Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

[PERSON] 24.07.2020 р. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім Запоріжжя» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що з 10.04.2019 р. працював на посаді приймальника замовлень відділу технічного контролю та ОДЗ ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім - Запоріжжя», згідно наказу № 02/29-к від 09.04.2019 р. За час роботи заробітну плату не отримував. 10.09.2019 р. наказом № 178-к від 09.09.2019 р. позивач був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. В порушення вимог законодавства, в день звільнення відповідач не виплатив [PERSON] заробітну плату: за квітень 2019 р. - 3717,48 грн.; за травень 2019 р. - 4398,97 грн.; за червень 2019 р. - 4638,14 грн.; за липень 2019 р. - 3731,20 грн.; за серпень 2019 р. - 1617,40 грн. та за вересень 2019 р. - 2120,38 грн. Всього заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, складає 20223,57 грн. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 20223,57 грн. Ухвалою від 29.07.2020 р. було відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 20.08.2020 р. 20.08.2020 р. розгляд справи було відкладено на 07.09.2020 р. для повторного виклику відповідача на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] з 10.04.2019 р. перебував у трудових відносинах із ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім Запоріжжя» (наказ № 02/29-к від 09.04.2019 р.), де працював на посаді приймальника замовлень відділу технічного контролю та ОДЗ. 10.09.2019 р. [PERSON] був звільнений з ТОВ «Керуюча компанія «Наш дім Запоріжжя» за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України, відповідно до наказу № 178-к від 09.09.2019 р. (а.с.12). Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2020 р., витребувано у відповідача довідку про розмір заборгованості по заробітній платі. Вказана ухвала суду відповідачем не виконана, жодних документів суду не надано, а тому рішення суду ґрунтується на наявних у справі письмових доказах, які надані позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог. Так, з наданих суду позивачем документів (а.с.15, 16, 17) встановлено, що заборгованість із заробітної плати складає: за квітень 2019 р. - 3717,48 грн.; за травень 2019 р. - 4398,97 грн.; за червень 2019 р. - 4638,14 грн.; за липень 2019 р. - 3731,20 грн.; за серпень 2019 р. - 1617,40 грн. та за вересень 2019 р. - 2120,38 грн. Разом заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, складає 20223,57 грн. Суд зазначає, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів на спростування розрахунку невиплаченої заробітної плати, тому суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору у даній категорії справ.

Outcome: approved