Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування майнової та матеріальної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення. Мотивує тим, що останні впродовж періоду 2017-2018 років, точної дати слідством не встановлено, проникали на територію володіння та в середину будинку, який належить [PERSON] в [ADDRESS] , звідки викрали особисті речі останньої, чим завдали матеріальної шкоди. Просить стягнути з відповідачів 14600 гривень матеріальної шкоди, по 3000 гривень з кожного моральної шкоди в її користь. В подальшому змінила позовні вимоги, просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 9800 гривень. Позивач в судове засідання не з`явилася, забезпечила явку представника [PERSON] , який змінені позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити, справу слухати без проведення звукозапису, про що подав письмове клопотання. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання подав письмову заяву з проханням справу слухати у його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає, згідний відшкодувати завдану шкоду позивачці. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , за викликом суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] впродовж періоду 2017-2018 років, точної дати слідством не встановлено, проникали на територію володіння та в середину будинку, який належить [PERSON] в [ADDRESS] , звідки викрали особисті речі останньої, чим завдали матеріальної шкоди. 11 квітня 2019 року Буським районним судом Львівської області винесено вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 09.01.2019 року, підписану в кримінальному провадженні № 12018140170000072 від 02 березня 2018 року, укладену між заступником начальника Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області Коченаш В.Т. та підозрюваними [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , захисниками Лукащук Я.М., Савчук В.Л., законними представниками [PERSON] та [PERSON] [PERSON] визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та, на підставі ст.70 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі терміном на 3 роки із звільненням на підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий термін тривалістю 1 рік. На підставі ст.76 КК України покласти на [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий термін тривалістю 1 рік. На підставі ст.76 КК України покладено на [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. [PERSON] визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та на підставі ст.70 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі терміном на 3 роки із звільненням на підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий термін тривалістю 1 рік. На підставі ст.76 КК України покладено на [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. (а.с. 8-11) Вирок не оскаржувався та набрав законної сили. За приписами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У роз`ясненнях, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6з подальшими змінами, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди. Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо. Так, зокрема відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 ( далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.п.2 п.5 Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач, як на підставу задоволення позову, посилається на те що з моменту вчинення протиправних дій відповідачами і до цього часу відчуває внутрішні неприємні переживання, має проблеми із здоров`ям, та через похилий вік, отримала сильне емоційне потрясіння. Однак, позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй душевних страждань протиправною діяльністю відповідачів у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної діяльності відповідачів, передбачених ч.2 ст.23 ЦК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами; особливості предмета спору; ціни позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями. Позивач не надала суду жодного доказу спричинення їй моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 9000 грн., як і не обґрунтувала сам розмір моральної шкоди. Суд, відповідно до вимог ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідачів.

Outcome: partial