Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» суму заборгованості з оплати праці в розмірі 40 грн. (заокруглено з урахуванням податків). В обґрунтування позову зазначено, що рішенням суду від 03.04.2018 у цивільній справі №235/6285/17 встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03.07.2007 по 12.08.2010 та суд прийшов до висновку про встановлення факту невиплати йому відповідачем компенсації у розмірі 49,46 грн. за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23.01.2010 по 15.02.2010. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зазначивши, що оскільки рішення суду від 03.04.2018 у справі №235/6285/17 в цій частині залишено без змін, ніякі обставини встановлювати та доводити в даній справі необхідності немає. Крім того, представник позивача додав, що спірна сума заборгованості не є обєктом оподаткування. ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» (попередня назва ПАТ «ШУ «Покровське», далі відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, про що подав відзив на позов. Мотиви незгоди зводяться до такого. В постанові суду апеляційної інстанції у справі № 235/6285/17 фрагмент тексту, в якому згадується про встановлення факту невиплати відповідачем компенсації в розмірі 49,46 грн. за несвоєчасне нарахування відпускних не є висновками суду апеляційної інстанції (і не є встановленими апеляційним судом обставинами), а є лише процитованою апеляційним судом частиною тексту з рішення суду першої інстанції, яке в частині задоволення позову апеляційним судом скасовано, а залишене в силі лише в частині відмови в позові. Відповідач визнав, що дійсно позивач в період з 23.01.2010 по 15.02.2010 знаходився у відпустці. З урахуванням того, що суму заробітної плати 2 258,71 грн. (сума визначена за мінусом відрахувань та податків) за період відпустки з 1.02.2010 по 15.02.2010 позивачу було виплачено не в січні 2010 року, а в березні 2010 року, то в цій частині затримка у виплаті склала календарний місяць. З урахуванням цієї затримки у виплаті частини суми відпускних підприємством в березні 2010 року [PERSON] було нараховано суму компенсації за несвоєчасну оплату відпустки - 42,92 грн., а за мінусом податків та відрахувань цю суму виплачено позивачу також в березні 2010 року в розмірі 37,23 грн. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Ухвалою суду від 09.01.2019 за клопотанням відповідача з канцелярії Красноармійського міськрайонного суду Донецької області витребувані цивільні справи №235/6285/17 та №2-1487/11 за позовом [PERSON] до ПАТ «ШУ «Покровське». Ухвалою суду від 07.02.2019 поновлений судовий розгляд справи, зобовязано відповідача надати суду належним чином оформлену довідку за підписом керівника товариства з проставленням печатки про нараховані та виплачені позивачу [PERSON] в березні 2010 року суми по заробітній платі із зазначенням величини всіх її складових елементів та способу розрахунку відрядної розцінки з урахуванням тарифної ставки, відпрацьованих позивачем днів та часів. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03.07.2007 по 12.08.2010 на посаді гірничого робітника з ремонту гірничих виробок та наказом №865 ку від 26.08.2010 був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Сторонами також визнано, що згідно з наказом відповідача від 15.12.2009 позивачу надано щорічну відпустку з 23.01.2010 по 15.02.2010, частина відпускних за вказаний період, а саме, в розмірі 1 350,98 грн., була виплачена відповідачем позивачу в березні 2010 року, тобто із затримкою на 1 календарний місяць. Відповідачем визнається обовязок нарахувати та виплатити позивачу у звязку зі затримкою виплати частини відпускних компенсацію за несвоєчасну оплату частини відпустки в січні 2010 року в розмірі 42,92 грн., яка після утримання податків дорівнює 37,23 грн. В силу приписів ч.1 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнаються учасниками справи. Позивач, заперечуючи факт виплати відповідачем компенсації за несвоєчасну оплату частини відпустки в січні 2010 року, посилається на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2018 у справі №235/6285/17, а також на розрахункові листки за січень-серпень 2010 року, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.144-145). Відповідач, стверджуючи факт нарахування та виплати в березні 2010 року позивачу компенсації за несвоєчасну оплату частини відпустки в січні 2010 року, посилається на розрахункові листки за січень-березень 2010 року, зокрема, за березень 2010 року, з якого вбачається, що позивачу нараховані компенсаційні виплати в розмірі 42,92 грн., та виписку ВАТ «Кредитпромбанк» з руху коштів по рахунку ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна №1» (а.с.137-143). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ст.74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. За приписами ст.115 КЗпП України, з якими узгоджуються приписи ст.21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. За вимогами ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Наведеним положенням кореспондують: положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за якими підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст.1); компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (ст.2); а також приписи Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 № 1427, за якими компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи копії розрахункових листків за січень-березень 2010 року, як ті, що надані відповідачем, так і ті, що надані позивачем при розгляді цивільних справ 2-1487/2011 (а.с.22) та №235/6285/17 (а.с.175) та досліджені судом за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні, копії яких наявні в матеріалах даної справи (а.с.141-145), є, за своєю суттю, повідомленням працівника про розміри оплати праці. Зміст приписів ст.110 КЗпП України дає підстави для висновку, що такі повідомлення (розрахункові листки, табуляграми) містять інформацію щодо періоду, за який провадиться оплата праці, про: - загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; - розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; - суму заробітної плати, що належить до виплати. Законодавством, чинним як на дату виникнення спірних правовідносин, так і на дату розгляду справи, не передбачені вимоги щодо обовязкової форми таких повідомлень, в тому числі, необхідних реквізитів, підписів відповідальних осіб та печатки підприємства. Враховуючи наведене, суд констатує, що відсутність у наданих і позивачем і відповідачем повідомленнях (розрахункових листках, табуляграмах) відомостей про розмір заробітної плати (в тому числі її складових), який виплачений позивачу у спірний період, а не лише нарахований, як і відсутність підписів відповідальних осіб підприємства та печатки, що закріплює такий підпис, нівелює доказову силу таких повідомлень (розрахункових листків, табуляграм), як документу, що підтверджує або спростовує факт виплати позивачеві нарахованої компенсації в розмірі 42,92 грн., яка після утримання податків та зборів дорівнює 37,23 грн. Доводи представника позивача про те, що факт невиплати відповідачем спірної суми компенсації підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2018 у справі №235/6285/17, є помилковими та ґрунтуються на хибному розумінні процесуальних норм права з огляду на таке. Вказаним судовим рішенням позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь [PERSON] стягнуто компенсацію за несвоєчасну виплату відпускних у розмірі 49,46 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38 405,30 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Постановою апеляційного суду Донецької області від 31.07.2018 рішення суду від 03.04.2018 в частині задоволення позовних вимог [PERSON] скасовано та в тій частині в позові відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін. За змістом судового рішення суду апеляційної інстанції апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, які стосуються відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги в розмірі 3-місячного заробітку згідно ст.ст.38, 44 КЗпП України та відсутності заборгованості по заробітній платі у розмірі 30,50 грн., проте з висновками суду першої інстанції про стягнення на користь позивача компенсації у розмірі 49,46 грн. за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23.01.2010 по 15.02.2010 не погодився (а.с.20-22), у звязку з чим рішення суду від 03.04.2018 в цій частині скасував. Отже, враховуючи, що за результатами апеляційного розгляду справи №235/6285/17 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» відмовлено в повному обсязі, зважаючи на приписи ст.82 ЦПК України, підстави для врахування судом висновків рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2018 у справі №235/6285/17 при розгляді даної справи відсутні. Довідка про виплачені суми по заробітній платі з визначенням дати розрахунку при звільненні [PERSON] від 22.12.2017 не містить відомостей щодо виплати позивачу спірної суми компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23.01.2010 по 15.02.2010 (а.с.154). Зміст виписки по рахунку позивача ПАТ «Кредитпромбанк» за період з 01.02.2010 по 09.08.2010, а також з 01.06.2010 по 14.09.2010 також не дозволяє дійти висновку, що позивачем в березні 2010 року отримана спірна сума компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23.01.2010 по 15.02.2010 (а.с.134-139). Оскільки відповідачем стверджувалось, що спірна сума компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату відпускних за період з 23.01.2010 по 15.02.2010 була виплачена позивачу в березні 2010 року, проте наданими відповідачем доказами такий факт достеменно не підтверджувався, що обумовило потребу зясувати таку обставину шляхом проведення такої процесуальної дії як витребування довідки підприємства з підписом керівника та печаткою, суд, зважаючи на приписи ч.4 та ч.7 ст.81 ЦПК України, ухвалою від 07.02.2019 (а.с.236) поновив судовий розгляд справи та зобовязав відповідача надати належним чином оформлену довідку за підписом керівника підприємства з проставленням печатки про нараховані та виплачені позивачу в березні 2010 року суми по заробітній платі із зазначенням величини всіх її складових елементів та способу розрахунку відрядної розцінки з урахуванням тарифної ставки, відпрацьованих позивачем днів та часів. Надана відповідачем на виконання вказаної ухвали довідка від 11.02.2019 містить відомості щодо нарахованих та утриманих позивачу в березні 2010 року сум заробітної плати, за якими: в березні 2010 року позивачу нарахована, в тому числі, сума компенсації за несвоєчасну виплату суми за відпустку за період з 01.02.2010 по 15.02.2010 в розмірі 42,92 грн.; в складі суми виплаченого позивачу в березні 2010 року авансу в розмірі 1500 грн. сплачено 37,23 грн. сума компенсації за несвоєчасну виплату суми заробітної плати за час відпуски. Суд відмічає, що вказана довідка від 11.02.2019 підписана не керівником підприємства, а заступником генерального директора з економіки та фінансів [PERSON] (а.с.243-245). На підтвердження повноважень у [PERSON] підписувати документи бухгалтерського характеру долучена копія довіреності від 11.10.2018 №37. Проте, за змістом вказаної довіреності ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» уповноважує на підписання таких документів [PERSON] строком по 31.12.2018 включно (а.с.246). Оскільки довідка від 11.02.2019 підписана особою на підставі довіреності, яка на момент її підписання втратила свою дію, суд не знаходить правових підстав для визнання такої довідки від 11.02.2019 належним та допустимим доказом факту виплати позивачу нарахованої йому компенсації за несвоєчасну виплату суми за відпустку за період з 01.02.2010 по 15.02.2010 в розмірі 42,92 грн. Інших доказів на підтвердження свого твердження щодо виплати спірної суми заборгованості позивачу в березні 2010 року відповідачем до суду не надано. Таким чином, суд створив учасникам справи всі можливі належні умови для реалізації свого права надання належних та допустимих доказів на підтвердження доводів в обґрунтування своєї позиції, проте відповідач, надавши доказ з дефектом походження, недобросовісно скористувався таким правом. Відтак, зі відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження виплати позивачу спірної суми заборгованості та наявності підстав для висновку про необґрунтованість позовних вимог, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з компенсації за несвоєчасну виплату суми за відпустку за період з 01.02.2010 по 15.02.2010, адже надані відповідачем докази обєктивно не здатні довести факту виплати позивачу нарахованої компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за відпустку за період з 01.02.2010 по 15.02.2010 в розмірі 42,92 грн. з урахуванням податків та зборів. Суд враховує приписи ч.2 ст.233 КЗпП України, за якими, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Разом з тим, суд зазначає, що покликання представника позивача про те, що спірна сума компенсації за несвоєчасну виплату суми за відпустку не є обєктом оподаткування не заслуговують на увагу з огляду на таке. За змістом ст.1 та ст.2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713, в п.2.2 визначено, що до складу фонду додаткової заробітної плати входять як суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників (пп.2.2.7), так і суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (пп.2.2.8). Отже, спірна сума компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за час відпустки є за своєю правовою природою складовою належної працівникові заробітної плати, що відповідає висновку Конституційного Суду України, наведеному в п.2.2 рішення від 15.10.2013 № 9-рп/2013. Зміст Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», як і зміст Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин), не дозволяють дійти висновку, що заробітна плата або певні її складові не включаються до сукупного оподатковуваного доходу та не є обєктом оподаткування. Одночасно суд відмічає, що доводи представника відповідача про те, що спірна сума компенсації є обєктом оподаткування в силу приписів Податкового кодексу України не заслуговують на увагу, оскільки Податковий кодекс України не був чинним на час виникнення спірних правовідносин, адже набрав чинності 01.01.2011. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що відповідач має сплатити на користь позивача компенсацію за несвоєчасну виплату суми за відпустку за період з 01.02.2010 по 15.02.2010 в розмірі 42,92 грн. з урахуванням податків та зборів. Оскільки позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 40 грн., що є правом позивача, а відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що інші наведені відповідачем доводи в обґрунтування своєї позиції не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки позивач при поданні позову про стягнення заборгованості із заробітної плати звільнений від сплати судового збору, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved