Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] в травні 2018 року заявив позов, за яким просив ухвалити рішення про стягнення з колишньої дружини [PERSON] аліментів на утримання їх дитини [PERSON], [INFO] року, в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 01.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом зарахування аліментів на особистий рахунок дитини в Державному ощадному банку України, та зобов'язати [PERSON] використовувати аліменти, що отримуються нею на утримання дитини, виключно за цільовим призначенням. Позов мотивовано тим, що відповідач з 01.07.2017 року не приймає участі в утриманні дитини, і аліменти, що отримує на дитину, не використовуються за призначенням. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 04.05.2018р., справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 25.09.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. До початку підготовчого засідання позивач подав заяву про доповнення та зміну вимог позову, за якою просив звільнити його з 01.06.2018 року від сплати аліментів на утримання дитини, що визначені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.01.2016 року, та постановити рішення про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 01.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом зарахування аліментів на особистий рахунок дитини в Державному ощадному банку України. Дані вимоги мотивовані тим, що дитина з 01.06.2018 року проживає з позивачем і перебуває на його повному утриманні, мати участі в утриманні дитини не приймає. [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. [PERSON] в суд не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась за останньою відомою адресою, відзиву на позов не надходило. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд знаходить за можливе ухвалити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 10 серпня 2010 року по 01 червня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, [INFO] року у них народилася дочка [PERSON]. Рішенням апеляційного суду міста Києва від 13.01.2016 року, було визначене місце проживання дитини [PERSON] разом з матір'ю [PERSON], та постановлено до стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], в розмірі ј усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, з урахуванням матеріального стану сім'ї в якій виховується дитина. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року, на задоволення позову [PERSON], було змінено місце проживання малолітньої [PERSON], та ухвалено відібрати дитину від матері, та/або від інших осіб, з якими може знаходитися та/або проживає, передавши її батьку. Дане рішення Київським апеляційним судом залишене без змін, про що 06.12.2018 року ухвалена відповідна постанова, на виконання рішення малолітня [PERSON] 30.05.2018 року передана батьку [PERSON], а відтак з цього часу дитина постійно проживає разом з позивачем, і перебуває на його повному утриманні. За таких обставин, з урахуванням того, що обов'язок утримання дитини у спосіб виконання аліментних зобов'язань, як це вбачається зі ст. 180 СК України, нерозривно пов'язаний з місцем проживання дитини, суд приходить до висновку, що позивача, з часу коли дитина стала проживати з ним, слід звільнити від сплати аліментів, відповідно і на підставі ст. 197 ч. 2 СК України, тим самим задовольнити позов в цій частині вимог. Позивач вказує, і це знаходить своє підтвердження доказами, що з часу як дитина проживає з ним, місце проживання (перебування) відповідача невідоме, участі у вихованні та утриманні дитини вона не приймає. Тому суд погоджується з позивачем, що він вправі вимагати від відповідача сплати аліментів на утримання дитини за підстав, передбачених ст.ст. 180, 181, 183 СК України. Заявлений до стягнення розмір аліментів, на думку суду, достатньо обгрунтований обставинами, визначеними ст. 182 СК України, є виваженим та реальним до виконання. Що стосується порядку стягнення аліментів, то він не суперечить приписам сімейного законодавства України, а тому визнається судом прийнятним. Отже, позов про стягнення аліментів також підлягає задоволенню. За наведених рішень, обов'язок понести витрати у справі суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Заходи забезпечення позову у справі не вживались. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved