Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася в суд з позовом до комунального некомерційного підприємства «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплати компенсації, відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві представник зазначив, що 16 травня 2005 року позивачка була прийнята на роботу в комунальне некомерційне підприємство «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області на посаду медичної сестри терапевтичного відділення, згідно записів у трудовій книжці [NUMBER] . 14 грудня 2020 року відповідач звільнив позивачку з роботи згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно наказу №81-к від 14.12.2020 року. В день її звільнення з роботи відповідачем не проведено повністю виплату заробітної плати за три місяці: за жовтень 2020 року 199,95 гривень, листопад 2020 року 560,09 гривень, грудень 2020 року 370,35 гривень. Також позивачці не проведено виплату компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1154,01 гривень та вихідну допомогу. Порушення відповідачем норм трудового законодавства та підтвердження обгрунтувань вимог позивача підтверджує акт №ЗК59/285/АВ від 19.02.2021 року Управління Держпраці у Закарпатській області. При скороченні чисельності штату працівників є порушення її прав, однак оскаржити дії відповідача не мала можливості, оскільки відповідач не надав документів щодо скорочення працівників, а також наказу про звільнення. В результаті незаконних дій відповідача їй було завдано значних моральних страждань, була втрачена ділова репутація і це завадило їй влаштуватись на іншу престижну медичну роботу (з причин несвоєчасної виплати заробітної плати, виплати вихідної допомоги та інших грошових сум за компенсацію невикористаної відпустки по день звернення до суду. Вона втратила нормальні життєві зв`язки, які вимагають в неї додаткових зусиль для організації свого особистого життя. У зв`язку з цим, вона почала погано спати, обмежила себе та членів своєї сім`ї в раціональному харчуванні через нестачу грошей на придбання продуктів харчування, що призводить її до нервових стресів та страждань. Моральна шкода полягає також в тому, що вона змушена позичати гроші у своїх знайомих та рідних для придбання необхідних речей, таких як одяг, їжу, відчуваючи при цьому приниження людської гідності. Позичаючи кошти вона опинилася в боргах, а тому позикодавці систематично переслідують її та членів її сім`ї, вимагаючи повернення боргу. Такі неприємні спілкування з позикодавцями спричиняють позивачу незручності та моральні потрясіння, оскільки не маючи на руках наказу про звільнення з мотивацією із зазначенням підстав для звільнення вона не змогла його вчасно оскаржити до суду, а також змушена перед знайомими і близькими їй людьми виправдовуватися та вводити їх в оману, таким чином відстрочуючи повернення боргу. Отже, вона позбавлена можливості жити повноцінним життям, не може і не має змоги реалізувати свої плани як особистого, так і сімейного характеру. Незабаром виповниться дев`ять місяців як позивачка знаходиться у стані морального пригнічення та дискомфорту, приїжджає в іншу область до адвоката на консультації, намагається з його допомогою захистити свої права у судових інстанціях. Все це викликано неправомірними діями відповідача, які позивачкою оскаржуються до суду і підтверджуються документами, які додані до позовної заяви, а також свідками. Вважає, що їй завдано моральну шкоду, яка у вартісному виразі складає 150000 гривень. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи 9500 гривень. З врахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з комунального некомерційного підприємства «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області на користь [PERSON] 1130,39 гривень заборгованості по заробітній платі, 782,82 гривень грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 5000 гривень вихідної допомоги, 45000 гривень середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, 150000 гривень моральної шкоди. Позивачка [PERSON] - та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити, Представник комунального некомерційного підприємства «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] працювала медичною палатною сестрою в комунальному некомерційному підприємстві «Углянська лікарня» Углянської сільської ради та згідно витягу з наказу в.о. директора комунального некомерційного підприємстві «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 14 грудня 2020 року за №81-к «Про звільнення працівників» була звільнена з посади медичної палатної сестри терапевтичного відділення з 14 грудня 2020 року, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. 4 березня 2020 року позивачці [PERSON] комунальним некомерційним підприємством «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області було надіслано попередження про вивільнення з посади палатної медичної сестри, у зв`язку з реорганізацією КНП «Углянська лікарня» та невідповідності вимогам НЗСУ згідно наказу №13-о по КНП «Углянська лікарня», з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, повідомлено, що у закладі немає вакантних посад, які можна було б запропонувати [PERSON] для подальшого працевлаштування. В таблиці №7 зазначено, що позивачка [PERSON] 01.01.2011 року прийнята на посаду медичної сестри терапевтичного відділення та 14.12.2020 року звільнена з вказаної посади згідно наказу №81-к від 14.12.2020 року на підставі ст. 40 п.1 КЗпПУ, всього нею отримано заробітної плати за період з січня по грудень 2020 року в розмірі 18073,22 гривні. Актом Управління Держпраці у Закарпатській області №ЗК 59/285/АВ від 19.02.2021 року, складеного за результатами перевірки проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду стверджується, що було проведено перевірку комунального некомерційного підприємства «Углянська лікарня» Углянської сільської ради та виявлені порушення вимог законодавства, а саме: не проведено виплату заробітної плати за жовтень, листопад, грудень 2020 року 39 працівникам на загальну суму 147578,63 гривень, звільненим за п.1 ст. 40 КЗпП України, в тому числі і [PERSON] на суму 1130,39 гривень. Також в акті зазначено, що [PERSON] також не проведено виплату компенсації за невикористані календарні дні відпустки, та виплату всіх сум, що належать працівникові від підприємства, установи, організації в день звільнення. Згідно штатного розпису комунального некомерційного підприємства «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області на 01.09.2020 року посадовий оклад медичної палатної сестри становив 3849 гривень. Довідкою комунального некомерційного підприємства «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області стверджується, що [PERSON] , прийнята на роботу 01.01.2011 року, звільнена з роботи 14.12.2020 року на підставі наказу №81-к, днів невикористаної відпустки -9, зарплата всього за період з грудня 2019 року по листопад 2020 року становить 30878,04 гривень, середньоденні заробітна плата - 86,9804 гривень, розрахунок компенсації за невикористану відпустку 782,82 гривень. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-4\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1\~ст.13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2\~ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.5\~ст. 97 КЗпП України\~оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Беручи до уваги вищенаведене та те, що відповідач допустив перед позивачем заборгованість по невиплаченій заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині вимог слід задовольнити та стягнути з комунального некомерційного підприємства «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, на користь [PERSON] 1130,39 гривень заборгованості по заробітній платі, 782,82 гривень грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6\~статті 36 та пунктах 1, 2 і 6\~статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Враховуючи,\~що позивачка\~ [PERSON] була\~звільнена відповідачем\~на підставі\~п.1\~ст.\~40\~КЗпП України,\~суд вважає,\~що з\~відповідача підлягає\~стягненню на\~користь позивачки\~також вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, що становить 2609,40 гривень вихідної допомоги (86,98 гривень *30 днів), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.117 КЗпП України\~вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ № 100 від 08.02.1995\~(далі за текстом - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. А тому, враховуючи, що відповідачем і на даний час позивачці не виплачено заборгованість по заробітній платі, суд вважає, що з відповідача комунального некомерційного підприємства «Углянська лікарня» Углянської сільської ради підлягає стягненню середній заробіток позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 15 грудня 2020 року по 1 грудня 2021 року, із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 86,98 гривень, що складає 20962,18 гривень (86,98 гривень * 241 день). Відповідно до ч.1\~ст. 23 ЦК України\~передбачає особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями\~ст. 237-1 КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст.\~3,\~4,\~11,\~31 ЦПК України). Кодекс законів про працю України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а\~ст. 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, стягнення невиплачених коштів при звільненні, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст. 237-1 КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-23цс12 від 25.04.2012. Судом встановлено, що при звільненні позивачки [PERSON] з роботи і по даний час їй не виплачено належних сум, що призвело до моральних страждань останньої, втрати нормальних життєвих зв`язків, звичного способу життя і вимагало від неї додаткових зусиль для її організації та відновлення попереднього стану, у тому числі звернення до суду із позовом, відвідування судових засідань тощо. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги характер порушення прав, тяжкість та істотність вимушених змін у житті після невиплати коштів та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, виходячи із вимог розумності та справедливості, а тому вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 5000 гривень. Оцінивши наведені докази, зокрема квитанцію до прибуткового касового ордеру №13791517 від 13.07.2021 року, договір про надання правової допомоги клієнту від 13 липня 2021 року, щодо отримання адвокатом Підлуським В.Д. від позивачки [PERSON] грошових коштів в сумі 10000 гривень, зокрема за надання правової допомоги в сумі 7000 гривень, та за відрядження в сумі 3000 гривень, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь вказаних витрат підлягають до часткового задоволення на суму 7000 гривень за надання правової допомоги адвокатом, оскільки понесені витрати на відрядження представника позивачки в сумі 3000 гривень в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджені.. Частиною 1\~ст.81 ЦПК України\~\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77\~ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами\~ст.80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Оцінивши в сукупності наведені докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з комунального некомерційного підприємства «Углянська лікарня» Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 25438401, на користь [PERSON] 1130 (одну тисячу сто тридцять) гривень 39 копійок заборгованості по заробітній платі, 782 (сімсот вісімдесят дві) гривні 82 копійки грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 2609 (дві тисячі шістсот дев`ять) гривень 40 копійок вихідної допомоги, 20962 (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дві) гривні 18 копійок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, а в решті позову відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: partial