Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] 28 жовтня 2020 року звернулася до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просила: - винити за нею право власності на 1/3 частину квартири, яка належить відповідачу [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - у зв`язку із визнанням права власності за нею на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати заборгованість відповідача [PERSON] у сумі 90 405,83 грн. по сплаті аліментів на доньку [PERSON] , [INFO] , такою, що є погашеною; - припинити право [PERSON] на 1/3 частину квартири за адресою [ADDRESS] . Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 09 серпня 2007 року, і від даного шлюбу у них є діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги на них не надає, хоча є працездатним. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам відповідача [PERSON] , складеного Березанським РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області 20.06.2019 року, за виконавчим листом Березанського районного суду Миколаївської області №2-677 від 16.12.2008 року про стягнення зі [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на березень 2016 року заборгованість складає 43565,17 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам відповідача [PERSON] , наданого Березанським РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 20.06.2019 року, згідно виконавчого листа Березанського районного суду Миколаївської області №469/370/16-ц; 2/469/314/16 від 08.08.2016 року про стягнення зі [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 01.06.2019 року звбргованість по аліментам складає 46840,66 грн. Враховуючи, що Березанський районний суд прийняв рішення від 16.12.2008 року та від 20.06.2019 року щодо задоволення позовів до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, станом на 01.06.2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на користь їхньої доньки [PERSON] складає 90405,83 грн. 20 червня 1996 року ними [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була приватизована квартира загальною площею 59,00 кв. м. по 1/3 частині кожному, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] вартістю 123000 грн. Відповідач [PERSON] є власником 1/3 частини зазначеної квартири, і користується нею з 09 серпня 2007 року. Однак вона з дочкою [PERSON] та сином [PERSON] у зазначеній квартирі не проживають, у зв`язку з тим, що спільне проживання з відповідачем є неможливим. 21 березня 2011 року Березанський районний суд Миколаївської області виніс рішення у справі №2-2/2011 р., яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про поділ квартири в натурі між власниками (виділення частки), [PERSON] до [PERSON] про поділ квартири в натурі між власниками (виділення частки) та позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням - відмовлено. Позивачка вважає, що такі обставини як неможливість поділу вищезазначеної квартири в натурі між власниками (виділення частки) та наявність заборгованості у відповідача по сплаті аліментів на дітей, відсутність у відповідача взагалі інтересу до їх подальшої долі є істотними обставинами, у зв`язку з якими, в рахунок погашення заборгованості відповідача по аліментам вона просить суд визнати за нею право власності на належну відповідачу 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на наведені обставини та положення ч.1 ст.355, ч. ст.356, ч.1 ст.357 ЦК України, положення ст.366 ЦК України, згідно якої кредитор співвласника майна, що у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення для неї, положення п.1 ч. ст.365 ЦК України за змістом якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, позивачка просить задовольнити позов. 05 листопада 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.35). 06 січня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.53). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Вороненко Т.М. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Оскільки за відповідачем рахується заборгованість по аліментам перед позивачкою, просили задовольнити позов у повному обсязі, визнавши за [PERSON] право власності на 1/3 частину спірної квартири, яка належить відповідачу [PERSON] . Відповідач [PERSON] проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін у справі та представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Із матеріалів справи встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина трикімнатної квартири, загальною площею 61,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з відповідачкою [PERSON] , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09.08.2007 р. за актовим записом №58, та [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією Свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.08.2007 року (а.с.9), копією свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1995 року (а.с.10). копією технічного паспорту на квартиру у житловому будинку від 07.07.2018 року (а.с.13-16) та копією рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2011 року (а.с.23-28). Згідно зі свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно інформації, зазначеної у довідці Березанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 20.06.2019 року №2679 14.3-4, виданій [PERSON] , станом на 01.06.2019 року заборгованість [PERSON] по аліментам за виконавчим листом №469/370//16-ц; 2/469//314/16 від 08.08.2016 року, згідно рішення Березанського районного суду Миколаївської області на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , становить 46840,66 грн. (а.с.12). За даними, наведеними у довідці Березанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 20.06.2019 року №2678 14.3-36, виданій [PERSON] , станом на березень 2016 року заборгованість [PERSON] по аліментам за виконавчим листом №4692-677 від 16.12.2016 року, згідно рішення Березанського районного суду Миколаївської області на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , становить 43565,17 грн. (а.с.61-62). Посилаючись на наявність заборгованості відповідача по аліментам та положення ч.1 ст.355, ч. ст.356, ч.1 ст.357, п.1 ч. ст.365, ст.366 ЦК України, як правові підстави для задоволення позовних вимог, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину спірної квартири, яка належить відповідачу [PERSON] в рахунок погашення його заборгованості по аліментам. Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з позову, предметом спору є заборгованість відповідача по аліментам в рахунок якої позивач просить визнати за нею право власності на 1/3 частки відповідача у праві спільної власності на нерухоме майно, зменшивши заборгованість останнього на таку заборгованість. Між тим, суд не погоджується із обраним позивачем способом захисту порушеного права, оскільки він не відповідає способу захисту встановленому законом або такому, що може бути застосований до спірних правовідносин. Так, відповідно до положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Виконання судових рішень в Україні врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», згідно статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Отже, рішення суду про стягнення з відповідача аліментів підлягає виконанню в порядку та спосіб, передбачені наведеним Законом, відповідно до якого передбачено звернення виконавцем стягнення на майно боржника, в т.ч. і нерухоме. Водночас, статтею 196 СК України встановлено відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки (пені). Таким чином, матеріальним законом визначено спосіб захисту порушеного права отримувача аліментів у разі не сплати або неповної сплати платником присуджених судом аліментів у вигляді стягнення недоїмки (пені) у розмірі, передбаченому вказаною вище нормою. За змістом ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Аналогічні за змістом положення щодо непорушності права власності містяться також в приписах ч.1 ст.321 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з положеннями ч.1, 2 ст.346 ЦК України право власності може бути припинене у випадках, встановлених законом, зокрема, у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника (п.8 ч.1 ст.346 ЦК України). За змістом ст.366 ЦК України, на яку посилається позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Разом з тим, позивачкою пред`явлено позовні вимоги не про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, а про визнання за нею права власності на 1/3 частину спірної квартири, яка належить відповідачу [PERSON] в рахунок погашення його заборгованості по аліментах, що суперечить змісту ст.366 ЦК України, а тому положення зазначеної статті закону не підлягають застосуванню у даних правовідносинах. Також не є правовою підставою для задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] її посилання на положення п.1 ч. ст.365 ЦК України щодо можливості припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки за змістом ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності сукупності чотирьох умов, а саме, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі (п.1 ч.1 ст.365 ЦК України); річ є неподільною (п.2 ч.1 ст.365 ЦК України); 3) спільне володіння і користування майном є неможливим (п.3 ч.1 ст.365 ЦК України); 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (п.4 ч.1 ст.365 ЦК України). Разом з тим, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність зазначених матеріально-правових умов для можливості припинення судом права відповідача на частку у спільному майні, за винятком умови, передбаченої п.2 ч.1 ст.365 ЦК України щодо неподільності речі. Крім того, поза увагою позивачки залишилася вимога ч.2 ст.365 ЦК України, згідно якої суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що для задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] відсутні підстави, передбачені законом, а тому у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частку квартири в рахунок заборгованості по аліментам слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed