Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] 05 лютого 2021 року пред`явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двоє неповнолітніх дітей дочку [PERSON] та сина [PERSON] , які після розірвання шлюбу проживають з нею, позивачкою та перебувають на повному її утриманні. Вона самостійно намагається забезпечити дітей всім необхідним. На даний час працює флористом у магазині, де отримує мінімальну заробітну плату, однак, її заробітної плати не вистачає для забезпечення дітей всім необхідним, а відповідач жодних коштів чи іншої допомоги на утримання дітей не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча має таку можливість, оскільки працює столяром та виготовляє різні меблі на замовлення, має мінливий нерегулярний дохід, однак розмір свого доходу приховує, відтак спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 2500 гривень щомісячно. 2 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, що визнана малозначною, розгляд якої визначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Під час розгляду справи по суті [PERSON] у підтримання своїх позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивачки, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про народження, довідки та акта обстеження матеріально-побутових умов відомо, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та повністю перебувають на її утриманні (а. с. 7, 8, 9, 10). Із рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2020 року видно, що шлюб, який укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 11-13). Згідно \~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. [PERSON] та [PERSON] не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати дітей, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід і тому є підстави присудити кошти на утримання дітей (аліменти) у твердій грошовій сумі, ураховуючи вимогу позивачки. Статтею 182\~Сімейного кодексу\~України встановлено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Урахувавши наведені обставини, суд дійшов висновку про присудження аліментів на дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1) ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи те, що позивачка на підставі п. 3) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів і її позов задоволено повністю, судовий збір у розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial