Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на її користь 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на виробництві її батька - [PERSON] при виконанні своїх трудових обов`язків. В обґрунтування позову зазначено, що її батько [PERSON] з 05.04.2004 по день своєї смерті - [INFO] працював машиністом гірничих виймальних машин на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». [INFO] о 19 годині 55 хвилин на підприємстві відповідача в результаті вибуху метано-повітряної суміші стався груповий нещасний випадок, внаслідок якого в числі інших гірників загинув [PERSON] . Після смерті батька Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві матері позивача, як вдові загиблого шахтаря, були призначені такі виплати: - одноразова допомога сім`ї в розмірі п`ятирічного заробітку загиблого в сумі 156110,40 гривень, - щомісячні страхові виплати на доньку - позивача в розмірі 867,28 грн., - пенсія в разі втрати годувальника доньці - позивачу в розмірі 150 грн щомісячно. Інших виплат призначено не було. Вказує, що актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 встановлена беззаперечна винуватість відповідача у настанні смерті батька позивача. Посилаючись на приписи ст.153 КЗпП України, статей 1167, 1168 ЦК України, позивач стверджує, що спричинена їй смертю батька шкода полягає у важких переживаннях, пов`язаних з усвідомленням того, що вона ніколи не зможе його побачити, спитати поради, не зможе поділитися своїми досягненнями. Щоразу, коли життєві ситуації вимагають подати дані про батьків, у позивача на очах сльози, а коли згадує той жах, який довелося пережити у день поховання, довго не може заспокоїтися. Відчуває гострий душевний біль від смерті батька, почуття втрати, безпорадності та самотності, життя позивача без батька стало пустим, посилює її горе той факт, що батько помер страшною смертю, його тіло було сильно знівечене, роздавлене, він перед смертю відчував непереносимий фізичний біль, і це є для позивача джерелом додаткових психічних страждань. Стверджує, що відповідач моральну шкоду позивачу не відшкодував. Враховуючи характер, тривалість, обсяг душевних страждань позивача, зміни в житті, викликані смертю батька, виходячи з вимог розумності, виваженості і справедливості, позивач оцінює розмір спричиненої смертю батька - [PERSON] моральної шкоди у 500 000 грн. Ухвалою суду від 28.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.70). 22.01.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, за яким відповідач просить відмовити в позові, оскільки позов пред`явлено не до тієї особи, яка в силу закону має відповідати за позовом. Відповідач наголошує, що оскільки смерть батька позивача настала під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку на виробництві в липні 2004 року, то спірні правовідносини, які виникли між сторонами щодо відшкодування моральної шкоди, регулюються Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції, яка була чинна на час страхового випадку. Законом встановлений обов`язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду, що є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (ст.3 Закону). Відповідач зауважує, що право на звернення до суду виникло у позивача у липні 2004 року, зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» набрали чинності 01.01.2015, тобто страховий випадок стався до набрання чинності нормативними актами та набрання чинності нової редакції з 01.01.2015. За викладених обставин, на думку відповідача, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-У, потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. Моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її батька (липень 2004 року) в результаті нещасного випадку на виробництві, відшкодовується на підставі ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який є спеціальним законом, що регулює правовідносини між позивачем та Мирноградським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у той період, коли був складений акт № 28 за формою Н-1 від 29.07.2004. Посилаючись на приписи статей 1167, 1168 ЦК України, відповідач вказує на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до ДП «ВК «Краснолиманська», а відповідальність за завдану позивачу моральної шкоди повинно нести Мирноградське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (а.с.80-82). 22.01.2021 від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - третя особа) надійшли письмові пояснення, за якими третя особа вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилається на те, що дочка загиблого [PERSON] перебувала на обліку у Мирноградському міському відділенні управління ВДФСС. Вказує, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Тому саме відповідач має відшкодувати моральну шкоду позивачці, завдану смертю на виробництві її батька (а.с.89-90). Позивач, представник відповідача та представник третьої особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не прибули, позивач та третя особи просять розглянути справи без їх участі (а.с.78, 90), відповідач причини неявки не повідомив. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Батьками позивача, [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). [INFO] [PERSON] - батько позивача помер, причина смерті - множинні переломи кісток скелету з розтрощенням внутрішніх органів (а.с.8). Учасниками справи визнається, що батько позивача помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався [INFO] на підприємстві відповідача, з яким [PERSON] перебував в трудових відносинах, про що складений відповідний акт про нещасний випадок за формою Н-1 №28, затверджений 07.02.2005, та акт форми Н-5 спеціального розслідування аварії 1 категорії з груповим нещасним випадком від 08.2004, за змістом якого причиною утворення вибухової суміші виявилось відключення газовідсмоктуючої вентиляційної установки ВМЦГ-7М, а причиною нещасного випадку став вибух повітряної суміші в очисній виробці (а.с.9-12, 13-57). Відповідно до акту №28 [PERSON] [INFO] під час виконання своїх трудових обов`язків попав під вплив вибуху метано-повітряної суміші, внаслідок чого був смертельно травмований. За змістом протоколу засідання Урядової комісії із розслідування аварії з груповим нещасним випадком, що сталася [INFO] на ДП «ВК «Краснолиманська», по прийому родини загиблого, від 23.07.2004 Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві призначені такі страхові виплати: - одноразова допомога сім`ї загиблого в розмірі п`ятирічного заробітку [PERSON] в сумі 156 110,40 гривень, - одноразова допомога в розмірі однорічного заробітку матері [PERSON] в розмірі 31 222,08 грн; - одноразова страхова виплата в розмірі однорічного заробітку доньці [PERSON] в розмірі 3 122,08 грн; - щомісячні страхові виплати в сумі: 1) доньці [PERSON] - 867,28 грн; 2) матері [PERSON] - 867,28 грн безстроково; - а також пенсія у зв`язку з втратою годувальника доньці [PERSON] в сумі 150 грн. Комісією також вирішено, що відповідач має здійснити виплату розрахункової суми матері позивача у розмірі 2286,39 грн (а.с.58-61). У вказаному протоколі засідання визначено, що [PERSON] проживав в [ADDRESS] , до родини загиблого відносяться дружина [PERSON] та позивач - донька [PERSON] , [INFO] (а.с.59). З довідки від 18.02.2005 вбачається, що станом на [INFO] за адресою [ADDRESS] були зареєстровані позивач, її батьки та батьки [PERSON] (а.с.67). Вирішуючи спір, суд враховує такі норми права. Нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого загинув батько позивача, стався [INFO]. З 01.01.2004 набрав чинності ЦК України, за змістом ст.16 якого відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст.1168 ЦК України). Суд зазначає, що право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України. Положеннями ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці; роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє констатувати, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю, виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Матеріалами справи підтверджено, що батько позивача працював у відповідача та [INFO] під час виконання трудових обов`язків з ним з вини роботодавця-відповідача стався нещасний випадок, внаслідок якого він був смертельно травмований. Враховуючи викладені норми закону, за яким право дитини на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок нещасного випадку на виробництві, визначено ст.1168 ЦК України та не може бути обмежено, а також встановлені обставини справи, суд доходить висновку про наявність у позивача права вимагати від відповідача як роботодавця свого батька відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю останнього, адже втрата батька однозначно завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань. Доводи відповідача з приводу того, що підприємство не є належним відповідачем, а належним відповідачем має бути відповідне управління Фонду соціального страхування, не заслуговують на увагу та є помилковими, з огляду на таке. За приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зокрема статей 21 та 33 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі смерті потерпілого члени його сім`ї мають право на отримання від Фонду таких страхових виплат - одноразової допомоги, пенсії у зв`язку з втратою годувальника та послуг пов`язаних з похованням померлого; вказаний Закон передбачає виключний перелік страхових виплат, які повинні здійснюватися Фондом членам сім`ї померлого потерпілого, виплата сум на відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна членам сім`ї застрахованого смертю останнього, Законом не передбачена. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст.23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Оскільки нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, має бути визначений судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Одночасно суд враховує, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»), а також в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В своїй постанові від 29.11.2019 Верховний Суд у справі № 213/4098/18 (провадження № 61-14398св19) констатував, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує: - відсутність доказів того, що дочка загиблого отримала від відповідача кошти/інше майно в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю батька; - обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, вину підприємства - відповідача у завданні шкоди; - характер та об`єм душевних, психічних страждань у зв`язку зі смертю найбільш близької людини, а саме те, що внаслідок смерті батька у позивача, якій на дату його загибелі виповнилось 11 років, порушено звичайний для неї спосіб життя, та саме з роками дитина починає усвідомлювати незворотність втрати та потребує батьківської присутності й підтримки, що значно впливає на загальний психологічний розвиток дитини, яка має гармонійно розвиватись та адаптуватись у суспільстві, однак у зв`язку з втратою батька змушена переносити нервові потрясіння та душевні страждання. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що справедливою компенсацією моральних страждань, пов`язаних із втратою батька, які позивач як дитина загиблого переживала та переносить на теперішній час, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 120 000 грн. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, часткове задоволення позову та майновий характер заявлених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1200 грн.

Outcome: partial