overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] 30 вересня 2021 року звернулася в суд із позовною заявою, в якій зазначила, що 17 листопада 2007 року між нею та відповідачем Кортеліською сільською радою Ратнівського району Волинської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №14. У даному шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказала, що впродовж останнього часу між нею та відповідачем шлюбні відносини погіршилися і вже не підтримуються, спільне життя не склалося, обоє не цінують їх спільне сімейне життя та втратили будь-яку цінність щодо його збереження. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження їх шлюбу суперечитиме її інтересам. Просить шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] , розірвати. Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року відкрито спрощене провадження у даній справі, судове засідання призначено на 23 листопада 2021 року, яке через неналежне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, було відкладено на 13 грудня 2021 року. У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог, відповідач скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог. Позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , що між сторонами 17 листопада 2007 року укладено шлюб, який зареєстрований Кортеліською сільською радою Ратнівського району Волинської області, актовий запис №14. У сторін [INFO] народився син [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , виданими Кортеліською сільською радою Ратнівського району Волинської області. Із позовної заяви вбачається, що збереження шлюбу між сторонами неможливе внаслідок різних життєвих поглядів, що зумовило фактичне припинення шлюбних відносин. У силу ст. 24 ч. 1 та ст. 56 ч. 3 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до припинення шлюбних відносин чи їх збереження не може мати місце. За таких обставин, з огляду на небажання сторін продовжувати проживати в шлюбі, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому суд вбачає достатні підстави для розірвання шлюбу між сторонами. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] 30 грудня 2013 року звернулась до суду з позовною заявою, якою просить розірвати шлюб укладений з відповідачем, зареєстрований 12 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис - № 576, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, сторонам важко знайти порозуміння з різних питань, оскільки цьому заважають різні погляди на життя та несумісність характерів. Подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, посилаючись на мотиви, викладені у заяві. Крім того, вказав, що наміру на примирення не має, шлюбні відносини остаточно припинені, спору щодо утримання дитини та майнового спору не має, уточнив позовні вимоги, зазначивши, що позивач бажає залишити шлюбне прізвище - «[PERSON]». Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, з обставинами викладеними позивачем частково погоджувався. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з 12.09.2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 5), від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с. 6), спору щодо визначення місця проживання дитини не має, оскільки сторони дійшли згоди, що дитина буде проживати разом з матір'ю, відповідно до п. 4.1 шлюбного договору від 12 червня 2012 року (а.с. 7-8). Враховуючи викладене, зважаючи, що між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, з огляду на те, що шлюб фактично розпався та з березня 2013 року сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки і не ведуть спільного господарства, не мають наміру на примирення, суд знаходить, що сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе, шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу [PERSON] прізвище залишити, яке вона отримала при одруженні. Таким чином, суд знаходить, що сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе, шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. На підставі ст. ст. 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] 30 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись, що він перебуває в шлюбі з відповідачем з 20 липня 2013 року, мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини припинили, майже 5 місяців не проживають разом із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, постійних сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сімя їх розпалася остаточно, примирення неможливе. Просив суд розірвати шлюб, визначити місце проживання дитини з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, погодилася на розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2013 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 491, мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. З липня 2016 року сторони не підтримують шлюбних відносин із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обовязки подружжя, на грунті чого постійно виникали сварки, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, в наданий судом строк для примирення шлюбну відносини не поновили, проживають окремо. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати, визначити місце проживання дитини з відповідачем [PERSON] та залишити їй шлюбне прізвище «Сердюк».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] 30 жовтня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, нажитого під час шлюбу. Як вказує позивач у своїй заяві, між ним та відповідачем 24 вересня 1988 року було укладено шлюб, який 24 вересня 2013 року сторони розірвали. За час шлюбу подружжям було придбано нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] площею 42,7 кв м, гараж, 1/8 частина сараю, 1/8 частина погребу, ? частина вбиральні, 1/8 частина колонки, 1/8 частина огорожі. Крім того, за спільні кошти було виготовлено проектну документацію та прибудовано до квартири лоджію розмірами 2,5 на 9 м. Просить розділити спільне майно, нажите під час шлюбу, між ним та відповідачем, визнавши за кожним право власності на ? його частину. У судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено приписами ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК у разі поділу майна , що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 1988 року до 24 вересня 2013 року, що підтверджується копіями свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу (а.с. 6,7). За час сумісного сімейного життя сторони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною 42,7 кв м, житловою 32,0 кв м, прибудову до вказаної квартири розміром 2,5 на 9,0 м, гараж Е, 1/8 частку сараю Б, 1/8 частку погребу В, 1/2 частку вбиральні Г, 1/8 частку колонки № 2, 1/8 частку огорожі № 1, що слідує з крпії договору купівлі продажу від 16.02.2001 (а.с. 5), рішенням виконкому Пирятинської міської ради Полтавської області від 11.08.2004 (а.с.10) про надання дозволу на будівництво прибудови до квартири та проектної пропозиції на прибудову (а.с.15-20) та не заперечується сторонами. При таких обставинах позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] 30 жовтня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини посилаючись, що його батьку [PERSON], який помер 03 січня 2014 року належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Піщане пров. Новоселівський, 4 Кременчуцького району Полтавської області. Він являється спадкоємцем його майна за заповітом, але 14 серпня 2015 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. Вважає, що даний строк він пропустив з поважних причин, оскільки в цей час хворів та перебував на стаціонарному лікуванні в Кременчуцькій центральній районнній лікарні. Просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на власний розсуд. Суд, дослідивши надані матеріали, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 січня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 03 січня 2014 року [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 01. Відкрилася спадщина. Позивач [PERSON] є спадкоємцем його майна за заповітом посвідченим 20 серпня 2013 року секретарем Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, зареєстрованим в реєстрі за № 86 і з заявою про прийняття спадщини в передбачений законом порядку відповідно до ст. 1270 ЦК України не звернувся та вважається таким, згідно вимог ст. 1272 ЦК України, що не прийняв спадщину, тому йому 14 серпня 2015 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Також встановлено, що [PERSON] в період часу закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з 30 червня 2015 року по 15 липня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Кременчуцькій центральній районній лікарні, що перешкоджало йому своєчасно звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. При таких обставинах суд вважає, що позивач [PERSON] пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин і тому визначає додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини терміном два місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] 30 жовтня 2017 року та [PERSON] 31 жовтня 2017 року звернулися до суду із заявами про перегляд заочного рішення від 17 жовтня 2017 року, за яким з них та [PERSON] на користь кредитної спілки «Партнер-Плюс» солідарно стягнуто 21047,03 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заяв зазначали, що [PERSON] не була присутня при розгляді справи у звязку з тим, що в неї захворіла дитина, а [PERSON] вважала, що без участі її дочки судове засідання не відбудеться, а тому також не з`явилася до суду 17 жовтня 2017 року. При розгляді справи [PERSON] заяву підтримала та пояснила, що вона погоджується із сумою боргу по кредитному договору, однак не погоджується, що дані кошти мають бути стягнуті солідарно із поручителів. [PERSON] в судовому засіданні підтримала позицію своєї дочки [PERSON], котра є основним боржником по кредитному договору. Представник позивача [PERSON] заперечила проти задоволення зазначених заяв та вказала, що заявники не послалися на докази, якими вони обґрунтовують свої заперечення проти позову, а відтак, просила суд відмовити у задоволенні даних заяв.\~\~ Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. 17 жовтня 2017 року Полонським районним судом ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов кредитної спілки «Партнер-Плюс» та стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь кредитної спілки заборгованість по кредиту у розмірі 21047,03 грн. та 1600 грн. судового збору.\~\~ Як вбачається із матеріалів цивільної справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] про судове засідання, яке відбулося 17 жовтня 2017 року, були повідомлені належним чином, однак ними не надано доказів про поважність причин неявки до суду, а тому судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Як вбачається з наданих [PERSON] доказів, вона дійсно 17 жовтня 2017 року перебувала у Полонській ЦРЛ ім. Н.С.Говорун, а тому суд визнає поважною причиною неявки її до суду. Проте, дана відповідачка не послалася та не надала докази, які мали б істотне значення для правильного вирішення справи. Крім цього, [PERSON] по суті не заперечила правильність позовних вимог кредитної спілки. Визнала, що вона дійсно має бути відповідальною за сплату присудженої рішенням суми по кредитній заборгованості. Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для скасування заочного рішення. [PERSON] не надала будь-яких доказів про поважність причин неявки в судове засідання, а також не послалася на конкретні докази, які би мали значення для правильного вирішення справи.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

\~[PERSON] 30 жовтня 2018 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 24 квітня 2004 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені пів року тому у звязку з різністю поглядів на сімейне життя та постійними сварками. Спору про поділ майна немає. Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з відповідачем. Вважає збереження сімї неможливим, тому просить розірвати шлюб, змінивши їй прізвище на «Рудяшкіна». \~Позивач\~\~у судове засідання не зявилася, у заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутністю, позов підтримує. \~Відповідач\~ у судове засідання не з'явився, у заяві на імя суду просить розглянути справу за його відсутністю, позов визнає. Дослідивши\~матеріали справи,\~суд вважає\~за необхідне\~позов[PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. Сторони з 24 квітня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3).\~Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). На час звернення до суду з позовом сторони пів року тому припинили шлюбні відносини у звязку з різністю поглядів на сімейне життя та постійними сварками, проживають окремо. Спору про поділ майна не заявлено. Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати з відповідачем. Клопотань про надання строку для примирення не надійшло, відповідач позов визнав, тому суд вважає, що сімя розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати, змінивши позивачу прізвище на «Рудяшкіна».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

[PERSON] 30 липня 2014 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 23.05.1992 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач був згоден на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 23.05.1992 року Верхньосірогозькою сільською Радою народних депутатів Нижньосірогозького району Херсонської області, за актовим записом №5 (а.с.6). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] 30 липня 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 20 жовтня 2012 року уклала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], народження [INFO], яка проживає разом зі своєю матір'ю та знаходиться на її утриманні. Позивач на даний час перебуває в декретній відпустці, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має нерегулярний та мінливий дохід, тому позивач просить суд стягти з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, змінивши вимоги щодо розміру аліментів, просить стягти з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача, оскільки він в даний час має постійне місце роботи. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти стягнення з нього аліментів у розмірі ? частини його доходу не заперечує. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2012, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], народження [INFO] (а.с. 2). Малолітня [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні (а.с. 3-5 ). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов'язаний надавати таку допомогу. Як передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ч. 1 ст. 183 СК установлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При визначені розміру аліментів суд враховує обставини, указані в ст. 182 СК України. Як передбачено приписами частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з відповідача стягуються судові витрати в дохід держави.

Outcome: approved