Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON]Г (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1998 року по 2004 рік вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Донька навчається на 1 курсі ОС „Бакалавр денної форми навчання за спеціальністю „Політологія філософського факультету Київського національного університету імені [PERSON] 4 рівня акредитації і потребує матеріальної допомоги. Також мотивує позов тим, що вона не в змозі самостійно утримувати доньку, оскільки має мінімальну заробітну плату, яка витрачається на придбання одягу для доньки, продуктів харчування, підручників тощо, а відповідач має таку можливість, адже постійно їздить на заробітки до м. Києва та має власний будинок в с. Пустогород Глухівського району Сумської області. Тому, посилаючись на норми матеріального права, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1700 грн. щомісячно до досягнення нею віку 23 років. Ухвалою суду від 02.04.2018 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Від відповідача відзиву не надійшло, а позивачем не надано суду згоди на проведення заочного розгляду справи, тому суд розглядає справу без винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини і приходить до наступного. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 13 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 05.07.2006р. серії 1-БП № 023918, батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). З довідки виданої Київським національним університетом імені [PERSON] від 03.10.2017р. №734 вбачається, що [PERSON] дійсно є студенткою 1 курсу ОС „Бакалавр денної форми навчання за спеціальністю „Політологія філософського факультету Київського національного університету імені [PERSON] 4 рівня акредитації з 01.09.2017р. по 30.06.2021р. (а.с.14). Відповідно до статті 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини третьої статті 199 ЦПК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як розяснено Пленумом Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. В частині першій статті 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що донька сторін [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги, так як навчається у вказаному вище навчальному закладі на денній формі навчання. Враховуючи, що відповідач є батьком дитини, яка навчається і потребує матеріальної допомоги, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, оскільки стороною позивача не надано суду доказів, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на період навчання повнолітньої доньки в розмірі 1700 грн., і що сплата аліментів у зазначеному розмірі не поставить його в скрутне матеріальне становище, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років, тобто до 07.11.2021 року, починаючи з 19.03.2018р., який буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що сторони мають однакові зобовязання утримувати повнолітньою доньку, яка продовжує навчання. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial