Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] 20 жовтня 2014 року звернулась до суду з позовом, у якому просить зняти арешт з належного їй нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що дане майно вона придбала 25 грудня 2012 року у [PERSON] згідно договору купівлі - продажу житлового будинку, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі під №3057, однак який вона ще не зареєструвала у реєстраційній службі. При звернені до вказаної служби з'ясувалось, що 17 квітня 2014 року на її будинок накладено арешт постановою старшого державного виконавця Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Кульгейко Д.Ю. в ході виконавчого провадження №43026693 за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2014 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк». У судовому засіданні позивач підтримала свій позов, наполягала на його задоволенні та по суті справи пояснила, що коли купувала будинок, то нотаріус їй роз'яснила, що договір треба буде зареєструвати в орані реєстрації права власності, однак оскільки на той час відбувалась передача БТІ справ до реєстраційної служби, то вона не зможе одразу здійснити реєстрацію, тому і трапилось так, що за даними державного реєстру прав власності на нерухоме майно будинок зареєстрований ще за бувшим володільцем. Представник відповідача у засідання не з'явився, від представника ВДВС надійшли заперечення на позов [PERSON], з проханням справу розглянути за її відсутності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки на думку ВДВС дії державного виконавця при накладені арешту та оголошення заборони на будинок по [ADDRESS] були правомірними і за даними інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно власником вказаного майна рахується боржник [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, перевіривши заперечення сторони відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з договору купівлі - продажу житлового будинку, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі під №3057, 25 грудня 2012 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила за 47562 грн житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. На час укладання договору будинок під забороною (арештом) відчуження не перебував. Гроші в сумі 47562 грн продавець одержав сам на сам від покупця готівкою під час укладання договору. Державна реєстрація цього договору не відбулась. /а.с.4-6/ 17 квітня 2014 року на вказане вище нерухоме майно було накладено арешт постановою старшого державного виконавця Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Кульгейко Д.Ю. в ході виконавчого провадження №43026693 за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2014 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 27783,12 грн. /а.с.3/ На момент розгляду справи виконавче провадження не завершене, чому підтвердження письмові заперечення Деснянського ВДВС. /а.с.10/ Згідно зі ч.ч.1, 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Як встановлено судом і це підтверджено документально - власником нерухомого майна по [ADDRESS], Чернігівського району, Чернігівської області з 25.12.2012 року є позивач [PERSON], права якої порушені тим, що її майно перебуває під арештом за невиконаними зобов'язаннями колишнього власника [PERSON], а отже суд не може рахувати дії відповідача, які виразились у накладенні 17.04.2014 року арешту на нерухоме майно, правомірними, а тому майно [PERSON] підлягає звільненню з-під арешту. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Приймаючи рішення у даній справі суд враховує роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені у п.5 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про суду практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У світлі викладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з наведених вище підстав та міркувань. На підставі викладеного, й у відповідності ст.ст.6, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved