Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] (далі - відповідачка) на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/2 частки від усіх видів заробітку щомісячно до 1/12 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначено, що з моменту ухвалення рішення, змінився матеріальний та сімейний стан позивача, оскільки у позивача на утриманні знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача суперечать закону. Так, позивач у своїх позовних вимогах ігнорує вимоги СК України, який встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розвиток розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину з 1 січня 2020 року не може бути меншим ніж 50 % від 2218,00 грн. - 1109,00 грн. Крім того, відповідач зазначила, що вона самостійно несе всі додаткові витрати на утримання їх неповнолітнього сина. Позивач крім свого основного доходу, має ще інші джерела заробітку, з яких він не сплачує аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, має у власності земельні ділянки та об`єкти нерухомості. Від представника позивача - адвоката Кучінської І.С. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що крім сумісного сина з відповідачем, позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що вказує на те, що з моменту ухвалення рішення Московським районним судом м. Харкова про стягнення з нього аліментів, змінився його сімейний та матеріальний стан. Обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, не мають значення для вирішення даної цивільної справи. Представник позивача - адвокат Кучінська І.С. в судовому засіданні 28.09.2020 позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 28.09.2020 проти позовних вимог заперечувала. В обґрунтування заперечень зазначила, що відповідач у власності має два житлові будинка, має три роботи. Їх неповнолітньому сину необхідна ЛФК, фізична культура та відвідування басейну. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 06.09.2005 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харків, актовий запис № 840, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.09.2005 (а.с. 42). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.03.2004 (а.с. 41). Згідно виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2004, на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2004, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.11.2004 до досягненням [PERSON] повноліття (а.с. 10; а.с. 91) 02.06.2007 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 13) Під час шлюбу з [PERSON] у позивача народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с. 14, 15) Як вбачається з довідки про доходи, позивач [PERSON] працює у Харківській державній академії дизайну та мистецтв, займає посаду старшого викладача 17 розряду та за період з червня 2019 року по листопад 2019 року мав дохід у загальному розмірі 21344,17 грн. (а.с. 12) Як вбачається з довідки про доходи, відповідачка [PERSON] працює в КПСМНЗ «ХДНШ № 1» ім. І.Ю. Репіна, займає посаду старшого викладача та за період з липня 2019 року по грудень 2019 року мала дохід у загальному розмірі 43238,16 грн. (а.с. 44) Відповідно до копії медичної довідки від 14.01.2020, [PERSON] , 2004 року народження, страждає системною дисплазією сполучених тканин, рекомендовано ЛФК. (а.с. 45) Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд керується таким. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, вважається безспірним та таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як встановлено судом, в даний час з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини на одну дитину. Також, як встановлено судом, відповідач є батьком трьох дітей, з яких двоє дітей народились під час іншого шлюбу позивача. Виходячи з положень ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, в такому випадку необхідними та достатніми вважаються аліменти в розмірі половини заробітку (доходу) відповідача на 3 дітей. Відповідно, розмір аліментів на одну дитину відповідача має складати 1/6 частину його заробітку (1/2 заробітку поділити на 3 дітей). За таких обставин, аліменти в розмірі 1/2 частини доходу позивача, які стягуються з нього на утримання однієї дитини відповідача, суд вважає такими, що суперечить засадам справедливості та нормам законодавства, оскільки після стягнення з позивача аліментів у вказаному вище розмірі, в нього народилось ще 2 дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання [PERSON] , з 1/2 частини його доходів на 1/6 частину його доходів, в зв`язку з чим частково задовольняє позовні вимоги. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів в розмірі 1/12 частини доходів суд відмовляє, оскільки вважає такий розмір аліментів несправедливим і таким, який не забезпечить належне рівень життя його сина [PERSON] . Оцінюючи доводи відповідачки, суд керується таким. Доводи відповідачки відносно того, що позивач має інші джерела доходу, з яких не сплачує аліменти, судом відхиляються, оскільки всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано, в тому числі не надано доказів роботи позивача за цивільно-правовими договорами. Доводи відповідачки відносно того, що позивач відмовляється приймати участь в додаткових витратах на дитину, а також що дитина має проблеми із здоров`ям та потребує лікування, не можуть бути підставою для відмови в зменшенні аліментів з огляду на таке. Згідно ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, згідно положень Глави 15 СК України, зокрема ст. 185, додаткові витрати на дитину не входять до складу аліментів та стягуються, за наявності для того законних підстав, незалежно від стягнення аліментів. Відповідно, розмір аліментів не залежить від розміру додаткових витрат на дитину, які сплачуються незалежно від аліментів та їх розміру. Доводи відповідачки щодо невиконання позивачем батьківських обов`язків, ухилення від спілкування з сином, не можуть бути підставою для відмови в зменшенні аліментів, оскільки вказані обставини мають значення для вирішення питання щодо належного виконання позивачем батьківських обов`язків та наявності підстав для позбавлення батьківських прав, а не для вирішення питання щодо розміру аліментів, які з нього стягуються. Наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів, оскарження позивачем дій державного виконавця, пов`язаних із стягненням вказаної заборгованості, що за доводами відповідачки свідчить про ухилення позивача від сплати аліментів, також не може бути підставою для відмови в задоволенні позову з наступних підстав. В даній справі не вирішується питання щодо звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам. Враховуючи наведене, рішення суду про зменшення розміру аліментів не впливатиме на обов`язок позивача сплатити заборгованість по аліментам за минулий період та на розмір такої заборгованості. Доводи відповідачки щодо наявності у власності позивача об`єктів нерухомості та автомобілів також, на переконання суду, не можуть бути підставою для відмови в зменшенні розміру аліментів, оскільки аліменти сплачуються в частці від його доходу, а не в твердій грошовій сумі. Враховуючи наведене, суд частково задовольняє позовні вимоги та зменшує розмір аліментів, що стягуються з позивача та користь відповідачки, до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Outcome: partial