Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[PERSON] 09 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові та в ході судового засідання посилається на те, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2012 року, від спільного мешкання та шлюбу мають одну спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, в сімї не було взаєморозуміння, виникали сварки і конфлікти, подружні стосунки на теперішній час припинені в березні 2016 року, разом мешкають, але спільне господарство не ведуть. Сімя їх розпалася та поновлена бути не може. Примирення та збереження сімї не можливе. Спору, повязаного з майном, на теперішній час немає. Неповнолітня дитина мешкає та буде мешкати з матірю, відповідачкою. Просив шлюб розірвати, задовольнивши позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, дійсно перебувають в шлюбі і мають одну спільну неповнолітню дитину, були певні непорозуміння і сварки, але подружні стосунки на теперішній час хоча дійсно і припинені в липні 2016 року, але мешкають разом і зараз ще мають спільне господарство, сімя не розпалася та може бути поновлена. Примирення та збереження сімї можливе. Просила дати можливість примиритися та в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача і відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши добуті та представлені докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і не підлягаючим задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] і [PERSON] знаходяться в шлюбі з 22 вересня 2012 року, що зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 628. Від цього шлюбу та спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Сумісне життя між сторонами не склалося, в сімї останнім часом не було взаєморозуміння, виникали сварки, що призвело зараз до розладу в сімї. Шлюбні та подружні відносин сторони припинили в липні 2016 року, мешкають разом, спільне господарство ведуть, стосунки підтримують, займаються разом вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини. Прийняті наміри до порозуміння та примирення за той час ні до чого не призвели. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки підтримує, сумісно господарство веде і фактично мешкає разом, але відповідач не підтверджує згоду на розлучення, вважає, що примирення між сторонами можливе, спільне мешкання можливе і підтримування шлюбних відносин, мають одну спільну неповнолітню дитину, спору стосовно спільно нажитого майна зараз немає, але належних заходів до збереження шлюбу та вирішення питань подружнього життя сторони не приймали, раніше до суду з питанням про розірвання шлюбу не зверталися, суд вважає на цей час можливим примирення сторін і збереження сімї сторін та не можливим розірвання шлюбу між ними. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача з за чого не можливо було б зберегти сімю сторін, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших причини чи зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію сторони позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає на цей час можливим примирення сторін, а тому [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про розірвання шлюбу слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed