Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому просив стягнути суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3 % річних, суму інфляційних втрат та пеню на загальну суму 13 599, 32 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що 29 червня 2000 року сторонами було укладено договір, умови якого відповідачем належним чином не виконуються, що призвело до накопичення заборгованості у розмірі 13 599, 32 грн за період з 01 жовтня 2019 року по 31 липня 2020 року. За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості 9 867, 14 грн, інфляційної складової боргу - 407, 54 грн, 3 % річних - 28, 79 грн та 3 295, 85 грн пені, вирішити питання розподілу судових витрат. У своєму відзиві відповідач позов не визнав, вказав, що позивачем не надано до суду належних доказів фактичного надання споживачу послуг спрямованих на забезпечення умов проживання та перебування відповідача у жилому приміщенні відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Наданий позивачем розрахунок не відображає перелік та кількість наданих відповідачу житлово-комунальних послуг, відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, застосовані при цьому тарифи та фактичних споживачів, не містить інформацію щодо цін / тарифів тощо, що унеможливлює встановлення факту надання житлово-комунальних послуг особі, яка є їх споживачем (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. II. Процесуальні дії та рішення суду. 13 серпня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 26 серпня 2020 року до суду надійшла відповідь на запит суду, поданого у порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, про адресу зареєстрованого у передбаченому законом місця проживання відповідача. 27 серпня 2020 року ухвалою судді відкрито у справі провадження, для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін у судове засідання. 29 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача із клопотанням про проводження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву. 23 листопада 2020 року представник позивача подав до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує і просить задовольнити. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. III. Фактичні обставини справи. Відповідач на праві власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 13 вересня 2000 року серії [NUMBER] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05 вересня 2000 року № 1071-С/КІ. Сторонами 29 червня 2000 року укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до якого ТОВ «Рада 1» забезпечує відповідачеві обслуговування та поточний ремонт житлового будинку та прибудинкової території. Також підприємством надається комплекс робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створення необхідних умов мешкання у будинку, у тому числі співвласнику та мешкаючим з ним обстам, згідно з вимогами «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій». У свою чергу, власник зобов`язується забезпечити оплату отриманих вищевказаних послуг у квартирі [ADDRESS] . Згідно п. 2.2.4 договору від 29 січня 2001 року, встановлено, що платежі вносяться не пізніше 1-го числа наступного місяця на рахунок підприємства пропорційно його частині власності у будинку і у розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги, а саме: диспетчеризацію і технічне обслуговування ліфтів, вивіз побутових відходів, обслуговування будинкових вузлів обліку, їх стандартизацію і метрологію, обслуговування водостоків, люків, димовентиляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішніх та зовнішніх тепло- та електропроводів будинку, дезінфекцію, дератизацію, послуги аварійної служби, підготовку будинку до експлуатації у зимовий період, електроенергію на роботу ліфтів, на освітлення сходових кліток, опалення місць загального користування, воду на миття та полив прибудинкової території, податок на землю, матеріальні витрати, витрати на утримання адміністративного приміщення та апарату управління підприємства, санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування, комунальні та інші платежі, передбачені чинним законодавством України. Відповідно до пункту 2.2.5 договору, споживач при несвоєчасному внесенні платні, повинен сплачувати пеню із розрахунку 1 % від несплаченої суми за кожний день прострочки. 10 грудня 2012 року сторонами укладено договір про надання послуг № 65/05/К, відповідно до якого підприємство надає власнику послуги із забезпечення пропускного режиму у будинку [ADDRESS] , а власник зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати вартість послуг та на умовах, передбачених договором. Відповідно до пункту 2.1 вартість послуг за цим договором становить 157, 00 грн у місяць. Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування власником не пізніше 20-го числа розрахункового місяця суми грошових коштів, визначеної відповідно до умов цього договору, на підставі рахунку виставленого підприємством. Рахунок надається власнику не менш ніж за 5 днів до сплати. Відповідно до «Правил користування приміщенням житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою КМУ № 572 від 08 жовтня 1992 року, Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 55, згідно з ст.ст. 151, 162 ЖК Української РСР та п. п. 5, 10 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», боржник зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги, натомість ним порушуються зазначені положення нормативно-правові актів та умови договору. Розпорядженнями КМДА № 386 від 03 квітня 2017 року затверджено тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території будинку [ADDRESS] , у яких міститься розшифрування тарифів по складовим послуг, які надаються позивачем відповідачу як балансоутримувачем будинку. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини першої ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. За пунктом 6 частини сьомої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Заперечуючи проти позову відповідач зазначав, що позивачем не надано до суду належних доказів фактичного надання споживачу послуг спрямованих на забезпечення умов проживання та перебування відповідача у жилому приміщенні відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. На думку, позивача наданий розрахунок не відображає перелік та кількість наданих відповідачу житлово-комунальних послуг, відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, застосовані при цьому тарифи та фактичних споживачів, не містить інформацію щодо цін / тарифів тощо, що унеможливлює встановлення факту надання житлово-комунальних послуг особі, яка є їх споживачем (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. Разом з тим, доводи сторони позивача спростовуються письмовими доказами у сукупності відомостей, які містяться у матеріалах справи, зокрема, складовими вмісту розрахунку заборгованості на ім`я [PERSON] , протоколом № 1 Загальних зборів власників житлових та нежитлових приміщень будинку за адресою: [ADDRESS] на яких було вирішено питання щодо необхідності підвищення діючого тарифу на послугу консьєржа, копією розпорядження КМДА № 386 від 03 квітня 2017 року «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим»; копією договору від 29 червня 2000 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території; копією договору від 10 грудня 2012 року про надання послуг № 65/05/К, та ін. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що представником позивача надані достатні докази того, що позивач є балансоутримувачем, який обслуговує будинок [ADDRESS] , у період часу, який досліджується судом, та був виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі відповідачу, чого останнім не спростовано і за які оплату не було ним внесено. Положення договору містять пункт 2.2.5 договору від 29 січня 2001 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, що був укладений сторонами, яким передбачено, що за несвоєчасне внесення на рахунок підприємства плати, передбаченої цим договором, власник повинен сплачувати пеню у розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача становить 9 867, 14 грн за період з 01 жовтня 2019 року по 31 липня 2020 року, 3 % річних - 28, 79 грн, інфляційна складова боргу - 407, 54 грн та пеня у розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочи, згідно з пунктом 2.2.5 договору - 3 295, 85 грн. Частиною третьою ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 2 102, 00 грн, у відшкодування витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved