overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] 25 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачка прохає суд стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] з [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини,посилаючись на те, що вони з відповідачем знаходяться в шлюбі з 30 квітня 2011 року, від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач працює на ВСП «Шахта Ювілейна ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» добровільно не надає матеріальної допомоги для утримання та виховання доньки. Нікому іншому відповідач аліменти не платить. У судове засідання позивачка не з'явилася, зазначила в позовній заяві, що прохає розглянути справу за її відсутності. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 30 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій сумі (ч.1,3 ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із копії свідоцтва про народження [PERSON] ([NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції в Дніпропетровській області) видно, що відповідач є її батьком. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи з 25 листопада 2014 року до повноліття дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] 25 листопада 2015 року пред'явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 листопада 2012 року. У обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через розбіжність в характерах, ігнорування її, позивача, як особистості, з часом вони стали чужими одне одному, що спричиняло постійні сварки та непорозуміння. Відповідач не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, також відповідач веде спосіб життя, неприйнятний для неї і тому вони господарства не ведуть та сумісне життя припинено, шлюбні відносини не підтримують. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із свідоцтв про одруження та про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 16 листопада 2012 року, від якого мають одну неповнолітню дитину (а. с. 3, 5). Сторони навесні 2015 року припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. За наданий судом строк примирення між сторонами не відбулося. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та неповнолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] 25 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 12 липня 2007 року помер [PERSON], який проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,53 га, яка знаходиться на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Позивач є спадкоємцем померлого за заповітом. Позивач зазначає, що при зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки за декілька днів до смерті спадкодавця її чоловік [PERSON] отримав важку травму лівої ноги та з 28 червня 2008 року по 24 липня 2008 року знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні Ананьївської ЦРЛ, де і був прооперований. Після цієї травми залишилися наслідки у вигляді посттравматичного артрозу, який вони були змушені лікувати постійно, в тому числі, в умовах стаціонару. Таким чином її чоловік потребував постійного стороннього догляду, а тому вона не мала можливості займатися спадковими питаннями, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву (а.с.16), відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представника відповідача в судове засідання також не зявився, однак надав письмову заяву (а.с.20), в якій просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, взявши до уваги заяви позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивач [PERSON], [INFO], уродженка та мешканка с. Шелехове Ананьївського району Одеської області (а.с.3-4). Судом досліджені наступні матеріали справи: копія заповіту [PERSON] від 09 жовтня 2007 року(а.с.6), копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 11 жовтня 2007 року(а.с.7), копія свідоцтва про смерть [PERSON]Д.(а.с.8), копія державного акта на право власності на земельну ділянку(а.с.9), копії довідок Кохівської сільської ради Ананьївського району(а.с.10), копії епікризів на хворого [PERSON]В.(а.с.11-13), лист нотаріуса від 22 листопада 2016 року на звернення позивача(а.с.14), копія довідки МСЕК(а.с.15). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом. Заява про прийняття спадщини в установлений ст.1270 ЦК України строк не була подана спадкоємцями. Згідно п.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, що передбачено п.3 ст.1272 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

[PERSON] 25 листопада 2019 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 7 червня 1994 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через розбіжність в характерах та ігнорування її, позивачки, як особистості, через що вони стали чужими людьми. Відповідач не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Це все впливало на її моральний спокій, спокій у сім`ї, через що більше ніж рік тому вони припинили подружні відносини. Під час розгляду справи по суті позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав, про що подав письмову заяву. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони зареєстрували шлюб 7 червня 1994 року, від якого мають одну неповнолітню дитину. У січні 2019 року вони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, і тому право позивачки, передбачене ч. 3 ст. 56 СК України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Сторонам роз`яснено наслідки визнання позову. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] 25 лютого 2014 року звернувся до суду з позовом, уточненим під час судового розгляду, до Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» про зобов'язання нарахувати та сплатити заробітну плату. В обґрунтування позовних вимог позивач в своїй заяві посилається, що з 17 липня 2006 року він працює водієм автотранспортних засобів по вивозу гірничої маси в кар'єрі гірничотранспортного цеху ВАТ «Полтавський ГЗК». З невідомих причин з серпня місяця 2010 року керівництво цеху надає йому наряди на ремонтні роботи та прибирання території цеху, які не відносяться до його основних обов'язків, в зв'язку з чим зменшилась його заробітна плата майже вдвічі, що негативно відобразиться на розмірі його майбутньої пенсії. Так, його заробітна плата в середньому складає 4 000 грн., тоді як заробіток його співробітників виконуючих регулярні рейси в кар'єрі 7000-8000 грн. на місяць. Оскільки відповідач в односторонньому порядку погіршив умови оплати його праці, то він звернувся до нього з завою про виплату йому різниці між його заниженою заробітною платою при перебуванні його транспортного засобу на ремонті та заробітною платою водія транспортного засобу, на що отримав 29 травня 2013 року відмову. Просив суд зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому різницю між заниженою заробітною платою при перебуванні транспортного засобу на ремонті та заробітною платою водія транспортних засобів починаючи з вересня 2010 року по сьогоднішній день та стягнути понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити, про обставини та підстави якого пояснив так, як це викладено в заяві та уточнив, що з 2013 року він працює водієм транспортних засобів і йому нараховується і виплачується відповідна заробітна плата, тому просив задовольнити позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплати йому різницю в заробітній платі по серпень 2013 року. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що згідно наказу №342к [PERSON] з 14 липня 2006 року прийнятий на роботу в гірничотранспортний цех водієм автотранспортних засобів 3 класу по вивозу гірничої маси в кар'єрі з погодинною оплатою праці згідно тарифної ставки, якою передбачається оплата на роботі в кар'єрі і на поверхні, окремо, про що видаються накази, з якими він ознайомлювався, що підтверджується його підписом. Його завдання і обов'язки регламентовано Правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників ВАТ «Полтавський ГЗК», з якими він був ознайомлений при прийнятті на роботу і які він повинен виконувати. Питання оплати праці водіїв, як і інших працівників, вони, як госпрозрахункове підприємство, вирішують самостійно розробляючи відповідне Положення про умови та розміри оплати праці

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] 25 лютого 2015 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2007 року. [INFO] року народилась дитина донька - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Дитина мешкає разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не оказує. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини. В судове засіданні позивачка [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частини. Відповідач [PERSON] у судове засідання прибув, позовні вимоги визнав у повному обсязі, згоден платити аліменти на користь позивачки на утримання доньки у розмірі 1/4 частини. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2007 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно актового запису № 106 від 13 березня 2012 року батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 5 ) Згідно зі ст.. 180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітньої дитини не надає. Згідно зі ст.. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, що він не має іншіх неповнолітніх дітей, інші обставини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свою неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

[PERSON] 25 лютого 2015 року звернулась в Малинський районний суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину. Позивач позов підтримала, про що надала суду відповідну заяву. Погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим справа, за згодою позивача, розглядається за правилами статей 224-233 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 16 січня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Крім того вони є батьками малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 6-7). Діти на даний час проживають з відповідачем та знаходяться на її утриманні (а.с. 9). Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком вищевказаних дітей, то він повинен надавати позивачу допомогу на їх утримання. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи ці норми, суд позов задовольняє в повному обсязі та стягує з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу). У відповідності до частини 2 статті 367 ЦПК України рішення в частині стягнення всієї суми боргу по аліментах суд допускає до негайного виконання. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується пунктом 3 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до якого позивач звільнена від сплати судового збору. У звязку з цим суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] 25 лютого 2019 року пред`явив до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 жовтня 1995 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що у 2014 році помітив, що відповідачка змінила своє ставлення до нього, позивача, стосунки між ними почали набувати конфліктного характеру, у неї проявилися діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що привело до того, що вони віддалилися один від одного, унаслідок чого у червні 2014 року він переїхав проживати до своїх батьків у с. Чайковичі. Під час підготовчого засідання [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] позов визнала, про що подала письмову заяву. Статтею 200\~ЦПК України\~встановлено,\~що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони зареєстрували шлюб 12 жовтня 1995 року, від якого мають одну неповнолітню дитину. У червні 2014 року вони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Сторонам роз`яснено наслідки визнання позову. Отже, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] 25 лютого 2021 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 5 серпня 2008 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що протягом останнього часу шлюбні відносини між ними погіршилися, вони разом не проживають більше чотирьох місяців, за період спільного проживання виявилося, що вони мають різні характери та погляди на життя, втратили почуття довіри та поваги один до одного, відповідач не поважав її як дружину, не рахувався із її думкою, між ними постійно виникали сварки, що негативно впливало на їхню дитину, в кінцевому результаті відповідач зібрав речі і покинув сім`ю. Під час розгляду справи по суті позивачка [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи двічі належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та довідки про доставку СМС-повістки, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] , з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 5 серпня 2008 року, від якого мають одну неповнолітню дітину (а. с. 6, 7). У вересні 2020 року сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, відповідач переїхав проживати окремо. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, і тому право позивачки, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved