Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] 25.03.2019 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 02.10.2018 р. ним було передано [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп. На підтвердження цього відповідачем власноручно було написано розписку про отримання вказаних грошових коштів, які він зобов`язувався повернути до 31.12.2018 р. У вказаний термін грошові кошти повернуті не були. Позивач неодноразово нагадував відповідачу, про необхідність повернення даних коштів та про сплив строку їх повернення, направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів. Однак його звернення, письмова вимога залишилися без реагування, відповідач кошти не повернув. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний йому крім позиченої суми сплатити відповідно до ст.1048 ЦК України відсотки за користування коштами виходячи із облікової ставки Національного банку України за період з 01.01.2019 р. по 15.03.2019 р. за 73 дні прострочення в розмірі 1 073,10 грн., на підставі ст..625 ЦК України 3% річних за цей же період в сумі 180,31 грн. та інфляційні витрати за січень 2019 р. - лютий 2019 р. в сумі 450,00 грн. , а разом 31 703, 41 грн. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 30000 грн., 3 % річних в розмірі 180,31 грн., проценти в розмірі 1073, 10 грн., втрати від інфляції в розмірі 450 грн., сплачені ним судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з`явився, направив суду заяву про розгляду справи без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив позивач в заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 02.10.2018 р. позивач позичив відповідачу 30000(тридцять тисяч) гривень які останній зобов`язався повернути позивачу до 31.12.2018 р., що підтверджується розпискою приєднаною позивачем до матеріалів справи. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як встановлено судом, відповідачем кошти згідно укладеного договору позивачу в строк передбачений договором не повернуто. За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по договору позики в сумі 30000,00 грн. підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв`язку з тим, що відповідач мав повернути кошти позивачу до 31.12.2019 р., а тому позивач має право на стягнення з відповідача: 3% річних за період з 01.01.2019 р. по 15.03.2019 р.(73 дні) в розмірі 180,00 грн.(30000,00 грн. х 3% : 365 дні х 73 дні = 30000 грн. х 0,03 % 365 х 73 = (900,00 грн. : 365 дні) х 73 = 2,47 грн. х 73 = 180,31 грн.; інфляційні втрати в сумі 451,50 грн.((30000,00 грн. х 101%(інфляційні втрати за січень 2019 р.) х 100,5%(інфляційні втрати за лютий 2019 р.) - 30000,00 грн.) = 30451,50 грн. - 30000,00 грн. = 451,50 грн. Враховуючи положення ст.13 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 3% річних та інфляційні втрати в розмірі в якому просив позивач. Що ж стосується вимог позивача стягнути в відповідача 1073,10 грн. відсотків за користування коштами за період з 01.01.2019 р. по 15.03.2019 р. за 73 дні на підставі ст. 1048 ЦК України, то суд враховує наступне. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Оскільки укладеним між сторонами договором не було визначено розміру відсотків за користування позикою, строк дії позики закінчився 31.12.2018 р., а тому вимоги позивача щодо нарахування відсотків після закінчення строку договору позики з 01.01.2019 р. по 15.03.2019 р. є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial