Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] 15 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у звязку з продовженням навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він навчається в Вищому професійному училищі № 7 м. Кременчука Полтавської області на денній формі навчання за спеціальністю «Налагоджувальник автоматичних ліній і агрегатних верстатів», на повному державному забезпеченні не перебуває, не працює, отримує стипендію в розмірі 350 грн., проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Мати тимчасово не працює, що ставить їх в скрутне матеріальне становище. Він потребує матеріальної допомоги зі сторони батька, а саме: на придбання учбової літератури, на проїзд до місця навчання, на обслуговування компютерної техніки, відвідування спортивних секцій, якої відповідач йому не надає. Просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до закінчення навчання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про обставини та підстави якого пояснив так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, погодився сплачувати аліменти в розмірі 1/3 ч. від його заробітку. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення сторін, судом вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки Вищого професійного училища № 7 м. Кременчука Полтавської області від 12 липня 2016 року за № 245 [PERSON] з 01 вересня 2016 року навчається на денній формі навчання за спеціальністю «Налагоджувальник автоматичних ліній і агрегатних верстатів», на повному державному забезпеченні не перебуває, термін навчання до 30 серпня 2018 року. Отримує стипендію в розмірі 350 грн. Відповідач [PERSON] працездатний, фізично здоровий, має на утриманні малолітню доньку, працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельна компанія «Кремремпуть» на посаді механіка та загальна сума доходу за період з березня 2016 року по серпень 2016 року становить 7 795 грн. 24 коп. відповідно до довідки від 27 вересня 2016 року за № 27/09 та згоден надавати матеріальну допомогу повнолітньому синові. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що повнолітній [PERSON], який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги і відповідач має можливість її надавати в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до закінчення навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Outcome: approved