Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 15.01.2021 року звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони є власниками спірного будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. Колишнім власником будинку [PERSON] було надано згоду на реєстрацію місця проживання в будинку його дружини відповідача у справі [PERSON] згодом шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Зазначають, що відповідач не проживає у даному будинку з 2017 року, особистих речей не зберігає, ніякої кореспонденції за даною адресою не виписує. Додають, що відповідач на даний час забезпечена житлом. Реєстрація відповідача у спірному будинку порушує їх права як власників будинку на вільне користування та розпорядження власним майном. Просять позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 05.02.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є співвласником будинку [ADDRESS] та постійно проживає за даною адресою. Відповідач [PERSON] є його матір`ю. Він не пам`ятає точно, коли було розірвано шлюб між його батьком [PERSON] та відповідачем, зазначив, що це сталося близько 2-ох років тому. Однак мати перестала постійно мешкати за адресою [ADDRESS] ще до розірвання шлюбу з батьком. Заначив, що з 2016 року вона постійно не проживає за спірною адресою. Речей відповідача у будинку немає. зазначає, що вона інколи дзвонить, щоб спитати, як справи. Останній раз він з матір`ю бачився приблизно півтори роки тому. Зустріч відбулася у центрі Львова. До будинку [ADDRESS] вона не приходить. Додав, що відповідач ніколи не повідомляла йому про свої плани повернутися в будинок. Він не знає, де зараз вона проживає. Позивач [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він є співвласником будинку [ADDRESS] та постійно проживає за даною адресою. Відповідач є його матір`ю. Останній раз він спілкувався з матір`ю телефоном приблизно місяць тому. Вона не повідомила, де на даний час проживає. Зазначає, що відповідач не підтримує жодних відносин з колишнім чоловіком батьком позивача. Додав, що мати ніколи не говорила йому про плани повернутися, щоб проживати у будинку. Вона постійно не проживає у будинку приблизно з 2016 року. Ніхто не чинив їй перешкод у користуванні будинком. Позовні вимоги підтримує з підстав, наведених в позовній заяві. Позивач [PERSON] \~у судовому\~засіданніповідомила, що вона є співвласником будинку [ADDRESS] . Постійно проживає за іншою адресою. Відповідач є її невісткою. Позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач відсутня приблизно з 2015-2016 року. В цей час діти відповідача - [PERSON] , [PERSON] вступали до навчальних закладів. Дітьми відповідач не цікавилася, інтересу до житла не проявляє. Відповідач у судові засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки повідомлялася шляхом надіслання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, а також за адресою реєстрації місця проживання, та через оголошення на сайті судової влади. Відзиву на позов не подала. Жодних заяв чи клопотань від позивача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту\~ст.12\~ЦПК України\~вбачається,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Положеннями 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до копії договору дарування часток від 03.03.2020 року, [PERSON] прийняла в дар частку у розмірі 2/20 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та частку у розмірі 2/20 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку за цією ж адресою (а.с.6-9). Відповідно копії договору дарування часток від 14.09.2018 року, [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар в рівних частинах кожний частку в розмірі 18/20 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, знаходиться за адресою: [ADDRESS] та частку у розмірі 18/20 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку за цією ж адресою (а.с.17-20). Згідно із Актами, складеними ЛКП «Сигнівка» 15.01.2020 року, 24.04.2020 року, 05.08.2020 року, 10.03.2021 року, 26.03.2021 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] , зареєстрована, однак фактично не проживає (а.с.10-12, 50,51). Виходячи з копії конверту та повідомлення Укрпошта, такий був адресований [PERSON] , [ADDRESS] та вручений 15.05.2020 року (а.с.13-15). Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Частиною 1 ст. 383 ЦКУ та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 317 ЦКУ встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі ст. 391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав. Статтею 405 ЦКУ передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №209/2642/18. Виходячи із матеріалів справи, відповідач вселилася у будинок як член сім`ї попереднього власника будинку. Сторонами дана обставина не заперечується. Враховуючи,\~що відповідач\~відсутня за\~місцем своєї\~реєстрації в\~будинку [ADDRESS] близько\~п`яти років,\~актами комунального\~підприємства зафіксовано\~її відсутність\~у житліз початку 2020 року, вона вибула з цього житла, змінила місце свого постійного проживання, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і власниками житла щодо продовження користування будинком, з огляду на правовий статус позивачів щодо цього житла, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати такою що втратила право користування житлом будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачами судовий збір у розмірі 908, 00 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved