Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 10 серпня 2007 року вона та відповідачка, яка доводиться їй донькою, уклали договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у м. Лисичанськ, вул. Нова, будинок №58 та розміщений на земельній ділянці, норма якої не встановлена. Позивачка вважає даний договір дарування фіктивним, оскільки вона та відповідачка не мали наміру настання правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (передача у володіння майна) та які так і не настали, відповідач фактично не прийняла у дар майно. Перед укладанням договору дарування вони домовились, що позивачка буде постійно володіти і розпоряджатися будинком та утримувати його, а потім цей будинок вона передасть у власність своїй дочці, яка приймати його в дар, відповідно до встановленого законом порядку не збиралась. На сьогоднішній день позивачка фактично володіє та користується будинком, проживає у ньому разом із [PERSON], підтримує його у належному стані, сплачує комунальні послуги. Відповідачка не піклується станом свого будинку, не користується ним, не утримує, проживає в іншому місці, не вчиняє жодних дій, які б свідчили про її наміри володіти будинком. На підставі викладеного просила суд, визнати договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у м. Лисичанську вул. Нова, буд. №58 та розміщений на земельній ділянці, норма якої не встановлена, що укладений між [PERSON] та [PERSON] 10 серпня 2007 року та посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], недійсним і застосувати наслідки недійсності правочину. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування… Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, межі здійснення цивільних прав фактично виражаються у формі «дозволено все, що не заборонено законом». Відповідно до ст. 344 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття…. Якщо дарунок направлено обдаровуваному без його попередньої згоди, дарунок є прийнятим, якщо обдаровуваний негайно не заявить про відмову від його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Згідно із ст. 723 ЦК України договором дарування може бути встановлений обов'язок дарувальника передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини. У разі настання строку (терміну) або відкладальної обставини, встановлених договором дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому, обдаровуваний має право вимагати від дарувальника передання дарунка або відшкодування його вартості. Якщо до настання строку (терміну) або відкладальної обставини, встановленої договором дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому, дарувальник або обдаровуваний помре, договір дарування припиняється. Відповідно до ст. 724 ЦК України дарувальник має право відмовитися від передання дарунка у майбутньому, якщо після укладення договору його майновий стан істотно погіршився. Обдаровуваний має право у будь-який час до прийняття дарунка на підставі договору дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому відмовитися від нього. Матеріалами справи встановлено, що згідно із договором дарування житлового будинку від 10.08.2007р. посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] за р. №1950, [PERSON], перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарувала, а [PERSON] прийняла у дар належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у м. Лисичанськ, вул. Нова, буд. №58. Відповідно до п. 9 договору дарування сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Сторони свідчать, що цей Договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин. Згідно із п. 10 Договору дарування право власності на відчужуваний житловий будинок у обдарованої виникає з моменту його прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання обдарованою примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів, приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] внесла договір дарування до Державного реєстру правочинів за №2275624 від 10.08.2007р.. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно наданий Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації №46610962 від 12.11.2007р. житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №58 по вул. Нова в м. Лисичанську зареєстрований за [PERSON] номер запису №4617 в книзі №18. Згідно з повідомлень про призначення компенсації, про призначення соціальної допомоги громадянину [PERSON] за адресою м. Лисичанськ, вул. Новая, буд. 58 призначено допомогу відповідно до постанови КМУ №558 від 29.04.2004р. періодом призначення є 20.02.2014р. 18.02.2015р. та 23.03.2015р. 23.03.2016р. Таким чином, судом встановлено, що між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Нова, буд. 58, що був посвідчений нотаріально і внаслідок цього договору між ними, право власності на житловий будинок перейшло до обдарованої особи, що було належним чином зареєстровано у встановленому законом порядку. Крім того, судом встановлено, що договір дарування не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором, що підтверджується доводами позивача і відповідачем відповідно до заяви про визнання позову, оскільки правочин сторонами, вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися договором дарування, для обдарованої особи, кінцевою метою сторін договору було надання житлового будинку донці обдарованій, яка доводиться позивачці онукою. Згідно з Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Відповідно до п. 24 цієї постанови пленуму Верховного суду України для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Окрім цього з обставин справи вбачається, що відповідно до п. 10 договору дарування відповідачка прийняла дарунок, але фактично з моменту укладення договору і до моменту винесення судом рішення проживає за іншою адресою, позивач продовжує проживати за адресою [INFO], користується соціальними субсидіями за цією адресою. Судом встановлено,що позивачка та відповідачка умисно вчинили правочин (уклали договір дарування) без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. За таких обставин, суд приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та відсутність у суду підстав не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд вважає за можливе визнати недійсним договір дарування житлового будинку. Враховуюче наведене, суд прийшов до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню, крім того, як наслідок визнання договору недійсним суду необхідно застосувати реституцію для захисту цивільних прав сторін договору.

Outcome: approved