Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, ПАТ КБ «ПриватБанк»),за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Компанця Руслана Вікторовича (далі - третя особа-1, Державний виконавець Компанець Р.В.), Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (далі - третя особа-2, Приватний нотаріус Бондар І.М.), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24.01.2017 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, що зареєстрований в реєстрі за № 132, яким запропоновано стягнути заборгованість з [PERSON] у сумі 30 264,68 грн.; скасувати виконавчий напис від 24.01.2017 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, що зареєстрований в реєстрі за № 132, яким запропоновано стягнути заборгованість з [PERSON] у сумі 30 264,68 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що14.07.2017 року Державним виконавцем Святошинського районного ВДВС міста Києва Компанцем Р.В. було відкрито виконавче провадження № 54242554 на підставі виконавчого напису № 132 від 24.01.2017 року, який був вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. з метою стягнення з позивача заборгованості в розмірі 30 264,68 грн. Так, виконавчим написом було запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 10 756,81 грн. залишку заборгованості за кредитом, 4 775,64 грн. залишку заборгованості за відсотками, 11 082,23 грн. пені, 650,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 3 000,00 витрат на вчинення виконавчого напису. Строк, за який провадиться стягнення, - три роки три місяці сімнадцять днів, а саме з 14.06.2013 року по 01.10.2016 року. Вказаний виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість позивача перед відповідачем не є безспірною. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Компанця Руслана Вікторовича, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та справу було призначено до розгляду по суті на 28.03.2018 року. 28.03.2018 року до Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, задоволено клопотання представника позивач та розгляд справи було відкладено до 23.04.2018 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2018 року, згідно ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 23.05.2018 року. 23.05.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив в задоволені позову відмовити, оскільки на підтвердження безспірності заборгованості позивача банком було надано нотаріусу всі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підстав виконавчих написів нотаріусів, та наявність доказів належного направлення письмової вимоги про усунення порушень, проте заперечень на вимогу позивач не направляв та не оспорював. Представник позивача надав суду відповідь на відзив в якій зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач одержував письмову вимогу банку, крім того, з оспорюваного виконавчого напису вбачається, що строк стягнення за ним складає 3 роки 3 місяці 17 днів, що є порушенням ст. 88Закону України «Про нотаріат». Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року, згідно ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у судовому засіданні було оголошено перерву до 02.07.2018 року. 02.07.2018 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому процесі справу було знято зі складу та призначено на 01.08.2018 року. 02.07.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви, в яких останній зазначає, що при вчиненні виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано нотаріусу документ під назвою «Засвідчена виписка з особового рахунку боржника», проте цей документ не є випискою в розумінні норм чинного законодавства, а є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку, а тому не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Таким чином, вимога банку не є безспірною, оскільки однією з ознак безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. 20.07.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного нотаріуса Бондар І.М.надійшли додаткові пояснення, у яких остання просила розглядати справу за її відсутності та зазначила, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано всі документи, які підтверджують безспірність вимог відповідача до позивача, а тому виконавчий напис вчинено у відповідності до норм чинного законодавства. 30.07.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла відповідь на додаткові пояснення третьої особи-2, у якій представник позивача зазначає, що документ, який надавався нотаріусу для вчинення виконавчого напису, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. 01.08.2018 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому процесі справу було знято зі складу та призначено на 14.09.2018 року. 07.08.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від третьої особи-2 надійшла заява пр. розгляд справи за її відсутності. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2018 року у справі оголошено перерву, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, до 12.11.2018 року. 23.10.2018 рокуна адресу Печерського районного суду м. Києва від третьої особи-2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 12.11.2018 року у зв`язку із зайнятістю судді у розгляді кримінального провадження справу було знято зі складу та призначено на 24.01.2019 року. 24.01.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 24.01.2019 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 24.04.2019 року. 11.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від третьої особи-2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 24.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 24.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких останній зазначає, що вимоги не можна вважати безспірними, оскільки у документах міститься різна сума заборгованості та в матеріалах справи відсутні доказиодержання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. 24.04.2019 у зв`язку із відсутністю вільних залів судових засідань справу було знято зі складу та призначено на 14.08.2019 року. У судове засідання 14.08.2019 року з`явився представник позивача, який просив задовольнити позовні вимоги повністю з викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях підстав. Представник відповідача в судове засідання 14.08.2019 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у письмових заявах просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа-1 в судове засідання 14.08.2019 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином причини неявки суду невідомі. Третя особа-2 в судове засідання 14.08.2019 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у письмових заявах просила розглядати справу за її відсутності. Оскільки, згідно ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача та третіх осіб. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що14.06.2013 року між позивачем та відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 24.01.2017 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис (реєстраційний № 132) щодо стягнення із [PERSON] боргу за кредитним договором № б/н від 14.06.2013 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», в розмірі 30 264,68 грн. з яких: 10 756,81 грн. залишок заборгованості за кредитом, 4 775,64 грн. залишок заборгованості за відсотками, 11 082,23 грн. пеня, 650,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 3 000,00 витрати на вчинення виконавчого напису. Державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Компанцем Р.В. було відкрито виконавче провадження № 54242554щодо примусового виконання виконавчого напису № 132 від 24.01.2017 року. Згідно із ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат`встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до пп. 3.1п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку, встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як встановлено пп. 3.4п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В силу п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15. В подальшому аналогічна правова позиція була підтримана і Верховним Судом у його постановах від 01.04.2019 року у справі № 723/3151/16-ц (провадження № 61-34310св18)та від 06.02.2019 року у справі № 638/850/16-ц (провадження № 61-8898св18). Так, Верховний Суд у своїй постанові від 26.11.2018 року у справі № 207/3365/16 (провадження № 61-30909св18) зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі за № 6-887цс17 та Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 369/11680/15-ц (провадження № 61-14156св18) суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 та у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 204/4071/14-ц (провадження № 61-360св18). Так, для вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано приватному нотаріусу оригінал кредитного договору, копію паспорта боржника, засвідчену виписку з особового рахунку боржника, вимогу про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку, опис вкладення у цінний лист, установчі документи ПАТ КБ «ПриватБанк», довіреність представника ПАТ КБ «ПриватБанк» та паспорт представника ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, сума заборгованості, визначена у письмовій вимозі про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 14.06.2013 року, встановлена у розмірі 27 764,68 грн., з яких 10 756,81 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4 775,64 грн. заборгованість за відсотками, 11 082,23 грн. заборгованість за пенею, 1 150,00 грн. заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., а у спірному виконавчому написі запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 30 264,68 грн., з яких 10 756,81 грн. залишок заборгованості за кредитом, 4 775,64 грн. залишок заборгованості за відсотками, 11 082,23 грн. пеня, 650,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 3 000,00 витрати на вчинення виконавчого напису. Таким чином, сума заборгованості уже не є безспірною. При цьому, суд зазначає, що документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566. Кім того, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Зазначена норма кореспондується із пп. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Проте, у виконавчому написі від 24.01.2017 року № 132 зазначено, що строк, за який провадиться стягнення - три роки три місяці сімнадцять днів, а саме з 14.06.2013 року по 01.10.2016 року. Отже, строк за який проводиться стягнення за виконавчим написом перевищує строк, встановлений чинним законодавством, що є недопустимим. Також суд вважає за необхідне зазначити, що нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Так, зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача про усунення порушень за кредитним договором. Проте, позивачем не було одержано вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк», що позбавило позивача права добровільно виконати вимогу. Так, 06.12.2016 року на адреси [PERSON] , в тому числі, зазначені в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, було відправлено два цінні листи з описами № 4950101800426 та № 4950101800450. Також ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано два описи вкладення до цінних листів. Відповідно до п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 року № 270, відповідно до яких внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися. Разом з тим, надані суду копії описів вкладення до цінного листа оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, а саме, на примірниках описів не зазначено номер поштового відправлення. Відтак, у суду відсутня можливість встановити, що відправленнями № 4950101800426, № 4950101800450 [PERSON] було направлено саме вимогу про усунення порушень кредитного договору. Натомість, інших доказів отримання позивачем або надсилання йому письмової вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано. Частинами 1 та 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позов [PERSON] в частині визнання виконавчого напису від 24.01.2017 року, вчиненого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, що зареєстрований в реєстрі за № 132, щодо стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 30 264,68 грн. таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 132, виданого 24.01.2017 року, то в цій частині в позові слід відмовити, оскільки дана вимога фактично є наслідуванням вимоги, яка задоволена судом, однак виходить за межі способів захисту цивільних прав. Крім того, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, фактично скасовує його чинність з моменту вчинення, а відтак потреба повторно констатувати його нечинність відсутня. Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року (справа № 802/2236/17-а). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із квитанції № 0.0.972016252.1 від 22.02.2018 року, позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог,з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial