Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] 5 квітня 2017 року предявила позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме: про визнання за нею, позивачем, права власності на 2/3 частини земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 1963 кв. м, що розташована за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Вільшаник, вул. Лесі Українки, 9 та визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці. У обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 19 жовтня 2006 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10 жовтня 2016 року, і у них народилося двоє дітей, котрі на даний час проживають з нею, позивачем та за час перебування у шлюбі на імя [PERSON] за договором купівлі-продажу від 13.06.2008 придбано вказану земельну ділянку, кадастровий номер 4624286300010030235 і в подальшому на цій земельній ділянці побудований житловий будинок загальною площею 210,2 кв.м, житловою площею 112,4 кв.м, право власності на який зареєстроване за [PERSON] Зазначений житловий будинок будувався за кошти рідних її, позивача, а саме - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], проте, незважаючи на ці обставини, у липні 2016 року відповідач вигнав її, позивача, та їх спільних дітей з будинку, внаслідок чого вони проживають в орендованій квартирі. Вона, [PERSON], перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Самбірської РДА і їй, враховуючи тяжкий матеріальний стан, перебування за доглядом за дитиною до 6 років з 01.09.2016 по 28.02.2017 призначено допомогу і за вказаний період доходи у неї відсутні. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Крім того, згідно п. 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитині має належати право на відповідне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування (принцип 4), дитина повинна за всіх обставин бути серед тих, хто першими одержують захист і допомогу. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 3 ст. 70 СК України). Згідно з ст. 176 СК України батьки зобовязані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Позивач є інвалідом, не може працювати, здійснює догляд за малолітньою дитиною, вимушена проживати з дітьми в орендованій квартирі. Враховуючи відсутність будь-якої фінансової допомоги з боку відповідача, відібрання ним самим же у своїх дітей нормальних умов для проживання за наявності такої можливості - у новозбудованому будинку замість перебування у орендованій однокімнатній квартирі та здійснення додаткових витрат на сплату орендної плати, утримання та виховання дітей виключно позивачем одноособове, будівництво житлового будинку за кошти рідних [PERSON], вбачаються достатні підстави для відступу від засад рівності часток подружжя, та є справедливим поділити спірне майно - земельну ділянку та житловий будинок за адресою: с. Вільшаник, вул. Л. Українки, 9 Самбірського району Львівської області), шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину цього майна, а за [PERSON] - на 2/3 частини майна. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] [PERSON] у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов визнала частково посилаючись на те, що спору між сторонами з приводу спільного майна подружжя немає, оскільки відповідач не заперечує той факт, що вказане майно є спільним сумісним майном, набутим подружжям під час шлюбу, однак виходячи з вимог ч. 1 ст. 70 СК України частки чоловіка та дружини є рівними і позивачем не обґрунтовано та не надано докази щодо можливості відступити від засади рівності часток подружжя при поділі майна поджужжя. Вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із свідоцтва про шлюб та рішення про розірвання шлюбу вбачається, що [PERSON]К та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2006 року до 10 жовтня 2016 року (а. с. 11, 14). Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Із договору купівлі-продажу земельної ділянки (для будівництва та обслуговування житлового будинку) від 30 червня 2008 року відомо, що [PERSON], діючи з письмової згоди дружини [PERSON], купив у спільну власність подружжя, вільну від будівель земельну ділянку площею 1963 кв. м у с. Вільшаник по вул. Л. Українки, 9 Самбірського району Львівської області, кадастровий номер 4624286300010030235, і [PERSON] 31 липня 2009 року видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 5, 6) Із сертифіката відповідності від 27 грудня 2010 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 березня 2011 року та витягу про державну реєстрацію прав від 15 квітня 2011 року вбачається, що на вказаній земельній ділянці побудований житловий будинок, загальною площею 210,20 кв.м і [PERSON] видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок та за ним зареєстровано право власності на це нерухоме майно (а.с. 17,18, 19). Отже, вказані земельна ділянка та житловий будинок є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Частиною першою ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Між сторонами шлюбний договір не укладено, домовленості між ними щодо визначення часток у спільній сумісній власності немає. Відповідно до ч. 2 і 3 ст. 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Позивач в обґрунтування зазначеного відступу посилалася на те, що відсутня будь-яка фінансова допомога з боку відповідача, на проживання її та дітей в орендованій квартирі, утримання та виховання дітей виключно нею, позивачем. На підтвердження цих обставин нею долучено трудову книжку, довідку до акта огляду медико-санітарної комісії, довідку про склад сімї, договір про оренду квартири у фізичної особи та довідку про отримання допомоги (а. с. 9, 10, 23, 24, 25, 26). Однак, посилання [PERSON] на те, що відсутня будь-яка фінансова допомога з боку відповідача та утримання дітей виключно нею, спростовується розрахунком по аліментах, виданих Самбірським МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, із якого вбачається, що 24 квітня 2017 року [PERSON] на рахунок [PERSON] сплачено заборгованість по аліментах в сумі 10\~032,00 грн., заборгованість за аліментами за період з 27 липня 2016 року по 12 січня 2017 року відсутня, а також за 2017 рік [PERSON] сплачено 5\~658,50 грн. аліментів, що свідчить про те, що [PERSON] сплачує аліменти на дітей (а.с. 48, 49). Також відповідач спілкується зі своїми дітьми, під час проживання у спірному будинку сина забирає до себе додому. Позивачем не надано доказ про недостатність коштів на утримання дітей, її посилання на те, що будівництво житлового будинку здійснювалося за кошти рідних [PERSON] також не підтверджене жодними доказами. Крім цього, факт вимушеності проживання в орендованій квартирі та стан здоровя позивача, не можуть бути підставою для відступлення від рівності часток у спільному майні, оскільки позивач з власної волі не проживає у житловому будинку в селі Вільшаник по вул. Л.Українки, 9, так як позивачем не надано доказ про те, що [PERSON] вигнав її та дітей з будинку, оскільки у той час він перебував за межами України, що підтверджується проїзними квитками ( а.с. 42) Отже, позивач не надала належних доказів про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, а також, що розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей, а відтак з урахування дії презумпції спільності майна подружжя, при якій частини чоловіка та дружини в майні є рівними, аналізу поданих позивачем фактів, зазначених як підстави відступлення від рівності часток подружжя, немає підстав для збільшення частки майна позивача [PERSON] та відступлення від засад рівності часток подружжя відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України . Сама по собі така обставина, що діти проживають з одним із подружжя не може відповідно до вимог ч. 3 ст.70 СК України бути достатньою підставою для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя. У звязку з наведеним вказане майно підлягає поділу шляхом визнання за кожним із співвласників право власності на ? частину цього майна. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ураховуючи наведене, із відповідача у користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі в розмірі 3\~105,33 грн., повязані зі сплатою судового збору, що підтверджені квитанцією.

Outcome: partial