Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до АСТ «Вексель», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталось 18 липня 2006 року з вини [PERSON], було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль RENAUT TХХ», державний номерний знак [NUMBER], а [PERSON] отримала ушкодження здоров'я, перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, був порушений ритм її життя, вона зазнала фізичного болю та страждань, а тому просить стягнути завдану їй моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Автомобіль позивачами відремонтований, а вартість відновлювального ремонту даного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку спеціаліста-товарознавця № 3665 від 03 серпня 2006 року, складає 21 253,86 грн. АТС «Вексель», яка є страховиком цивільної відповідальності відповідача [PERSON] перед третіми особами, згідно полісу № ВА/9282012 від 13 липня 2012 року, листом від 29 грудня 2006 року та листом від 17 грудня 2008 року відмовила позивачам у виплаті страхової виплати, з посиланням на недоведеність вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Позивачі вважають, що дії відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки [PERSON] визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 18 липня 2006 року, згідно постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2007 року, у зв'язку з чим просять суд стягнути з відповідачів АСТ «Вексель» та [PERSON] в користь [PERSON] 21253 грн. 86 коп. матеріальної шкоди та в користь [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди. 05 травня 2015 року, до початку розгляду судом справи по суті, представник позивачів [PERSON] заявив клопотання про залучення в якості співвідповідача в даній справі [PERSON] (транспортного) страхового бюро України, яке [PERSON] та [PERSON] підтримали, у звязку з чим воно було задоволене протокольною ухвалою суду. При цьому суд також виходив із позиції колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ухвалі від 21 січня 2015 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання, призначене на 30 вересня 2015 року, не зявилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Представники відповідачів [PERSON] (транспортного) страхового бюро України, АСТ «Вексель» в дане судове засідання не зявилися з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялися належним чином.Будь-які відомості про неможливість останніх прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що їх чергова неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, як вбачається з матеріалів справи останній допитаний 18 травня 2012 року по суті заявлених позовних вимог Тячівським районним судом Закарпатської області на виконання судового доручення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2015 року. Зі змісту протоколу судового засідання слідує, що [PERSON] згідний на розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає та обґрунтовує свої заперечення письмовими поясненнями, які приєднано до матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін\~без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2006 року близько 14.00 год. на автодорозі Мукачево-Рогатин відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON], та «RENAUT TХХ», д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажиру автомобіля «RENAUT TХХ» [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження (забій грудної клітки та забій правого колінного суглобу), що підтверджується медичними довідками та листками непрацездатності. Згідно постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2007 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Із змісту постанови вбачається, що 18 липня 2006 року близько 14 год.00 хв., керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ-53», д.н.з. [NUMBER] на автодорозі Мукачево-Рогатин між населеними пунктами Тячів-Р.Поле він порушив правила дорожнього руху та скоїв ДТП, допустивши зіткнення із транспортним засобом марки «RENAUT TХХ», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, а [PERSON], яка знаходилася в автомобілі «RENAUT TХХ», отримала ушкодження здоров'я. Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Як вбачається з полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВА/9282012 від 13 липня 2006 року, виданого Закарпатською філією АСТ «Вексель», [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду заподіяну третім особам, яка настає під час дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля [NUMBER]. Із висновку спеціаліста автотоварознавчого дослідження № 3665 від 03 серпня 2006 року слідує, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «RENAUT Trafik 2/1 D», реєстраційний номер [NUMBER], становить 21253 грн. 86 коп. Листом №875 від 17 грудня 2008 року Закарпатська філія АСТ «Вексель» відмовила [PERSON] та [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, що стало причиною звернення останніх до суду за захистом свого порушеного права. В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах а саме: шкода, завдана одній особі, з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В силу ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст.6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи (ст.22 Закону). За правилами ст.ст.36, 37 Закону (в редакції від 22 вересня 2005 року) після розгляду страховиком наданих йому документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. При цьому страховик відшкодовує не більше пяти відсотків ліміту, визначеного у п.9.3 ст.9 цього Закону (51000 грн.), що становить 25500 грн. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду м. Києва від 18 травня 2010 року у справі №44/282-б АСТ «Вексель» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 22 травня 2010 року у газеті «Урядовий курєр» №19 (4170) опубліковано інформацію про припинення АСТ «Вексель» шляхом ліквідації та про порядок і строк заявлення кредиторами вимог до нього. Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції від 15 квітня 2010 року) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобовязані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Однак, протягом встановленого місячного строку до 23 червня 2010 року включно, позивачі із заявами-вимогами про включення їх до реєстру кредиторів до ліквідатора не звертались. В силу ч.5 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції від 15 квітня 2010 року) вимоги заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними. За вказаних обставин, зваживши на те, що вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, подані після встановленого місячного строку, вони вважаються погашеними, а тому позов заявлений цим позивачем до АСТ «Вексель» до задоволення не підлягає. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обовязки за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обовязки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обовязків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом (Пункт 20.3 ст.20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Змістом ст.41 цього Закону також визначено, що у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння. Таким чином, у звязку з ліквідацією АСТ «Вексель», обовязки страховика за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВА/9282012 від 13 липня 2006 року, виданого Закарпатською філією АСТ «Вексель» [PERSON], прийняло на себе Моторне (транспортне) страхове бюро України з якого в користь позивача [PERSON] слід стягнути 21 253,86 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Renaut Trafik» 2/1 D, реєстраційний номер [NUMBER]. Щодо вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Як вбачається із довідки від 19 липня 2006 року Тячівської центральної районної лікарні, [PERSON] з 18 липня 2006 року по 19 липня 2006 року перебувала в Тячівській лікарні з приводу забою грудної клітки, забою правого колінного суглобу та перебувала на огляді у лікаря-травматолога. Згідно довідки та листка непрацездатності від 29 липня 2006 року, виданих Тернопільською комунальною лікарнею швидкої допомоги, [PERSON] з 24 липня 2006 року по 29 липня 2006 року перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу забою лівої грудної клітки, забою правого колінного суглобу. Відповідно до листка непрацездатності від 30 липня 2006 року Тернопільської комунальної лікарні швидкої допомоги, [PERSON] з 30 липня 2006 року по 18 серпня 2006 року перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу забою лівої грудної клітки, забою правого колінного суглобу. У відповідності до положень ст.ст.16, 23 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 22.3. ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 22 вересня 2005 року) передбачено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3. ст.9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер вчиненого [PERSON] правопорушення, суд вважає обґрунтованим розмір грошового відшкодування моральної шкоди, який позивачем [PERSON] заявлено в сумі 5000 грн. [PERSON], яка на час дорожньо-транспортної пригоди перебувала в автомобілі, було заподіяно ушкодження здоров'я. Завдана позивачу моральна шкода полягає саме у фізичних та душевних стражданнях з приводу ушкодження здоров'я, оскільки це призвело до зміни способу її життя і спілкування з оточуючими, інших втрат психологічного характеру, а тому позовні вимоги [PERSON] є підставними та відповідають закону. Оскільки, визначений Законом ліміт відповідальності страховика, який діяв на дату укладення договору, а саме 2550 грн., є недостатнім для відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди, а тому різницю між сумою відшкодування визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, в даному випадку 2450 грн. сплачує [PERSON]

Outcome: partial