Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

[PERSON] 25 січня 2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Зарічненськогорайону Рівненської області про встановлення права власності за набувальною давністю та визнання права власності у порядку спадкування. В обгрунтування позову зазначає, що є донькою [PERSON], яка померла 16 листопада 2015 року внаслідок чого відкрилась спадщина. Брат позивачки [PERSON], помер 06 липня 2010 року до відкриття спадщини після смерті матері. Чоловік матері позивачки [PERSON] разом з нею на момент смерті фактично не проживав із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Вказує, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. У позовній заяві зазначено, що з 1976 року по день смерті [PERSON] проживала у кв. 1 буд. 67, що по вул. Центральній у с. Бродниця Зарічненського району Рівненської області, яка була надана їй як директору школи у вказаному населеному пункті. За життя мати позивачки не встигла юридично оформити за собою право власності на нерухоме майно у передбачений законом спосіб, оскільки не вдалося визначити балансоутримувача цього будинку. Позивачка у встановлений законом строк звернулась до державного нотаріуса з метою оформлення спадкових прав та, посилаючись на ст. 344, 1218 ЦК України просить встановити факт набуття права власності за набувальною давністю за [PERSON] та визнати право власності у порядку спадкування право власності на вищезазначену квартиру. У судове засідання позивачка зявилась, надала пояснення за змістом якого з підстав зазначених у позовній заяві просила позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав суду заяву за змістом якої просить розглядати справу без його участі позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] сільська рада Зарічненського району Рівненської області у листі № 77 від 14 лютого 2018 року за підписом сільського голови [PERSON] просила розглядати справу без участі відповідача. Проти позову не заперечує. Проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивачки суд дійшов наступного висновку. 18 листопада 2015 року померла [PERSON], що підтверджує свідоцтво про смерть серії I-ГЮ № 178813 видане 18 листопада 2015 року, яка є матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження старого зразка серії I-АВ № 263755 від 07 лютого 1977 року, виданого [PERSON] сільрадою Зарічненського району Рівненської області. Свідоцтвом про одруження серії II-ГЮ № 266026 від 11 вересня 1993 року виданим [PERSON] сільською радою Зарічненського району Рівненської області підтверджено зміну прізвища позивачки з Баньковська на Турук. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016143885 від 23 грудня 2015 року з параметрами запиту [PERSON] 01 травня 1979 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на Козяр. Згідно довідки Морочненської сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 239 від 02 лютого 2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], але не проживає за адресою реєстрації. Позивачка у позовній заяві зазначає, що її мати [PERSON] з 1972 року працювала на посаді директора Бродницької серередньої шкоди, що підтвердженою копією її трудової книжки, і в 1976 році квартира [ADDRESS] була передана їй у користування, також зазначає, що ця квартира не перебуває на балансі будь якої юридичної особи та у підтвердження цього надає довідку відділу освіти Зарічненської районної державної адміністрації № 01-31/155 від 22 січня 2018 року у якій зазначено, що будинок за вказаною адресою на балансі відділу освіти Зарічненської РДА станом на 19 січня 2018 року не рахується. Крім того за даними довідки Зарічненської районної державної адміністрації № 01/28-124 від 09 січня 2018 року вказана квартира не перебуває на балансі Зарічненської РДА та її структурних підрозділів, а також у довідці Зарічненської районної ради Рівненської області № 01-31/32 від 10 січня 2018 року будинок № 67 по вул. Центральній у с. Бродниця Зарічненського району Рівненської області на балансі Зарічненської районної ради не обліковується (не належить до спільної власності територіальних громад району). У довідці [PERSON] сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 4697 від 17 жовтня 2017 року на підставі інформації з погосподарських книг за період з 1977 по 2015, зазначено, що [PERSON] дійсно з 1976 року до дня смерті 16 листопада 2015 року постійно проживала та була зареєстрована у кв. 1, буд. 67, що по вул. Центральній у с. Бродниця Зарічненського району Рівненської області. Також на [PERSON] видано технічний паспорт на зазначену квартиру. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР), яка є складовою правової системи України, відповідно до ст. 9 Конституції України. У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, ст. 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно положення ст. 177 ЦК України, обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Частиною 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що обєкти цивільних прав можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невідємними від фізичної чи юридичної особи. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст. 179 ЦК України). Відповідно до ст. 181 ЦК України речі поділяються на рухомі та нерухомі. Так, згідно ч. 1 цієї статті визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни їх призначення. Звідси предметом спору є квартира, яка, враховуючи викладене вище визначення, є нерухомою річчю. Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визначаються речовими правами. У постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 30 січня 2013 року у справі №6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою майна як обєкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомірність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4.ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може виникнути з сукупності певних юридичних фактів: законності обєкту володіння, добросовісності володіння, відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (тобто строку володіння), які повинен довести позивач. Відповідно до ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб він не набув майно злочинним (шахрайським) шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Особу слід вважати добросовісною у тому випадку, коли вона діє без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. У ч. 3 ст. 397 ЦК України встановлено презумпцію правомірності фактичного володіння майном, тобто, якщо не доведено іншого, фактичне володіння має визнаватися правомірним. Правомірне фактичне володіння є достатньою підставою для захисту володільцем свого речового права на володіння чужим майном. Попри вказані норми судом враховано, що [PERSON] при житті не оформила право власності зазначене нерухоме майно, тому вимога про встановлення факту набуття права власності за набувальною давністю не узгоджується із передбаченими у ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, оскільки вона померла. Однак за змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, зокрема право на оформлення власності на спадкове майно її спадкоємцями. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Тобто у даному випадку встановлено, що спадкодавець володіла майном з 1976 року, відповідно визнання права власності за набувальною давністю може застосовуватись з 01 січня 2001 року і у випадку, якщо цим майном добросовісно володів спадкодавець упродовж цього часу то спадкоємець після його смерті може приєднати до часу, яким володів річчю спадкодавець свій час володіння і з настанням визначеного ст. 344 ЦК України строку вже спадкоємець може порушувати питання про визнання за ним права власності за давністю володіння. Звідси прослідковується перехід до позивачки, як спадкоємця усіх прав щодо можливості набуття права власності на зазначене майно у тому числі за набувальною давністю. Таким чином з моменту добросовісного, відкритого, безперервного володіння нерухомим майном спадкодавицею пройшло більше 10-ти років то і відповідно до [PERSON] у порядку спадкування перейшло право на визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Ця позиція узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ згідно якої майно розумієтся і як фактичне майно і як майнові цінності, в тому числі боргові вимоги. Питання про майно виникає і тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право. Зокрема у рішенні ЄСПЛ від 30 листопада 2004 року у справі Онерїльдиз проти Туреччини зазначено, що поняття майно у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке охоплюється не лише правом власності на матеріальні речі, а й також може стосуватися законного сподівання щодо ефективного здійснення права власності (справедливого очікування). За даними довідки державного нотаріуса Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області № 1-16/200 від 03 березня 2018 року після смерті [PERSON], яка померла 16 листопада 2015 року із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори звернулась [PERSON], спадкова справа заведена 05 травня 2015 року за № 71/2016, свідоцтво про право на спадщину за законом чи заповітом не видавалось, що підтверджує інформаційна довідка № 51116458 від 02 березня 2018 року інформація про заповіт та/або спадковий договір відсутня. Тобто позивачкою вчинялись дії з метою оформлення прав на майно її матері, звідси висновується можливість позивачки успадкувати право своєї матері на оформлення спадкового майна та визнання права власності на нього. На підставі викладеного у відповідності до ст. ст. 178, 181, 190, 344, 1218 ЦК України,

Outcome: partial