Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діяв [PERSON], 27.03.2015 року звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом до Сокирянської міської ради Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] про визнання частково недійсним та скасування рішення сесії міської ради. Посилалася на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 31.08.2010 року вона отримала від [PERSON] у власність будинок [ADDRESS] На той час для здійснення нотаріальної дії нею було подано нотаріусу довідку, видану відділом Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області, про присвоєння кадастрового номера [NUMBER] земельній ділянці, площею 0,1000 га., на якій знаходиться зазначений будинок. Вказаний договір дарування був зареєстрований нею в Сокирянській філії Чернівецького комунального бюро технічної інвентаризації 29.09.2010 року та отримано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. На даний час вона змінила своє місце проживання і виявила бажання продати зазначений будинок. Для підготовки по здійснення нотаріальної дії з продажу зазначеного будинку вона звернулася до відділу Держземагенства в Сокирянському районі з метою отримання довідки про присвоєння кадастрового номера на її ім'я, однак їй було відмовлено по тій причині, що після дарування їй зазначеного будинку, 28.02.2011 року [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], підставою видачі якого стало рішення Сокирянської міської ради від 16.09.2010 року №144/44-10 44 сесії 5 скликання. [PERSON] згоди на добровільне переоформлення земельної ділянки не надає. Вважає, що до неї, як власника житлового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд, у відповідності до вимог ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, перейшло право власності на земельні ділянки, на яких вони розміщені. У зв'язку з цим вважає, що рішення Сокирянської міської ради №144/44-10 від 16.09.2010 року, яким [PERSON] передано у власність земельні ділянки, порушує її права та перешкоджає розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Крім цього, вказувала на те, що вказане рішення міської ради прийняте з порушенням вимог ст.118 ЗК України, оскільки [PERSON], яка була зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, що перебувала у її користуванні, не зверталася до міської ради з клопотанням про приватизацію земельної ділянки, а міська рада в свою чергу за відсутності такого клопотання не надавала дозвіл на розробку проекту приватизації землі. З наведених підстав просила визнати недійсним та скасувати п.1 та п.2 рішення Сокирянської міської ради від 16.09.2010 року №144/44-10 44-ї сесії 5-го скликання. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному об'ємі та з наведених у позові підстав просили їх задовольнити. При цьому, суду пояснили, що про наявність оскаржуваного рішення міської ради позивачці [PERSON] стало відомо лише в жовтні 2014 року, коли вона звернулася до відділу Держземагенства у Сокирянському районі з метою отримання довідки про присвоєння кадастрового номера на спірну земельну ділянку. Представник відповідача Телешман І.В. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, оскільки вважає, що рішення про передачу [PERSON] безоплатно у власність спірних земельних ділянок відповідачем прийнято з дотриманням діючих на той час норм земельного законодавства, а тому є законним. Крім цього, заявив про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, який, на його думку, позивачка пропустила без поважних причин. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Подала до суду письмову заяву, в якій заперечувала проти задоволення позову, однак у зв'язку із хворобою просила розгляд справи провести за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі та матеріали адміністративної справи №2-а/722/2/15, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 31.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку, який було посвідчено приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. та зареєстровано в реєстрі за №1591. За умовами договору, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Сокирянського району Чернівецької області і розташований на земельній ділянці, площею 0,1000га., кадастровий номер [NUMBER] (а.с.7). Вказаний договір дарування позивачкою [PERSON] зареєстрований в Сокирянській філії Чернівецького КОБТІ 29.09.2010 року за порядковим №21731179, про що видано відповідний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8). Крім цього, встановлено, що на підставі заяви [PERSON] та матеріалів інвентаризації земельних ділянок, Сокирянською міською радою Чернівецької області 16.09.2010 року прийнято рішення №144/44-10 (п.п.1,2), яким передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1000га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельну ділянку, площею 0,0764га. - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS] Чернівецької області (а.с.52-66 а/с №2-а/722/2/15). Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно вимог ч.ч.1, 3, 4 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Пунктом 1 ч.1 ст.346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється, зокрема у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Аналізуючи норми ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які діяли станом на час прийняття оскаржуваного рішення, можна зробити висновок, що право власності за договором дарування нерухомого майна в обдаровуваного виникає з моменту прийняття дарунка та державної реєстрації такого договору, а відповідно у дарувальника з вказаного часу припиняється право власності на предмет договору дарування. Таким чином, встановлено, що станом на час прийняття Сокирянською міською радою рішення №144/44-10 від 16.09.2010 року, позивачка [PERSON] право власності на предмет договору дарування в установленому законом порядку не набула, оскільки державна реєстрації вказаного правочину була здійснена нею лише 29.09.2010 року. Відповідно ч.ч.1,2 ст.120 ЗК України, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Оскільки встановлено, що позивачка [PERSON] станом на час прийняття оскаржуваного рішення в установленому законом порядку не набула права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Чернівецької області, суд вважає, що станом на 16.09.2010 року з наведених вище правових підстав до позивачки не перейшло і право власності чи право користування на земельну ділянку, на якій розміщене нерухоме майно. Враховуючи те, що право власності [PERSON] на предмет договору дарування станом на 16.09.2010 року в установленому законом порядку не було припинено, суд приходить до висновку, що рішенням відповідача №144/44-10 від 16.09.2010 року (п.1) про передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,1000га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, станом на час його прийняття не були порушені права позивачки [PERSON], у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання його недійсним та скасування в цій частині. Суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним та скасування і рішення відповідача №144/44-10 від 16.09.2010 року (п.2) про передачу безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0764га. для ведення особистого селянського господарства, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості в разі набуття особою права власності на житловий будинок будівлю або споруду, переходу до неї права власності чи права користування на земельну ділянку іншого цільового призначення, а ніж для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Крім цього, оскільки судом встановлена відсутність будь-яких порушень прав позивачки [PERSON] внаслідок прийняття відповідачем рішення №144/44-10 від 16.09.2010 року, суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивачки та її представника щодо порушення відповідачем встановленого ст.118 ЗК України порядку безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на встановлені вище обставини та вимоги законів, суд вважає, що рішення Сокирянської міської ради №144/44-10 від 16.09.2010 року в частині прийнятих пунктів 1 та 2 є законним, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному об'ємі. В іншій частині рішення органу місцевого самоврядування не оскаржувалося. Доводи в судовому засіданні представника відповідача Телешмана І.В. щодо пропуску позивачкою [PERSON] строку позовної давності оскарження рішення міської ради суд вважає необгрунтованими, оскільки в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що про наявність оскаржуваного рішення позивачці стало відомо лише в жовтні 2014 року.

Outcome: dismissed