Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] 27 березня 2017 року предявила позов до [PERSON] та [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: факту реєстрації шлюбу між [PERSON], котрий помер 17 березня 2013 року, та [PERSON], [INFO], який було зареєстровано 20 лютого 1956 року в сільській раді с. Баранівці Дрогобицького району Львівської області; встановлення фактів родинних відносин, а саме, що [PERSON], котрий помер 14 березня 2013 року був сином [PERSON], котрий помер 17 березня 2013 року та [PERSON], [INFO], а також визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Цимбрила, 70 у с. Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок і вона, позивач, з метою оформлення спадщини звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та на підставі її заяви нотаріусом 12 вересня 2013 року заведена спадкова справа, але у свідоцтві про шлюб міститься ряд помилок, а саме, записано, що шлюб з нею зареєстрував [PERSON], а у свідоцтві про смерть зазначено, що помер [PERSON], ураховуючи такі розбіжності в написанні його імені необхідно довести факт реєстрації шлюбу між ними, що підтвердить належність її, позивача, до спадкоємців першої черги. Крім цього, у свідоцтві про її, позивача, народження її записано як [PERSON], а у свідоцтві про шлюб вона записана як [PERSON]. Також, нотаріус відмовив їй, позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказаний житловий будинок належав позивачу та іншим членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності. Головою цього двору був [PERSON], котрий помер 17 березня 2013 року, але спадкоємці першої черги, а саме його діти [PERSON] та [PERSON] відмовилися від своєї частки в спадщині про що подали відповідні заяви. Під час судового розгляду позивач та її представник [PERSON] змінили предмет позову та просили встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про одруження та у підтримання позовних вимог, посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали з підстав, наведених позивачем та її представником. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті та родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно паспорта громадянина України заявником є [PERSON] (а. с. 8). У свідоцтві про народження вона записана як [PERSON], а у свідоцтві про одруження, як [PERSON]. Також у свідоцтві про одруження її чоловіка записано як [PERSON], а у свідоцтві про смерть він записаний [PERSON]. Отже, зазначене свідоцтво про одруження, видане 10 квітня 1956 року сільською радою с. Баранівці Самбірського району Львівської області про реєстрацію шлюбу 20 лютого 1956 року (актовий запис № 3) між [PERSON] і [PERSON], у якому імя нареченого неправильно записано [PERSON] замість [PERSON], а по батькові нареченої неправильно записано Пантелейлівна замість Пантелеймонівна належить позивачу [PERSON]. Установлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для [PERSON], так як дає підстави для оформлення спадщини після смерті чоловіка. [PERSON] був головою колгоспного двору, до складу майна якого належали житловий будинок, стайня, стодола, шопа, вбиральня, криниця та огорожа. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Станом на 01.07.1990 року членами двору були дружина [PERSON] - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], котрий помер 15 березня 2013 року. За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/3 частині вказаного будинку, і після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину цього будинку. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ураховуючи наведене батько [PERSON] та мати [PERSON] прийняли спадщину після смерті свого сина [PERSON], а [PERSON] прийняла спадщину після смерті і чоловіка. [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON] У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи наведене, право [PERSON] на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вказаний будинок. Наслідки визнання позову відповідачам розяснено. Отже, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved