Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] 08.12.2016 року пред'явив позов до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], з яких: 1/4 частини, як його частка у майні колишнього колгоспного двору, 1/4 частини переданої йому сином [PERSON], 1/8 частина у порядку спадкування за законом після смерті його, позивача, батька [PERSON], котрий помер [INFO], та 3/8 частини у порядку спадкування за законом після смерті його, позивача, матері [PERSON], котра померла [INFO]. У обґрунтування свої позовних вимог [PERSON] посилався на те, що всі вони проживали в будинку по [ADDRESS], який згідно даних у погосподарських книгах станом на 01.07.1990 відносився до майна колгоспного двору, головою якого був його батько [PERSON], та членами цього двору були ще троє осіб, а саме: його мати - [PERSON], він, позивач, та його син [PERSON], [INFO], і тому кожному із них станом на 01.07.1990 належало по ? частині майна двору. Після смерті його батька відкрилася спадщина на ? частину вказаного житлового будинку та господарських будівель, однак батько за життя не розпорядився своїм майном на випадок смерті, а тому спадкування відбувалося за законом і спадкоємцями за законом першої черги були його дружина - [PERSON] і він, позивач. Проживаючи разом з [PERSON] на день його смерті та продовжуючи проживати до теперішнього часу в житловому будинку, в якому належала йому частка, він, позивач, та мати [PERSON] відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину.свідчить про те, що вони прийняли спадщину після смерті [PERSON] Після смерті його матері [PERSON] вона мала право на 3/8 частини вказаного житлового будинку, але за життя мати не розпорядилася своїм майном на випадок смерті, а тому спадкування її майна повинно відбуватися за законом і першої черги спадкоємцем за законом є він, позивач, інших спадкоємців за законом немає, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що [PERSON] за життя прийняла спадщину чоловіка [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав. Під час судового розгляду позивач [PERSON] збільшив розмір позовних вимог та просив припинити право спільної сумісної власності на майно колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] [PERSON], так як відповідач відмовляється від своєї частки майна у майні колгоспного двору в користь його, позивача. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із довідок, виданих 16.11.2016 виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району, технічного паспорта, виготовленого 5 грудня 2016 року Самбірським МБТІ, довідки про технічну характеристику об'єктів нерухомого майна відомо, що господарство по [ADDRESS], головою якого був [PERSON], відносилося до колгоспного двору, майно якого складалося: із житлового будинку, побудованого у 1983 року, літньої кухні, сараю, вбиральні, гаража, альтанки, огорожі, вимощення та криниці (а.с. 10, 12, 34-38). Із будівельного паспорта земельної ділянки відомо, що рішенням виконавчого комітету Самбірської районної Ради народних депутатів Львівської області від 10 травня 1979 року № 121 затверджено рішення виконкому Бабинської сільської Ради народних депутатів від 6 березня 1979 року № 24 та дозволено будівництво індивідуального будинку [PERSON] на існуючій присадибній ділянці у [ADDRESS] ( а.с.30-33). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Із довідки, виданої 16.11.2016 виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району, вбачається, що господарство по [ADDRESS], відносилося до суспільної групи колгоспний двір і станом на 01.07.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: голова домогосподарства - [PERSON], дружина - [PERSON], син - [PERSON] та онук [PERSON], котрий за період навчання з 11.09.2009 по 07.08.2013 вибував із домогосподарства в [ADDRESS] ( а.с. 10). Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] помер [PERSON] ( а.с. 7) Відповідно до ст. ст. 1220, 1216 та 1218 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 14 частині вказаного будинку, і після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частину цього будинку. Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Із свідоцтв про одруження та народження відомо, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 березня 1953 року і [PERSON] є їх син ( а.с. 8, 9). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, вбачається, що станом на день смерті батька [PERSON] разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та онука - [PERSON], [INFO] ( а.с. 11) Із свідоцтва про смерть та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі відомо, що [INFO] померла [PERSON] ( а.с.6). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, вбачається, що станом на день смерті його матері [PERSON] разом з нею були зареєстровані та проживали: син - [PERSON], онук [PERSON], [INFO] та онука [PERSON], [INFO] ( а.с. 11). За наведеного, дружина [PERSON] та син [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], а [PERSON] прийняв спадщину після смерті його матері [PERSON] Самбірська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за законом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] з посиланням на те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав (а. с. 13). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно та право на частку у майні колгоспного двору підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку, господарських будівель та споруд у порядку спадкування після смерті його батьків та на ? частину цього будинку як частку у майні колишнього колгоспного двору. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 368 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 365 цього Кодексу встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року N 6-81цс11, яка в силу ст. 360- 7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Оскільки, частка відповідача є незначною і таке припинення не завдасть шкоди його інтересам, так як із його заяви вбачається, що позов він визнає, тому слід припинити право власності [PERSON] на його частину майна колишнього колгоспного двору.

Outcome: approved