Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просили: - визнати нікчемним з моменту укладення договір іпотеки № ВЕ1 803996 від 09.01.2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк» і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом [PERSON] На обґрунтування позову зазначено, що 02.12.2005 року між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк» був укладений договір № 16-Ф про надання споживчого кредиту, згідно з яким банк надав їй кредит в сумі 10000 грн. зі строком повернення до 01.12.2006 року. З метою забезпечення виконання зобовязань вище вказаного договору, того ж дня було укладено договір застави майна, предметом якого була побутова техніка. Позивачі своєчасно сплачували необхідні грошові внески, але частину кредиту вони не змогли повернути вчасно, так як наприкінці 2006 року [PERSON] тяжко захворів нирковою хворобою значно перевищував саму суму кредиту, [PERSON] 09.07.2007 року уклала новий кредитний договір з відповідачем на суму 50000 грн., який був запропонований представниками банку з метою погашення попереднього кредиту. З метою забезпечення кредитного договору від 09.01.2007 року між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк» був укладений договір іпотеки № ВЕ1 803996, предметом якого є приватний будинок, що розташований за адресою: м. Кіровоград, вул. Пушкіна, 45. Про укладення нового кредитного договору [PERSON] не знав, так як перебував у критичному післяопераційному стані. На день укладення договору іпотеки в житловому будинку, який є предметом іпотеки проживав [PERSON], його дружина та їхня неповнолітня донька [PERSON]. Таким чином, спірний договір іпотеки, в якому передбачено звернення стягнення на будинок за адресою: м. Кіровоград, вул. Пушкіна, 45, де проживала неповнолітня дитина, порушують права неповнолітньої дитини в частині користуванням права на житло. Крім того, [PERSON] вважає, що при укладенні даного договору були порушенні ї його права, як співвласника житлового будинку, оскільки він не давав згоду на укладення спірного договору, як це передбачено законом за взаємною згодою подружжя. Про укладення даного договору дізнався лише у , тому необхідно було багато коштів на лікування. В звязку з неможливістю сплачувати кредит з урахуванням штрафних санкцій, при цьому розмір штрафних санкцій другій половині червня 2007 року, коли банк незаконно, через агентство нерухомості реалізувати предмет іпотеки, в звязку з цим позивачі на даний час не мають власного житла і їм не має де жити. Тому, для захисту свої порушених прав звернулися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, який також представляє інтереси інших позивачів позов підтримали та просили його задовольнити посилаючись на обставини вказані в ньому. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не відомі. Приватний нотаріусу Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], також не зявився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник Служби у справах дітей\~ Кіровської райрада в м. Кіровограді в судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 71). Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк» було укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу [PERSON], який забезпечує умови кредитного договору № 05-10219406-Ф від 09.01.2007 року, що укладений між тими самими сторонами про отримання кредиту з лімітом кредитування в розмірі 50000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18 % річних та з терміном повернення не пізніше 08.01.2010 року (а.с. 8-13). Предметом іпотеки відповідно до п. 2.1.1 розділу 2 вище вказаного договору є нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Пушкіна під № 45. Згідно довідки квартального комітету № 10 Кіровського району м. Кіровограда від 22.06.2004 року та довідки від 04.04.2009 року за адресою: м. Кіровоград, вул. Пушкіна, 45 зареєстровані [PERSON] мати, [PERSON] донька, [INFO] (а.с. 14, 15, 18). Відповідно до довідки відповідача від 30.03.2016 року [PERSON] виконала усі зобовязання за кредитним договором № 05-10219406-Ф від 09.01.2007 року у повному обсязі шляхом погашення заборгованість за рахунок власних коштів 13.07.2007 року (а.с. 93). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 27.05.2016 року будинок № 45 по вул. Пушкіна в м. Кіровограді на праві приватної власності належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 13.07.2007 року (а.с. 10). Суд витребовував у відповідача інформацію щодо пакету документів на підставі яких було укладено іпотечний договір, проте згідно витягу Кіровоградської обласної дирекції (Кіровоградська філія ВАТ АБ «Укргазбанк») ВАТ АБ «Укргазбанк» від 15.07.2014 року «Про виділення до знищення справ, (документів), що не підлягають зберіганню після 01.01.2014 року» на підставі «Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного Банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» затвердженого постановою Правління національного банку України від 08.12.2004 року № 601, знищено, як такі, строки зберігання яких минули та які втратили практичне значення документи Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» документи за 2005-2008 року в кількості 2169 справ (а.с. 94). Згідно зі ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. \~\~\~\~ Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. \~\~\~\~ Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України). \~\~\~\~ При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. \~\~\~\~ Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. \~\~\~\~ Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. \~\~\~\~ За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. \~\~\~\~ При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку: \~\~\~\~ 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; \~\~\~\~ 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; \~\~\~\~ 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. \~\~\~\~ Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. \~\~\~\~ Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (який набрав чинності з 01 січня 2006 року, тобто вже після укладення сторонами договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей. Тому, підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. \~\~\~\~ Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 30 вересня 2016 року по справі №6-384цс15, яка відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, слід зазначити, що згідно з положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03 березня 2004 року №20/5 при посвідченні договорів відчуження нерухомості, договорів застави (іпотеки) надання довідок з житлово-експлуатаційних контор або квартальних комітетів про прописку осіб в жилих приміщеннях, які відчужувались або заставлялись, до першого січня 2006 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», не передбачалось. Суду не надано доказів, що на час укладення договору іпотеки довідка, яка була надана нотаріусу та відповідачу не відповідала дійсності, тобто в ній було зазначено про проживання неповнолітньої дитини, тим паче, що в разі зазначення в довідці про проживання в житловому приміщенні, яке передавалось в іпотеку неповнолітніх осіб нотаріус не посвідчив би такий правочин. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кінцевою метою судового рішення є поновлення порушених інтересів позивача за їх наявності. Матеріалами справи встановлено, що власником будинку зазначеного в договорі іпотеки є [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 13.07.2007 року, право власності даної особи неоспорене, вимоги позовної заяви не мають настання реальних наслідків за їх задоволення. Обставини, які існували та були підставою посвідчення договору іпотеки відпали. Умови кредитного договору виконанні. А майно, що було в іпотеці реалізовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням цієї норми та того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed