Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] 22 серпня 2019 року звернулася в суд з вищевказаним позовом . Позов мотивує тим, що 28 лютого 2018 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Вона є уродженкою м.Луцька Волинської області, а її чоловік із м.Кіровоград, на даний час - місто Кропивницький, Кіроворгадської області. Шлюб укладали на території місця проживання чоловіка, оскільки до шлюбу проживали разом з ним у його квартирі, в м.Кропивницький і планували там проживати сім`єю надалі. На момент укладення шлюбу вона перебувала на першому місяці вагітності. Після укладення шлюбу вони з [PERSON] прожили один місяць разом, а згодом вона вимушена була переїхати проживати у м.Луцьк Волинської області, оскільки відповідач почав поводити себе дивно, всупереч загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, забороняв їй повноцінно харчуватись в період її вагітності та чинив на неї психологічний тиск. За весь період її вагітності, [PERSON] не цікавився станом її здоров`я, станом здоров`я їхньої майбутньої дитини. Він жодного разу не приїздив до м.Луцька, не навідав її, не телефонував та не надавав у період її вагітності будь-якої моральної, або матеріальної підтримки. [INFO] вона народила доньку [PERSON] . Про народження доньки її матір [PERSON] повідомила відповідача, надіслала останньому її фото та попросила матеріальної допомоги. З моменту народження доньки пройшло понад 10 місяців, проте [PERSON] ні нею, ні їхньою спільною новонародженою донькою не цікавився, та не допомагав матеріально. На даний час їх донька [PERSON] проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , та повністю перебуває на її утриманні, в зв`язку з чим через місяць, після пологів, вона змушена була вийти на роботу. Дитина хворіє, що підтвердження медичною довідкою, а тому вона потребує додаткових коштів. На даний час шлюб між нею та [PERSON] не розірваний, проте після досягнення дитиною однорічного віку, вона має намір подати позов про розірвання їхнього з [PERSON] шлюбу, оскільки вважає, що примирення між ними неможливе. З врахуванням того, що відповідач, без поважних причин, не забрав доньку з пологового будинку і протягом шести місяців не проявив до неї батьківського піклування, що підтверджується відповідними доказами, зокрема відеозаписом виписки з пологового будинку та поясненнями свідків, вважає, що є всі підстави розцінювати таку поведінку відповідача, як байдужу до народження своєї доньки та турботи про неї як батьком дитини, в зв`язку з чим його, відповідно до п.1 ч.1 ст.164 СК України, слід позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо доньки , не виявляє щодо неї батьківської турботи та піклування, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, про її здоров`я, не забезпечує її матеріально, не спілкується з нею, не цікавиться її життям і здоров`ям, з моменту її народження , не бачив дитини та не виявляє бажання бачитись з нею, за відсутності причин, які б перешкоджали йому це зробити, тому відповідача слід вважати таким, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] . Таку поведінку відповідача, на її думку, слід розцінювати як байдужість батька до своєї дитини і свідоме нехтування ним своїх батьківських обов`язків, а тому останнього необхідно позбавити батьківських прав. Крім того, малолітня донька сторін [PERSON] проживає з нею і повністю перебуває на її утриманні. Вона самостійно несе витрати на лікування, харчування, одяг для малолітньої дитини. Відповідач є її батьком, проте в добровільному порядку не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки. Посилаючись на наведене, позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягувати щомісячно з [PERSON] , на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 2 500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач подав заперечення проти позову, яке обґрунтовує тим, що в період вагітності дружини вони спілкувалися з нею, він цікавився її моральним станом, та станом здоров`я, мав намір примиритися та зберегти сім`ю, неодноразово приносив вибачення, приблизно на шостому місяці вагітності дружини перебував у Польщі на заробітках , на той момент він мав розмову з позивачем, якій пропонував зустрітися з ним, на що отримав відмову. В період вагітності позивач дала йому зрозуміти, що він для неї чужий і вона не хоче зустрічатись з ним, що в свою чергу було причиною створення передумов не виконання ним його батьківських обов`язків стосовно участі в розвитку та вихованні дитини. Після того як дружина пішла від нього, вони були розділені відстанню майже у сімсот кілометрів. Крім того, він не мав змоги проживати у м. Луцьку, де перебувала його дружина. Дружині матеріальну допомогу не надавав, крім подарунку золотих сережок для доньки та коштів в сумі 2000 грн у серпні місяці 2019 року. На момент коли дружина поїхала від нього , віддав їй у якості допомоги свою золоту обручку та усі , наявні у нього грошові кошти в готівковій формі, а саме: приблизно до 500 доларів США та 14000 грн. У лютому 2018 року між ними була укладена усна угода, в якій вони дійшли згоди, що він взамін аліментів купить квартиру для їх дитини. Позивач не бажає з ним підтримувати відносини, має намір створити іншу сім`ю, а тому не заінтересована в тому, щоб він виконував батьківські обов`язки. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні заявив, що згідний сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 2500грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідач позов визнав частково, з наведених у запереченні підстав, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 2500грн., щомісячно. Представник органу опіки та піклування не заперечував щодо задоволення позову, з мотивів, наведених у висновку Служби у справах дітей «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » . Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог і заперечень, суд установив таке. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , випливає, що відповідач по справі [PERSON] є її батьком (а.с. 11). Із змісту статті 150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей міської ради №22 від 30.01.2020р., відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не проявляє щодо неї батьківської уваги та турботи, а тому орган опіки та піклування вважає з доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Судом встановлено, що сторони проживали разом, як сім`я у м.Кропивницький. Однак, між ними виникли непорозуміння в зв`язку з тим, позивач перебуваючи в стані вагітності , залишила відповідача , переїхавши на постійне місце проживання до своєї матері у м.Луцьк, де проживає по даний час. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, він намагався зберегти сім`ю, цікавився станом вагітності дружини, просив її повернутися, але позивач категорично відмовилась, а у зв`язку з переїздом дружини, він знаходиться у стані депресії . Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України. Так згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем в судовому засіданні щодо позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. [PERSON] у своєму запереченні посилався на відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав з огляду на те, що позивач умисно перешкоджала йому у побаченні з дитиною. Проживаючи на далекій відстані одне від одного, відповідач не в змозі, на думку суду, належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена; належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки позивачем не надано, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Враховуючи відсутність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , у задоволенні позовних вимог в цій частині позову слід відмовити. Разом з тим, судом встановлено, що малолітня дитина сторін проживає з позивачем, знаходиться на її матеріальному забезпеченні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 2500грн. підлягають до задоволення. Визначаючи таку суму аліментів, суд приймає до уваги матеріальне становище сторін, наявність у відповідача дитини від інших стосунків, повне визнання відповідачем позову в цій частині. Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти присуджується у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин , у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище сторін і дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача, щомісячно, слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2500грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з дня подачі позову в суд і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України, та Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial