Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «БЕТА-РЕДА Україна» м. Київ про скасування наказу про звільнення, зміну підстави та формулювання звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зазначивши, що працювала у відповідача на посаді керуючого магазином «TOP SECRET» ТЦ «Магіцентр» м. Вінниця, в якому 20.01.2014 було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та встановлено недостачу, з послідуючим відстороненням позивача від виконання посадових обов'язків. У зв'язку з погіршенням здоров'я позивач звернулась до лікарні і розпочала лікування, повідомивши про дані обставини регіонального менеджера. Згодом, усвідомивши, що не зможе продовжувати працювати на своїй роботі, оскільки на неї чиниться тиск з боку роботодавця, позивач написала заяву про звільнення за власним бажанням, направивши її на адресу відповідача за допомогою поштового зв'язку. По закінченню двотижневого строку після написання заяви про звільнення позивач на роботу не вийшла, так як була впевнена, що звільнена на підставі написаної заяви, однак з метою перевірки даних обставин звернулась до відповідача за допомогою послуг Укрпошти, в результаті чого отримала відповідь про своє звільнення за ч.2 ст. 41 КЗпП України з 24.02.2014, тобто під час перебування на лікарняному, в силу чого змушена звернутись до суду та, змінивши підставу позову (т.1 а.с. 68-74), просить суд скасувати наказ ТОВ «Бета-Реда Україна» № 25 від 24.02.2014 року в частині звільнення [PERSON]; визнати недійсним запис в трудовій книжці [PERSON] № 30 від 24.02.2014 року про звільнення з посади п.2 ст. 41 КЗпП України «Звільнення у зв'язку з втратою довіри»; зобов'язати ТОВ «Бета-Реда Україна» видати наказ про звільнення [PERSON] з посади керуючого магазином «TOP SECRET» згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням від 11.03.2014 року; зобов'язати ТОВ «Бета-Реда Україна» внести запис до трудової книжки про звільнення [PERSON] з посади керуючого магазином «TOP SECRET» згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням від 11.03.2014 року; стягнути з ТОВ «Бета-Реда Україна» на користь [PERSON] середній заробіток за час її вимушеного прогулу за період з 24.02.2014 по 08.04.2014 в розмірі 5721 грн. 41 коп.; стягнути з ТОВ «Бета-Реда Україна» на користь [PERSON] у відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн. 00 коп. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, обґрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві, додатково зазначивши, що з 13.01.2014 по 16.01.2014 проводилась планова інвентаризація і 17.01.2014 бухгалтерія ТОВ «Бета-Реда Україна», яка знаходиться в Києві, надіслала список відсутнього товару, який був виявлений під час проведення інвентаризації. Після перевірки даного списку з фактично наявним товаром, стало відомо про остаточну суму нестачі. 20.01.2014 з метою проведення контрольної ревізії в магазині, приїхала комісія з головного офісу, яка разом із позивачем та працівниками магазину, здійснила контрольну інвентаризацію товару. 22.01.2014 з Києва надійшов список та сума встановленої нестачі за результатами контрольної ревізії. Після чого позивач була відсторонена від виконання своїх обов'язків. Письмових пояснень щодо причин виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей - не писала. 23.01.2014 позивач захворіла та була госпіталізована до лікарні, про що повідомила регіонального менеджера по телефону. 12.02.2014 позивач, за допомогою поштового зв'язку, направила до головного офісу ТОВ «Бета-Реда Україна» в Київ лікарняний листок, при цьому 13.02.2014 позивач знову захворіла і перебувала на лікуванні, під час якого, 24.02.2014 надіслала до Києва в головний офіс ТОВ «Бета-Реда Україна» письмову заяву про звільнення за власним бажанням. Після закінчення лікування, 07.03.2014, знову ж, за допомогою поштового зв'язку, позивач направила відповідний лікарняний листок до Києва в головний офіс ТОВ «Бета-Реда Україна». Після закінчення лікування на роботу не вийшла, оскільки була впевнена, що звільнена згідно поданої нею заяви за власним бажанням по закінченню двотижневого строку після подання заяви. Розуміла, що магазин працює без вихідних, проте на роботу не вийшла. 13.03.2014 письмово звернулась до роботодавця щодо обставин звільнення і 18.03.2014 в приміщенні Укрпошти отримала відповідь про своє звільнення та була проінформована щодо можливості отримання трудової книжки. Згодом, запропонувавши роботодавцю надіслати трудову книжку на її адресу - 08.04.2014 отримала трудову книжку по місцю проживання. Позивач зазначила про душевні страждання та завдану їй моральну шкоду у зв'язку з неправомірними діями роботодавця. Просили позов задовольнити. Представник відповідача Доровських Н.В. в судовому засіданні зазначила, що позивач, перебуваючи на посаді керуючого магазином, ухилялась від покладених на неї обов'язків. Працівники магазину неодноразово звертались до [PERSON] та просили провести ревізії перед звільненням окремих працівників магазину, однак жодних ревізій не проводилось. До керівництва почали надходити скарги і було прийнято рішення про проведення інвентаризації в відповідному магазині. Виготовлений протокол інвентаризації був підписаний всіма матеріально відповідальними особами, при цьому [PERSON] відмовилась від підпису будь-яких документів. Після встановлення нестачі та відсторонення позивача від посадових обов'язків, позивач на роботу не виходив і на телефонні дзвінки не відповідав. Зі слів працівників було з'ясовано, що [PERSON] не буде виходити на роботу. Під час з'ясування причин нестачі, було встановлено, що [PERSON] не реагувала на прохання працівників магазину провести ревізії перед звільненням окремих працівників, наслідком чого утворилась нестача товару, що, на думку керівництва, вказувало на наявність підстав для втрати довіри до [PERSON] з послідуючим звільненням з даних підстав. Заяву про звільнення за власним бажанням не розглядали, оскільки вона надійшла після наказу про звільнення, при цьому надіслані позивачем лікарняні листи також надходили після дня звільнення. Копію наказу про звільнення було направлено позивачу за допомогою поштового зв'язку, оскільки [PERSON] не з'являлась на робоче місце. Зазначила, що роботодавець не повинен проводити розшук свого працівника, який зник і не повідомляв де він знаходиться і що з ним, а тому незаконних дій щодо звільнення та послідуючого направлення копії наказу та трудової книжки - не було. Суд дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію учасників судового розгляду, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Зміст копії трудової книжки серія [NUMBER], заповненої 10.01.1997 року на ім'я [PERSON], зазначає, що [PERSON] 02.04.2014 була прийнята на посаду адміністратора магазину «TOP SECRET» ТОВ «Бета-Реда Україна», згодом, 01.02.2013 була переведена на посаду керуючого магазином «TOP SECRET», а 24.02.2014 на підставі наказу БЕЗ № 036-169 від 24.02.2014 була звільнена з посади п.2 ст. 41 КЗпП України «Звільнення у зв'язку з втратою довіри». (т.1 а. с. 7-18). Копія наказу (розпорядження) № БЕЗ00000070-0000000169 про прийняття на роботу від 02.04.2012 вказує, що [PERSON] прийнята на роботу до ТОВ «Бета Реда Україна» адміністратором магазину «Магіцентр» м. Вінниця. (т.1 а.с. 19). Наказ директора ТОВ «Бета-Реда Україна» [PERSON] № 25 від 24.02.2014 вказує, що за результатами інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, проведеної 21.01.2014 року в магазині «TOP SECRET & FRIENS» в ТЦ «Магіцентр», встановлена нестача на загальну суму 43977,35 грн. В ході службового розслідування з'ясувалось, що [PERSON] недобросовісно (халатно) відносилася до виконання своїх безпосередніх обов'язків, у тому числі ігнорувала прохання членів бригади (працівників магазину) ініціювати проведення та проводити позачергові інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, у тому числі при звільненні окремих працівників бригади, про що стало відомо з пояснень членів бригади, не здійснювала належний контроль за прийняттям та відпуском матеріальних цінностей, що спричинило виникнення нестачі, подавала недостовірну інформацію адміністрації підприємства про рух матеріальних цінностей та їх залишки, відмовляється надати пояснення щодо причин виникнення нестачі та осіб до цього причетних, що дає підстави для втрати до [PERSON] довір'я з боку адміністрації підприємства, в силу чого [PERSON] звільнено з займаної посади у зв'язку з втратою до неї довір'я (п.2 ст. 42 КЗпП України) 24.02.2014. (т.1 а.с. 28,29). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу 02.04.2012 до ТОВ «Бета-Реда Україна» адміністратором магазину «Магіцентр» м. Вінниця та 24.02.2014 була звільнена із займаної посади у зв'язку з втратою до неї довір'я згідно п.2 ст. 42 КЗпП України. Зміст протоколу інвентаризаційної комісії ТОВ «Бета-Реда Україна» від 21.01.2014 щодо проведення інвентаризації в магазині «Top secret» м. Вінниця ТРЦ «Магіцентр» зазначає, що сума нестачі у роздрібних цінах на момент проведення інвентаризації складає 43977,35 грн. Інвентаризація проводилась у присутності матеріально-відповідальних осіб, а саме: ст. продавців [PERSON] та [PERSON], продавців [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які ознайомлені з даним протоколом шляхом проставлення особистих підписів(т.1 а.с. 87-104, 125-142). Наказ директора ТОВ «Бета-Реда Україна» [PERSON] № 7 від 22.01.2014 зазначає, що у зв'язку з встановленою недостачею товарно-матеріальних цінностей в магазині «TOP SECRET & FRIENDS» в ТЦ «Магі Центр» м. Вінниця наказано всім працівникам відповідного магазину надати пояснення щодо причин виникнення недостачі та відсторонено від виконання обов'язків [PERSON], [PERSON], [PERSON](т.1 а.с. 148,149). Зміст пояснювальних записок продавця-консультанта [PERSON], [PERSON], старшого продавця [PERSON],[PERSON] та декоратора вітрин [PERSON] вказують, що чітких причин виникнення недостачі відповідними особами не зазначено, однак ними звертається увага на те, що на звернення всіх працівників магазину до керуючої магазину [PERSON] про необхідність проведення позапланової ревізії перед звільненням працівників, [PERSON] відмовлялась проводити відповідні інвентаризації, при цьому [PERSON] зазначає, що причиною нестачі є невідповідність керуючої [PERSON], оскільки вона відмовлялась на прохання працівників проводити частіше інвентаризації. (т.1 а.с. 143-147). Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що перебуває на посаді старшого продавця в магазині «TOP SECRET» в ТЦ «Магі Центр» м. Вінниця і має право приймати товар та проводити розрахунки по касі за відсутності директора. При проведенні після Нового року ревізії працівниками головного офісу, було встановлено значну суму нестачі товару. Після перевірки акту ревізії - нестача товару підтвердилась. Після виявлення недостачі був підписаний відповідний протокол. Зазначив, що до Нового року звільнилось три працівника магазину, при цьому він особисто пропонував [PERSON] перед їх звільненням провести позапланову ревізію товару, однак ревізії не було. Повідомив, що прийняття товару проводиться директором магазину, тобто [PERSON], яка має право безпосереднього продажу товару як і звичайний працівник. [PERSON] обліковувала готівку і здійснювала її здачу. На вимогу керівництва надавав пояснення щодо причин нестачі. Договір про індивідуальну матеріальну відповідальність від 15.01.2013 зазначає, що з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, які належать ТОВ «Бета-Реда Україна», між ТОВ «Бета-Реда Україна» та [PERSON] як працівником та адміністратором магазину «TOP SECRET», що розташований в ТРК «МагіЦентр» вул.. Козицького, 51, м. Вінниця, укладений договір про повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених працівнику підприємством цінностей, в силу чого працівник зобов'язаний, в тому числі, вживати заходів для попередження збитків, вести облік, складати і передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей.(т.1 а.с. 152-153). Суд не бере до уваги та відхиляє як доказ індивідуальної повної матеріальної відповідальності [PERSON] вище описаний та досліджений договір про індивідуальну матеріальну відповідальність від 15.01.2013, оскільки такий договір укладався з [PERSON] як з працівником, який займає посаду адміністратора магазину, проте згідно відомостей трудової книжки [PERSON], остання 01.02.2013 року була переведена на посаду керуючого магазином. Типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 15.01.2013, укладений між ТОВ «Бета-Реда Україна» та [PERSON] як керівником колективу (бригади) та адміністратора (управляючого) магазином, зазначає, що колектив (бригада) бере на себе колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих йому для продажу в магазині «TOP SECRET & FRIENDS», розташованого в ТЦ «МагіЦентр» м. Вінниця. Даний договір підписаний власником [PERSON], керівником колективу (бригади) [PERSON] та наступними працівниками: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т.1 а.с. 154-157). Таким чином судом встановлено, що при проведенні 21.01.2014 інвентаризації в магазині «TOP SECRET» м. Вінниця ТРЦ «Магіцентр» було встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 43977 грн. 35 коп., при цьому всі працівники відповідного магазину, в тому числі і [PERSON], несуть колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих їм для продажу в магазині, разом з тим, працівники магазину, надаючи пояснення директору ТОВ «Бета-Реда Україна» щодо причин нестачі, вказали на те, що на їх звернення до керуючої магазину [PERSON] про необхідність проведення позапланової ревізії перед звільненням окремих працівників, [PERSON] не вчиняла жодних дій для проведення відповідних інвентаризацій, останнє також підтверджується показами свідка [PERSON], при цьому матеріально відповідальна особа продавець магазину [PERSON] зазначила причину нестачі саме в невідповідності керуючої магазином [PERSON] Дослідженні в судовому засіданні докази про переміщення товарів вказують, що [PERSON] приймала товар, який надходив до магазину, про що проставляла особистий підпис з прізвищем та ініціалами (т.1 а.с. 159-186, 191-238). Обставини приймання товару [PERSON], при яких товар особисто нею перевірявся з проставленням на відповідних документах особистого підпису, було позивачем підтверджено та визнано в судовому засіданні. Зміст посадової інструкції управляючого магазином (адміністратора) від 15.01.2013 року, з якою ознайомлена [PERSON], вказує, що до посадових обов'язків [PERSON] входить організація і управління ефективною роботою магазину, в тому числі вирішує всі позаштатні ситуації, що виникають в процесі роботи магазину і не зазначені в посадових та інших інструкціях для персоналу; виконує, у разі потреби, функції будь-якого співробітника магазину; контролює роботу персоналу.(т.2 а.с. 30-33). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] безпосередньо займалась обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей, які періодично надходили до магазину, і з нею було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих для продажу в магазин, при цьому, згідно посадової інструкції [PERSON], яка є однаковою як для управляючого, що є синонімом слова керуючого, так і для адміністратора магазину, оскільки роботодавець, зазначаючи в дужках в посадових інструкціях поряд з посадою управляючого посаду адміністратора, передбачає у своїх внутрішніх нормативних актах тотожність цих посад, вбачається обов'язок [PERSON] сприяти ефективній роботі магазину, в тому числі вирішувати всі позаштатні ситуації, що виникають в процесі роботи магазину і не зазначені в посадових та інших інструкціях для персоналу, до числа яких об'єктивно відносяться обставини необхідності ініціювання та проведення позапланової інвентаризації при бажанні окремих працівників колективу (бригади) звільнитись, на що зверталась працівниками магазину увага керуючої [PERSON], проте таких інвентаризацій проведено не було, чим [PERSON] умисно або з необережності, перебуваючи на посаді керуючого магазином, не вжила всіх можливих заходів для збереження майна магазину, оскільки при проведенні відповідних інвентаризацій не виключалась можливість запобігти значним розмірам нестачі товарно-матеріальних цінностей та встановлення причин такої нестачі із можливих пояснень відповідних працівників. А тому суд вважає, що виявлення роботодавцем факту нестачі в магазині товарно-матеріальних цінностей, які періодично надходили до магазину з метою їх реалізації, при умові наявності укладеного з працівниками магазину договору про матеріальну відповідальність, в тому числі із [PERSON], яка, займаючи посаду керуючого магазином, безпосередньо обслуговувала такі товарно-матеріальні цінності, в сукупності із результатами вияснення причин такої нестачі, шляхом відібрання пояснень від матеріально відповідальних осіб, які зауважили про відсутність ефективних дій [PERSON] щодо необхідності проведення ревізій товару перед звільненням окремих працівників магазину, з огляду на небажання [PERSON] надати хоча б якісь пояснення з приводу даних обставин,з метою сприяти встановленню причин нестачі товару - об'єктивно свідчить про виникнення у власника або уповноваженого ним органу підстав для втрати довір'я до такого працівника і як наслідок наявність відповідних підстав для звільнення. Суд звертає увагу, що законодавець в п.2 ст. 41 КЗпП України чітко та вичерпно визначає суб'єкта, а саме: власник або уповноважений ним орган, який має право стверджувати чи наявність відповідних підстав сформувало у нього відчуття втрати довір'я до працівника, чи - ні, а тому сформоване суб'єктивне відчуття власника або уповноваженого ним органу про втрату довір'я до працівника, за умови наявності на те об'єктивних підстав, не може спростовуватись іншими особами, при цьому суд звертає увагу, що встановлення факту нестачі довіреного товару матеріально відповідальній особі, яка безпосередньо займається обслуговуванням такого товару та грошових цінностей, тобто приймає, слідкує за їх зберіганням, обліковує, здає тощо - є об'єктивним свідченням про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями такої особи, що можуть бути як умисні так і необережні, та появою нестачі товару, і є самостійною та достатньою підставою для втрати у власника або уповноваженого ним органу довір'я до такого працівника. Зміст заяви, написаної 24.02.2014 року власноруч [PERSON] та адресованої директору ТОВ «Бета-Реда Україна» [PERSON], вказує, що [PERSON] просить звільнити її із займаної посади за власним бажанням, при цьому дана заява була направлена 24.02.2014 року до роботодавця за допомогою поштового зв'язку, що підтверджується відповідним поштовим конвертом № 2103021139956, описом поштового вкладення та фіскальним чеком (т.2 а.с. 47, 48, 49, 50, 51, 66, 67), яку, роботодавець отримав 28.02.2014, що підтверджується довідкою Укрпошти Вінницької дирекції Поштамп (т.2 а.с. 63). Таким чином, суд встановив, що власник ТОВ «Бета-Реда Україна» або уповноважений ним орган, звільняючи 24.02.2014 року за своєї ініціативи [PERSON] із роботи, не отримував від неї заяви про звільнення за власним бажанням, оскільки така заява надійшла до роботодавця лише 28.02.2014 року, тобто після звільнення працівника, а тому об'єктивно не могла бути розглянута роботодавцем та врахована при прийнятті рішення про звільнення звільнення [PERSON] Суд звертає увагу на те, що навіть за умови подання працівником заяви про звільнення за власним бажанням, дана заява не є перешкодою для звільнення такого працівника за ініціативою власника, в тому числі з підстав втрати до працівника довір'я, якщо на це є законні та об'єктивні підстави, проте, що стосується строку розірвання такого договору - то власник, за умови зазначення працівником поважних причин неможливості продовжувати роботу, повинен додержатися норми ч.1 ст. 38 КЗпП України та розірвати такий договір у строк, який зазначає працівник, при цьому законодавець обмежує роботодавця у строках розірвання договору, пов'язуючи дані обставини із неможливістю працівника продовжувати роботу, але не обмежує роботодавця у підставах розірвання договору. Досліджуючи та оцінюючи у сукупності вище зазначені докази, суд приходить до висновку про наявність у відповідача або уповноваженого ним органу об'єктивних підстав для втрати довір'я до керуючого магазином [PERSON] з наступним звільненням за вказаних підстав, при цьому сам факт написання заяви позивачем про звільнення за власним бажанням, яка, до того ж, надійшла після звільнення працівника, не може перешкоджати та унеможливлювати звільнення працівника з ініціативи роботодавця, в тому числі з підстав втрати довір'я, що підтверджується відсутністю жодної норми в чинному КЗпП України, де б закріплювались би такі обмеження, в силу чого позовні вимоги в частині змінити формулювання звільнення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. Разом з тим, позовні вимоги щодо скасування відповідного наказу про звільнення та зміни дати звільнення підлягають задоволенню, виходячи із слідуючого: Листок непрацездатності серія АГІ № 664707 вказує, що [PERSON], у зв'язку з захворюванням, звільнена від роботи з 23.01.2014 по 12.02.2014, приступити до роботи 13.02.2014 (т.1 а.с. 27). Однак даний листок непрацездатності [PERSON] надсилає за допомогою поштового зв'язку до ТОВ «Бета-Реда Україна» в м. Київ лише 14.02.2014, що підтверджується описом поштового вкладення, фіскальним чеком з зазначенням цінного листа № 2103120404750(т.2 а.с. 64, 65), який роботодавець отримує лише 20.02.2014, що підтверджується довідкою Укрпошти Вінницької дирекції Поштамп (т.2 а.с. 63). Листок непрацездатності серія АГІ № 551012 вказує, що [PERSON], у зв'язку з захворюванням, звільнена від роботи з 13.02.2014 по 07.03.2014, приступити до роботи 08.03.2014 (т.1 а.с. 26). Доказів про повідомлення позивачем роботодавця про перебуванні [PERSON] на черговому лікування, що розпочалось з 13.02.2014 - суду не надано, що об'єктивно підтверджує необізнаність відповідача про наявність чергової тимчасової непрацездатності позивача. Згідно поштового конверта із № 2102220878834, опису поштового вкладення, фіскального чеку (т.2 а.с. 52, 53, 68, 69), черговий листок непрацездатності [PERSON] надсилає за допомогою поштового зв'язку до ТОВ «Бета-Реда Україна» в м. Київ 07.03.2014, який одержує роботодавець лише 14.03.2014 року, що підтверджується довідкою Укрпошти Вінницької дирекції Поштамп (т.2 а.с. 63). Таким чином суд встановив, що відповідач, звільняючи 24.02.2014 року [PERSON] із роботи, не володів інформацією, що станом на день звільнення працівник тимчасово непрацездатний і перебуває на лікуванні, оскільки наступний листок непрацездатності, який звільняв [PERSON] від роботи в період з 13.02.2014 по 07.03.2014, роботодавець отримав лише 14.03.2014 року, при цьому суду не надано жодного належного та допустимого доказу повідомлення [PERSON] роботодавця про свою чергову тимчасову непрацездатність вчасно, запобігаючи можливому звільненню такого працівника, в тому числі із різних підстав, у період його тимчасової непрацездатності, що заборонено законом. Однак, необізнаність роботодавця при звільненні працівника в період його тимчасової непрацездатності не може свідчити про законність такого звільнення. Відповідно до норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. А тому, враховуючи, що відповідач звільнив [PERSON] з роботи в період її тимчасової непрацездатності, позовні вимоги щодо скасування наказу про звільнення є обгрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності заборонено на рівні закону. Разом з тим, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та норму ст. 11 ЦПК України щодо розгляду судом цивільних справ у межах заявлених особою вимог, яка розпоряджається своїми правами на власний розсуд, з огляду на обраний [PERSON] спосіб захисту свого права та відсутність в предметі позову вимоги про поновлення її на роботі, суд не вправі застосувати в супереч волі позивача наслідки незаконного звільнення працівника, передбачені ст. 235 КЗпП України, та поновити позивача на роботі. Що стосується позовних вимог в частині зміни дати звільнення позивача, а саме: звільнити з 11.03.2014 року, то суд звертає увагу, що такі вимоги є правомірними та не суперечать законодавству, оскільки після перебування [PERSON] на лікуванні та після закінчення її чергової тимчасової непрацездатності, що закінчується 07.03.2014, з врахуванням загальноприйнятих вихідних днів, першим робочим днем, під час якого звільнення відповідає вимогам законодавства, є 11.03.2014 року. Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що двотижневий строк при попередженні працівником власника або уповноваженого ним органу про реалізацію свого права на розірвання трудового договору, який укладений на невизначений строк, шляхом подачі працівником заяви про звільнення за власним бажанням - починається з дня, коли роботодавець отримав таку заяву, а не з дня її написання працівником. Також суд звертає увагу позивача на помилковому способі захисту свого трудового права шляхом пред'явлення вимоги про зобов'язання роботодавця видати наказ про звільнення, оскільки прийняття рішення про звільнення, що оформляється наказом, є виключною компетенцією роботодавця і залежить лише від нього, при цьому не вчинення таких дій має свої правові наслідки, в тому числі продовження перебування працівника на роботі з необхідністю оплати заробітної плати або інші правові наслідки, зокрема, негативні для роботодавця, з стягненням різного роду компенсацій у разі порушення норм трудового законодавства, в силу чого суд позбавлений компетенції щодо зобов'язання роботодавця на вчинення таких дій в площині врегулювання трудових правовідносин. Крім того позовна вимога про зобов'язання видати наказ про звільнення при не поновленні працівника на роботі суперечить принципу правової моделі відповідних трудових правовідносин, оскільки накази про звільнення працівника в минулому часі, тобто звільнення задніми числами - не допускається. Також не узгоджується з нормами законодавства і вимога позивача щодо зобов'язання роботодавця внести запис до трудової книжки працівника про звільнення, оскільки станом на день звернення до суду такі спірні правовідносини між сторонами щодо наявності відмови відповідача на вчинення відповідних дій з додержанням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 - не існують і не відбулись в часі, в силу чого суд позбавлений повноважень та компетенції врегульовувати правовідносини, які не відбулись як юридичні факти в часі і, можливо, виникнуть у майбутньому. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2014 по 08.04.2014 в розмірі 5721 грн. 41 коп., то суд вважає, що дана вимога теж є безпідставною та такою, що не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак не підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого: Норма ч.1 ст. 47 КЗпП України прописує, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Відповідно до норми ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Підставою для заявлення такої вимоги позивач зазначає про отримання ним трудової книжки з вини роботодавця лише 08.04.2014 року, з чим пов'язує необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з звільнення до дня отримання трудової книжки. Зміст електронного повідомлення № 4, яке надсилалось 24.02.2014 року відповідачем [PERSON] за допомогою послуги Укрпочти, вказує, що у зв'язку із звільненням ТОВ «Бета-Реда Україна» просить [PERSON] зявитись 25.02.2014 року за отриманням трудової книжки за адресою відповідача (т.1 а.с. 244, т.2 а.с. 43, 44). Електронне повідомлення № 2, яке надсилалось 17.03.2014 року відповідачем [PERSON] за допомогою послуги Укрпочти, вказує, що ТОВ «Бета-Реда Україна» просить [PERSON] написати власноручно та надіслати заяву з проханням переслати трудову книжку та інші документи. (т.2 а.с. 45, 46), яке [PERSON] отримала 18.03.2014 року (т.1 а.с. 241). Заява про повернення трудової книжки за допомогою почтового зв'язку з причин неможливості [PERSON] отримати такий документ безпосередньо в офісі компанії через сімейні обставини, власноруч написана 18.03.2014 року [PERSON] та опис поштового вкладення (т. 2 а.с. 57, 58, 71), яка одержана роботодавцем лише 21.03.2014 згідно фіскального чеку з номером цінного листа № 2102220878940 та згідно довідки Укрпошти Вінницької дирекції Поштамп (т. 2 а.с. 63, 70), підтверджують, що [PERSON] не з'являлась до роботодавця за отриманням трудової книжки у зв'язку з сімейними обставинами, спілкуючись виключно за допомогою поштового зв'язку Укрпошти. Зміст опису поштового вкладення та довідка Укрпошти (т.2 а.с. 242) вказують, що [PERSON] отримала трудову книжку за допомогою поштового зв'язку Укрпошти 08.04.2014 року. Таким чином, враховуючи та оцінюючи вище описані докази у їх сукупності, з огляду на вище встановлені в судовому засіданні обставини, судом встановлено, що [PERSON] не з'являлась до роботодавця за отриманням трудової книжки, зазначаючи причину неявки: у зв'язку з сімейними обставинами, при цьому спілкуючись із роботодавцем виключно за допомогою поштового зв'язку Укрпошти, узгодивши згодом механізм одержання трудової книжки шляхом надсилання даного документу на поштову адресу позивача, що в сукупності стало причиною отримання трудової книжки [PERSON] лише 08.04.2014, що об'єктивно вказує на відсутність вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки, оскільки неможливо видати трудову книжку особі, яка свідомо не з'являється до роботодавця, не повідомляє про своє місце знаходження: чи то на лікуванні, чи то за місцем проживання, з невідомих причин тривалий час не приймає та не відповідає на електронні повідомлення, як один із видів намагання роботодавця відшукати ймовірний зв'язок із працівником, а тому застосування в даних правовідносинах норми ч.4 ст. 235 КЗпП України є неможливим, так як не підтверджується вина власника або уповноваженого ним органу щодо затримки видачі трудової книжки працівнику. Окрім цього, суд звертає увагу позивача, що заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2014 по 08.04.2014 в розмірі 5721 грн. 41 коп., з наведеним позивачем обґрунтуванням розрахунку розміру такої суми, також суперечить нормам законодавства, оскільки в період тимчасової непрацездатності [PERSON], що мало місце в зазначений період, середній заробіток за час вимушеного прогулу не виплачується, а виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання, правова природа нарахування якої є відмінною від обрахування середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу, при цьому така допомога обраховується та виплачується з додержанням вимог ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та приписів Постанови Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 № 26 «Про затвердження Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності». Позовна вимога щодо компенсації позивачу завданої йому моральної шкоди також не підлягає задоволенню, оскільки не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з відсутністю в діях відповідача ознак спричинення позивачу моральної шкоди, так як суду не надано жодного доказу, що підтверджував би наявність тиску на позивача чи погроз, наслідком чого стало звернення позивача за медичною допомогою, на що звертає увагу позивач, обґрунтовуючи завдану моральну шкоду, при цьому звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності зумовлено діями самого позивача, який не проінформував завчасно роботодавця про наявність тимчасової непрацездатності, в силу чого незаконність звільнення не пов'язана із протиправними діями відповідача, а правильність позиції відповідача щодо підстави звільнення - підтвердилась в судовому засіданні. За даних обставин, враховуючи, що [PERSON] безпосередньо займалась обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей, які періодично надходили до магазину, і з нею було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих для продажу в магазині, при цьому з посадової інструкції [PERSON] вбачається її обов'язок сприяти ефективній роботі магазину, в тому числі вирішувати всі позаштатні ситуації, що виникають в процесі роботи магазину і не зазначені в посадових та інших інструкціях для персоналу, до числа яких об'єктивно відносяться обставини необхідності ініціювання та проведення позапланової інвентаризації при бажанні окремих працівників колективу (бригади) звільнитись, на що зверталась працівниками магазину увага керуючої [PERSON], проте таких інвентаризацій проведено не було, чим [PERSON] умисно або з необережності, перебуваючи на посаді керуючого магазином, не вжила всіх можливих заходів для збереження майна магазину, оскільки при проведенні відповідних інвентаризацій не виключалась можливість запобігти значним розмірам нестачі товарно-матеріальних цінностей та встановлення причин такої нестачі із можливих пояснень відповідних працівників, адже факт нестачі товару в магазині на значну суму не може свідчити про ефективність роботи магазину, що є обов'язком [PERSON] згідно її посадової інструкції, а тому суд вважає, що виявлення роботодавцем факту нестачі в магазині товарно-матеріальних цінностей, безпосереднім обслуговуванням яких займалась керуюча магазином [PERSON], яка приймала, слідкувала за їх зберіганням, обліковувала, в сукупності із результатами вияснення роботодавцем причин такої нестачі, шляхом відібрання пояснень від матеріально відповідальних осіб, які зауважили про відсутність ефективних дій [PERSON] щодо необхідності проведення ревізій товару перед звільненням окремих працівників магазину - свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями такої особи, що можуть бути як умисні так і необережні, та появою нестачі товару, і є самостійною та достатньою підставою для втрати у власника або уповноваженого ним органу довір'я до такого працівника і як наслідок наявність відповідних підстав для звільнення, з огляду на незаконність звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності, що пов'язане з невчасним повідомленням працівником свого роботодавця про наявність обставин тимчасової непрацездатності, а відтак виключає неправомірні дії та рішення роботодавця у момент звільнення позивача, беручи до уваги обраний позивачем спосіб захисту свого права, який не передбачає його поновлення на роботі, а передбачає зміну дати звільнення, що не суперечить нормам чинного законодавства, з врахуванням невідповідності частини позовних вимог нормам чинного законодавства України, з огляду на відсутність вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки, оскільки неможливо видати трудову книжку особі, яка свідомо не з'являється до роботодавця, не повідомляє про своє місце знаходження, з невідомих причин тривалий час не приймає та не відповідає на електронні повідомлення, як один із видів намагання роботодавця відшукати ймовірний зв'язок із працівником, що виключає застосування в даних правовідносинах норми ч.4 ст. 235 КЗпП України, враховуючи не підтвердження обставин завдання відповідачем в наслідок його дій чи рішень позивачу моральної шкоди, в силу чого суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з скасуванням відповідного наказу про звільнення, зміни дати звільнення на дату, зазначену позивачем, та, врахувавши правильність позиції відповідача щодо підстав звільнення, суд вважає за необхідне, виходячи із заявлених позовних вимог та характеру спірних правовідносин, остаточно зазначити дату та формулювання звільнення позивача із займаної посади, роз'яснивши відповідачу необхідність внесення в трудову книжку відомостей про звільнення позивача на підставі рішення суду, з додержанням приписів Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 та необхідності проведення остаточного розрахунку із працівником, враховуючи змінену дату його звільнення. Щодо компенсації судових витрат, то суд враховує заявлений позивачем розмір понесених судових витрат за оплату правової допомоги в сумі 2500 грн. 00 коп. та надання стороною відповідача доказів понесених судових витрат за оплату правової допомоги в розмірі 6000 грн. 00 коп. (т.1 а.с. 113-116), при цьому суд бере до уваги відсутність розрахунку обґрунтувань з боку сторони позивача та відповідача щодо визначеного розміру таких судових витрат, а тому враховує участь представників сторін у судових засіданнях 27.05.2014 року тривалістю 1 год. 20 хв., 12.06.2014 року тривалістю 3 год. 29 хв., 14.07.2014 тривалістю 0 год. 31 хв. та 17.07.2014 року тривалістю 2 год. 18 хв., що з огляду на норму ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» вказує на можливу компенсацію позивачу понесених ним витрат за оплату правової допомоги в зазначеному позивачем розмірі 2500 грн. 00 коп., які підлягають присудженню з відповідача в порядку ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які становлять 20% від розміру заявлених позовних вимог, тобто позивачу необхідно присудити з відповідача судові витрати в розмірі 500 грн. 00 коп., при цьому суд звертає увагу на те, що представник відповідача перебував в судових засіданнях, тривалість яких в загальному становить 7 год. 07 хв., що з врахуванням норми ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» вказує на можливу компенсацію відповідачу понесених ним витрат за оплату правової допомоги в граничному розмірі 3444 грн. 50 коп., які підлягають присудженню з позивача в порядку ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, що становить 80% від розміру заявлених позовних вимог, тобто відповідачу необхідно присудити з позивача судові витрати в розмірі 2755 грн. 60 коп. Крім цього, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, виходячи із норми ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог судовий збір, сума якого становить 48 грн. 72 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial