Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся з означеним позовом до суду, мотивуючи тим що відповідач є його батьком, прописаний у квартирі в[ADDRESS] однак з 1999 року по даний час не проживає в квартирі, за місцем реєстрації не з'являється, що підтверджується актом Управління будинками міста Буська. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом та зняти такого з реєстрації, оскільки він фактично прописаний у даній квартирі, однак вже більше 18 років не проживає, комунальні послуги не сплачує, його речей в квартирі немає. Представник позивача [PERSON] згідно довіреності від 17.08.2015 р. [PERSON], до початку судового засідання, подала письмову заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча судом належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Клопотання про розгляд справи у його відсутності, клопотань, заперечень, не подав. Представник третьої особи Буської міської ради Львівської області за викликом суду не з'явився, подав лист № 108 від 23.05.2017 р. з проханням справу слухати у відсутності їх представника, підтримують позовні вимоги позивача, заперечень проти позову не мають. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представника третьої особи, суд у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] у 1983 році отримав квартиру [ADDRESS] на підставі Ордера № 815 Серії І від 15.07.1983 року за рішенням Виконавчого комітету Буської міської Ради депутатів міста Буська, на підставі рішення виконкому від 13.07.1983 р. № 147, на сім'ю з чотирьох чоловік. В даному ордері вписані дружина [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) Згідно довідки Буської міської ради № 425 від 03.04.2017 року, [ADDRESS] згідно рішення міськвиконкому від 30.10.1990 року № 174, перейменована на [ADDRESS]. (а.с. 8) До складу сім»ї позивача [PERSON] входить [PERSON], [INFO], який за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується довідкою Буської міської ради № 212 від 02.03.2017 року. (а.с. 7) Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням(ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідально до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач формально прописаний в квартирі [ADDRESS], однак з 1999 року за місцем реєстрації не проживає, жодних витрат по утриманню будинку не несе, особистих речей в будинку немає. Останнє також стверджується актом, складеним 02.03.2017 року комісією в складі інженера Управління будинками м. Буська [PERSON], майстра [PERSON], рахівника [PERSON], за участі сусідів позивача [PERSON] та [PERSON]. Факт не проживання [PERSON] у даній квартирі підтвердили свідки. Свідок [PERSON] показала що проживає в [ADDRESS], по сусідству з позивачем 4 роки, [PERSON] ніколи не бачила. Свідок [PERSON] показала що є сусідкою позивача, проживає [ADDRESS], [PERSON] не бачила вже приблизно 18 років. Як вбачається з показів свідка [PERSON], головного бухгалтера Управління будинками міста Буська, вона мешкає в сусідньому будинку який знаходиться за адресою [ADDRESS], через дорогу від будинку де проживає позивач, відповідача останній раз бачила в 1995 році. Свідок ствердила що оплату комунальних послуг у спірній квартирі здійснює [PERSON], дочка відповідача та сестра позивача. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Положення наведених правових норм вказують про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житлом, у разі не проживання понад установлений строк без поважних причин. Як встановлено в судовому засіданні, витрати по утриманню квартири відповідач не несе, комунальні платежі сплачує [PERSON], відповідачу жодних перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивачем, ні іншими членами сім'ї, не чинилось. Судом не встановлено поважність відсутності відповідача за вказаною адресою. Показам позивача суд надає віри та кладе в основу рішення.

Outcome: approved