК України, вручені йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, відповідні розписки наявні в матеріалах справи. Відповідач не скористався правом надання відзиву на позов. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України, у справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Шлюб між позивачем та відповідачем укладений 25.12.2009, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25.12.2009 серія 1-НО №194524 (а.с.7). Від шлюбу у сторін народились донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON] Мадіна, [INFO] (а.с.8-9). 17.11.2016\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~відповідачем був\~придбаний житловий\~будинок №85\~та земельна\~ділянка площею\~0,1 га, кадастровий номер 1413200000:14:016:0771, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться по вул.Задорожня (колишня Котовського) в м.Покровськ Донецької області; договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі правочинів. За змістом п.4 зазначеного договору дружина покупця позивачка надала згоду на купівлю її чоловіком відповідачем спірних житлового будинку та земельної ділянки (а.с.11-12). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2016 №73213827 та №73213251 право власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку зареєстровані за відповідачем (а.с.13-14). За змістом звіту про оцінку майна від 22.01.2018, наданого позивачем, ринкова вартість спірного житлового будинку становить 49\~608 грн.; за змістом витягу зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки вартість спірної земельної ділянки дорівнює 19 960 грн. (а.с.24-74). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В п.23 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п.24 вказаної Постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Враховуючи наведені законодавчі приписи, оскільки спірні обєкти нерухомого майна придбані відповідачем за час шлюбу та на підставі договору купівлі-продажу, таке майно не відноситься до речей індивідуального користування, ані позивачем, ані відповідачем не зазначається про придбання спірних обєктів нерухомості за кошти, які належали одному з подружжя особисто, суд доходить висновку, що спірні будинок та земельна ділянка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача. За приписами ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При поділі майна суд виходить із того, що коли між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грошима. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірні обєкти нерухомості є саме такими речами, оскільки їх поділ натурі без втрати цільового призначення неможливий. Згідно із ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірних житлового будинку та земельної ділянки без їх реального поділу, тобто поділу в натурі, що узгоджується з наведеними законодавчими приписами. З огляду на викладене, виходячи з інтересів сторін у справі та принципу рівності часток у спільному майні подружжя, оскільки питання часток спірного майна подружжя не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача на корись позивача.

Outcome: approved