overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Бахмацького районного суду Чернігівської області з даним позовом до [PERSON] (далі - Відповідачка), посилаючись на те, що 26.09.2019 між сторонами був укладений шлюб, який на даний час існує лише формально, оскільки з квітня 2020 року Позивач та Відповідачка припинили фактичні шлюбні відносини через несумісність характерів, відсутність порозуміння, постійні безпричинні сварки. Дітей сторони не мають, кожен живе своїм життям. Вказані обставини унеможливлюють подальше сімейне життя сторін і зумовили звернення [PERSON] до суду з даним позовом, оскільки через органи РАЦС Відповідачка розривати шлюб відмовляється. Ухвалою від 03.06.2020 вказану позовну заяву була прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 13.07.2020. Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі; позивач просить позов задовольнити, відповідачка позов визнає, не заперечує проти його задоволення, після розірвання шлюбу бажає залишити собі прізвище « [PERSON] ». Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач та Відповідачка 26.09.2019 уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Бахмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом №76. Спільних дітей сторони не мають, подружніх відносин з квітня 2020 року не підтримують, проживають за різними адресами, ведуть окреме господарство, сумісних інтересів та спору щодо розподілу майна, яке є їх спільною власністю не мають, примиритися не бажають. За даних обставин шлюб між ними носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їх інтересам, а тому заявлений позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовною заявою в якій просив встановити факт постійного проживання [PERSON] ( [INFO] рнокпп [NUMBER] ) з своєю матір?ю [PERSON] в будинку номер [ADDRESS] на час відкриття спадщини по смерті [PERSON] , а відтак прийняття спадщини [PERSON] ( [INFO] рнокпп [NUMBER] ) після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] Позивач в судовому засіданні підтримав свої позов. Відповідач Мізоцька селищна рада подала до суду заяву, в якій просить прийняти рішення без участі представника відповідача, проти позову не заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Макарівського районного суду з позовом до Липівської сільська рада Макарівського району Київської області, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що нотаріусом йому було відмовлено в оформлені спадщини після смерті матері [PERSON]., оскільки він пропустив передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України строк для її прийняття. Проте, даний строк він пропустив з поважної причини, оскільки в листопаді 2011 отримав травму ноги (перелом правого гомілкостопного суглобу), в результаті чого частково втратив здатність пересуватись. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позов підтримав. В своєму листі відповідач - Липівська сільська рада Макарівського району Київської області, просила слухати справу у відсутності її представника. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла бабуся позивача [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки та житловий будинок із надвірними спорудами, розташовану на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 31 травня 2011 року секретарем виконавчого комітету Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3, відповідно до якого заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що вона за законом мала право, [PERSON] та [PERSON]. 12 грудня 2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ольшевського Володимира Степановича із заявою про прийняття спадщини, але мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як я не прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний термін та не вступив в права спадкоємця фактично. [PERSON], пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, так як в листопаді 2011 року отримав травму ноги (перелом правого гомілкостопного суглобу), в результаті чого частково втратив здатність пересуватись. Вказаний факт підтверджую довідкою №3872, Києво-Святошинської центральної районної лікарні від 15 листопада 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами ч.3 ст. 1272 ЦК України визначено, що позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, а також те, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено з поважної причини, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Миронівського районного суду Київської області із позовом до Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини (далі - відповідач) про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що наказом начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01.12.2002 його було прийнято на посаду завідуючого Карапишівської дільничної лікарні ветеринарної медицини, 31.12.2002 переведено до Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини на посаду завідуючого лікарні - лікаря по хворобах молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини. Дану посаду займав до дня звільнення 06.04.2015. Займаючи посаду, не міг не реагувати на порушення, які допускались начальником лікарні та начальником управління ветеринарної медицини, а тому разом з іншими лікарями звернувся до прокуратури Миронівського району Київської області з відповідною заявою. За заявою внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування. Начальник Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON], знаючи про те. що позивач хворіє з 04.04.2015 по 15.04.2015, наприкінці дня 06.04.2015 терміново, під вигаданим приводом, викликав його та оголосив наказ про дисциплінарне стягнення у виді догани за неналежне виконання посадових обов'язків. Після цього оголосив наказ №69 від 06.04.2015 про звільнення з посади за ст. 40 ч. 3 КЗпП України. Наказ про звільнення обґрунтований неналежним виконанням службових обов'язків. Хоча в ч. 3 ст. 40 КЗпП України вказано, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Як зазначає позивач, на його запитання про причини звільнення керівник [PERSON] пояснив це недоліками роботи та порушеннями трудової дисципліни, які виявлені перевіркою від 24.03.2015. Позивач наказ про своє звільнення вважає незаконним з наступних підстав. Перевірка, наслідки якої стали підставою для накладення стягнення та звільнення, не проводилась. На час, вказаний в акті перевірки, він був відсутній на робочому місці, пояснень щодо фактів, викладених у акті, йому не пропонували надати, з актом не ознайомили, підписати акт не пропонували. Акт перевірки зфальсифікований з метою притягнення його до відповідальності. При виконанні службових обов'язків він постійно керувався посадовою інструкцією, яка погоджена з начальником управління ветеринарної медицини в Миронівському районі та затверджена начальником Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини. 20 січня 2015 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

[PERSON] (далі – позивач) звернувся до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з позовом до Грем’яцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (далі – відповідач) про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини його матері [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 липня 1998 року померла його матір і він, відповідно до заповіту останньої, є її спадкоємцем, однак у визначений законодавством шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини не зміг, оскільки не знав діючого законодавства, а також до 2013 року не знав про існування державного акту на право власності на земельну ділянку, що належав його покійній матері. У судовому засіданні представник позивача подав заяву про відмову від позову посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими. Представник відповідача до суду не з’явився, але ним подано заяву про розгляд справи за його відсутності, а також про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог. З довіреності, наданої позивачем своєму представнику вбачається, що останній уповноважений відмовитися повністю або частково від позовних вимог. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для прийняття відмови представника позивача від позову. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 204 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Оскільки згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі у зв’язку з відмовою позивача від позову, яка прийнята судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим, в зв`язку з чим просить шлюб розірвати та визначити місце проживання дітей за місцем проживання відповідача. 06 листопада 2019 року ухвалою Олевського районного суду Житомирської області, відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився надав заяву відповідно до якої вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Відповідач до суду не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав та не запечував стосовно розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Письмовими доказами підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 21.10.2000 року у виконавчому комітеті Покровської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №7, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.5). Від вказаного шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтва про народження (а.с.6-7), які проживають разом з матірю [PERSON] .. Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем сімейне життя не склалося. Сім`я існує лише формально, з березня 2014 року по даний час разом не проживають та спільного домашнього господарства не ведуть, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є не доцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Місце проживання дітей, [PERSON] [INFO] , [PERSON] , за згодою сторін визначити за місцем проживання матері [PERSON] . Що стосується судових витрат, то суд бере до уваги, що позивач відмовився від повернення йому понесених судових витрат в розмірі 768,40 грн.. тому судом не вирішується дане питання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя не склалося, збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим, спільних дітей не мають, добровільно подати спільну заяву до органу РАЦСу про розірвання шлюбу є не можливим тому просить задоволити позов. 21.06.2019 року ухвалою Олевського районного суду Житомирської області, відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не зявився, надав заяву в якій просив розглядати позов без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав та не запечував стосовно розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Письмовими доказами підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 12 липня 2012 року у виконавчому комітеті Новоозерянської селищної ради Олевського району Житомирської області, актовий запис № 1, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.6). Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем сімейне життя не склалося. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є не доцільним. Спільних дітей від шлюбу не мають. Спільної згоди про розірвання шлюбу в позасудовому порядку досягти не можуть. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги - на користь позивача з відповідача стягується 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків повертаються позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 06 грудня 2005 року він придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою №964 від 18.03.2021, виданою позивачу виконкомом Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни: дружина - [PERSON] , 1977 року народження, з 10.07.2006 ; пасинок - [PERSON] 1995 року народження, з 22.11.2007; онук - [PERSON] 2014 року народження, з 05.07.2017; донька - [PERSON] 1997 року народження, з 11.07.2017. З вересня 2017 року відповідач виїхав до невідомого місця проживання, не проживає в цьому житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в житловому будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ніхто відповідачу не чинив. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача здійснює позивач та не може повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 71,72 Житлового кодексу Української PCP та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.07.2016 р. Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області між ним та [PERSON] (далі - відповідач) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 179. Перебуваючи в шлюбі з [PERSON], за спільним волевиявленням, позивач всиновив малолітнього сина відповідачки, [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що між сторонами зникли взаєморозуміння, почуття поваги та любові один до одного, через що у них постійно виникали сварки та конфлікти, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини. Спорів щодо розподілу спільного майна між ними немає. Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивач не з'явився і заявив прохання розглядати справу без його участі (заява від 07.02.2017 р. № 1922/17-вх), позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, заперечував проти надання строку на примирення з відповідачем. Відповідач не з'явилася в судове засідання і заявила прохання розглядати справу без її участі та після розірвання шлюбу [PERSON] залишити дошлюбне прізвище «[PERSON]», проти позовних вимог позивача не заперечувала ( заява від 08.02.2017 р. № 2031/17-вх) . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 08.07.2016 р. Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 179. (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER]) Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]». В сім'ї виховується малолітній син відповідачки, [PERSON], [INFO], який був усиновлений позивачем, за спільним волевиявленням сторін (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 27.08.2016 р.) Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через те, що між ними зникли взаєморозуміння, почуття поваги та любові один до одного, через що у них постійно виникали сварки та конфлікти, які, в свою чергу, мали негативний вплив на дитину. На примирення позивач не погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved