Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON] від імені і в інтересах [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 15 000 грн., відповідно до розписки від 23.04.2012 року про отримання грошових коштів. В судовому засідання представник позивача та позивач в обґрунтування позовних вимог пояснили наступне, що [PERSON] звернувся 23.04.2012 року до [PERSON] та [PERSON] - батька відповідача, з проханням надати в борг грошову суму в розмірі 15000 грн. для початку його підприємницької діяльності. Отримавши відповідну кошти в розмірі 15000 грн. відповідач склав боргову розписку, згідно якої зобов'язався повернути грошові кошти до 23.04.2013 року. Однак [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть та після смерті батька відповідач на неодноразові прохання повернути зазначену грошову суму відмовляється, посилаючись те, що батько при останній зустрічі, простив сину борг та вищезазначену суму він не збирається повертати. Внаслідок чого позивач та представник позивача просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив наступне, дійсно 23.04.2012 року [PERSON] та [PERSON] надали в борг грошову суму в розмірі 15000 грн., про що відповідач написав власноручну розписку зі строком повернення протягом одного року. Однак, як вказує позивач, коли вони востаннє зустрічались з [PERSON], то батько йому сказав, що пробачає йому вищезазначений борг та пообіцяв прийняти всі міри щоб знищити відповідну розписку. Та з оригіналу наданої відповідачем розписки вбачається, що на ній містить розрив на весь аркуш. Також згідно заповіту, померлий заповідав усе своє майно своєму синові, на підставі чого, як вважає позивач та представник відповідача зазначений борг батько простив йому. Враховуючи вищевказане просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 23.04.2012 року [PERSON] взяв у [PERSON] та [PERSON] безвідсотковий борг у розмірі 15 000 грн. строком на один рік. На підтвердження укладеного між позивачем та відповідачем договору [PERSON] написав боргову розписку про отримання у [PERSON] та [PERSON] боргу в розмірі 15000 грн. З дослідженої в судовому засіданні оригіналу боргової розписки вбачається наступне: «Я, [PERSON] взяв у борг 15000 гривень у [PERSON] та [PERSON] строком на 1 рік» /а.с. 8/. Шлюб [PERSON] та [PERSON] був укладений 21.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області від 21.11.2006 року, актовий запис № 164. За повідомленням Кілійської районної державної нотаріальної контори за вих. № 540/01-16 від 17.06.2014 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа № 238/2013 була заведена 26 липня 2013 року за заявою про прийняття спадщини від імені [PERSON], сина спадкодавця. 15.11.2013 року надана заява про прийняття спадщини від імені [PERSON], дружини спадкодавця. Інших заяв не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідно заповіту посвідченого державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 3952 від 26.08.2006 року, [PERSON] заповідав усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалось своєму синові [PERSON], [INFO]. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки факт укладання 23.04.2012 року між позивачем та відповідачем договору позики, зі строком повернення 23.04.2013 року грошових коштів, та факт написання боргової розписки визнано позивачем та відповідачем [PERSON], суд вважає їх достовірними, та такими, що не підлягають доказуванню. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 3 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У ст. 545 ЦК України зазначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як зазначено у ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач позику не повернув, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Разом з тим згідно зі ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив, мають право на спадкування за законом у першу чергу. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі викладеного суд вважає позов [PERSON] від імені і в інтересах [PERSON] про стягнення на з [PERSON] суму боргу у розмірі 15000 гривень, які надавались останньому 23.04.2012 року у борг, підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial