Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про відшкодування майнової шкоди. Свої вимоги мотивують тим, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 травня 2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] суму основного боргу в розмірі 23931,00 грн, проценти - 6006,68 грн, інфляційні втрати - 8197,17 грн, 3% річних - 2199,03 грн. За повідомленням позивачів на підставі даного рішення був виданий виконавчий лист та 20 червня 2006 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Надалі начальником Замостянського ВДВС м. Вінниці повідомлено про відсутність на виконанні зазначеного виконавчого провадження, а оригінал виконавчого листа - втрачений. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року задоволена заява [PERSON] , вирішене питання про видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-2642/2006. Дублікат виконавчого листа виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 12 лютого 2017 року із строком пред`явлення до виконання у три роки. Постановами старшого державного виконавця Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дячука В. В. від 11 лютого 2020 року за заявою [PERSON] відкрите виконавче провадження з виконання дубліката виконавчого листа №2-2642/2006; накладений арешт на все майно боржника [PERSON] . Постановою в. о. начальника Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О. І. від 03 серпня 2020 року скасовані зазначені постанови від 11 лютого 2020 року. Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року скарга [PERSON] задоволена частково, визнані неправомірними дії в. о. начальника Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О. І. щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 лютого 2020 року, скасовано його постанову від 03 серпня 2020 року. Однак після винесення 03 серпня 2020 року в. о. начальника Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзою О. І. постанови про скасування накладення арешту на майно, 04 серпня 2020 року боржником [PERSON] продане його єдине майно. Таким чином позивачі, посилаючись на норми ст. 22, 1173, 1174 ЦК України, вважають, що внаслідок неналежного виконання працівниками відповідача вимог закону їм завдана шкода у вигляді реальних збитків в сумі 40333,88 грн, які вони змушені понести з метою відновлення свого порушеного права, адже саме через неналежне виконання працівниками відповідача своїх обов`язків вони позбавлені можливості отримати кошти за рішенням суду. За таких обставин позивачі просили стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на їх користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 40333,88 грн у рівних частках. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Користуючись своїм правом, відповідачем поданий відзив на позовну заяву, де заперечує щодо усіх наведених позивачами у позовній заяві обставин та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що відповідно до виконавчого провадження, яке перебувало на виконанні стягувачем є лише [PERSON] , а отже відповідачем у жодному випадку не могла бути завдана шкода [PERSON] . Жодних виконавчих проваджень за якими стягувачем був би [PERSON] у відділі ДВС не перебувало. Також вказує, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання не позбавляє стягувача можливості повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, що і було зроблено стягувачем, оскільки станом на 12 липня 2021 року у Центральному ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження №63917218. Одночасно у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року здійснений перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін у даній цивільній справі до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У ході судового розгляду встановлено, що внаслідок перейменування була змінена назва Замостянського відділу державної виконавчої служби на Другий відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Представник позивачів - адвокат Цепляєв С. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представники відповідача Довганенко М. В. , Белза О. І. позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, зокрема, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом установлено та не заперечується учасниками справи, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 травня 2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] суму основного боргу в розмірі 23931,00 грн, проценти на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 6006,68 грн, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за період прострочення в розмірі 8197,17 грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 2199,03 грн Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року на задоволення заяви [PERSON] вирішено видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі №2-2642/06 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. 12 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області виданий дублікат виконавчого листа №2-2642/2006, строком пред`явлення до виконання у три роки. Стягувачем за цим виконавчим листом є [PERSON] . Постановою старшого державного виконавця Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дячука В. В. від 11 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження №61218883 з примусового виконання дублікату виконавчого листа №2-2642/2006 від 12 лютого 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості на зальну суму 40 333,88 грн. Постановою старшого державного виконавця Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дячука В. В. від 11 лютого 2020 року у виконавчому провадженні №61218883 накладений арешт на все майно боржника [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №199747656 від 11 лютого 2020 року державним виконавцем Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельнциький) Дячуком В. В. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51069259, від 11 лютого 2020 року, арешт нерухомого майна офісу-магазину, загальною площею 305,4 кв. м, що складається з нежитлового приміщення №7: з №7-1 по №7-12, в будинку літ. «А» за адресою: [ADDRESS] , належного [PERSON] на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2014 року про визнання мирової угоди. Постановою в. о. начальника Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О. І. від 03 серпня 2020 року скасовані постанови про арешт коштів боржника від 11 лютого 2020 року, про арешт майна боржника від 11 лютого 2020 року, про стягнення з боржника виконавчого збору від 11 лютого 2020 року, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11 лютого 2020 року та відкриття виконавчого провадження від 11 лютого 2020 року. 04 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дячуком В. В. направлене повідомлення [PERSON] про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2020 року скасована. Скарга [PERSON] про визнання дій в.о. начальника Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О. І. неправомірними та скасування постанови - задоволена частково. Визнано дії в.о. начальника Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О. І. щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 лютого 2020 року - неправомірними, постанова від 03 серпня 2020 року - скасована. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено. За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держзавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 серпня 2020 року №220948931, 04 серпня 2020 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Марунько О. Г. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53455691, реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно (офіс-магазину, загальною площею 305,4 кв. м, що складається з нежитлового приміщення №7: з №7-1 по №7-12, в будинку літ. «А» за адресою: [ADDRESS] ) на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2020 року за ПП «Елеватормлинмонтаж». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року заяву [PERSON] про поновлення строку для пред`явлення дубліката виконавчого документа у справі № 127/2-2642/06 задоволено, визнано поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-2642/2006, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 12 лютого 2017 року. Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року скасована, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно. При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також з положень ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц, від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій ст. 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Згідно з практикою ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. BULGARIA»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11). У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («CANTONI v. FRANCE»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11). З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19). Суд зважає, що до участі в справі не залучена ДКСУ, однак, як вказувалося, її незалучення не є підставою стверджувати про неповний склад відповідачів у справі. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421. Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] , [PERSON] вказують на тривале невиконання рішення суду, а також завдання їм майнової шкоди у вигляді реальних збитків у розмірі 40333,88 грн, яка полягає у позбавленні їх можливості отримати від боржника зазначену суму коштів на виконання рішення суду, зокрема, через відсутність майна у боржника, внаслідок неналежного виконання працівниками ДВС своїх обов`язків. Проте факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, а також відчуження [PERSON] нерухомого майна, належного боржнику, у період оскарження дій в. о. начальника ВДВС, на які посилаються позивачі, як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, визнання неправомірними дій посадової особи ВДВС та завданою шкодою. Невиплачені позивачам кошти на виконання судових рішень, ухвалених на їх користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17, від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц, від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17, від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17. Таким чином, оскільки розмір збитків, які позивачі просили стягнути з відповідача, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на їх користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст. 1173, 1174 ЦК України. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень, у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв`язку з наведеним позов про відшкодування майнової шкоди не підлягає задоволенню. Суд також звертає увагу, що постановою Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року по справі №127/2-2642/21 відмовлено в задоволені заяви [PERSON] про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Наразі відмічає, що постановою Вінницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року, визнано дії в.о. начальника Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Белзи О. І. щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 лютого 2020 року - неправомірними, постанова від 03 серпня 2020 року - скасована, а відомості про неможливість виконання виконавчого листа відсутні. Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд також вважає, що у справі відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , так як позовні вимоги відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України позивачем не доведено, ним не надано будь-яких доказів порушення його прав відповідачем. У матеріалах справи взагалі відсутні будь-які відомості та докази про отримання ним як стягувачем виконавчого документу з примусового виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 травня 2006 року у справі №2-2642/2006 та перебування його на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed