Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

[PERSON] 14.08.2019 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться в [ADDRESS] . З протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що вона проживає та зареєстрована по [ADDRESS] . Даний будинок належить їй на праві приватної власності. Відповідач зареєстрований у будинку, однак з 2007 року не проживає. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак її представником, [PERSON] подано заяву, в якій просить проводити розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України від 28.02.2020р., не повідомив причини неявки, ним не подано відзив на позов. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Тому зі згоди позивача, яка викладена у заяві, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Кінчаківської сільської ради № 237 від 26.06.2019 року - [PERSON] , 1932 р.н., яка проживає у [ADDRESS] належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] на праві приватної власності і який не приватизований (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування Кінчаківської сільської ради № 160 від 26.06.2019 року та яка видана [PERSON] , 1932 р.н., що проживає по [ADDRESS] про те, що за вказаною адресою зареєстрований також і [PERSON] , [INFO] (дочки зять), однак не проживає (а.с.12). Як вбачається із Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї довідки про проживання [PERSON] , 1932 р.н. зареєстрована та проживає по [ADDRESS] . За вищевказаною адресою зареєстрований також і [PERSON] , однак не проживає. (а.с.13) Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Враховуючи викладене, оскільки відповідач в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає та відсутній, тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач звільнена від сплати судового збору, згідно ст.5 ч.1 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VІ. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved