Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON] (далі -позивач) звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 30 січня 1993 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] (далі - відповідач) у Білоцерківській сільській раді Куйбишевського району Запорізької області, актовий запис № 1. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що відповідач покинула позивача та пішла проживати в іншу родину. Подальше спільне життя сторін неможливе та суперечить інтересам позивача. З вересня 2013 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними не підтримуються, спільне майно поділили добровільно. Позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем. Сторони в судове засідання не з'явились, однак про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Сторони до суду кожний окремо подали заяву про розгляд справи без їх участі, позивач на позові наполягає, відповідач позов визнала повністю. Відповідач просить залишити шлюбне прізвище - [PERSON]. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що 30 січня 1993 року сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований у Білоцерківській сільській раді Куйбишевського району Запорізької області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 1, що підтверджено Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.01.1993 року (а.с.5). Шлюбні відносини припинені з вересня 2013 року. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Майно, що є спільною власністю сторін, розділено добровільно. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений до суду одним з подружжя. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася остаточно та поновлена бути не може, оскільки через відсутність порозуміння сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Як у позивача, так і відповідача по справі було достатньо часу для вирішення питання щодо збереження родини та примирення, однак сторони наполягають на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд враховую позицію позивача, який просить покласти судові витрати на себе.

Outcome: approved