Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Рівненського міського суду з позовом, уточненим згідно заяви від 25.02.2016р., до Рівненської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним рішення Рівненської міської ради, виділення в натурі земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Рішенням Рівненського міського суду від 06 листопада 2014 року задоволено позов про розподіл житлового будинку в натурі та визнання права на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок та розподіл присадибної земельної ділянки в натурі. Позивачам було виділено в натурі у спільну сумісну власність 547/1000 частин будинку [ADDRESS] із виділенням конкретних приміщень. Відповідно в натурі у власність відповідачці виділено 453/1000 частин будинку із виділенням конкретних приміщень. Цим же рішенням суду було проведено поділ присадибної земельної ділянки. Згідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 15 грудня 2014 року рішення суду в частині визнання права власності на земельну ділянку скасоване. В мотивувальній частині рішення апеляційного суду зазначено, що -« позовні вимоги про визнання права на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок та розподіл присадибної земельної ділянки в натурі є передчасними». Цільове призначення присадибної земельної ділянки біля належних їм частин житлового будинку із надвірними будівлями - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Після отримання з КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» копій правовстановлюючих документів на тих власників будинку [ADDRESS], які були власниками на час приватизації земельної ділянки [PERSON] вбачається, що приватизація всієї земельної ділянки проведене незаконно. Так відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» п.18 п.п. «г» « при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст..10 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачається у договорі відчуження». Власниками будівлі на час винесення Рівненською міською радою рішення № 220 від 10.07.1997 року та видачі державного акту від 25.12.2001 року були : 68/100 частки земельної ділянки [PERSON] на підставі договору дарування від 24.10.1973 року реєстраційний № 2-9869 посвідченого Першою Рівненською держнотконторою та по 16/100 частки [PERSON], [PERSON]. За частиною 2 ст. 548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з дня відкриття спадщини. Проживаючи в будинку на час смерті матері - [PERSON] [INFO] діти - [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину фактично. Це в подальшому визнав апеляційний суд Рівненської області в рішенні від 15.08.2011 року . Все викладене засвідчує, що [PERSON] безпідставно приватизував на себе всю земельну ділянку не маючи права власності на будинок, а Рівненська міська рада прийняла рішення № 220 від 10.07.1997 року та видала державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.12.2001 року на ім'я [PERSON] незаконно. Просили визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.12.2001 року на ім'я [PERSON]. Визнати недійсним рішення Рівненської міської ради від 10 липня 1997 року, про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки розміром 600 м.кв. за адресою [ADDRESS]. Виділити їм в натурі з вказаної земельної ділянки 547/1000 частки, що відповідає належній їм частці у будинковолодінні [ADDRESS], згідно висновку експерта 40512/3 с від 08.08.2014 р. В судовому засіданні позивачка в своїх інтересах та як представник позивача [PERSON] підтримала позов з межах доводів позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог. Просила позов задовольнити повністю. Вважає, що строк позовної давності ними не пропущений. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Просила відмовити в його задоволенні у зв'язку з пропуском позивачами строку позовної давності. Згідно поданих до суду письмових заперечень вважає, що позивачам протягом 15 років було відомо, як про оскаржуване рішення Рівненської міської ради від 10 липня 1997, так і про Державний акт на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] від 25 грудня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів за № 2080, що належало [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються висновком №139 судової будівельно-технічної експертизи, складеним 07.11.2008 року по цивільній справі № 2-7009/08 за позовом [PERSON] та [PERSON] до неї про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту прийняття спадщини, розподіл житлового будинку в натурі та присадибної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Дану експертизу було призначено за заявою у справі позивачів [PERSON] та [PERSON], де вказано, що предметом дослідження є Державний акт про право власності на землю Серія [NUMBER] від 25 грудня 2001 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 2080, належить [PERSON]. У цій же справі 22.07.2009 р. проведено іншу експертизу за № 130 за її заявою і позивачі знайомилися з даною експертизою, де досліджувався оскаржуваний ними Державний акт Серія [NUMBER] від 25 грудня 2001 року, виданий на підставі оскаржуваного рішення Рівненської міської ради від 10 липня 1997 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки розміром 600 м. кв. за адресою: [ADDRESS]. По вказаній справі прийнято судове рішення апеляційного суду Рівненської області від 15.08.2011 року, на підставі якого позивачі зареєстрували право власності на будинок. Крім того, в судовому засіданні по справі 569/7723/13-ц на диску звукозапису від 27.03.2014 року (4-та хвилина судового розгляду) [PERSON] прямо вказав, що допомагав батьку [PERSON] у виготовленні Державного акту про право власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. Із вказаного вбачається, що про оскаржуване рішення та Державний акт позивачі дізналися у 2001 році при виготовленні державного акту та досліджували при проведенні експертиз у 2008-2009 роках. Причин, які унеможливлювали б звернення до суду з позовом про визнання рішення Рівненської міської ради і визнання державного акту недійсним в межах строків позовної давності позивачі не навели. Строки позовної давності поновити не просили. В зв'язку з тим, що сплив строк позовної давності, просила суд на підставі п. 4 ст. 267 застосувати строк позовної давності, та в позові [PERSON]та [PERSON] - відмовити. Представник відповідача Рівненської міської ради позов не визнав. Просив відмовити в його задоволенні. Вважає, що Рівненська міська рада реалізовуючи право власності на земельну ділянку на [ADDRESS] прав власників житлового будинку не порушила. Розглядаючи дану справу відповідачем неодноразово зверталася увага на те, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий на підставі технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, яка містила погодження інспектуючих органів управління архітектури в м. Рівному, відповідні погодження проектної організації яка здійснювала розроблення даної документації. Державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.12.2001 року, зареєстрований в книзі реєстрації і видачі державних актів територіальних органів земельних ресурсів, які і на той час здійснювали контроль за посвідченням права власності на земельні ділянки. Під час розгляду даної справи позивачем не додано доказів, які відповідали б вимогам законодавства щодо належного посвідчення права власності на частину будинку на [ADDRESS] на момент прийняття рішення Рівненської міської ради від 10 липня 1997 року № 220. Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2015 року № 12802461, свідчить лише набуття позивачем у 2015 році права власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями на [ADDRESS], що у свою чергу слугує доказом про відсутність належних правовстановлюючих документів у позивача на будинок на момент прийняття оскаржуваного рішення Рівненською міською радою. В той же час, будь яких звернень гр. [PERSON] до Рівненської міської ради з приводу даного вирішення питання приватизації частини земельної ділянки на [ADDRESS] не надходило, що свідчить про передчасність пред'явлених позовних вимог, а також, що Рівненська міська рада не є належним відповідачем по пред'явлених вимогах. Враховуючи вищезазначене Рівненська міська рада вважає позовні вимоги необгрунтованими, неналежними тому просили відмовити в задоволенні позову - у повному обсязі. Представник Держгеокадастру у м.Рівне Очеретько І.М. в судовому засіданні пояснив, що прийняття рішення про виділення у власність земельної ділянки одній особі в разі наявності декількох власників житлового будинку є порушенням. Пояснив, що в 1997р. для оформлення права власності на земельну ділянку необхідно було подати до заяви документи про право власності на житловий будинок, рішення про виділення земельної ділянки під забудову, користування. Право власності на земельну ділянку і реєстрація проводилося органом земельних ресурсів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що рішенням виконкому Рівненської міської ради № 297 від 26.03.1951р. за [PERSON] закріплена земельна ділянка площею 600 кв.м під індивідуальне будівництво. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 15.08.2011р. встановлено факт прийняття [PERSON], та [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті їхньої матері [PERSON], померлої [INFO] у вигляді 32/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] та проведений розподіл будівлі в натурі відповідно до якого за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 547/1000 часток домоволодіння. Тобто, вказаним рішенням встановлено, що на час приватизації земельної ділянки 10.07.1997р. в будинку [ADDRESS] було декілька співвласників. [PERSON] на час прийняття міською радою рішення про приватизацію земельної ділянки від 10.07.1997р. № 220 не був власником будинку [ADDRESS]. До заяви на ім'я голови міськвиконкому від 14.04.1997р. згідно якої [PERSON] просив приватизувати земельну ділянку, де розміщений житловий будинок з допоміжними будівлями, який належить йому на праві власності, надав рішення про відведення земельної ділянки, угоду на право будівництва, генплан. Як правовстановлюючий документ на будинок подав копію договору забудови від 20.04.1951р.. Міська рада не перевірила, що станом на 1997р. [PERSON] вже не був власником будинку [ADDRESS] і прийняла рішення № 220 від 10.07.1997 р. яким визнала за [PERSON] право власності на земельну ділянку. Відповідно до діючої судової практики № 6-31 ЦС-12 Верховний Суд України в своїй Постанові від 30.05.2012р. вказав, що під час дії Декрету КМ України від 26.12.1992р. № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» право власності на земельну ділянку посвідчувалось самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки, тобто рішенням № 220 від 1997р. Оскільки на той час [PERSON] вже не був власником будинку, то і рішення № 220 і державний акт, виданий на підставі цього рішення, прийняті з порушенням закону ст.. 30 ЦК України від 18.12.1990р. Про наявність Державного акту і рішення ради про приватизацію [PERSON] дізналася під час розгляду в суді справ, оскільки належних та допустимих доказів отримання [PERSON], [PERSON] у відповідних органах оспорюваних документів судом не встановлено, а відповідачем не надано. Так, рішенням Рівненського міського суду від 06.11.2014р. у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про розподіл житлового будинку в натурі та визнання права на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок та розподіл присадибної земельної ділянки в натурі позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволені та проведено розподіл житлового будинку по [ADDRESS] в натурі, поділено земельну ділянку. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 15.12.2014р. рішення Рівненського міського суду в частині розподілу земельної ділянки скасоване та відмовлено в позові в цій частині. Так, зі змісту рішення вбачається, що у зв'язку з тим, що позивачі не зверталися з позовом про визнання рішення Рівненського міськради від 10.07.1997р., державного акту на право власності на землю від 25.12.2001р. недійсними, то питання поділу земельної ділянки є передчасним. Відповідно до ст.13 Конституції України , земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Так, системний аналіз достовірних доказів, встановлених судом вказує на те, що держава в особі Рівненської міської ради не забезпечила захист права на земельну ділянку власників житлового будинку на момент приватизації земельної ділянки, чим порушила їхнє речове право. Про прийняте міською радою рішення про виділення у власність земельної ділянки по [ADDRESS] власники житлового будинку повідомлені не були. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позивачами не пропущено строк позовної давності, оскільки остаточними власниками нерухомого майна в натурі відповідно до частки в спірному житловому будинку вони стали 15.12.2014р., що дає їм право претендувати на земельну ділянку, виділеної під забудову зазначеного житлового будинку, а з даним позовом позивачі звернулися до суду 19.01.2015р., тобто в межах строку позовної давності. За наведених обставин суд прийшов до висновку, що вимога в частині визнання рішення Рівненської міської ради від 10 липня 1997 року підлягає до задоволення частково, та визнання частково недійсним рішення Рівненської міської ради від 10.07.1997р., в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки розміром 600 м.кв. за адресою [ADDRESS]. Вимога в частині визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.12.2001р. на ім'я [PERSON] підлягає до задоволення. Разом з тим, суд прийшов до висновку, що вимога в частині виділення в натурі земельної ділянки до задоволення не підлягає за недостатністю доказів для вирішення зазначеного питання судовим рішенням, так як правовий статус спірної земельної ділянки не відновлено, а тому зазначене питання є передчасним для вирішення судовим рішенням, та не позбавляє власників житлового будинку по [ADDRESS] вирішити речове право на земельну ділянку в загальному порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial