Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

I.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своєму позові позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що він є власником квартири з 13 липня 1999 року. 05 листопада 1999 року він уклав шлюб з [PERSON], у них [INFO] народилась дитина [PERSON], в 2002 році він зареєстрував в квартирі свою дитину. В подальшому між ним та дружиною стосунки не склались, та в 2013 році дружина забрали їх сина відповідача по справі та виїхала за межі країни. Він є інвалідом другої групи, йому тяжко сплачувати за комунальні послуги ще й за відповідача. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причини не явки до суду не повідомила, викликалась через сайт суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділу реєстрації адміністрації Заводського району Кам?янської міської ради в судове засідання не зявися, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника. III. Процесуальні дії по справі. 21 лютого 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. Відповідачем до суду відзиву не надано. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі продажу від 13 липня 1999 року (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім?ї № 3/13717 від 15 травня 2018 р. в квартири [ADDRESS] зареєстрованою значиться відповідач [PERSON] [INFO] (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2013 року, що підтверджується актом про не проживання від 21 травня 2018 року (а.с.9). Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як розяснено п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. VI. Висновки суду. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, а тому суд оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. VII. Розподіл судових витрат. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved