Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

[PERSON] 29 травня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок в с. Майбородівка вул. Гагаріна, 15 Кременчуцького району Полтавської області, в якому зареєстрована відповідач [PERSON], але в зазначеному будинку не проживає з 2013 року, речей своїх там не утримує, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим перешкоджає їй повноцінно користуватись своєю власністю. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 15 по вулиці Гагаріна в селі Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судової повістки. Третя особа Майбородівська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Треті особи: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в с. Майбородівка вул. Гагаріна, 15 Кременчуцького району Полтавської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в якому з 31 серпня 2012 року зареєстрована відповідач [PERSON] відповідно до довідки Новознамянської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 07 лютого 2017 року за № 23. З 2013 року і по даний час відповідач не користується жилим приміщенням без поважних причин. Поважності причин, з яких вона не користується спірним житлом, в судовому засіданні встановлено не було. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси, які необхідно поновити. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, оскільки була відсутньою в ньому без поважних причин понад встановлений законом термін. Термін відсутності відповідача понад строки встановлені законом підтверджується актом встановлення місця не проживання від 12 грудня 2016 року складеним комісією в складі депутата Новознамянської сільської ради Кременчуцького району [PERSON], сусідів позивача [PERSON], [PERSON]Р та затвердженим Новознамянським сільським головою [PERSON] Даних про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом немає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому його задовольняє, виходячи з положень ст. 391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Outcome: approved