Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] 22.11.2016 року звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по провулку Коцюбинського,17 у с. Дніпровське, Чернігівського району, Чернігівської області, як за спадкоємцем за законом після смерті його баби - [PERSON], яка померла 23 липня 2005 року. Позов обґрунтовується наступним. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно, у точності і на будинок по провулку Коцюбинського,17 у с. Дніпровське, Чернігівського району і позивач є єдиним спадкоємцем за законом. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, але перепоною в отриманні свідоцтва про право на спадщину, є той факт, що за життя спадкодавець не оформила правовстановлюючі документи на будинок. При цьому даний будинок, який відносився до суспільної групи «колгоспний двір», був побудований у 1965 році бабою позивача [PERSON] та її чоловіком дідом позивача [PERSON], який помер 21 жовтня 2004 році, спадщину якого прийняла [PERSON], а батько позивача [PERSON] помер 13 жовтня 2000 року, тобто до смерті своїх батьків. У судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. /а.с.47/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки голова сільської ради подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. /а.с.37/ Від завідуючої Чернігівською районною державною нотаріальною контрою Чернігівської області 14.12.2016 року надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. /а.с.43/ Суд повно, всебічно та обєктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про народження серії «ІV-УР» №303, свідоцтва про народження «VІ-БК» №310871 достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], а останній в свою чергу є батьком позивача [PERSON]. /а.с.45 зворотна сторона, 46/ Свідоцтва про смерть серії «1-ЕЛ» №201530, серії «1-ЕЛ» №017304 та серії «1-БК» №335712 свідчать, що дід позивача [PERSON] помер 21.10.2004 р., баба [PERSON] померла 23.07.2005 р., а його батько [PERSON] помер 13.10.2000 року. /а.с.5-7/ Як вбачається з довідки виконавчого комітету Дніпровської сільської ради №212 від 28.01.2009 року, станом на день смерті 21.10.2004 року [PERSON], з ним, по провулку Коцюбинського,17 у с. Дніпровське, була зареєстрована і проживала дружина [PERSON] Таким чином [PERSON] в силу приписів ст.ст. 1261, 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] У свою чергу позивач є єдиним спадкоємцем як за правом представлення до майна померлої [PERSON], в силу приписів ст.1266 ЦК України, положення якого діяли на момент відкриття спадщини. З довідок виконавчого комітету Дніпровської сільської ради Чернігівського району №177 від 10.03.2010 р., №507 та №556 від 24.10.2016 р. встановлено, що за даними земельно-кадастрової книги сільської ради земельна ділянка по провулку Коцюбинського,17 у с. Дніпровське, Чернігівського району у 1965 році надавалась [PERSON] колгоспом під забудову. У 1965 році введено в експлуатацію домоволодіння за вищезазначеною адресою і станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 воно відносилось до категорії господарств «колгоспний двір», де головою колгоспного господарства був [PERSON], а членом його дружина [PERSON] /а.с.14-16/ За даними Комунального підприємства «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації», довідка №1547 від 20.10.2016 р., право власності на спірний житловий будинок, не зареєстроване. /а.с.12/ Дані технічної документації на спадкове домоволодіння, яка виготовлена КП «Чернігівське РБТІ», свідчать, що дійсна вартість домоволодіння становить 46172 грн. Інвентаризація проведена 08.11.2010 року. /а.с.17-21/ Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, враховуючі установлені судом обставини справи, станом на 15.04.1991 року, голова колгоспного двору і його член, а саме [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець померла після 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з копії спадкової справи №597/2010 [PERSON] прийняв спадщину після померлої баби [PERSON], подавши 26.10.2010 року відповідну заяву до Чернігівської районної державної нотаріальної контори і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні частки (пай). Свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння не видавалось. /а.с.10, 44-46/ Згідно постанови державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №3850/02-31 від 08.10.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №17 по провулку Коцюбинського у с. Дніпровське Чернігівського району Чернігівської області, у звязку з тим, що відсутній документ, що посвідчує право власності на домоволодіння виданий на імя [PERSON] /а.с.13/ Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до обєктивного висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засіданні належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ним права власності на дане домоволодіння, як за спадкоємцем за правом представлення після смерті баби [PERSON] Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved