Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] 09.08.2018р. звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у якому просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування домоволодінням, розташованим в [ADDRESS]. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2019р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Участі у судових дебатах не брала. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надав. Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила,проте матеріали справи містять від нього заяву про розгляд справи за його відсутності. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача та свідків у справі, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Міхеєвою Т.М. 23.09.2002р., реєстровий № 2-3310, та договором міни, посвідченим державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Міхеєвою\~Т.М. 19.12.2002р., реєстровий № 2-3887 (а.с.8-9). [PERSON] з 24.04.2008р. зареєстрований у вищевказаному домоволодінні, що підтверджується довідкою № 12431, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР (а.с.16). Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] з 2014 року не проживає в зазначеному домоволодінні, що підтверджується актом від 27.07.2018р., засвідченим головою квартального комітету № 20 Карпович Н.В. (а.с.45). Окрім того, факт не проживання [PERSON] у вищевказаному домоволодінні підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані у судовому засіданні (а.с.63). Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) домоволодіння [ADDRESS], суд доходить висновку, що він втратив право користування ним, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту, оскільки згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved