Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON] 15.01.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення права одноособового користування спільним сумісним майном. В обґрунтування позову посилалась на те, що 03.03.1992 року вона уклала шлюб з [PERSON], за час якого нею було придбано ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та автомобіль LEXUS GS 300, реєстраційний номер [NUMBER]. Вони з чоловіком домовились, що вона буде одноособово користуватись житловим будинком та присадибною ділянкою, а також зазначеним автомобілем. Чоловік позивача - [PERSON] [INFO] року помер. Звертаючись з позовною заявою, [PERSON] вказувала, що у зв'язку із смертю чоловіка її право користування спільним сумісним майном може бути порушене, а тому, посилаючись на норми ст.60,63,66,316,317,319,328,401-403 ЦК України просила встановити їй право одноособового користування зазначеним житловим будиноком та земельною ділянку площею 0,1000 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, кадастровий № [NUMBER], згідно державного акту серії [NUMBER] та земельною ділянкою площею 0,0032 га, призначеною для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № [NUMBER], згідно державного акту серії [NUMBER], а також на автомобіль LEXUS GS 300, реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.1-3/. У подальшому, 05.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про залучення до участі у справі [PERSON] у якості співвідповідача, посилаючись на те, що за усною домовленістю вона дозволила останньому деякий час проживати у [ADDRESS], однак [PERSON] наразі відмовляється виселитись з неї та повернути ключі й прововстановлюючі документи. Просила зобов'язати [PERSON] повернути їй правоустановчі документи на вищевказану квартиру /а.с.21/. Заочним рішенням рішенням від цієї ж дати. 05.02.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано дійсними договори дарування грошей, укладені між [PERSON] та [PERSON] від 15.12.2005 року на суму 100 000 грн., від 20.11.2010 року на суму 85 000 грн., від 20.03.2013 року на суму 200 000 грн. Визнано особистою приватною власністю [PERSON] майно, набуте нею, за час шлюбу, за кошти, які належали їй, особисто, а саме: - 1/2 частину житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається з 1-1 коридор площею 12,6 кв.м; 1-2 роздягальня площею 13,3 кв.м.; 1-3 жила площею 12,1 кв.м.; 1-4 жила площею 24,2 кв.м.; 1-5 жила площею 16,8 кв.м.; 1-6 коридор площею 4,5 кв.м.; 1-7 ванна площею 6,0 кв.м.; 1-8 туалет площею 1,3 кв.м.; 1-9 кухня площею 8,4 кв.м.;1-10 коридор площею 15,6 кв.м.; їдальня площею 14,3 кв.м. Загальна площа житлового будинку складає 129,1 кв.м., житлова площа складає 53,1 кв.м. та господарські будівлі та споруди: гараж шлакоблоковий літера «Д», сарай шлакоблоковий літера «Е», погріб шлакоблоковий літера «Ж», гараж шлакоблоковий літера «З», сарай шлакоблоковий літера «И», сарай цегляний літера «К», 1/2 частини замощення І-ІІ; 1/2 частина огорожі №1-3, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р. № 3826 /17.12.2005/, зареєстрований 21.12.2005 року за реєстраційним номером 28845560 Жовтоводським міжміським бюро технічної інвентаризації; - земельну ділянку площею 0,1000 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, кадастровий № [NUMBER], згідно державного акту серії [NUMBER]; - земельну ділянку площею 0,0032 га, призначеною для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № [NUMBER], згідно державного акту серії [NUMBER]; - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та складається з: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5,6,7- житлові кімнати, І, ІІ-лоджія. Житлова площа квартири 50,0 квадратних метрів, загальна площа квартири 68,1 кв.м., в житловому будинку А-9, згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2010 року; - транспортний засіб, автомобіль марки LEXUS GS 300, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 р. випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 22.03.2013 року. Зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] договір купівлі-продажу від 23.11.2010 року квартири [ADDRESS] /а.с.24-25/. За наслідками розгляду заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення, ухвалою від 21.05.2015 року вищевказане заочне рішення було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку /а.с.39/. Ухвалою цього ж суду від 02.09.2015 року в якості третьої особи до участі у справі було залучено [PERSON], яка законного представника дітей померлого чоловіка позивача, малолітніх [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року /а.с.91/. У подальшому, 29.12.2015 року та 03.03.2016 року [PERSON] подала до суду заяви про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що 15.12.2015 року вона отримала в дар від свого рідного брата - відповідача [PERSON] 100000 грн., про що вони уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу та за ці кошти вона придбала домоволодіння та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Крім того, за договорами дарування, які також були укладені у простій письмовій формі 20.11.2010 року та 20.03.2013 року, вона отримала від відповідача 85000 грн. та 10000 доларів США, відповідно, та на ці грошові кошти придбала квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки LEXUS GS 300, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску. Посилаючись на те, що вказане майно придбано у шлюбі за її власні кошти, просила визнати дійсними вищевказані договори дарування та визнати вказане майно її особистою приватною власністю /а.с.109-111/. Відповідач [PERSON] 03.03.2016 року звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], та [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому посилався на те, що насправді за договорами дарування від 15.12.2005 року, 20.11.2010 року, 20.03.2013 року він передавав [PERSON] гроші для придбання для нього домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], та також квартири [ADDRESS], фактично він бу покупцем указаного нерухомого майна, а [PERSON] лише формально значилась його власником. Про порушення своїх прав він дізнався у березні 2015 року коли його сестра [PERSON] звернулась до суду з позовом до нього. Зокрема, [INFO] року [PERSON] помер, а тому визнання за ним права власності буде впливати на склад спадщини після його смерті. З урахуванням викладеного, [PERSON], просив суд визнати удаваним договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 17 грудня 2005 року та посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського МНО Кубай Л.В. (реєстровий №3826), в частині покупця та визнати за його покупцем у вказаному договорі; визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, кадастровий номер [NUMBER] згідно державного акту серії [NUMBER] визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0032 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] згідно державного акту серії [NUMBER]; визнати удаваним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 23 листопада 2010 року, та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Шевченко В.В. (реєстровий №5857), в частині покупця та визнати його покупцем за даним договором; визнати ним право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2010 року /а.с.124-126/. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON], [PERSON] про визнання договорів дарування грошових коштів дійсними, визнання майна, що є особистою приватною власністю - задоволено. Визнано дійсними договори дарування грошей, укладені між [PERSON] та [PERSON] від 15.12.2005 року на суму 100 000 грн., від 20.11.2010 року на суму 85 000 грн., від 20.03.2013 року на суму 200 000 грн. Визнано особистою приватною власністю [PERSON] майно, набуте нею, за час шлюбу, за кошти, які належали їй, особисто, а саме: - 1/2 частину житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається з 1-1 коридор площею 12,6 кв.м; 1-2 роздягальня площею 13,3 кв.м.; 1-3 жила площею 12,1 кв.м.; 1-4 жила площею 24,2 кв.м.; 1-5 жила площею 16,8 кв.м.; 1-6 коридор площею 4,5 кв.м.; 1-7 ванна площею 6,0 кв.м.; 1-8 туалет площею 1,3 кв.м.; 1-9 кухня площею 8,4 кв.м.;1-10 коридор площею 15,6 кв.м.; їдальня площею 14,3 кв.м. Загальна площа житлового будинку складає 129,1 кв.м., житлова площа складає 53,1 кв.м. та господарські будівлі та споруди: гараж шлакоблоковий літера «Д», сарай шлакоблоковий літера «Е», погріб шлакоблоковий літера «Ж», гараж шлакоблоковий літера «З», сарай шлакоблоковий літера «И», сарай цегляний літера «К», 1/2 частини замощення І-ІІ; 1/2 частина огорожі №1-3, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р. № 3826 /17.12.2005/, зареєстрований 21.12.2005 року за реєстраційним номером 28845560 Жовтоводським міжміським бюро технічної інвентаризації; - земельну ділянку площею 0,1000 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, кадастровий № [NUMBER], згідно державного акту серії [NUMBER]; - земельну ділянку площею 0,0032 га, призначеною для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № [NUMBER], згідно державного акту серії [NUMBER]; - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та складається з: 1-коридор, 2-ванна, 3-туалет, 4-кухня, 5,6,7- житлові кімнати, І, ІІ-лоджія. Житлова площа квартири 50,0 квадратних метрів, загальна площа квартири 68,1 кв.м., в житловому будинку А-9, згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2010 року; - транспортний засіб, автомобіль марки LEXUS GS 300, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 р. випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN - [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 22.03.2013 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу удаваними в частинні покупця, визнання покупцем за договорами та визнання права власності - відмовлено в повному обсязі /а.с.146-151/. З таким рішенням не погодилась [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON], подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуалього права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, а врешті рішення суду - залишити без змін /а.с.157-162/. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що, в силу ст. 309 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з 03.03.1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.5/. У шлюбі, 23.11.2010 року подружжя [PERSON] за договором купівлі-продажу придбало квартиру [ADDRESS] /а.с.7/, яка була зареєстрована за [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 23.11.2010 року /а.с.7-8, 9/. Пунктом 4.2. вказаного договору купівлі-продажу передбачено, що квартира купується у спільну сумісну власність подружжя [PERSON] та [PERSON] Згода чоловіка, [PERSON], на укладання договору купівлі-продажу була надана та посвідчена нотаріально за реєстровим № 5856, приватним нотаріусом ДМНО Шевченко В.В./а.с.8/ В період шлюбу подружжям також було придбано 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом з господарськими будівлями та земельною ділянкою в розмірі 0,1032 га /а.с.132/. Зазначену частину житлового будинку було придбано за договором купівлі-продажу від 17.12.2005 року у спільну сумісну власність подружжя за згодою [PERSON]/а.с.129/. Крім того, [PERSON] у шлюбі придбали автомобіль марки LEXUS GS 300, реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований за позивачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 22.03.2013 року. Чоловік позивача [PERSON] помер [INFO] року /а.с.57/. Як було зазначено вище, позивач в обґрунтування позову посилалась на те, що за договорами дарування грошових коштів від 15.12.2005 року, 20.11.2010 року та від 20.03.2012 року, укладеними у простій письмовій формі, вона отримала в дар від свого рідного брата [PERSON] 100 000 грн., 86 000 грн. та 10 000 доларів США, відповідно, за які у шлюбі було придбано вищевказане нерухоме майно, а тому просила визнати його особистою приватною власністю, а договори дарування - дійсними. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що спірне майно було придбано хоча і у шлюбі, однак за власні кошти позивача, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову й визнання цього майна особистою приватною власністю позивача. Однак з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, за життя [PERSON] між ним та його дружиною не виникало спору щодо володіння та користування спірним майном. Після його смерті, 24.11.2014 року була заведена спадкова справа № 56809731 /а.с.56/. Зі справи вбачається, що малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] є синами [PERSON], а відтак в силу ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги після померлого батька /а.с.54,57/. Окрім того, як сама позивач, так і її син [PERSON] є також спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції не з'ясував правову природу правовідносин, що виникли між сторонами, ухваливши рішення про визнання спірного майна особистою власністю позивача, тим самим фактично змінивши обсяг спадкової маси. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись з позовною заявою, позивач посилалась на норми ст. 60, 63, 66 СК України, вважаючи, що спірне майно є її особистою власністю, оскільки було придбано нею за подаровані братом кошти. Між тим, вказані норми закону регулюють питання щодо поділу майна подружжя та не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Предмет спору впливає на обсяг належного [PERSON] майна, а відтак і спадкової маси. Фактично, між сторонами - позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], існує спір щодо поділу спадкового майна, а відтак позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Зокрема, у провадженні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON], як законного представника малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], до [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах свого малолітнього сина [PERSON], треті особи: [PERSON], служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, реєстраційна служба П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про встановлення факту окремого проживання при фактичному припиненні шлюбних відносин, визнання майна особистою приватною власністю, поділ спадкового майна (справа №176/1677/15-ц). На вказані обставини суд уваги не звернув та проігнорував їх, хоча [PERSON] було доведено до відома суду про на наявність вищевказаного спору у заяві від 23.12.2015 року /а.с.116-117/. Зазначені позовні заяви є взаємопов'язаними та не можуть розглядатись окремо одна від одної. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Визнаючи особистою приватною власністю позивача земельні ділянки та автомобіль, суд першої інстанції не перевірив та не з'ясував хто є власником цього майна, правоустановчі документи на нього в матеріалах справи відсутні та не витребовавулись судом. Отже, допустивши неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов. Зокрема, колегія суддів зауважує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, правила виключної підсудності діють також у випадку пред'явлення кількох позовних вимог, пов'язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність. Предметом даного спору - є, зокрема, нерухоме майно, а тому, виходячи з норм ч.1 ст.114 ЦПК України, позов повинен бути пред'явленим за місцезнаходженням його основної частини. Спірний житловий будинок та земельні ділянки розташовані у м. Жовті Води Дніпропетровської області, а квартира [ADDRESS]), що згідно адміністративно - територіального поділу міста відноситься до Жовтневого району. Отже, жодне майно не перебуває на території Індустріального району м.Дніпро, а тому Індустріальним районним м.Дніпропетровська було відкрито провадження з порушенням правил підсудності. За правилами ст. ст. 74, 76 ЦПК України судові виклики здійснюються повістками, що надсилаються особам, які беруть участь у справі. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Частиною ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін, яка бере участь у справі, про яку немає відомостей, що їй вручені судові повістки. Згідно зі статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Однак, відповідач [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] не була сповіщена належним чином про день, місце та час слухання справи, їй взагалі не направлялось судових повісток, що підтверджується матеріалами справи, тим самим вона була позбавлена можливості брати участь судових засіданнях, подавати докази та заперечення проти позовних заяв, заявляти клопотання, а також користуватись іншими процесуальними правами, передбаченими нормами ст. 27, 31 ЦПК України. Зазначені грубі порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального закону призвели до неправильного вирішення справи. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON], а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід залишити без змін. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зауважує наступне. Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сплачений позивачем [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви у сумі 243,60 грн. не відповідає ціні позову та не залишив позовну заяву без руху, не вирішив цього питання і за наслідками розгляду справи. За подання зустрічного позову [PERSON] у дохід держави було сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн., що також не відповідає вимогам Закону «Про судовий збір». Таким чином, в силу ст.88 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 7673,40 грн., а також Стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 6338,79 грн. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 267,96 грн., сплачений останньою за подання апеляційної скарги .

Outcome: approved