Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] 11.09.2018р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за розписками у загальному розмірі 191 047,37 грн., що складається з: суми боргу у розмірі 143 644,65 грн., відсотків у розмірі 43 093,39 грн., 3 відсотків річних у розмірі 4 309,33 грн. Позовна заява мотивована тим, що позивач позичив під розписки відповідачу грошові кошти та відповідно до гарантійної розписки від 01.09.2016р. останній зобов'язався повернути грошові кошти, з урахуванням умов попередніх розписок, до 01.08.2017р. у розмірі 162 144,65 грн., проте відповідач порушує взяті на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. [PERSON] відзив на позовну заяву не надав. З заявами або клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до ч.2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 12.07.2012р., 01.08.2014р., 01.08.2015р. та 04.05.2016р. позивач уклав договори позики з відповідачем шляхом надання останньому грошових коштів під розписки на умовах передбачених договорами (а.с.9-13). Відповідно до гарантійної розписки від 01.09.2016р. сумарна сума боргу склала 121 613,65 грн. та відповідно до умов якої відповідач зобов'язався повернути грошові кошти, з урахуванням умов попередніх розписок, до 01.08.2017р. у розмірі 162 144,65 грн. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів відповідач частково виконав умови розписки від 01.09.2016р. та повернув позивачу грошові кошти у розмірі 18 500,00 грн. (а.с.15-21). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення грошових коштів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договорами позики у розмірі 186 738,04 грн., яка складається з: суми заборгованості у розмірі 143 644,65 грн. та відсотків за користування позикою у розмірі 43 093,39 грн. (а.с.6). Відповідач всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем. Крім цього, позивачем нараховані відповідачу 3 % річних за прострочення виконання зобов'язань за договорами позики у розмірі 4 309,33 грн. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову також в частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої заборгованості за договорами позики на користь позивача у сумі 4 309,33 грн. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 191 047,37 грн. За змістом ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved