Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] 21 грудня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2017 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано усунути недоліки в позовній заяві, з метою усунення яких позивачем 25 січня 2018 року було подано виправлений позов до відповідача Дніпровської міськради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2018 року позов було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Згідно розпорядження керівника апарату Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 109 від 25 квітня 2018 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, відповідно до п.п. 2.3.17, 2.3.50 Положення про АСДС та рішення зборів суддів від 17 квітня 2018 року, яким вирішено передати нерозглянуті справи та матеріали, що перебувають у провадженні судді Нижнього А.В. для здійснення повторного автоматичного розподілу, було призначено повторний автоматичний розподіл цивільної справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ вказану цивільну справу передано до провадження судді Приходченко О.С. 27 квітня 2018 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 травня 2018 року справу було прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. 3 травня 2018 року позивачем позовні вимоги було уточнено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2018 року підготовче засідання по справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилався на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], що знаходиться в [ADDRESS]. Своєю заявою від 25 листопада 2016 року, поданою до Другої дніпропетровської держнотконтори, позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері. Крім позивача спадкоємцем першої черги є [PERSON] -сестра позивача та донька померлої [PERSON], яка нотаріально посвідченою заявою відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача. 10 травня 2017 року нотконторою на ім'я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яка знаходиться у [ADDRESS]. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачем було знайдено акт ідеальних часток від 16 грудня 2009 року та рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на 75/100 частин домоволодіння [ADDRESS] відповідно до акту ідеальних часток; визнано за [PERSON] право власності на самовільно збудовані приміщення А1-1, прибудова, загальною площею 31,1 м2, И - зимовий сад, площею 25,1 м2, розташовані в домоволодінні [ADDRESS], загальною площею 122,3 м2, житловою площею 67,9 м2. Позивач звернувся до нотконтори з зазначеними документами, але постановою державного нотаріуса від 11 серпня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що на вказане майно свідоцтво про право на спадщину за законом вже видано, а вносити до нього зміни немає законних підстав. Позивач у своїх уточнених позовних вимогах просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 80,7 м2, житловою площею 26,8 м2, допоміжна площа 31,4 м2, яка складається з приміщень № 1 - коридор, № 2 - санвузол, № 3 - кухня-їдальня, № 4 - житлова, № 5 - житлова, № 6 - шафа, І - зимовий сад, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у своїй заяві, наданій на адресу суду, просила справу розглядати за її відсутності, ухваливши рішення згідно з нормами чинного законодавства України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 березня 2018 року було зобов'язано Другу дніпровську держнотконтору надати належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] його матір'ю є [PERSON] (а.с. 57). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 58-62). Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] в будинку [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору дарування від 15 березня 2006 року, який було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Черновою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1392 (а.с. 72-73). Право власності у встановленому порядку було зареєстровано у ДМБТІ 6 квітня 2006 року за реєстровим номером 13778962 (а.с. 73 оберт). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 2 статті 1269 ЦК України встановлено, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були її діти: син [PERSON] (а.с. 57) та донька [PERSON] ([PERSON]) (а.с. 68-69). Позивачем протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, було у встановленому порядку подано до Другої дніпропетровської держнотконтори заяву про прийняття спадщини від 25 листопада 2016 року після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 54 оберт). На підставі ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON], яка є сестрою позивача та донькою померлої [PERSON] (а.с. 68-69), а тому згідно зі ст. 1261 ЦК України є також разом з позивачем спадкоємцем першої черги, скориставшись своїм правом, наданим їй ч. 1 ст. 1273 ЦК України, 26 липня 2016 року відмовилася від належної їй спадщини після смерті матері (а.с. 63-67). 10 травня 2017 року [PERSON] звернувся до Другої дніпровської держнотконтори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на його ім'я (а.с. 83). 10 травня 2017 року Другою дніпровською держнотконторою на ім'я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в будинку [ADDRESS], житловою площею 17,9 м2, загальною площею 28,3 м2, яка знаходиться в житловому будинку літ. А-1 і належала спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Черновою О.І. 15 березня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1392 та зареєстрованого КП «ДМБТІ» 6 квітня 2006 року, реєстраційний номер 13778962 (а.с. 83 оберт). Свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 10 травня 2017 року нотконторою було видано на підставі зареєстрованого за померлою на той час права власності на спірне нерухоме майно. Разом з тим, як позивач зазначає у своєму позові, згодом ним було знайдено акт ідеальних часток від 16 грудня 2009 року, складений КП «ДМБТІ», та рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року, яким визнано за [PERSON] право власності на 75/100 частини домоволодіння [ADDRESS] відповідно до акту ідеальних часток від 16 грудня 2009 року; визнано за [PERSON] право власності на самовільно збудовані приміщення, А1-1, прибудова, загальною площею 31,1 м2, И - зимовий сад, площею 25,1 м2, розташовані в домоволодінні [ADDRESS]; житловий будинок в домоволодінні [ADDRESS] вважається загальною площею 122, 3 м2, житловою площею 67,9 м2. (а. с. 8). 11 серпня 2017 року представник [PERSON] звернулася до нотконтори з заявою про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом з урахуванням права власності, яке було визнано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року (а.с. 85). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2427/02-31 до с/с 980/2016 від 11 серпня 2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я позивача було відмовлено у зв'язку з тим, що на вказане майно свідоцтво про право на спадщину вже видано, а вносити зміни до нього немає законних підстав (а.с. 91-92). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається з заявлених позивачем вимог, він просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 80,7 м2, житловою площею 26,8 м2, допоміжна площа 31,4 м2, яка складається з приміщень № 1 - коридор, № 2 - санвузол, № 3 - кухня-їдальня, № 4 - житлова, № 5 - житлова, № 6 - шафа, І - зимовий сад, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], тобто з урахуванням визнаного рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року права власності у тому числі на самовільно збудовані приміщення та зимовий сад, на підставі якого за життя [PERSON] право власності у встановленому порядку зареєстровано не було, а акт ідеальних часток від 16 грудня 2009 року, складений КП «ДМБТІ», не затверджений. За таких обставин, суд позбавлений можливості у межах цієї справи задовольнити позовні вимоги, заявлені позивачем, оскільки з приводу спірного нерухомого майна нотконторою вже було видано 10 травня 2017 року свідоцтво про право на спадщину за законом, воно на теперішній час дійсне, ніким не оспорюється, позивачем вимоги про визнання його недійсним не заявлено, тому у разі задоволення позовних вимог за цим позовом буде існувати два правовстановлюючих документа на один об'єкт нерухомості, які будуть один одному протирічити і різнитися за своїм змістом. Таким чином, у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 518 гривень 37 коп. (а.с. 1), який з урахуванням того, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, необхідно покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed