Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє адвокат Гулкевич Н.І. звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» (далі - АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон») у якому просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 446 913,60 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 27.03.2003 по 28.02.2019 він працював у АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на посаді заступника директора по виробництву - начальника служби організації виробництва на підприємстві. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2021 у справі №607/15953/19 з АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» в користь [PERSON] стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.01.2018 по 01.01.2019 в сумі 35 303,10 грн., з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів. Проте, при звільненні позивача, відповідач не виплатив всіх сум, що належать йому від товариства, тому враховуючи середньоденний заробіток в розмірі 798,60 грн., кількість днів прострочення 566, середній заробіток за весь час фактичного розрахунку за період з 28.02.2019 по 07.06.2021 становитиме 446 913, 60 грн. (789,60 * 566 = 446 913,60 грн.), який [PERSON] просить стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.07.2021 провадження у зазначеній справі було відкрите та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 28.08.2021 судом отримано та зареєстровано відзив на позов у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки працівник реалізуючи свої права повинен діяти добросовісно при цьому враховуючи інтереси роботодавця. Відповідальність роботодавця за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, тому за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. В даній справі позивач зловживаючи своїми правами просить стягнути суму непропорційну вже стягнутій судом сумі заробітної плати, та неспівмірну характеру спору, що може призвести до зупинення роботи підприємства та унеможливить виконання відповідачем виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам та виконання замовлень контрагентів. 05.10.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив згідно якої позивач зазначає, що на момент звільнення відповідач визнавав частину боргу перед позивачем, що встановлено рішенням суду від 11.02.2021 у справі №607/15953/19. Відповідач жодним чином не аргументує та не доказує наявність ряду фактів за яких можливе зменшення розміру відшкодування. Крім того фактичне зменшення сум до виплати при звільнення відбулися раніше, оскільки при визначенні середнього заробітку бралася саме визначена заробітна плата, яку визнав суд. В судовому засіданні представник позивача Гулкевич Н.І. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Кучмій М.Я. проти задоволення позовних вимог заперечив та проси в відмовити у ї задоволенні. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Згідно матеріалів справи, 27.03.2003 [PERSON] призначено на посаду заступника директора по виробництву - начальника служби організації виробництва на підприємстві Акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон». 28.02.2019 [PERSON] звільнено з вищевказаної посади за власним бажанням. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2021 у справі №607/15953/19 з АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» в користь [PERSON] стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.01.2018 по 01.01.2019 в сумі 35 303,10 грн., з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів. Згідно платіжного доручення №4824620 від 04.06.2021 АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» перерахувало [PERSON] заробітну плату за грудень 2018 року в розмірі 1 000 грн. 07.06.2021 АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» перерахувало [PERSON] заробітну плату за січень-грудень 2018 року в розмірі 34 303,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4824620. Як вбачається з виписки АТ «Ощадбанк» по картковому рахунку [PERSON] 04.06.2021 надійшли кошти в розмірі 1 000 грн. та 07.06.2021 кошти в сумі 34 303.10 грн. Згідно із розрахунку позивача, виходячи із останніх двох місяців роботи [PERSON] , його середньоденний заробіток 798,60 грн., кількість днів прострочення 566, тому середній заробіток за весь час фактичного розрахунку за період з 28.02.2019 по 07.06.2021 становитиме 446 913, 60 грн. (789,60 * 566 = 446 913,60 грн.). Згідно із розрахунку відповідача, виходячи із останніх двох місяців роботи [PERSON] , його середньоденний заробіток 367,40 грн., кількість днів прострочення 77, тому середній заробіток за весь час фактичного розрахунку за період з 11.02.2021 по 06.06.2021 становитиме 28 289,80 грн. (367,40 * 77 = 28 289,80 грн.). Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідачем в день звільнення не виплачено позивачу заробітної плати в сумі 35 303,10 грн. У разі невиконання обов`язку передбаченого статтею 116 КЗпП України щодо виплати всіх сум, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення. Натомість,якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, а також у постанові від 26 лютого 2020 року, у справі № 821/1083/17. Ураховуючи, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати заборгованості по заробітній платі на підставі статті 117 КЗпП України. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Згідно з вимогами п. 8 даного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд не погоджується з розрахунками сторін з огляду на таке. Згідно розрахункового листа за грудень 2018 року, оклад позивача 2 268,35 грн., 556,50 грн. компенсація за несвоєчасно виплачені доходи, всього нараховано за грудень 2018 року 2824,85 грн., кількість відпрацьованих днів - 7. Згідно розрахункового листа за січень 2019 року, оклад позивача 914,29 грн., 17 548 грн. за вислугу років, всього нараховано за січень 2019 року 18 462,29 грн., кількість відпрацьованих днів - 3. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільнення становить 1 036,53 грн., виходячи зі наступного розрахунку: 10 643,57 грн. середня заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням (2 824,85 грн. за грудень 2018 року + 18 462,29 грн. за січень 2019 року / 2 = грн.), середня кількість відпрацьованих днів за два місяці перед звільненням 10 (7 - кількість робочих днів за грудень + 3 - кількість робочих днів за січень = 10), відповідно 10 643,57 грн. / 10 = 1 036,53 грн. Тому беручи до уваги кількість робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком, за період з 01.03.2019 (наступний день за днем звільнення) по 07.06.2021 та середньоденний заробіток позивача перед звільненням, шляхом множення отримуємо суму за час затримки розрахунку, а саме 1 171 278,90 грн. (1 036,53 * 566). Разом з тим, зважаючи на те, що на момент звільнення між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, який частково вирішений на користь робітника, а саме задоволеного його вимогу в розмірі 35 303,10 грн. з 107 672,19 грн., а також зважаючи на розмір простроченої заборгованості, період прострочення, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, межі заявлених вимог позивача, те, що причиною прострочення, в тому числі був і майновий стан відповідача, а тому суд вважає, що виплати згідно статті 117 КЗпП України слід зменшити до 50 000,00 гривень. Із вказаної суми слід вирахувати податки і збори. Таке зменшення відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Тому позов підлягає до часткового задоволення. В силу статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 500,09 грн.

Outcome: partial