Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] 25.10.2016 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з червня 2008 року по 08.07.2010 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем у них є донька - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з нею і перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач з листопада 2008 року і до даного часу жодного разу не відвідував їхню спільну дитину, зовсім не цікавиться її життям, матеріальним забезпеченням, навчанням, вихованням, умовами життя, здоров'ям. Злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки, не спілкується з вчителями на предмет виховання та навчання доньки, жодного разу не був на батьківських зборах. 20.11.2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє прізвище на [PERSON]. В цьому шлюбі вона народила сина - [PERSON], [INFO]. Її теперішній чоловік хоче усиновити її доньку від першого шлюбу, яка протягом тривалого часу кличе його татом, оскільки він піклується про неї, займається її вихованням, забезпечує матеріально. Просить постановити рішення суду, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві, просила позов задовільнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений, причини неявки суду не відомі, письмових заперечень на позовну заяву не надав, заяву про розгляд справи у його відсутності не надіслав, тому суд на підставі ч.4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе слухати справу за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - Лужецька Г.М. проти позову не заперечила та пояснила, що відповідач самоусунувся та свідомо ухиляється від обов'язку по вихованню та навчанню дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, в останні два роки зовсім не сплачує аліменти. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює мати, комісія з питань захисту прав дитини, також дійшла думки, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки відповідатиме інтересам останньої. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлений обов'язок батьків піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.2 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. Оскільки дитина сторін має менше 9-ти років, то учасники процесу не наполягали на її допиті. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтв про народження (а.с.5) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. З свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 06.07.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). В подальшому, тобто, 20.11.2014 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] у виконавчому комітеті Слохинівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, актовий запис №6. Її прізвище після державної реєстрації шлюбу записано як [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.8). Від цього шлюбу має сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, отже, [PERSON] є належним позивачем. Згідно довідок (а.с. 10-13), акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.9), відомо, що позивач з своєю сім»єю - чоловіком [PERSON], їхнім сином [PERSON], дочкою сторін - [PERSON], проживає у житловому будинку бабці [PERSON] разом із своїми батьками та сестрою, в [ADDRESS]. Дочка [PERSON] знаходиться на її утриманні, навчається в 2-ому класі Великосушицької загальноосвітньої середньої школи 1-11 ступенів. За час навчання дочки [PERSON] відповідач ніколи не цікавився навчанням дочки: не спілкується з вчителями щодо її навчання і не приходить на батьківські збори, натомість, [PERSON] приводить її до школи, забирає додому, відвідує дитячі свята та ранки в класі, батьківські збори. Дочка сторін систематично відвідує школу, відповідально ставиться до навчання, є здоровою. Позивач по місцю проживання характеризується виключно позитивно(а.с.14), позитивно характеризується і відповідач(характеристика долучена до справи). Із заяви відповідача [PERSON], підпис під якою нотаріально завірений(а.с.15), вбачається, що він добровільно дав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON]. Із виконавчого листа № 2-159 (а.с.38 ) відомо, що відповідач згідно рішення Старосамбірського районного суду від 23.04.2009 року повинен сплачувати в користь позивачки на малолітню дочку [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі 250.00 гривень, щомісячно, починаючи з 13.02.2009 року і до досягнення дитини повноліття, однак, із розрахунку заборгованості по аліментах(а.с.40-41) вбачається, що відповідач за останні два роки, тобто за 2015 -2016 роки, не сплатив жодної копійки. Допитана судом свідок [PERSON], рідна сестра позивачки, показала, що відповідач ще до народження дитини разом з позивачкою не проживав, на хрестинах дитини не був, дитину відвідував лише 3 чи 4 рази, останні чотири роки батько до дитини не приходить, не піклується про дитину, не спілкується з дитиною, не цікавиться життям, здоров'ям, навчанням та вихованням дитини, аліменти на дитину останні два роки зовсім не сплачує, з 2009 року по 2013 роки сплачував аліменти, але тільки після примусу зі сторони позивачки (після написання заяв у державну виконавчу службу, в міліцію, в прокуратуру). Дитина батьком кличе вітчима, який її любить та нею піклується. У суду не виникає сумніву у правдивості цих свідчень, оскільки вони підтверджуються змістом наведених вище достовірних документів. Старосамбірська районна державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO] (а.с. 35,36). Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.15) роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожний окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] жодної уваги дитині не приділяє протягом тривалого часу, суд вважає доведеною належними доказами ту обставину, що [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Зазначене відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні також не було здобуто доказів на предмет того, щоб стан здоров'я та матеріальне становище відповідача [PERSON] позбавляло його можливості приймати участь у вихованні та навчанні дитини, сприяти її духовному та фізичному розвитку, цікавитись життям та здоров'ям дитини, приймати участь у її становленні як особистості, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов'язками. Аналіз наведених обставин свідчить, що відповідач [PERSON] більше шести місяців, без поважних причин, не дбає про стан здоров'я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує її до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що дає підстави позбавити його батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO], а тому суд вважає, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягає задоволенню. Задовольняючи позов суд також враховує той факт, що жодних доказів чинення відповідачу перешкод у спілкуванні з дітьми суду не надано, до державних органів, органів внутрішніх справ, судових органів відповідач за захистом своїх прав як батько не звертався. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати - судовий збір в сумі 551 гривню 20 копійок(а.с.1).

Outcome: approved