Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] 27.10.2016 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час смерті. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 08.04.2016 року померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно заповіту спадкодавець заповіла все своє майно заявнику. Заявник проживала разом зі спадкодавцем на час її смерті. Однак постановою нотаріуса заявнику було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Заявник просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2016 року цивільну справу залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2016 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. [PERSON] у заяві від 12.09.2017 року просила справу розглядати за її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. 21.04.2017 року до суду надійшло повідомлення Другої ДДНК з проханням розглядати справу без участі їх представника відповідно до діючого законодавства. Представник [PERSON] міської ради у заяві від 12.09.2017 року просила відмовити в задоволенні заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 08.04.2016 року померла [PERSON] (а.с. 6), яка склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 22.08.2013 року, в якому заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 12). Постановою державного нотаріуса Другої [PERSON] державної нотаріальної контори від 20.10.2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропущенням нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 72). Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 256 ЦПК України факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику в справах про спадкування» зазначено, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Всупереч зазначеного, як вбачається з паспорту громадянина України серії АН № 085865, виданого Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 24.01.2003 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 20.12.1966 року (а.с. 10). Згідно довідки КЖЕП № 22 від 20.10.2016 року спадкодавець [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] (Будьонного)[ADDRESS] з 03.08.2010 року по 13.10.2016 року, була зареєстрована одна (а.с. 17). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, заявник [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Крім того, не надано доказів на підтвердження наявності родинних відносин зі спадкодавцем. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] недоведені, а, отже, задоволенню не підлягають. Таким чином,

Outcome: dismissed