Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] , від імені якого діє адвокат Проніва Наталія Романівна (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - відповідач -1), [PERSON] (далі - відповідач -2) про зняття арешту, в якому вказує, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 12 жовтня 2016 року. В 2018 році у позивача була заборгованість по сплаті аліментів і у зв`язку з цим постановою про арешт майна боржника, яка видана 16 квітня 2018 року державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, № 54088303, було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить позивачу. На даний час заборгованість по сплаті аліментів у позивача відсутня і він продовжує своєчасно сплачувати аліменти у встановленому йому розмірі. Однак при зверненні до виконавчої служби позивачу було відмовлено в знатті арешту. Позивач вважає, що відпали всі підстави, які слугували для накладення арешту і тому арешт необхідно зняти. На підставі постанови про арешт майна № 54088303, виданої 16 квітня 2018 року Житомирським РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області, на все нерухоме майно, яке належить позивачу, накладено арешт у вигляді заборони здійснювати відчуження будь - якого майна, яке належить боржнику. На даний час виконавче провадження АСВП № 54088303 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] знаходиться на виконанні у Козятинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. На підставі вищевикладеного позивач просить зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] , який накладений відповідно до постанови Житомирського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 54088303 від 16 квітня 2018 року, запис про реєстрацію обтяження майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: № 25738836 здійснений на підставі рішення про реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 40652365 від 16 квітня 2018 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі та судові витрати просить покласти на позивача. Представник Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання № 8.5-36/10/2019 від 15.10.2019 року в якому просить справу розглянути без участі представника відділу, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена, відповідно до пункту 2 частини 7, частини 11 статті 128 ЦПК України, згідно повідомлень «Укрпошти» про вручення поштового відправлення, які вона отримала особисто та судових викликів, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 12 жовтня 2016 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованої 06 травня 2019 року Козятинським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме: вид обтяження: арешт нерухомого майна, суб`єкт обтяження: особа, майно/права якої обтяжуються - [PERSON] , обтяжувач: Житомирський РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області, предмет обтяження: все нерухоме майно, підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 54088303, видана 16.04.2018 року. Згідно повідомлення № 10537 від 03 червня 2019 року Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області, заборгованість по виконавчому провадженню АСВП № 54088303 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] станом на 30 квітня 2019 року відсутня. Щодо можливості зняття арешту індексний номер рішення 40652365 від 16.04.2018 року, повідомляють, що при сплаті заборгованості арешт державним виконавцем знято не буде, оскільки Законом України «Про виконавче провадження», а саме: ч. 4 ст. 59 чітко визначено підстави для зняття арешту. Як вбачається з Інформації з Єдиного реєстру боржників від 10 липня 2019 року, за вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі боржників інформація відносно [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , відсутня. Довідкою Про відсутність боргу по аліментах № 21642/15.24-24 від 07 жовтня 2019 року Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області передбачено, що станом на 07.10.2019 року заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 288/1273/16-ц від 07.06.2017 року виданого Попільнянським районним судом про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , розміром 1/3 частини в усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за [PERSON] відсутня. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з належного йому на праві власності майна. Спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України, спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини є Закон України «Про виконавче провадження». Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Пунктами 2, 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року визначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Позивач на час звернення до суду з позовом не є стороною виконавчого провадження, а тому захист прав позивача можливий лише в порядку цивільного судочинства. Пунктами 1, 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наявність накладеного арешту на все нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Судом не встановлено порушень прав третіх осіб, у разі звільнення з-під арешту майна, що належить власнику. Встановлені під час розгляду справи обставини вказують про те, що наявність існування заборони на використання належного позивачу майна порушує його права, як власника на вільне володіння і розпорядження цим майном, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved