Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] 04.05.2018 звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача за період з 15.07.2015 по 30.04.2018 проценти за користування позикою у розмірі 32 477,70 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 2842,03 грн., інфляційні збитки у розмірі 11763,30 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у листопаді 2014 року звернувся до Московською районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. 01.10.2015 рішенням Московського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 643/2418/15-ц про стягнення суми боргу з відповідача в задоволенні позовних вимог відмовлено. Справа розглядалась судами неодноразово. Останнім рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 у цивільній справі № 643/2418/15-ц, апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.10.2015 - скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача борг за договором займу від 22.02.2005 в розмірі 33 900,00 грн, інфляційне збільшення в розмірі 25 777,40 грн., три відсотки річних в розмірі З 753,15 грн., відсотки (подвійна облікова ставка НБУ) в розмірі 26 913,63 грн. Рішення апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 набрало законної сили з моменту його проголошення, однак оскаржене [PERSON] до суду касаційної інстанції. 29.01.2018 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 залишено без змін. Судами у вищевказаних судових рішеннях встановлено, що згідно до договору займу (позики) від 02.02.2005 позивач передав, а [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 33 900 грн, які зобов'язався повернути до 05.11.2011. Однак в порушення взятих на себе зобов'язань за договором займу від 02.02.2005 [PERSON] грошові кошти у визначений строк не повернув, у зв'язку з чим позивач, з урахуванням уточнень, просив стягнути з заборгованість за договором займу від 02.02.2005 в розмірі 33 900 грн, інфляційне збільшення за період з 06.11.2011 по 14.07.2015 в розмірі 25 777,40 грн., три відсотки річних за період з 06.11.2011 по 14.07.2015 в розмірі 3 753,15 грн., відсотки (подвійна облікова ставка НБУ) за період з 06.11.2011 по 14.07.2015 в розмірі 26 913,63 грн. 06.07.2016 Московським районним судом м. Харкова на виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 видано виконавчий лист у справі № 643/2418/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь позивача суми боргу за договором займу від 02.02.2005 у розмірі 33 900 грн., інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 25 777,40 грн., три проценти річних у розмірі 3 753,15 грн., проценти (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 26 913,63 грн. 18.07.2016 старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51698772 з примусового виконання виконавчого листа № 643/2418/15-ц. Станом на дату подання позовної заяви [PERSON] рішення суду не виконано, у зв'язку із чим позивач звернувся з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та вчасно, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Представник відповідача вважав, що відстотки - це неустойка, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а тому строк позовної давності становить один рік. Відповідач зазначив, що рішення апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 визнає і 25.04.2018 частково став сплачувати борг. 25.04.2018 сплатив 600 грн. Суд, вислухавши відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 у цивільній справі № 643/2418/15-ц, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором займу від 22.02.2005 в розмірі 33 900,00 грн, інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 25 777,40 грн., три проценти річних у розмірі 3 753,15 грн., проценти (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 26 913,63 грн. (а.с. 13-16) 29.01.2018 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 залишено без змін (а.с. 17-22). Судами у вищевказаних судових рішеннях встановлено, що згідно до договору займу (позики) від 02.02.2005 позивач передав, а [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 33 900 грн, які зобов'язався повернути до 05.11.2011. Однак в порушення взятих на себе зобов'язань за договором займу від 02.02.2005 [PERSON] грошові кошти у визначений строк не повернув, у зв'язку з чим позивач, з урахуванням уточнень, просив стягнути з заборгованість за договором займу від 02.02.2005 в розмірі 33 900 грн, інфляційне збільшення за період з 06.11.2011 по 14.07.2015 в розмірі 25 777,40 грн., три відсотки річних за період з 06.11.2011 по 14.07.2015 в розмірі 3 753,15 грн., відсотки (подвійна облікова ставка НБУ) за період з 06.11.2011 по 14.07.2015 в розмірі 26 913,63 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 06.07.2016 Московським районним судом м. Харкова на виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 видано виконавчий лист. 18.07.2016 старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51698772 з примусового виконання виконавчого листа № 643/2418/15-ц (а.с. 23). Як вбачається з копії квитанції № 8, [PERSON] 25.04.2018 сплатив 600 грн. в рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням ВП № 51698772 (а.с. 42). Тобто сума боргу за договором займу від 02.02.2015 станом на 31.10.2018 становить 33 300 грн. (33900-600). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування позикою суд зазначає, що після звернення до суду з вимогою про погашення всієї заборгованості договір позики припинив свою дію, а тому позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за договором займу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. У зв'язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування позикою задоволенню не підлягають. Така правова позиція зазначена в постанові № 564/2199/15-ц Верховного Суду від 14.02.2018. Доводи відповідача про те, що проценти є неустойкою спростовуються ч. 1 ст. 549 ЦК України, якою встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду з даним позовом 04.05.2018 з позовними вимогами за період 15.07.2015 по 30.04.2018, тобто в рамках строку позовної давності. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 2791,73 гривень, інфляційні збитки у розмірі 11763,30 гривень за період з 15.07.2015 по 30.04.2018 з урахуванням сплачених відповідачем 600 грн. суми боргу. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (30,91% = 217,85 грн.), які підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки при подачі позову на підставі ч. 1 ст. 5 «Про судовий збір», позивач був звільнений від сплати судового збору, як учасник ліквідації наслідків аварії ЧАЕС (а.с. 12).

Outcome: partial