Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним, [PERSON], та [PERSON] (далі Відповідачем), було укладено Договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) доларів США, про що було видано письмову розписку. Термін повернення грошей зазначено в розписці 01 липня 2017 рік. Договір позики є безпроцентний. З метою досудового врегулювання даного питання, позивач неодноразово вимагав повернення боргу, однак відповідач відмовлявся повернути борг. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязання щодо повернення грошових коштів позивачу, останній вимушений звернутись до суду із вимогами про повернення боргу у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) доларів США, що на день подання позову до суду (07.02.2018 року) еквівалентна сумі у розмірі 43 937 (сорок три тисячі девятсот тридцять сім) грн. 44 коп. та судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у підготовчому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилався на обставини, що викладені у позовній заяві. Після оголошення перерви у судовому засіданні, надав до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за його відсутності. У такій письмовій заяві просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Після оголошення перерви, надав до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за його відсутності. У такій письмовій заяві позов визнає та просить його задовольнити в повному обсязі. Будь-яких інших заяв із процесуальних питань до суду не надходило. Згідно з ч.3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) доларів США, яку зобовязався повернути до 01 липня 2017 року, про що видав йому власноруч написану розписку (а.с.4). Зі змісту вказаної розписки вбачається, що відповідач зобовязався повернути вказану грошову суму до 01 липня 2017 року. Суд зазначає, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідач у підготовчому засіданні визнав обставину отримання грошової суми 1 600 (одна тисяча шістсот) доларів США від Позивача. Доказів повернення вказаної грошової суми позивачеві суду не надано. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути предявлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до приписів ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму позики. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач прийняв позику, та був зобовязаний повернути таку позику у визначений договором строк. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та в порядку, встановленому договором. У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-284цс17, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог статті 200 ЦПК України. А тому за вказаних обставин та вимог чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність стягнення в межах заявлених позовних вимог з відповідача суми грошових коштів, що були отримані відповідачем згідно вказаного договору позики у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) доларів США, що на день стягнення за судовим рішенням згідно офіційного курсу НБУ (26,15 грн. за 1 USD на 03.05.2018) еквівалентні сумі у розмірі 41 840 (сорок одна тисяча вісімсот сорок) грн. 00 коп. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч.1 статті 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved