Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

[PERSON] 22 червня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Спецтехоснастка» про захист прав споживача та стягнення майнової і моральної шкоди. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що 13 серпня 2014 року вона звернулась до хімчистки «Три Єноти» ТОВ «Спецтехоснастка» (відповідач), яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, бульвар Зоряний, 1-А, ТРЦ «Дафі» перший поверх, та здала для чистки свою шовкову сукню. Датою видачі, відповідно до квитанції №086322 від 13 серпня 2014 року, визначено 20 серпня 2014 року. Зазначені обставини підтверджуються відповідною квитанцією №086322 від 13 серпня 2014 року, копія якої додається до позовної заяви. В зазначений день, 20 серпня 2014 року, сукню позивачу надали в неналежному вигляді, а саме: вся сукня була в затяжках та повністю пом'ята, що, також, було помічено співробітниками самої хімчистки, які наполягли на тому, щоб сукня була залишена у відповідача для виправлення цих недоліків. 27 серпня 2014 року Позивач вдруге прийшла для того щоб забрати свою сукню та подивитися на результати роботи відповідача по виправленню недоліків. Проте, сукня була повністю зіпсована, що було помітно неозброєним оком. Оскільки за виправлення недоліків взялася вищевказана хімчистка, позивач була позбавлена ??можливості виправити допущені недоліки в іншому місці, в результаті - сукня не підлягає відновленню, а у разі псування речі, робота вважається невиконаною. Коли позивач вирішила забрати свою сукню для проходження експертизи зіпсованої речі, співробітники відповідача зажадали повернення їм усіх документів, які підтверджують факт того, що саме до цієї хімчистки позивач здавала цю річ, а також відмовилися складати і підписувати акт прийому-передачі. Так само недосвідченість роботи співробітників хімчистки підтверджується тим, що ступінь зносу сукні зазначено в квитанції не вірно, що згідно вкладеному чеку термін служби сукні менше місяця, а це вечірня сукня, не повсякденна, яка була одягнена лише один раз і вперше здавалася в хімчистку (копія товарного чеку, що підтверджує дату та ціну покупки, додається до позовної заяви). Оскільки сукню позивачу віддавати відмовились, позивач була вимушена звернутися до відповідача з письмовою претензією від 30 серпня 2014 року, в якій просила повернути сукню та відшкодувати її вартість, яка визначена в товарному чеку, відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». 19 вересня 2014 року позивачем була отримана відповідь ТОВ «Спецтехосностка» від 12 вересня 2014 року № 323 на вищезазначену претензію. Проте, у зазначеній відповіді вказано, що керівник хімчистки «Три Єноти» [PERSON] була в курсі конфліктної ситуації між позивачем (замовником) та відповідачем (виконавцем). У звязку з чим, необхідно зазначити, що ніякої «конфліктної ситуації» не було, мав місце тільки факт непрофесійного виконання своїх обовязків та некваліфіковане надання послуг з боку хімчистки «Три Єноти». Також, у даній відповіді зазначено, що керівником хімчистки «Три Єноти» було дано розпорядження щодо створення виробничої комісії з метою перевірки обставин виконання замовлення №086322/819 від 13 серпня 2014 року. Але, позивачку не було повідомлено про даний факт, крім того, немає письмового підтвердження того, що дійсно була зібрана незалежна комісія, яка винесла незалежний висновок, а не співробітниками самої хімчистки, які зацікавлені у подальшому розвитку ситуації. Ступінь зносу сукні зазначено в квитанції не вірно, що згідно вкладеному чеку, термін служби сукні менше місяця, а це вечірня сукня, не повсякденна, яка була одягнена лише один раз і вперше здавалася в хімчистку, що свідчить про не досвідченість роботи співробітників хімчистки. Факт невірного оформлення квитанції визнається й керівником хімчистки «Три Єноти» у даній відповіді, а саме: відповідно Акту огляду речі від 22 серпня 2014 року (який було проведено та складено без присутності позивача, що також є порушенням норм чинного законодавства України), виробничою комісією було встановлено, що квитанція №086322 від 13 серпня 2014 року, в частині визначення вартості послуги, оформлена не вірно. 17 вересня 2014 року позивач звернулась до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області за допомогою в врегулюванні вищезазначеної ситуації, а отримавши відповідь відповідача позивачем було направлено 23 вересня 2014 року доповнення до зазначеної скарги. 20 листопада 2014 року позивачем була отримана відповідь від Держспоживінспекції у Дніпропетровській області на скаргу позивача, згідно з якою Держспоживінспекція у Дніпропетровській області посилається на вимогу ст.31 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», якою встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій контролюючими органами будуть здійснюватися виключно з дозволу Кабінету Міністрів України. Листом від 06 листопада 2014 року позивача було сповіщено про те, що 29 вересня 2014 року Держспоживінспекцією у Дніпропетровській області направлено заяву до Держспоживінспекції України на отримання у КМУ дозволу на проведення позапланового заходу, на яку відповіді так і не надійшло, у зв'язку з чим у них відсутні правові підстави для здійснення заходів державного нагляду (контролю), копія зазначеного листа додається до позовної заяви. У звязку із зазначеною відповіддю позивач 24 листопада 2014 року була вимушена повторно направити скаргу до Держспоживінспекції у Дніпропетровській області. Окрім того, позивачем 24 листопада 2014 року було направлено скаргу до прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська. На зазначені скарги позивач отримала лист-відповідь від 23 грудня 2014 року № 1900 від прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська, в якому було зазначено, що на підставі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення позивача щодо порушення її прав як споживача було направлено до Держспоживінспекції у Дніпропетровській області для розгляду за належністю. Листом від 14 січня 2015 року № Т1934 Держспоживінспекція у Дніпропетровській області, знов сповістила позивача про неотримання дозволу на проведення позапланової перевірки ТОВ «Спецтехоснастка» та закінчення граничного стоку розгляду звернення, що підтверджується копією даного листа. Позивач вважає, що їй завдана матеріальна шкода, вона понесла збитки, а законом передбачені і штрафні санкції за невиконання умов договору. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення вказаного (повернення коштів) також ні до чого не призвели, відповідач в цьому відмовив, на його неодноразові звернення до відповідача з питанням виплати коштів відповідач свої зобовязання не виконав. Позивачу завдані збитки та моральної шкоди. Просила захистити права позивача як споживача. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану майнову і моральну шкоду, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Спецтехоснастка» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, погодилися з позовом і не заперечували проти розгляду справи без них. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідачів відповідно до ст. 169 ЦПК України. Зясувавши позицію та думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 13 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до хімчистки «Три Єноти» ТОВ «Спецтехоснастка» (відповідач), яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, бульвар Зоряний, 1-А, ТРЦ «Дафі» перший поверх, та здала для чистки свою шовкову сукню. Датою видачі, відповідно до квитанції № 086322 від 13 серпня 2014 року, визначено 20 серпня 2014 року. Зазначені обставини підтверджуються відповідною квитанцією № 086322 від 13 серпня 2014 року. В зазначений день, 20 серпня 2014 року, сукню позивачу надали в неналежному вигляді, а саме: вся сукня була в затяжках та повністю пом'ята, що, також, було помічено співробітниками самої хімчистки, які наполягли на тому, щоб сукня була залишена у відповідача для виправлення цих недоліків. 27 серпня 2014 року позивач вдруге прийшла для того щоб забрати свою сукню та подивитися на результати роботи відповідача по виправленню недоліків. Проте, сукня була повністю зіпсована, що було помітно неозброєним оком. Оскільки за виправлення недоліків взялася вищевказана хімчистка, позивач була позбавлена ??можливості виправити допущені недоліки в іншому місці, в результаті - сукня не підлягає відновленню, а у разі псування речі, робота вважається невиконаною. Коли позивач вирішила забрати свою сукню для проходження експертизи зіпсованої речі, співробітники відповідача зажадали повернення їм усіх документів, які підтверджують факт того, що саме до цієї хімчистки позивач здавала цю річ, а також відмовилися складати і підписувати акт прийому-передачі. Так само недосвідченість роботи співробітників хімчистки підтверджується тим, що ступінь зносу сукні зазначено в квитанції не вірно, що згідно вкладеному чеку термін служби сукні менше місяця, а це вечірня сукня, не повсякденна, яка була одягнена лише один раз і вперше здавалася в хімчистку (копія товарного чеку, що підтверджує дату та ціну покупки, додана). Згідно ч. 9 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав можливість виявити особливості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робот (надання послуг), яка була повністю проігнорована останніми. Оскільки сукню позивачу віддавати відмовились, позивач була вимушена звернутися до відповідача з письмовою претензією від 30 серпня 2014 року, в якій просила повернути сукню та відшкодувати її вартість, яка визначена в товарному чеку, відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». 19 вересня 2014 року позивачем була отримана відповідь ТОВ «Спецтехосностка» від 12 вересня 2014 року № 323 на вищезазначену претензію (копія відповіді на претензію додається). Проте, у зазначеній відповіді вказано, що керівник хімчистки «Три Єноти» [PERSON] була в курсі конфліктної ситуації між позивачем (замовником) та відповідачем (виконавцем). У звязку з чим, необхідно зазначити, що ніякої «конфліктної ситуації» не було, мав місце тільки факт непрофесійного виконання своїх обовязків та некваліфіковане надання послуг з боку хімчистки «Три Єноти». Також, у даній відповіді зазначено, що керівником хімчистки «Три Єноти» було дано розпорядження щодо створення виробничої комісії з метою перевірки обставин виконання замовлення № 086322/819 від 13 серпня 2014 року. Але позивачку не було повідомлено про даний факт, крім того, немає письмового підтвердження того, що дійсно була зібрана незалежна комісія, яка винесла незалежний висновок, а не співробітниками самої хімчистки, які зацікавлені у подальшому розвитку ситуації. Щодо твердження стосовно того, що адміністратор приймального пункту хімчистки [PERSON] описала, прийняла та оформила замовлення відповідно до вимог, встановлених чинним законодавством України (Правила побутового обслуговування населення). Проте це не відповідає дійсним обставинам. Ступінь зносу сукні зазначено в квитанції не вірно, що згідно вкладеному чеку, термін служби сукні менше місяця, а це вечірня сукня, не повсякденна, яка була одягнена лише один раз і вперше здавалася в хімчистку, що свідчить про не досвідченість роботи співробітників хімчистки. Факт невірного оформлення квитанції визнається й керівником хімчистки «Три Єноти» у даній відповіді, а саме: відповідно Акту огляду речі від 22 серпня 2014 року (який було проведено та складено без присутності позивача, що також є порушенням норм чинного законодавства України), виробничою комісією було встановлено, що квитанція № 086322 від 13 серпня 2014 року, в частині визначення вартості послуги, оформлена не вірно. Тож, керівник хімчистки «Три Єноти» суперечить сама собі, адже якщо описання та оформлення даного замовлення було виконано не вірно (в будь-якій частині), то воно вже є виконаним з порушенням норм чинного законодавства України. Згідно даної відповіді, відповідно до опису речі (плаття сріблястого кольору без каміння) у квитанції № 086322 від 13 серпня 2014 року, на сукні при прийманні було відмічено «загальне забруднення, плями», ступінь зносу 50%, а також прописана фраза «клієнтка дозволила відпороти каміння, у випадку необхідності, щоб не було зачіпок». У звязку з чим необхідне зазначити: по-перше, стосовно загального забруднення та плям сукня мала тільки локальні плями, що знаходилися в задній нижній частині виробу (нижче пояса), що було єдиною причиною необхідності хімчистки; по, друге, як зазначалося вище, ступінь зносу було визначено не вірно; по-третє, до хімчистки сукня здавалася без каміння, адже позивачем заздалегідь воно було відпороте й зазначена фраза була закреслена співробітником відповідача. Щодо висновків виробничої комісії, викладених у відповіді, то відповідно до пункту 3 (стосовно пунктів 1 та 2 зазначено вище) за вимогою замовника на платті видалені дві зачіпки, на які при видачі вказала замовник в приймальному пункті. Проте працівники хімчистки «Три Єноти» не відкидають й не заперечують того факту, що нанесли шкоду сукні позивачки, так як самі виправляли помилки своєї роботи, але при цьому, зачіпок на сукні позивачем було знайдено не дві, як відповідачем вказано у відповіді, а дев'ять з передньої частини сукні та десять з задньої частини, які після виправлення недоліків відповідачем так і залишилися. 17 вересня 2014 року позивач звернулась до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області (Держспоживінспекція у Дніпропетровській області) за допомогою в врегулюванні вищезазначеної ситуації, а отримавши відповідь відповідача позивачем було направлено 23 вересня 2014 року доповнення до зазначеної скарги. 20 листопада 2014 року позивачем була отримана відповідь від Держспоживінспекції у Дніпропетровській області на скаргу позивача (копії відповідей на скаргу та доповнення до неї від 22 жовтня 2014 року №Т-1674 та №Т-1710 додано), згідно з якою Держспоживінспекція у Дніпропетровській області посилається на вимогу ст. 31 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», якою встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій контролюючими органами будуть здійснюватися виключно з дозволу Кабінету Міністрів України (КМУ). Листом від 06 листопада 2014 року позивача було сповіщено про те, що 29 вересня 2014 року Держспоживінспекцією у Дніпропетровській області направлено заяву до Держспоживінспекції України на отримання у КМУ дозволу на проведення позапланового заходу, на яку відповіді так і не надійшло, у зв'язку з чим у них відсутні правові підстави для здійснення заходів державного нагляду (контролю), копія зазначеного листа додається до позовної заяви. У звязку із зазначеною відповіддю Позивач 24 листопада 2014 року була вимушена повторно направити скаргу до Держспоживінспекції у Дніпропетровській області. Окрім того, позивачем 24 листопада 2014 року було направлено скаргу до прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська. Дані обставини підтверджуються копіями зазначених скарг. На зазначені скарги позивач отримала лист-відповідь від 23 грудня 2014 року № 1900 від прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська, в якому було зазначено, що на підставі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення позивача щодо порушення її прав як споживача було направлено до Держспоживінспекції у Дніпропетровській області для розгляду за належністю. Листом від 14 січня 2015 року № Т1934 Держспоживінспекція у Дніпропетровській області, знов сповістила позивача про неотримання дозволу на проведення позапланової перевірки ТОВ «Спецтехоснастка» та закінчення граничного стоку розгляду звернення, що підтверджується копією даного листа. Виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. В наведеній статті законодавцем також визначено наступне: послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продавець суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з умовами ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. В даному випадку застосуванню підлягають норми цивільного законодавства, які регламентують виникнення цивільних прав і обовязків на підставі саме договорів та інших правочинів. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Будучи повязаними взаємними правами та обовязками (зобовязаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобовязання або змінювати його умови. Договір, який є чинним (дійсним), має обовязкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси. Виходячи з аналізу норм даної статті йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Тобто, у даному випадку, відповідач істотно порушив умови договору, а саме: відповідачем позивачу не були надані необхідні послуги, крім того, річ, яка була надана відповідачу для чистки була повністю зіпсована останнім. Позивач так і не отримала свою сукню (яка й досі знаходиться у відповідача), а також жодної компенсації її вартості та не мала змоги звернутися до іншої хімчистки для виправлення недоліків сукні, які з'явилися з вини відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зазначене положення було повністю проігнороване співробітниками відповідача. Порядок відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди передбачений нормами ЦК України, зокрема ст. ст. 1166, 1167, якими реалізовується принцип особистої відповідальності та передбачається вина, як умова відповідальності. В силу встановленої законом презумпції вини особи, що заподіяла збитки, на неї покладається обов'язок доведення своєї невинуватості. Відповідальність за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України настає, якщо збитки причино пов'язані з протиправною поведінкою. Питання ж протиправної поведінки вирішується з дотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та адміністративного судочинства. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стосовно моральної шкоди необхідно зазначити наступне: по-перше, здаючи свою сукню до хімчистки позивачка не могла навіть уявити, що сукню буде абсолютно зіпсовано з вини відповідача і вона не матиме можливості користуватися нею в подальшому, крім того, що їй взагалі не повернуть її сукню (в будь-якому вигляді), по-друге, що персонал хімчистки «Три Єноти» ТОВ «Спецтехоснастка» виявиться настільки некоректним та непрофесійним, по-третє, звертаючись більш ніж пів року до представників відповідача, Держспоживінспекції у Дніпропетровській області та прокуратури, так і не отримала допомоги та захисту своїх порушених прав. Відповідно до п.1, 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав . Згідно з ч. ч. 2, 3, 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред'явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Частиною 8 цієї ж статті встановлено, що виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Якщо виконання робіт (надання послуг) вимагає використання додаткових матеріалів, такі матеріали повинні відповідати вимогам безпеки, встановленим законодавством до таких матеріалів. Пунктами 13, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» також визначено, що належна якість роботи або послуги - властивість роботи або послуги, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах. Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів, згідно з якою у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п. 1 ч. 1), а також, порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п. 11 ч. 1). Аналогічні положення містяться в абз. 2. п. 2 постанови КМ України № 1177 від 17 серпня 2002 року «Про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів». Отже, оскільки умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем не виконано з вини останнього, а сукню було зіпсовано повністю та так і не повернуто, позивачка просила стягнути з відповідача: 500.00 грн. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» (50 грн. вартість послуг хімчистки згідно з квитанцією № 086322, отже, 50*10 = 500); 11\~800,00 грн. вартості сукні, відповідно до товарного чеку, разом 12\~300.00 грн. матеріальної шкоди та 3\~000.00 грн. моральної шкоди, а всього 15\~300.00 грн. Згідно із\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» була звільненою від сплати судового збору при поданні позову до суду. Таким чином, з відповідача ТОВ «Спецтехоснастка» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір окремо по вимогам майнового і не майнового характеру у розмірі 974 грн. 40 коп.. Згідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі. При таких обставинах суд вважає, що вимоги про захист прав споживача та відшкодування шкоди, збитків, моральної шкоди є обґрунтованими. Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі. В судовому засіданні знайшли своє обєктивне підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі. Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана і моральна шкода, що полягає в наступному: на час вищезазначених (спірні відносини з відповідачем і порушення останнім закону тривалий час) позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт грубого порушення закону відповідачем викликало не лише фізичну, але й душевну біль і завдало душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті неправомірних дій відповідача вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами по роботі; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає в повному обсязі своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями завдавача шкоди - відповідача завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Суд вважає можливим задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по неправомірності своїх дій чи не виконання умов договору, а відповідач цього не довів, відповідач діяв не у відповідності до законів та взятих зобовязань, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків віідповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з ТОВ «Спецтехоснастка» на користь [PERSON] грошові кошти на відшкодування майнової шкоди в сумі 12300 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн., а всього 15300 грн., а також стягнути з ТОВ «Спецтехоснастка» на користь держави судовий збір в сумі 974 грн. 40 коп.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживача і стягнення коштів, відшкодування майнової і немайнової шкоди ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved