Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] 03 листопада 2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, який в подальшому відповідно до ст.31 ч.2 ЦПК України відредактував, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог наступне. Він, [PERSON], є власником жилого будинку №105, розташованого по вул.Сагайдачного (колишня назва Кірова) у м.Пологи Запорізької області. Відповідач [PERSON] доводиться йому, позивачу, сином, [PERSON] доводиться йому невісткою, неповнолітній [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] і [PERSON], і, відповідно, йому, позивачу, доводиться онуком. Відповідач [PERSON] доводиться йому, [PERSON], дочкою, а відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON] і його, позивача, онукою. Всі відповідачі у справі є зареєстрованими у належному йому, позивачу, жилому будинку, не проживаючи в ньому без поважних на те причин: [PERSON] і [PERSON] з 2006 року, а [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з 2014 року. [PERSON] з 2014 року проживає у [INFO], а його, позивача, син, дочка і онуки проживають у м.Новий Уренгой Російської Федерації Наразі у нього виникла необхідність продати належний йому жилий будинок, але з-за реєстрації в ньому відповідачів він не може зробити цього, оскільки потенційні покупці не погоджуються на купівлю будинку, поки в ньому є зареєстрованими відповідачі. Всі відповідачі мають інше житло, проживання і реєстрація в належному йому будинку їм не потрібні, у звязку з чим з посиланням на ст.405 ЦК України позивач просить постановити судове рішення, яким визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], і неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування належним йому жилим будинком. У судовому засіданні позивач і його представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги з зазначених у позові і в заяві від 22 серпня 2017 року підстав, просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому позивач [PERSON] суду пояснив, що після 2006 року його дочка [PERSON] і онука [PERSON] не приїздили до м.Пологи, проживають вони постійно у м.Новий Уренгой, проти позову не заперечують. Його син [PERSON] у 2014 році виїхав на заробітки до Російської Федерації, де і зараз працює у м.Новий Уренгой. [PERSON] проживає у м.Пологи за іншою адресою з 2014 року. [PERSON] навчається у м.Новий Уренгой, хоча міг би жити і навчатися в Україні. [PERSON] і [PERSON] з 2014 року не приїздили до м.Пологи, не цікавляться його, позивача, життям і справами, тому просить суд задовольнити позов. Відповідачі у справі належним чином повідомлені судом про наявність у суді позову до них [PERSON], з позовною заявою і додатками до неї обізнані, про що свідчать поштові рекомендовані відправлення на а.с.45-47 і заяви відповідачів [PERSON] і неповнолітнього [PERSON] до суду. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] заперечень до суду проти позову до них [PERSON] не надали. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] своїми заявами до суду повідомили про незгоду з позовними вимогами до них [PERSON] [PERSON] в заявах до суду і в запереченнях проти позову зазначив, що він проживає у м.Новий Уренгой, оскільки тимчасово працює у цьому місті. Він має тимчасове житло у гуртожитку на час роботи. Будинок по вул.Сагайдачного,105 у м.Пологи дійсно є власністю [PERSON], але в цьому будинку він, відповідач, є постійно зареєстрованим, іншого житла у нього в Україні і за її межами нема. Востаннє він був і проживав у будинку батька у серпні 2016 року, коли приїздив до м.Пологи разом зі своїм сином [PERSON]. Підстав для задоволення позову, вважає відповідач, нема, оскільки він є відсутнім за місцем свого постійного проживання і реєстрації менше одного року і є відсутнім з поважної причини, а саме з-за роботи у іншій державі вахтовим методом. Просив у задоволенні позову [PERSON] до нього відмовити (а.с.57-58;114-115). Неповнолітній відповідач [PERSON] у своїх запереченнях проти позову зазначив, що він разом зі своїми батьками є постійно зареєстрованим у будинку свого діда [PERSON] по вул.Сагайдачного,105 у м.Пологи. Іншого житла у нього нема. Він зараз навчається у м.Новий Уренгой, тимчасово проживає разом зі своїм батьком у гуртожитку на час навчання. Після закінчення навчання він має намір повернутися постійно проживати в Україну, і в разі задоволення позову [PERSON] йому, відповідачу, ніде буде жити. Підстав для задоволення позову, вважає відповідач, нема, оскільки він є відсутнім за місцем свого постійного проживання і реєстрації з поважної причини, а саме з-за навчання в учбовому закладі в іншій державі. Просив у задоволенні позову [PERSON] до нього відмовити (а.с.113). Відповідач [PERSON] і її представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову [PERSON] до [PERSON] і неповнолітнього [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] як законний представник неповнолітнього відповідача представляє свої інтереси і інтереси сина [PERSON], і просили відмовити в його задоволенні. При цьому відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона, її чоловік [PERSON] і їх неповнолітній син [PERSON] є зареєстрованими постійно у будинку №105 по вул.Сагайдачного (колишня назва Кірова) у м.Пологи Запорізької області, який належить позивачу у справі [PERSON] Її син навчався у м.Новий Уренгой за денною формою навчання, закінчив коледж, а зараз вступив до вищого учбового закладу. Її чоловік працює вахтовим методом у м.Новий Уренгой. Син і чоловік проживають тимчасово у гуртожитку. Син на час навчання, чоловік на час роботи. Іншого житла в України і за її межами син і чоловік не мають, після завершення роботи і навчання мають намір повернутися в Україну і проживати за місцем постійної реєстрації в будинку [PERSON], бо жити їм нема де. Відповідач наполягає на тому, що її син і чоловік відсутні за місцем реєстрації і постійного проживання з поважних на те причин, тому просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] до них. Крім того, відповідач пояснила суду, що у серпні 2016 року її чоловік і син приїздили до м.Пологи, де жили у будинку [PERSON], і позивач про це добре знає, але заперечує цей факт. Сину необхідно було приїхати до м.Пологи, щоб отримати паспорт громадянина України, і тому син приїздив разом з батьком до м.Пологи. Тому, якщо брати до уваги термін відсутності її сина і чоловіка за місцем постійного проживання, то станом на листопад 2016 року, коли [PERSON] звернувся з позовом до суду, син і чоловік були відсутні в його, позивача, будинку аж ніяк не протягом одного року, а лише останніх пять місяців. Відповідач [PERSON] суду пояснила також, що вона зі своїми чоловіком і сином постійно були зареєстрованими і проживали у [INFO], який належить [PERSON] На той час [PERSON] проживав у селі. Вона з чоловіком привели будинок до ладу зробили ремонт, провели до будинку природний газ, зробили теплу підлогу. Коли вони це зробили, [PERSON] переїхав з села до м.Пологи, і вони стали проживати разом у будинку свекра. Спочатку все було нібито добре, вони ладили між собою. Дружина [PERSON] проживала від них окремо у належному їй будинку в м.Пологи. У 2014 році її, відповідача, син і чоловік поїхали до Російської Федерації, і майже відразу після їх відїзду вона вимушена була покинути будинок свого свекра, бо він вимусив її це зробити. Так, коли вона поверталася ввечері після роботи додому, [PERSON] не відчиняв їй хвіртку і двері будинку, а потім взагалі поміняв замки на хвіртці і вхідних дверях будинку. Це він або нічим не пояснював, або зривався на крик і претензії: «тут твого нема нічого», «забирайся звідси», ображав її нецензурно, в тому числі в присутності її знайомих і подруг. Через таку поведінку [PERSON] вона неодноразово вимушена була викликати наряди поліції, щоб хоч таким чином мати змогу увійти до двору і будинку. Але з-за того, що [PERSON] дедалі продовжував створювати неможливі умови для проживання в його будинку, вона вимушена була знайти тимчасове мешкання, і зараз вона наймає зовсім невелику хатку, в якій вона проживає одна, а коли приїздили у серпні 2016 року її син і чоловік, то вони не могли залишитися у цій хаті, бо нема місця де розташуватися. Вона пропонувала [PERSON] через його дружину купити належний йому жилий будинок, але [PERSON] не погодився на це. Просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] до неї, її неповнолітнього сина, а також чоловіка. Позов щодо відповідачів [PERSON] і [PERSON] просила вирішити на розсуд суду. Представник третьої особи Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки і піклування [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до неповнолітнього [PERSON], оскільки Пологівська районна державна адміністрація як орган опіки і піклування не вбачає законних підстав для визнання неповнолітнього відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу жилим будинком. Таку позицію третьої особи представник [PERSON] обґрунтувала тим, що відповідно до пункту 67 Порядку провадження органу опіки і піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням районної, районної у містах Києві і Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної в місті ради, витяг з якого заявникам видає служба у справах дітей. У разі виїзду сімї, в якій виховується дитина, за межі населеного пункту, у рішенні зазначається строк та умови придбання житла з урахуванням інтересів дитини. Наразі у районній державній адміністрації як органі опіки і піклування такі відомості відсутні, у звязку з чим Пологівська районна державна адміністрація вважає, що єдиним місцем проживання неповнолітнього [PERSON] народження 23 вересня 1999 року, є місце проживання і реєстрації його батьків, а саме в будинку позивача у справі по вул.Сагайдачного,105 у м.Пологи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною позивача у справі. Відповідачі їй доводяться дітьми, онуками і невісткою. [PERSON] і [PERSON] постійно проживають у м.Новий Уренгой, мають намір забрати її, свідка, і [PERSON] на постійне місце проживання до себе в Російську Федерацію. Через це [PERSON] має намір продати належний йому жилий будинок №105 по вул.Сагайдачного (Кірова) у м.Пологи. Дочка і онука не проти позову до них [PERSON], а син зі своєю сімєю заперечують проти позову без будь-яких поважних підстав, бо з 2014 року вони не живуть у будинку [PERSON], а живуть постійно за іншими адресами. Дійсно, [PERSON] залишилася жити у будинку [PERSON], коли її син і чоловік виїхали до Російської Федерації, але між [PERSON] і [PERSON] виникали непорозуміння, і [PERSON] виїхала жити до іншого будинку у м.Пологи, де живе і зараз. Про сварки і скандали вона, свідок, чула від самої [PERSON], та пропонувала купити у [PERSON] будинок, але задарма ніхто своє житло продавати не буде. З дня виїзду [PERSON] і [PERSON] до Російської Федерації вони у м.Пологи не зявлялися, життям її і [PERSON] не цікавилися. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у м.Пологи. [PERSON] вона знала ще до того, як та вийшла заміж, товаришують вони і дотепер. Їй, свідку, відомо, що приблизно до 2014 року [PERSON] проживав сам у с.Новоселівка, а у 2014 році повернувся до свого будинку по вул.Кірова,105 у м.Пологи, де [PERSON] зі своєю родиною чоловіком [PERSON] і сином [PERSON] стали проживати разом. Літом 2014 року син і чоловік [PERSON] поїхали на навчання і на роботу до м.Новий Уренгой, [PERSON] стала проживати у будинку [PERSON] разом з господарем будинку. [PERSON] після відїзду сина і онука став забороняти [PERSON] користуватися підвалом ховав ключі, [PERSON] не могла взяти звідти свої ж продукти харчування і свою ж консервацію. [PERSON] забороняв користуватися газом, [PERSON] не могла приготувати їжу, замикав ворота, щоб [PERSON] не могла увійти до двору. Позивач вчиняв сварки, під час яких ображав [PERSON], безпідставно звинувачуючи її у невірності чоловіку. Вона, свідок, була очевидцем цих сварок. Коли вона робила спроби заспокоїти [PERSON], він казав, що [PERSON] тут ніхто, хай іде з його будинку. Саме з цих підстав [PERSON] наприкінці 2014 року чи на початку 2015 року вимушена була покинути будинок свого свекра. Їй, свідку, відомо, що коли [PERSON] пішла з будинку свекра, той поміняв замки на воротах, хвіртці і вхідних дверях будинку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає [PERSON] останніх 17 років, товаришує з нею. Їй, свідку, відомо, що до 2014 року [PERSON] разом зі своїми чоловіком і сином проживали у [INFO]. Але три останні роки [PERSON] не проживає за цією адресою з-за поганих відносин з [PERSON] і його дружиною. До 2014 року [PERSON] жив у селі, [PERSON] з родиною постійно приїздили туди, щоб прибрати, приготувати [PERSON] їжу, попрати, обробити земельну ділянку. У будинку свекра [PERSON] разом зі своєю родиною зробили ремонт, провели газ. З ініціативи чоловіка [PERSON] у 2014 році вони перевезли [PERSON] у належний йому будинок по вул.Кірова,105 у м.Пологи, де почали жити всі разом. Влітку 2014 року син і чоловік [PERSON] поїхали до Росії навчатися і працювати, звідти чоловік [PERSON] присилав гроші. Після відїзду сина і онука [PERSON] став забороняти [PERSON] готувати їжу, бо перекривав газ і воду, став виганяти [PERSON] з будинку. Чоловік і син [PERSON] удвох приїздили до м.Пологи у серпні 2016 року, ночувати залишалися у будинку [PERSON], бо вона, свідок, разом з [PERSON] носили їм ввечері їсти. Син [PERSON] поїхав до м.Новий Уренгой після 11 вересня 2016 року, бо він був на дні народженні [PERSON] 11 вересня 2016 року, а чоловік [PERSON] поїхав раніше. Чоловік і син [PERSON] мешкають у м.Новий Уренгой у гуртожитку, іншого житла в Україні і за її межами вони не мають. [PERSON] не живе у будинку свекра, бо там не можливо жити, оскільки свекор створив ненормальні умови для проживання в своєму будинку [PERSON] [PERSON] ще й досі не може забрати з будинку свекра свої особисті речі і меблі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює разом з [PERSON] і тісно спілкується з нею. Після того, як син і чоловік [PERSON] виїхали на заробітки і на навчання на Північ, [PERSON] стала боятися повертатися додому з роботи, бо [PERSON] став їй створювати такі умови, що вона не могла спокійно жити у належному свекру будинку по вул.Кірова.105 у м.Пологи. Вона, свідок, була очевидцем того, як після повернення з роботи [PERSON] разом з нею, [PERSON], вони сіли на кухні випити кави, на кухню забіг [PERSON], став кричати, розмахувати руками, обзивав [PERSON] нецензурно, вивернув зварену [PERSON] їжу у собачу каструлю. Коли [PERSON] почала мити чашки закрив воду. Іншого разу в її, свідка, присутності [PERSON] виштовхував [PERSON] з будинку, коли вона прийшла за своїми речами, кричав: «йди звідси, тут твого нема нічого, ти жити тут не будеш», став викидати її одежу з будинку надвір. На той час у [PERSON] вже не було ключів від дверей і воріт, [PERSON] поміняв замки. [PERSON] наймала машину, щоб забрати з будинку свекра меблі і речі свої, але не змогла все забрати, бо [PERSON] не дозволив їй цього зробити. Їй, свідку, відомо, що чоловік і син [PERSON] у серпні 2016 року приїздили до м.Пологи, бо сину [PERSON] потрібно було отримати паспорт громадянина України. Син пробув на два тижні більше, ніж батько, а потім поїхав до м.Новий Уренгой. Вона бачила сина і чоловіка [PERSON] у будинку, який [PERSON] вимушена наймати для житла. Андрій-старший хотів потрапити до будинку свого батька, але не зміг цього зробити, бо були поміняні замки. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача і його представника, відповідача [PERSON] і її представника, представника третьої особи, свідків, беручи до уваги міркування відповідачів [PERSON] і неповнолітнього [PERSON] щодо позовних вимог до них [PERSON], ненадання заперечень проти позову відповідачами [PERSON] і [PERSON], приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Главою 6 ЖК України регулюються питання, які виникають в ході користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частин 2 і 3 статті 64 ЖК України, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач і члени його сімї. Згідно частин 1,3,4 ст.156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сімї власника будинку зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку. Повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Так, судом встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Пологівською держнотконторою 02 березня 1971 року за реєстровим номером 507, є власником жилого будинку №105 по вул.Сагайдачного (колишня назва Кірова) у м.Пологи Запорізької області (а.с.6,11), і цей факт визнаний всіма особами, які беруть участь у справі. Позивач з 13 травня 2014 року є постійно зареєстрованим у жилому [INFO] (Кірова) у м.Пологи, що встановлено судом з наданого позивачем суду паспорту в судовому засіданні на його імя. У будинку №105 по вул.Сагайдачного (Кірова) у м.Пологи є зареєстрованими постійно відповідачі у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] [INFO], що встановлено судом з копій паспортів [PERSON], [PERSON] і [PERSON], довідки голови квартального комітету без номеру від 21 серпня 2017 року, копії довідки №394 від 19 січня 2017 року про реєстрацію місця проживання неповнолітнього [PERSON] (а.с.62,122-123;124-125). Судом з пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що всі пятеро відповідачів у справі є зареєстрованими у спірному жилому будинку зі згоди позивача [PERSON], а відповідачі [PERSON], [PERSON] і неповнолітній [PERSON], крім того, і проживали у спірному будинку позивача зі згоди останнього без будь-яких застережень і домовленостей. З пояснень у судовому засіданні позивача, відповідача [PERSON], свідка [PERSON] судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] у спірному будинку є зареєстрованими, але не проживають у ньому відповідно з 2007 і з 2009 року, відповідач [PERSON]А не проживає у спірному жилому будинку з червня 2014 року, відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивача з грудня 2014 року, неповнолітній відповідач [PERSON] не проживає постійно у спірному жилому будинку з липня 2014 року. У судовому засіданні відповідач [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] пояснили, що відповідачі [PERSON] і неповнолітній [PERSON] приїздили до м.Пологи у серпні 2016 року з тим, щоб [PERSON] [INFO] отримав паспорт громадянина України. Позивач і свідок [PERSON] у судовому засіданні заперечували цей факт. Суд, проаналізував добуті докази і дав їм оцінку в сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково шляхом визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням - належним йому, позивачу, будинком, відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], виходячи з наступного. [PERSON] і [PERSON] заперечень проти позову не надали. Судом встановлено, і це не спростовано добутими судом доказами, що ці відповідачі у справі, будучи зареєстрованими у будинку позивача, не проживають у ньому відповідно з 2007 і з 2009 року, тобто понад один рік без поважних на те підстав, бо мають постійне місце проживання і реєстрації у м.Новий Уренгой Російської Федерації. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у червні 2014 року виїхав до м.Новий Уренгой Російської Федерації, як стверджують відповідач [PERSON] і свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON], на роботу вахтовим методом. Проте, на доведеність поважності причин відсутності відповідача [PERSON] у будинку позивача понад один рік суду не надано належних і допустимих доказів (трудового договору, наказу про прийняття на роботу, витягу з трудової книжки тощо), у звязку з чим суд приходить до висновку про недоведеність поважності причини відсутності відповідача [PERSON] за місцем свого постійного проживання і реєстрації у будинку позивача понад один рік. Не знайшов свого підтвердження належними і допустимими доказами і факт перебування у серпні 2016 року відповідача [PERSON] за місцем свого постійного проживання і реєстрації у м.Пологи. З пояснень у судовому засіданні відповідача [PERSON] судом встановлено, що вона вимушена була покинути будинок позивача приблизно у грудні 2014 року з-за створення останнім їй неможливих умов проживання. Цей факт заперечувався у судовому засіданні позивачем і свідком [PERSON] Проаналізував письмові докази, які надані суду [PERSON] на підтвердження її заперечень проти позову, а саме копії висновків про результати розгляду звернень [PERSON] до Пологівського ВП ГУ НП в Запорізькій області від 07 грудня 2016 року і від 20 грудня 2016 року (а.с.67,68), суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем [PERSON] належними і допустимими доказами систематичності створення позивачем [PERSON] стосовно неї, відповідача неможливих умов для проживання у належному позивачу будинку, оскільки: 1) звернення [PERSON] до правоохоронних органів стали мати місце у грудні 2016 року, тобто, після подачі [PERSON] до суду позову про визнання членів своєї родини такими, що втратили право користування жилим приміщенням; 2) як пояснила [PERSON] суду, вона не зверталася з позовами до суду про вселення до будинку позивача або про витребування у [PERSON] належного їй майна з незаконного володіння; 3) з пояснень позивача і свідків встановлено, що [PERSON] змінив замки на воротах, хвіртці і вхідних дверях до будинку після того, як [PERSON] виїхала з його будинку на квартиру. Разом з тим, суд вважає, що нема підстав для визнання таким, що втратив право користування жилим будинком позивача, неповнолітнього [PERSON], виходячи з того, що належними і допустимими доказами, а саме письмовими доказами, судом встановлено, що [PERSON] [INFO], вибув до м.Новий Уренгой Російської Федерації у липні 2014 року, де навчався за денною формою навчання з 01 вересня 2014 року по січень 2017 року, що підтверджено копіями договору про середню професійну освіту від 01 вересня 2014 року, довідки навчального закладу №362 від 06 лютого 2017 року, диплому про середню професійну освіту (а.с.118-121). Поважність причини відсутності неповнолітнього відповідача [PERSON] за постійним місцем проживання і реєстрації у м.Пологи Запорізької області після січня 2017 року підтверджується копією договору про освіту на навчання за освітніми програмами вищої освіти №2017694 від 11 серпня 2017 року (а.с.156-171). Крім того, суд приходить до висновку, що належними письмовими доказами відповідачем [PERSON] як законним представником неповнолітнього відповідача [PERSON], а також самим неповнолітнім відповідачем [PERSON] доведений суду факт перебування [PERSON] за місцем постійного проживання і реєстрації у м.Пологи, вул.Сагайдачного,105 у серпні 2016 року, оскільки ці твердження відповідача підтверджені дослідженими судом у судовому засіданні копією протоколу про адміністративне правопорушення за ст.197 КУпАП №147/в від 12 серпня 2016 року, згідно якого порушником [PERSON] особисто в цьому протоколі надані певні письмові пояснення, а також містяться його підписи. Особами, які беруть участь у справі, не спростована справжність і достовірність цього документу, тим більше, що факти, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджені копією постанови Пологівського райсуду Запорізької області від 16 серпня 2016 року, якою неповнолітнього [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.197 КУпАП, попередженого на підставі ст.24-1 КУпАП (а.с.64-65;66). Такі висновки суду підтверджені і датою видачі [PERSON] паспорту громадянина України серії СЮ №427964, а саме 18 серпня 2016 року (а.с.124). На підставі викладеного суд вважає слушними заперечення неповнолітнього [PERSON] і відповідача [PERSON] як його законного представника проти позову з тих підстав, що на день звернення [PERSON] до суду він, неповнолітній відповідач, був відсутнім за місцем постійного проживання і реєстрації у м.Пологи не понад три роки, як зазначив у позові позивач, а не більше чотирьох-пяти місяців. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] частково, суд, крім викладеного вище, приходить до висновку, що позивач не довів суду, що неповнолітнім відповідачем [PERSON] порушено його, позивача, право на розпорядження належним йому жилим будинком, бо реєстрація в ньому відповідачів перешкоджає оформити нотаріально договір купівлі-продажу, оскільки твердження позивача і його представника про відмову нотаріуса вчиняти таку нотаріальну дію, а також відмова потенційних покупців від оформлення угоди не підтверджені будь-якими доказами в судовому засіданні. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Сторонами у справі не заперечувався факт володіння позивачем будинком №105 по вул.Сагайдачного (Кірова) у м.Пологи Запорізької області, і тому суд не ставить під сумнів факт, який не оспорюється протилежною стороною. Проте, суд зазначає, що правовстановлюючий документ на спірний жилий будинок позивачем не доданий ні до позовної заяви, не наданий цей документ і суду під час судового розгляду справи, а про його наявність свідчить лише довідка-характеристика в копії на а.с.11. За правилами ст.88 ЦПК України, на підставі Закону України «Про судовий збір» судові витрати, яких зазнав позивач зі сплати судового збору, суд стягує на користь позивача з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] по 137,80 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial