Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] 25 жовтня 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та місця проживання дитини. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 листопада 2013 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки, які позивачем було усунуто 29 листопада 2013 року. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 6 вересня 2008 року, сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки не склалися через різність характерів, відсутність взаєморозуміння, що призводило до виникнення сварок та конфліктів, свідком яких нерідко стає дитина. З грудня 2012 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть разом. Примирення неможливе. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Просила шлюб розірвати та визначити місце проживання дитини з нею. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим справу розглянути за відсутності відповідача. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 6 вересня 2008 року, який було зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 577 (а.с. 4). Від сумісного життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сімейні стосунки не склалися через різність характерів, відсутність взаєморозуміння, що призводило до виникнення сварок та конфліктів, свідком яких нерідко ставала дитина. З грудня 2012 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть разом. Сім'я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, хоча і живе разом, примирення між сторонами неможливе, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем, відомостей щодо наявного спору щодо сумісно нажитого майна на теперішній час немає, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити без змін. Що стосується позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з позивачем, то вони задоволенню не підлягають за наступних підстав. Відповідно до абз 1 ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На підставі ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частиною 1 статті 161 СК України визначено, що спір щодо місця проживання дитини може вирішуватися судом лише у тому випадку, якщо мати і батько дитини проживають окремо, а як вбачається з позовної заяви, позивачем адреси проживання її та відповідача зазначені однакові, у судові засідання позивач з метою надання пояснень не з'являється, судові повістки повертаються до суду як не вручені, засоби свого зв'язку позивач в позові не зазначила, самостійно своїм позовом не цікавиться, обґрунтування позовних вимог про визначення місця проживання дитини в позові відсутні взагалі. Усі перелічені обставини перешкоджають задоволенню позовних вимог в цій частини, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Позивачем при поданні позову до суду позовні вимоги про визначення місця проживання дитини не були оплачені судовим збором, у задоволенні цих вимог позивачу було відмовлено, тому з позивача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 гривень 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved