Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] в березні місяці 2016 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визначити за [PERSON] частку у спільній частковій власності на домоволодіння по вул. Недєліна,23 в м. Одесі згідно довідки КП «БТІ» Одеської міськради про перерахунок ідеальних часток у домоволодінні, визнати за [PERSON] право власності на частку у спільній часткові власності на домоволодіння по вул.Недєліна,23 в м. Одесі згідно довідки КП «БТІ» Одеської міськради про перерахунок ідеальних часток у домоволодінні. Після неодноразових уточнень позову в судовому засіданні [PERSON] (його представники) підтримали такі вимоги: збільшити частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння з господарськими спорудами по вул. Недєліна,23 в м. Одесі із врахуванням добудованих прибудов літ. «А1», «а2,а3,а5», гаражу літ. «Р» до 43\\100 часток і визнати за ним [PERSON] право власності на 43\\100 часток в домоволодіння по вул. Недєліна,23 в м. Одесі. (До провадження судді Калашнікової О.І. справу передано в березні 2017 року у відповідності до положень ст. 11-1 ЦПК України в редакції, що діяла на той час). Відповідачі (їх представники) позов [PERSON] не визнали і надали зустрічний позов про визнання права власності на приміщення, що визначені в технічному паспорті на житловий будинок по вул. Недєліна,23 як 3-1,3-2,3-3, 3-4, в рівних частках за [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON]; визнати за сторонами по справі право власності в рівних частках на будівельні матеріали, що використані на самочинному будівництві гаражу літ. «Р» по вул. Недєліна,23 в м. Одесі. Суд вислухав сторони (представників), свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне: На підставі договору на право забудови від 1946 року [PERSON] побудував житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Недєліна,23 в м. Одесі, який у 1966 році було здано в експлуатацію у відповідності до вимог діючого на той час законодавства. Після здачі будинку в експлуатацію до будинку зроблені були прибудові і загальна площа будинку збільшена до 107,3 кв.м. та побудовано гараж. В 1977 році [PERSON] звертався до Київського райвиконкому з заявою про визнання прибудов законними. Після смерті [PERSON] в 1986 році відкрилась спадщина на 7\\18 частин житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Недєліна, 23 в м. Одесі. Спадщину за заповітом прийняли в рівних частках [PERSON] і [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.05.1989 року (т.1 а.с.173). Як зазначено в свідоцтві про право на спадщину на самочинно зведені прибудови літ.»А1», «а1,а2,а3,а4», тамбур, сарай, літня кухня, гараж свідоцтво не видавалось. Після смерті дружини [PERSON] [PERSON] в 1991 році відкрилась спадщина на 11\\18 частин житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Недєліна,23. Спадкоємцями до майна [PERSON] виступили її діти [PERSON] і [PERSON], які 10.12.1991 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках. До спадщини не входили самочинні прибудови і гараж, про що в свідоцтві про право на спадщину внесено відповідний запис. Після смерті [PERSON] в 1997 році відкрилась спадщина на 1\\2 частину житлового будинку та господарських споруд по вул. Недєліна,23 в м. Одесі. Право на спадщину за заповітом оформили в рівних частках [PERSON] і [PERSON]. В свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 23.04.1998 року міститься запис: на самочинно збудовані споруди гараж «Р», сараї, вбиральня, душ, прибудови «А1», «а1,а2,а3,а4,а5» свідоцтво не видавалось (т.1 а.с.170). В 2003 році [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] і [PERSON] про розподіл будинку і визнання за ним права власності на 13\\100 частин будинку замість 1\\4 частини, оскільки у фактичному володінні [PERSON] перебували приміщення в будинку і господарські споруди, що складали 13\\100 частин домоволодіння і це було менше ідеальної частки позивача в спільній власності. Рішенням суду, ухваленим 03.02.2003 року по цій справі з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 5825 грн. вартість 12\\100 частин домоволодіння, що складало різницю у вартості між ідеальною і реальною частиною [PERSON] в спільній власності на домоволодіння. 17 липня 2007 року Київський райсуд м. Одеси ухвалив рішення по справі за позовом [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про виділ частки та визнання права власності. Зазначеним судовим рішенням за [PERSON] і [PERSON] визнано право власності на 65\\100 частин домоволодіння по вул. Недєліна,23 в м. Одесі. [PERSON] вимоги співвласників визнавав. В 2011 році між співвласниками домоволодіння №23 по вул. Недєліна виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Київського райсуду м. Одеси, ухваленим 25.04.2013 року по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою і усунення перешкод у її користуванні, визначено між співвласниками домоволодіння порядок користування земельною ділянкою у відповідності до ідеальних частин співвласників у домоволодінні: [PERSON] і [PERSON] 62\\100 частин, [PERSON] 13\\100 частин, [PERSON] 1\\4 частина. Рішення суду виконано в примусовому порядку - постанова державного виконавця від 30.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження (т.1 а.с.206). Сьогодні [PERSON] доводить, що в будинку №23 по вул. Недєліна проживає з дня народження, іншого житла не має і для покращання житлових умов своєї сімї з дозволу діда [PERSON] на земельній ділянці по вул. Недєліна,23 у період з 1976-1991 роки він позивач - своїми силами і за свій рахунок зробив прибудову до житлового будинку літ. «А1», яка складається з двох житлових кімнат, прибудови «а2,а3,а5», де обладнані житлова кімната, кухня, столова, санвузол, 2 коридори, комора і з господарських споруд гараж літ. «Р». Свої доводи позивач підтверджує такими доказами: свідоцтво про право на спадщину на імя матері [PERSON], свідоцтво про право на спадщину на своє імя, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], технічні паспорти на домоволодіння, що виготовлялись КП «БТІ» у період з 1989 року по 2016 рік, довідкою про розрахунок ідеальних часток, виготовлену КП «БТІ» ОМР 28.07.2016 року. [PERSON] також посилався на положення Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затверджену Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року №127 (зі змінами 2012 року), відповідно до яких (п.3.2) не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. [PERSON] стверджує, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.1998 року він є власником 1\\4 частини домоволодіння, тому як відомості про право власності [PERSON] на 13\\100 частин домоволодіння на підставі рішення Київського райсуду м. Одеси від 03.02.2003 року для реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно не надавалось і до Держреєстру відповідні відомості не вносились. Відповідачі, не визнаючи вимоги [PERSON], стверджували, що спірні прибудови і гараж на земельній ділянці по вул. Недєліна,23 були побудовані без дозвільних документів первісним забудовником і власником будинку [PERSON] за участю і допомогою усіх членів сімї дітей і дорослих (на той час) онуків, тому ці прибудови входять до складу спадщини, яка відкрилась після смерті діда [PERSON] в 1986 році. Відповідачі також пояснили, що після визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку, гараж літ. «Р» розташований на земельній ділянці, що надана в володіння і користування [PERSON] і [PERSON] і в 2016 році троє співвласників ([PERSON], [PERSON] і [PERSON]В.) прийняли рішення про демонтаж гаражу і ця споруда на сьогодні перебуває у півзруйнованому стані. Суд оцінив надані сторонами докази, наведені сторонами доводи і дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає і не підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON], [PERSON] [PERSON] Суд встановив і сторони визнали, що домоволодіння №23 по вул. Недєліна в м. Одесі належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі в порядку спадкування. Розмір частки кожного спадкоємця визначався у відповідності до вимог закону нотаріусом, який оформив і видав свідоцтво про право на спадщину. Ніхто із спадкоємців не оспорював розмір своєї частки у спадщині. Відповідно до частини 3 статті 357 ЦКУ співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Закон встановлює лише загальні підстави для зміни часток у праві спільної часткової власності, проте розмір часток визначатиметься на підставі домовленості учасників або у судовому порядку. Однією із встановлених законом підстав для зміни рівності часток є норма ч. 2 ст. 357 ЦК, яка встановлює визначення їх розміру з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов'язкової наявності таких чотирьох умов: 1) поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об'єкта, 2) поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників,3) поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників, 4) при здійсненні поліпшень було додержано порядок використання спільного майна. За відсутності хоча б однієї з вище перерахованих умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності. У даному випадку позивач [PERSON] не надав до суду належних і допустимих доказів, що у період з 1976 по 1991 рік він за рахунок власних коштів за згодою власників (інших співвласників ) зробив спірні добудови до житлового будинку літ. «А» по вул. Недєліна, 23 в м. Одесі. З 2003 року між співвласниками домоволодіння існують спори щодо розміру часток в домоволодінні, щодо порядку користування і володіння як будівлями і спорудами так і земельною ділянкою. В 2003 році частка позивача за його ініціативою була зменшена і він отримав грошову компенсацію 12\\100 частин домоволодіння. До 2016 року [PERSON] не ставив питання про визнання за ним права власності на прибудови, що були зроблені ще до 1992 року. Такі дії [PERSON] спростовують його доводи про будівництво прибудов за власні кошти у період з 1976 по 1991 рік. З огляду на викладене суд вважає вимоги [PERSON] не доведеними. Вимоги [PERSON], [PERSON] і [PERSON] щодо визнання права власності на будівельні матеріали, використані при будівництві прибудови «А1», «,а2,а3,а5», гаражу літ. «Р» суд вважає безпідставними. Право визначати, що є самочинним будівництвом, а що ні, законом надано двом організаціям: Бюро технічної інвентаризації (БТІ) та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (ДАБК). Перелік обєктів, які не є самочинним будівництвом, наведено у п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127. Для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом: зведення на земельній ділянці тимчасових будинків (без фундаменту) та споруд, влаштування або закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх некапітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтажу або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення та оздоблення стін; індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р. З огляду на викладене твердження [PERSON], [PERSON], [PERSON], що спірні прибудови є самочинними будівлями не містяться на вимогах закону, тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed