Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом - позивач) звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в особі Департаменту служб у справах дітей по Шевченківському району в інтересах [PERSON] (далі за текстом - відповідач) третя особа: Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини №2», в якому просить: визнати [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку зі скасуванням рішення про усиновлення та зняти з реєстраційного обліку місця проживання [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що [PERSON] рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 було визнано усиновлювачем дитини - [PERSON] . Після усиновлення, [PERSON] була зареєстровано за місцем реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Однак, в подальшому, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.08.2020 усиновлення [PERSON] [INFO] . [PERSON] було скасовано з подальшим переданням дитини до Департаменту служб у справах дітей ХМР для подальшого влаштування. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, представником позивачів надано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представником відповідача до суду надано відзив, в якому проти задоволення позовних вимог не заперечує, та вважає за можливе визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 [PERSON] визнано усиновлювачем дитини - [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.08.2020 усиновлення [PERSON] [INFO] . [PERSON] скасовано та передано [PERSON] до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради для подальшого влаштування. Згідно з п.3 ч. 1 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасовано за рішенням суду, якщо: між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Згідно ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. З відзиву Департаменту служб у справах дітей ХМР від 08.04.2021 вбачається, що [PERSON] усиновлена громадянами України. Дане судове рішення набуло законної сили, відомості про те, що усиновлення було скасовано чи визнано недійсним відсутні. Після усиновлення дитина вибула з дитячого закладу і проживає разом з усиновителями. Усиновленням відповідно до ч.1 ст. 207 СК України є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина. Однією з вимог до усиновителів є забезпечення на належному рівні житлом, надання комфортних умов проживання та достатнє матеріальне забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України визначено, що з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем приживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, у зв`язку з усиновленням [PERSON] вона відповідно до ст. 232 СК. України набула прав на житло усиновлювачів, як рідних батьків та в силу ст. 29 ЦК України місцем її проживання стало місце проживання усиновлювачів. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимоги позивача про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п. 26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial