Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом виселення [PERSON], [INFO] з житлового будинку по [ADDRESS] Монастириського району Тернопільської області без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] Монастириського району Тернопільської області. Позивач зазначає, що в даному житловому будинку крім нього зареєстрований ще [PERSON], [INFO]. Відповідач неодноразово влаштовував при ньому та інших членах сім'ї скандали, безпричинно ображав його нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, застосовував насильство. Позивач неодноразово звертався з приводу вказаних обставин до правоохоронних органів за що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності. На його вимоги звільнити вказане приміщення відповідач не реагує, що перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися належним житловим приміщенням, а тому вважає, що зазначені дії відповідача унеможливлюють спільне проживання з ним. Позивач [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне. Згідно виписки з погосподарської книги № 2 за 1986 - 1989 роки, №3 за 1991 рік та довідок №27, №29 від 28.01.2015 року Яргорівської сільської ради [PERSON] є власником та головою колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] Монастириського району Тернопільської області. Станом на 1991 рік членами даного господарства були: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З довідки №29 від 28.01.2015 року про склад сім'ї, виданою Яргорівською сільською радою Монастириського району, вбачається, що в домогосподарстві [PERSON] зареєстрований його зять [PERSON], [INFO]. Причиною звернення позивача з позовом до суду є те, що відповідач неодноразово влаштовував в сім'ї скандали, безпричинно ображав власника будинковолодіння [PERSON] нецензурними словами, погрожував йому фізичною розправою, застосовував до нього насильство. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] склалися неприязні стосунки пов'язані з постійними скандалами в сім'ї, образами позивача нецензурними словами, погрозами йому фізичною розправою, застосуванням до нього насильства. Зазначені обставини підтверджуються рішеннями Монастириського районного суду за наслідками розгляду справ про адміністративні правопорушення про насильство в сім'ї, зокрема, постановами Монастириського районного суду від: · 16.07.2014 року справа №603/515/14-п, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення психологічного насильства в сім'ї по відношенню до свого тестя [PERSON].) та накладено адміністративне стягнення у вигляді 65 грн. штрафу в дохід держави; · 24.11.2014 року №603/865/14-п, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (повторне вчинення психологічного насильства в сім'ї по відношенню до свого тестя [PERSON].) та накладено адміністративне стягнення у вигляді 170 грн. штрафу в дохід держави; · 26.01.2015 року №603/58/15-п, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (без поважних на те причин не з'явився для проходження колекційної програми у назначений термін в кризовий центр) та накладено адміністративне стягнення у вигляді 85 грн. штрафу в дохід держави · 28.01.2015 року №603/58/15-п, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення психологічного насильства в сім'ї по відношенню до своєї дружини [PERSON].) та накладено адміністративне стягнення у вигляді 85 грн. штрафу в дохід держави; · 28.01.2015 року №603/66/15-п, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення психологічного насильства в сім'ї по відношенню до своєї дружини [PERSON].) та накладено адміністративне стягнення у вигляді 85 грн. штрафу в дохід держави; · 24.02.2015 року №603/66/15-п, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення психологічного насильства в сім'ї по відношенню до своєї дружини [PERSON].) та накладено адміністративне стягнення у вигляді 110 грн. штрафу в дохід держави Ці правопорушення призвели до неможливості подальшого їх спільного проживання. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 157 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири) можуть бути виселені у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під систематичністю розуміється вчинення двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи були застосовані заходи попередження, громадського впливу. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів або заходів громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання, не дали позитивних результатів. Отже, судом встановлено, що відповідач за час свого проживання в належному позивачу на праві власності житлі провокує конфлікти, порушує правила співжиття, погрожує позивачу та членам його сім'ї фізичною розправою, за що до відповідача були вжиті передбачені законом заходи попередження та покарання (а.с. 22-26), які не дали позитивних результатів. Такі дії відповідача роблять неможливим для позивача проживання з ним в одному житловому будинку. Крім того, відповідач позов визнав повністю. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача - [PERSON], слід стягнути в користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача у його користь витрати на правову допомогу. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до роз'яснень викладеними в п. 48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги від 28.01.2015 року (а.с.12), додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 28.01.2015 року (розрахунок) (а.с.13) згідно якої адвокатом [PERSON] була надана [PERSON] допомога щодо попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, підготовка процесуальних документів (написання позовної заяви), вартістю за 40 хв. - 324,8 грн. Позивачем за надання адвокатської допомоги було сплачено 300 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру №2 від 28.01.2015 року (а.с.4). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, що визначається у відповідному судовому рішенні. В зв'язку з вищевказаним стягненню з [PERSON] в користь [PERSON] підлягають витрати понесені позивачем на правову допомогу адвоката в сумі 300 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved