Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] 21.07.2016 року звернувся о Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21.07.2007 року. З позовної заяви вбачається, що 21.07.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від цього шлюбу в позивача та відповідача є спільні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям припинені пів року назад. Подружнє життя не склалося через постійні непорозуміння та різні погляди на сімейне життя. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, спору про поділ спільного сумісного майна немає. На підставі цього [PERSON] просить розірвати шлюб зі [PERSON]. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак від нього на адресу суду надійшла заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за її відсутності не надала. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197, 224\~ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 21.07.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладання шлюбу [PERSON], про що 21.07.2007 року складено відповідний актовий запис № 70, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії І-БК № 299290 від 27.08.2015 року. 31.05.2008 року в шлюбі народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що в 05.06.2008 року складено відповідний актовий запис № 809, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії І-БК № 462130, виданого 11.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. 16.02.2010 року в шлюбі народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що в 05.03.2010 року складено відповідний актовий запис № 363, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії І-БК № 462131, виданого 11.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Судом встановлено, що подружжя не проживає сумісно з 2015 року. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню.

Outcome: approved