Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] 31.08.2015 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та володінні дорогою, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Зазначене майно набуто нею у власність шляхом спадкування. До належного їй будинковолодіння проходить проїзд від вул. Центральної. Таким проїздом постійно та безперешкодно користувались її батьки - [PERSON] та [PERSON], вона та відповідач з сім'єю. Спільний проїзд прикривався металевими воротами. В жовтні 2013 року відповідач самоправно, без погодження з нею, закрив ворота на залізну колодку, чим обмежив її у праві проходу та унеможливив доїзд транспортного засобу до належного їй будинковолодіння. З приводу неправомірних дій відповідача вона зверталася в Страшевицьку сільську раду. Комісією, при дослідженні наданих документів, а також здійснення обмірів на місці, встановлено порушення її прав. Законність наявності проїзду шириною 3 м, а також його фактичну наявність, встановлено на підставі Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР від 28.05.1968 року. Своїми неправомірними діями відповідач створив їй перешкоду у користуванні власністю. Просить зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні спільним проїздом шириною 3 м до належного їй будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, позивачкою були внесені уточнення та доповнення до позовної заяви, які полягали в тому, що по справі була залучена другим відповідачем [PERSON], а також уточнені позовні вимоги, просить, а саме: усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом шириною 3 м до належного їй будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], шляхом демонтажу металевого замка (колодки) на воротах, якими такий проїзд закривається; зобов»язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні спільним проїздом шириною 3 м до належного їй будинковолодіння та земельної ділянки. [PERSON] до початку розгляду справи по суті, 30.10.2015 року подав до суду зустрічний позов до позивачки, треті особи - Старосамбірське районне управління юстиції Львівської області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції, Страшевицька сільська рада Старосамбірського району Львівської області, приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицька Ольга Іванівна, про визнання незаконним свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, виданого на ім»я забудовника гр. [PERSON] від 28.05.1966 року, визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1156 та скасувати проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок в [ADDRESS], який належить ([PERSON]) [PERSON], за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна [NUMBER]. Ухвалою суду від 30.10.2015 року вимоги за зустрічним позовом були об»єднані в одне провадження з первісним позовом. У зустрічній позовній заяві відповідач-позивач [PERSON] посилається на те, що суміжним власником з його будинковолодінням є позивач-відповідач [PERSON]. В її будинковолодінні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] раніше проживали батьки позивачки-відповідача - [PERSON], який помер у [INFO], та мати - [PERSON], яка померла у [INFO] З свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого на ім'я забудовника [PERSON] від 28.05.1968 року, вбачається, що останнє видано на підставі рішення виконкому Страшевицької сільської ради депутатів трудящих від 15.06.1966 року №11, Старосамбірського району Львівської області. В книзі протоколів сесії за 1966 рік відсутнє рішення Страшевицької сільської ради депутатів трудящих Старосамбірського району Львівської області від 15.06.1966 року №11. В протоколах сесії та засідань виконавчого комітету Страшевицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області за 1964-1972 роки відсутні рішення щодо надання земельної ділянки та врегулювання питання спільного заїзду між [PERSON] та [PERSON]. Житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в [ADDRESS] належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської області від 21.04.1995 року. Рішення про надання [PERSON] земельної ділянки під будівництво житлового будинку приймалося лише на засіданні правління колгоспу «Дружба» (протокол №6 від 10.06.1966 року). Таким чином свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого на ім'я забудовника [PERSON] та виданого на підставі рішення виконкому Страшевицької сільської ради депутатів трудящих від 15.06.1966 року №11 є незаконним, оскільки вищевказаного рішення не існує. В подальшому, відповідачем-позивачем [PERSON] було внесені уточнення та доповнення до первинної зустрічної позовної заяви, які полягали у вилученні третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Старосамбірське районне управління юстиції Львівської області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції, та приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицька Ольга Іванівна та залучено третьою особою Старосамбірську районну державну адміністрацію Львівської області. Просить поновити пропущений процесуальний строк з поважних причин; визнати незаконним свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах, виданого на ім»я забудовника гр. [PERSON] від 28.05.1966 року; визнати незаконним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1156, виданого приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицькою О.І., зобов'язати Старосамбірську районну державну адміністрацію Львівської області скасувати проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок в [ADDRESS], який належить ([PERSON]) [PERSON], за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна [NUMBER]. Позивач-відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, а зустрічні позовні вимоги відповідача -позивача [PERSON] не визнали та дали пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві та уточненні до неї(а.с.2,33,т.1), а також додатково пояснили, що наявними у матеріалах справи документами не передбачено іншого проїзду окрім спільного, інша польова дорога належним чином не облаштована, а тому в осінній, зимовий, весняний періоди проїзд по ній неможливий. Окрім цього, проїзд неможливий через наявність на близькій відстані від будинку колодязя та природно утвореного земельного горба. Проти зустрічного позову заперечили в повному обсязі, просили у його задоволенні відмовити через безпідставність, посилаючись на те, що рішення виконкому Страшевицької сільської ради депутатів трудящих від 15.06.1966 року №11, Старосамбірського району Львівської області на даний час чинне, а тому відсутні підстави у скасуванні свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, виданого на ім»я забудовника гр. [PERSON] від 28.05.1966 року. Батько позивачки-відповідачки був головою сільської ради у 1967-1969 роках, а тому твердження відповідача-позивача [PERSON], що він, тобто [PERSON], підробив рішення, не відповідають дійсності, так як рішення винесене 15.06.1966 року. Безпідставною також є позовна вимога, що стосується визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2013 року, так як самі відповідачі-позивачі зазначили, що житловий будинок [PERSON] не порушує їхніх прав, а тільки спільний проїзд. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON], а також відповідач [PERSON] позовні вимоги позивачки-відповідачки [PERSON] не визнали та дали пояснення, аналогічні, викладеним у запереченні на позовну заяву [PERSON] (а.с.34-37,т.1), а зустрічну позовну заяву підтримали та дали пояснення, аналогічні, викладеним у зустрічній позовній заяві(а.с.65-68,т.1), додатково пояснивши, що згідно архівного плану забудови земельної ділянки забудовника [PERSON] від 26.06.1966 року, виданого на підставі рішення виконкому Страшевицької сільської ради від 15.06.1966 року №11, будь-якого заїзду доданого будинковолодіння з їхньої сторони не зазначено, в книгах протоколів засідань сільської ради за 1966 рік та протоколів сесії за 1966 року відсутнє вищевказане рішення. З довідки, наданої виробничим кооперативним архітектурно-планувальним бюро «Ренесанс», відомо, що згідно копій з архівних документів плану забудови [PERSON] не зазначено спільного проїзду і дане питання на засіданнях виконавчого комітету сільської ради за період 1964-1972 років між покійним батьком позивачки [PERSON] та [PERSON] не вирішувалось і такі рішення відсутні. Що стосується зустрічного позову, то просили його задовільнити в повному обсязі через те, що свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, яке видане на ім'я забудовника [PERSON], підставою його видачі було рішення виконкому Страшевицької сільської ради депутатів трудящих від 15.06.1966 року №11, яке є незаконним, оскільки рішення виконкому Страшевицької сільської ради від 15.06.1966 року №11, не існує. Про існування вищевказаного рішення вони дізнались з отриманої інформації архівного відділу Старосамбірської районної держаної адміністрації Львівської області від 18.06.2015 року, наданої на адвокатський запит, а тому строк звернення до суду ними пропущений з поважних причин, відповідно просять його поновити. Представник третьої особи - Страшевицької сільської радии Старосамбірського району Львівської області - Гривнак Г.М., сільський голова, позовні вимоги позивачки-відповідачки визнала повністю. Проти зустрічних вимог відповідача-позивача [PERSON] заперечила, у його задоволенні просила відмовити, додатково пояснивши, що іншого проїзду до будинковолодіння [PERSON], окрім спірного, не існує і облаштувати інший проїзд неможливо. Заслухавши сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку, що позовні вимоги за первинним позовом підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ст. 15 ЦК України право на захист цивільного права належить тій особі, право якої порушується, не визнається або оспорюється. Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку, розташованого в сільській місцевості від 02.09.1961 року, нотаріально посвідченого виконкомом Страшевицької сільської ради депутатів трудящих Старосамбірського району Львівської області, [PERSON], як голова колгоспного двору, за згодою і за дорученням членів двору: [PERSON] та [PERSON], продала [PERSON] будинок з усіма господарчими будівлями, що до нього прилягають і які знаходяться в с.Страшевичі, за 100 крб. (а.с.219, т.1). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником в цілому житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-4, т.1). Згідно свідоцтва про зміну імені від 16.05.2015 року Серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Стрийському району реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області відомо, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9). З свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок вбачається, що в цілому житловий будинок з належними до нього будівлями, який розташований в [ADDRESS], належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.38,62,т.1). Відповідно до архівного витягу з додатку до рішення 5 сесії 22 скликання від 21.03.1996 року, наданого архівним відділом Старосамбірської районної державної адміністрації від 26.06.2015 року №01-19/230 відомо, що [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки - 0,46 га, з них: 0,20 га - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд; 0,26 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.27-29, т.1). З плану території земельної ділянки (а.с.26,т.1) вбачається, що земельні ділянки сторін є суміжними. З архівної копії протоколу №6 засідання правління колгоспу «Дружба» від 10.06.1966 року вбачається, що заяву [PERSON] було задоволено та виділено йому площу під будівництво житлового будинку згідно проекту села (а.с.23. т.1). Рішенням виконавчого комітету Страшевицької сільської ради депутатів трудящих від 15.06.1966 року №11 «Про дозвіл на перебудову свого власного будинку на своїй земельній ділянці в с.Страшевичі гр.[PERSON]» вирішено дозволити перебудувати свій власний житловий будинок на своїй присадибній ділянці в с.Страшевичі гр.[PERSON]. До початку будівництва індивідуального житлового будинку гр.[PERSON] одержати всю технічну документацію на право будівництва в технічному бюро при Старосамбірському райвиконкомі. Заборонено здійснювати будь-які земельні роботи без прив'язки будинку інженером-будівельником (а.с.93, т.1). Дане рішення на даний час чинне і ніким не оскаржене. Відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого забудовнику [PERSON], від 28 травня 1968 року відомо, що воно видано на підставі рішення виконкому Страшевицької сільської ради депутатів трудящих від 15 червня 1966 року №11 Старосамбірського району Львівської області. В плані забудови садиби значиться спільний проїзд, шириною 3м (а.с.5,т.1, оригінал свідоцтва долучений до справи). Окрім вищевказаного свідоцтва у матеріалах справи (а.с.39,61.т.1) міститься копія з архівного плану на підставі звернення Страшевицької сільської ради №424/02-27 від 25.10.2013 року, виданого та завіреного печаткою начальника ВКАПБ «Ренесанс» [PERSON], згідно якого спірний спільний проїзд, шириною 3 м не значиться. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює в ВКАПБ «Ренесанс» з 01.08.1967 року на посаді інженера. [PERSON] забудови видавався [PERSON] на руки. Він зареєстрований у книзі реєстрації планів. Згідно даного плану заїзд не показаний. Підтвердила автентичність наданих документів, які завірені нею на вимогу голови Старосамбірської районної ради Львівської області [PERSON] У виготовленні документів участі не брала. На місце не виїжджала. Усі плани з 1966 року зберігаються. Свідоцтва на забудову виготовлялись в одному екземплярі з занесенням в зошит і видавались на руки. Свідоцтва на забудову у них немає. Вважає, що документи, які знаходяться у ВКАПБ «Ренесанс» правильні. Дані аргументи та матеріали, а також свідчення [PERSON], на думку суду, спростовуються оригіналом та копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого забудовнику [PERSON], від 28 травня 1968 року, яке видане на підставі рішення виконкому Страшевицької сільської ради депутатів трудящих від 15 червня 1966 року №11 Старосамбірського району Львівської області, в якому зазначений спільний проїзд шириною 3 м. Окрім цього, подані копії з зошита архітектурно-планувального бюро «Ренесанс» не містять ознак офіційного документу, належно не завірені, а тому до уваги судом не беруться. Згідно листа архівного відділу Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 25.06.2015 року № 01-19/222 відомо, що в книзі протоколів засідань виконавчого комітету Страшевицької сільської ради депутатів трудящих Старосамбірського району Львівської області за 1966 рік та в книзі протоколів сесій Страшевицької сільської ради депутатів трудящих Старосамбірського району Львівської області за 1966 рік відсутнє рішення Страшевицької сільської ради депутатів трудящих Старосамбірського району Львівської області від 15 червня 1966 року № 11 (а.с.45, 59, т.1). Архівним відділом Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 22 жовтня 2013 року № 436/01-19 повідомлено, що в протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Страшевицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області за період 1964 -1972 років відсутні рішення щодо надання земельної ділянки та врегулювання питання спільного заїзду між покійним батьком позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с.41,т.1). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживав у с.Страшевичі у 1976 році. Спірний заїзд на той час існував, бо їздив по ньому мотоциклом, машиною, постійно підсипали його шутром, ніякої загорожі не було. Свідок [PERSON] показав, що проживає у будинку позивачки протягом трьох років. Коли перевозив речі в будинок, то [PERSON] зачинила браму та сказала йому, що тут дороги немає і показала йому в напрямку «загумної» дороги для заїзду. Проте цією дорогою до будинку проїхати неможливо. Усі речі переносив. Допомагали люди. Свою машину тримає на центральній дорозі. Іншою дорогою, крім спірним заїздом, під'їхати до [ADDRESS] неможливо. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], сусіди сторін, кожен зокрема, показали, що під час будівництва нового будинку [PERSON] будівельні матеріали підвозились по «загумній» (польовій) дорозі. Дорога до будинку [PERSON] не шутрована. Польовою дорогою користуються усі громадяни, які проживають в околиці. Даною дорогою возять ліс, вона майже рівна, раніше була зашутрована, а на даний час там росте трава і взимку заїхати до будинку неможливо. При бажанні, то сільська рада могла б зробити дорогу, шляхом завезення щебіню Після побудови на подвір'ї [PERSON] літньої кухні, з польової дороги заїзд на подвір'я став неможливим. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] їздили до свого житлового будинку через спільний заїзд. З польової дороги заїзд неможливий через колодязь, який стоїть, надто, близько до будинку. Спільний заїзд був закритий, коли [PERSON] вирішив купити хату у [PERSON] Л.Є. Польовою дорогою можна завозити будівельні матеріали тільки тоді коли є сухо, а взимку, весною доїзд неможливий. З фотосвітлин (а.с. 217,218 т.1), на якій знято весілля [PERSON] (гості стоять за брамою на спільному проїзді) та виїзд [PERSON] на автомобілі з батьківського будинку в червні 1999 року через відчинені ворота на спільному проїзді, вбачається, що сторонни користувалися спірним проїздом спільно. З листа-відповіді (а.с.6,т.1) відомо, що Страшевицькою сільською радою була створена комісія по розгляду звернення позивачки-відповідачки [PERSON] щодо перешкоди у користуванні спільним проїздом згідно плану забудови, виданного [PERSON] від 25.05.1968 року, якою було вивчено всі архівні та подані документи, проведено обміри на місці згідно плану забудови. Комісія вирішила, що [PERSON], як спадкоємець майна [PERSON], має право користуватись спільним проїздом, зазначеним у плані на забудову садиби, виданого на ім»я [PERSON] від 25.05.1968 року (шириною 3 м), як встановлено комісією при обмірах. Сусід [PERSON] не вправі чинити перешкоду в користуванні проїздом. З акту(а.с.164,т.1) та долучених до нього, а саме: додатків - №1(свідоцтва на забудову садиби на ім»я [PERSON].) /а.с.165, т.1/, №2 (схематичного плану с. Страшевичі)/а.с.166/,т.1, №3 (схематичного плану с. Страшевичі)/а.с.167,т.1/, №4 (схематичного плану с. Страшевичі)/а.с.173,т.1/; фотографій - №1 (а.с.168,т.1), №2(а.с.169,т.1),№3(а.с.170,т.1), №4 (а.с.171,т.1), № 5(а.с.173,т.1), № 6(а.с.174,т.1), №7)а.с.175,т.1), відомо, що 17.02.2016 року в складі комісії: сільського голови - Г.Гривнак; голови земельної комісії - [PERSON]; члена земельної комісії - [PERSON]; інспектора з питань землі - Л.Ридзак, було проведено обстеження розташування житлового будинку та земельної ділянки в с. Страшевичі по вул. Центральній № 74, який належить [PERSON]. Взявши до уваги всі документи (дод.№ І та № 2) комісія встановила, що доїзд до житлового будинку [PERSON] повинен бути відповідно до плану забудови садиби (дод. №1), так як іншого доїзду не існує і не можливо його облаштувати, який би був доступний та зручний для використання. Відповідно до схематичного плану с. Страшевичі (дод.№3) проїзд не можливий, так як польова дорога тривалий час не використовувалась, і, яка на даний час заліснена. Що підтверджується фотографіями. Відповідно до схематичного плану с. Страшевичі( дод.№4) проїзд не можливий. Оскільки проїжджа частина «загумінної» (польової) дороги закінчується біля домогосподарства гр. [PERSON] в с. Страшевичі по вул.Центральній, №92. Між «загумінною» дорогою та житловим будинком [PERSON] знаходяться земельні ділянки, які використовуються для ведення особистого селянського господарства. Перспективи для облаштування заїзду до житлового будинку гр. [PERSON] із «загумінної дороги» не має, так як зі сторони «загумінної дороги» на подвір»ї [PERSON] знаходиться колодязь (побудований із каменю) на відстані від житлового будинку 2 м 40 см , що унеможливлює прозд техніки на дане подвір»я. Як вбачається з диспозиції статті 391 ЦК України, позов про усунення перешкод підлягає до задоволення у випадку, якщо позивач доведе, що його права порушено. Відповідно до абз.2 п.33 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014року №5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Згідно ч.1,ч.2 та п.»б» ч.3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Судом не береться до уваги твердження відповідача-позивача та відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], з приводу того, що позивач-відповідач може здійснювати під'їзд до своєї земельної ділянки іншим чином, ніж через заїзд, і який [PERSON] та [PERSON] вважають його своїм подвір'ям, у зв'язку з чим і хочуть перегородити, оскільки дані твердження не підтверджені жодним чином, та спростовані в судовому засіданні іншими вищеперерахованими дослідженими доказами. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем [PERSON] доведено факт порушення відповідачами [PERSON] та [PERSON] правил добросусідства та вчинення перешкод у користуванні заїздом до її будинковолодіння, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача-відповідача щодо зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у користуванні спільним проїздом, шириною 3 м, до належного їй будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], Старосамбірського району Львівської області, та усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом шляхом демонтажу металевого замка(колодки) на воротах, якими такий проїзд закривається. Що стосується зустрічного позову [PERSON], то слід відзначити наступне. Як з'ясовано судом, та чого не заперечували сторони по справі, про існування рішення виконкому Страшевицької сільської ради депутатів трудящих від 15.06.1966 року №11, відповідач-позивач [PERSON] дізнався з отриманої інформації архівного відділу Старосамбірської районної держаної адміністрації Львівської області від 18.06.2015 року, поданої на адвокатський запит, а тому строк звернення до суду, враховуючи, що зустрічна позовні заява поступила до суду 30.10.2015 року, судом визнається пропущеним з поважних причин і тому його слід поновити. Як з'ясовано судом вище, рішення виконкому Страшевицької сільської ради депутатів трудящих від 15.06.1966 року №11, на підставі якого видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР забудовнику [PERSON] від 28 травня 1968 року, позивачем за первинним позовом представлено суду і воно знаходиться в матеріалах справи. На момент розгляду справи судом дане рішення є чинне, ніким не оскаржене, а отже, і підстав для визнання вищевказаного свідоцтва недійсним, немає. Саме з тих підстав, суд не бере до уваги посилання [PERSON] та його представника, [PERSON] на те, що у архівах відсутні в протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Страшевицької сільської ради за період 1964-1972 років рішення від 15 червня 1966 року № 11 або рішення, на яких би вирішувалися питання заїзду між покійним батьком позивачки [PERSON] та [PERSON], тому слід визнати незаконним свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, виданого на ім»я забудовника [PERSON] від 28.05.2968 року. Що стосується вимоги про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1156, виданого приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицькою О.І., то в такій слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї статті вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття, та ч.1 ст.1270 цього ж кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №36/2012 до майна померлої 25.09.2012 року [PERSON] ( а.с.10-45.т.2) вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті своєї матері відповідно до чинного законодавства. Самі відповідачі зазначили, що житловий будинок [PERSON] не порушує їхніх прав, а тільки спільний проїзд. Наявність спірних правовідносин щодо заїзду, на думку суду, не дає відповідачу-позивачу порушувати цивільні права та інтереси [PERSON], як спадкоємця майна за заповітом після смерті матері [PERSON] Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищенаведене, та те що позовна вимога щодо зобов'язання Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області скасувати проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок в [ADDRESS], який належить ([PERSON]) [PERSON], за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна [NUMBER] є похідною, крім цього, Старосамбірська районна державна адміністрація по справі не є відповідачем, а залучена лише в якості третьої особи, а третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, не можна зобов»язувати вчиняти ту чи іншу дію, то у задоволенні такої вимоги слід також відмовити.

Outcome: dismissed