Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року заявила позов, за яким, з урахуванням наступних уточнень, просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість з аліментів за 2014, 2015 роки, в загальній сумі 33702,66 грн., та постановити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] в сумі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до закінчення дитиною навчання у ВНЗ, або до досягнення ним 23-річного віку. Позов мотивовано тим, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на дітей, та не приймає участі в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Оскільки, у справі достатньо даних про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. На виконанні у відділі ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист №2-5686/10 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від заробітку, щомісячно, починаючи з 05.09.2002р. і до повноліття дітей. Відповідно до довідки державного виконавця від 25.09.2015р., боржник [PERSON] аліментів не сплачував, в наслідок чого за ним станом на [INFO] р. облікована заборгованість в сумі 79420,26 грн. В обґрунтування вимог позову в частині стягнення заборгованості з аліментів, позивач послалась на приписи ст. 194 СК України. Проте, поза її увагою залишилось те, що даною нормою регламентовано лише певний порядок стягнення аліментів за виконавчим листом. Судовому ж розгляду, відповідно до ст. 47 ч. 9 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає спір щодо розміру заборгованості з аліментів. В даному випадку такого спору не має. Тому, суд вважає, що в задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості з аліментів слід відмовити у зв'язку з відсутністю спору, тобто за безпідставністю. Що стосується вимог позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, то судом встановлено таке. Так, [INFO] року [PERSON] виповнилось 18 років, у зв'язку з чим щодо нього було припинено нарахування аліментів. Разом з тим, згідно з довідкою Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, [PERSON] є курсантом 2 курсу денної форми навчання, термін навчання з 02.08.2014р. по червень 2018 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] самостійних доходів не має і перебуває на повному утриманні позивача. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, як це встановлено ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також сама дочка, син, які продовжують навчання. Отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати аліментів. Згідно зі ст.200 цього ж кодексу, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. За поясненнями позивача, відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, інших окрім наведених вище аліментних зобов'язань не несе, а тому може надавати допомогу на утримання сина. Заявлений розмір аліментів, узгоджується з розміром аліментів, що нараховувались на відповідача до досягнення [PERSON] повноліття. За таких обставин та вимог закону, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання є обґрунтованим, а тому ці вимоги підлягають задоволенню. Отже, позов може бути задоволений частково. Витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно до частки задоволених вимог на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial