Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Хотимирської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у відповідних частках, розташованими по вул. Герулівка, 58, в с. Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області, в т.ч. на належні їм по 1/6 частці кожному домоволодіння та за [PERSON] на 5/36 частку цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та за [PERSON] на 1/36 частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Свої вимоги обґрунтовували тим, що позивачам на праві власності належить по 1/6 частці житлового будинку з господарськими будівлями та порудами за вищевказаною адресою. Також 1/6 частка вказаного майна належала їхній матері/бабусі [PERSON] 28.06.2011 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй надень смерті майно, яке вона ще за життя заповіла своєму онуку [PERSON] Позивач [PERSON] має право на обовязкову частку у спадщині, як непрацездатний син спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Після смерті [PERSON] вони як спадкоємці прийняли спадщину, так як на час її відкриття були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем. 12.02.2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом за [PERSON] на 1/36 частку житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель та споруд, та за законом за [PERSON] на 5/36 часток вказаного нерухомого майна, що знаходиться за адресою: вул. Герулівка, 58, с. Хотимир, Тлумацький район Івано-Франківська область. В нотаріальному порядку позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння. У звязку з вищевказаним, позивачі просять суд визнати за ними у відповідних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. Герулівка, 58, с. Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області, а саме: за [PERSON] право власності на на 11/36 часток вказаного домоволодіння, в тому числі на належну йому 1/6 частку домоволодіння, на 5/36 часток домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], за [PERSON] право власності на 7/36 часток вказаного домоволодіння, в тому числі належну йому 1/6 частку домоволодіння, на 1/36 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], а за [PERSON], [PERSON], [PERSON], право власності на належні їм по 1/6 частці кожному домоволодіння за вказаною адресою. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не зявились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Представник відповідача Хотимирської сільської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає та проти задоволення позову не заперечує, просив розгляд справи провести без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 1 Хотимирської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON], яка була головою двору, [PERSON] (син, позивач), [PERSON] (невістка, позивач), [PERSON] (онучка, позивач), [PERSON] (онук, позивач) та [PERSON] (онук, позивач) значилось господарство особовий рахунок № 53 в с.\~Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 8). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 06.11.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1969 року по 1991 рік (а.с. 15-17). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (по 1/6 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Герулівка, 58, с. Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно копії свідоцтва про народження позивач [PERSON] народився 02.12.1940 року і його батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до копії свідоцтва про народженя позивач [PERSON] народився 11.03.1980 року і його батьками є [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач). 28.06.2011 року [PERSON] (мати, бабуся) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Ще за життя [PERSON] (мати, бабуся) посвідчила на імя онука [PERSON] (позивач) все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 12.11.2002 року (а.с. 11). Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії ААЕ № 688501 від 08.09.2010 року [PERSON] (позивач), [INFO], отримує пенію за віком довічно (а.с. 49 зворот). Відповідно до\~частини першої\~ст.\~1241\~ЦК України\~малолітні,\~неповнолітні,\~повнолітні непрацездатні\~діти спадкодавця,\~непрацездатна вдова\~(вдівець)\~та непрацездатні\~батьки спадкують,\~незалежно від\~змісту заповіту,\~половину частки,\~яка належала\~б кожному\~з них\~у разі\~спадкування за\~законом (обов'язкова\~частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. \~ \~ \~ \~В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до п.п. 5.10 п. 5 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 роу № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 при визначенні розміру обовязкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241\~Цивільного кодексу України\~встановлено, що обовязкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обовязкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обовязкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом. [PERSON] (онук, позивач) та [PERSON] (син, позивач) прийняли спадщину відповідно за законом та заповітом після смерті [PERSON] (мати, бабуся), оскільки, були зареєстровані та постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Хотимрської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 910 від 27.10.2017 року (а.с. 9). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 318/2017 від 23.10.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 39-62), з якої вбачається, що [PERSON] (онук, позивач) та [PERSON] (син, позивач) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування відповідно за заповітом та законом після смерті [PERSON] (бабуся, мати), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає. Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул. Герулівка, 58, в с. Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області, а саме: за [PERSON] право власності на на 11/36 часток вказаного домоволодіння, в тому числі на належну йому 1/6 частку домоволодіння, на 5/36 часток домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], за [PERSON] право власності на 7/36 часток вказаного домоволодіння, в тому числі належну йому 1/6 частку домоволодіння, на 1/36 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], а за [PERSON], [PERSON], [PERSON], право власності на належні їм по 1/6 частці кожному домоволодіння за вказаною адресою. Позивачам в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини, а саме [PERSON] на 5/36 часток житлового будинку з господарськими буділями та спорудами в порядку спадкування за заповітом пімля смерті [PERSON], а [PERSON] на 1/36 обовязкової частки житлового будинку з господарськими буділями та спорудами в порядку спадкування за законом пімля смерті [PERSON], розташованими по вул. Герулівка, 58, в с. Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданими приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за №№ 115/02-31, 116/02-31 від 12.02.2018 року (а.с. 13, 14). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову, а саме [PERSON] 111,17 грн., [PERSON] -70,74 грн., а [PERSON], [PERSON], та [PERSON] по 60,64 грн. кожному. На\~підставі ст.ст.\~316-319,\~391,\~392,\~1216\~-\~1222,\~1241,\~1268\~ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

Outcome: approved