Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

[INFO] позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.07.1999 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, який в послідуючому на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 20.04.2010 року, було розірвано. Однак, після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім'єю і у них народились діти - син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], батьківство відповідача відносно яких встановлено в передбаченому законом порядку. Проте, з 2012 року відповідач залишив позивача разом із малолітніми дітьми, припинив спілкування з останніми та припинив надання матеріальної допомоги. В даний час малолітні діти сторін проживають разом із позивачем та знаходяться на утриманні останньої. Крім того, відповідно до розпорядження Погребищенської РДА Вінницької області №156 від 11.06.2014 року позивач призначена опікуном дітей, позбавлених батьківського піклування, а саме її племінників: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач в даний час не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення останньою трьохрічного віку, та знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки коштів на утримання дітей не вистачає. Натомість, відповідач є молодою, фізично здоровою людиною працездатного віку, інших утриманців, окрім неповнолітніх дітей сторін, не має. Проте, в добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітньої дитини сторони не можуть. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх синів аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 25.07.1999 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, який в послідуючому на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 20.04.2010 року, було розірвано (а.с.2-3). Однак, після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім'єю і у них народились діти - син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 14.09.2011 року (а.с.4), та син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 14.09.2011 року (а.с.5), батьківство відповідача відносно яких встановлено в передбаченому законом порядку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час неповнолітні діти проживають разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою квартального комітету «Надія» від 30.01.2015 року (а.с.6). Як стверджувала позивач у судовому засіданні, з 2012 року відповідач залишив позивача разом із малолітніми дітьми, припинив спілкування з останніми та припинив надання матеріальної допомоги. Таким чином, в добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітніх дітей сторони не можуть. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітніх дітей та звичайні потреби дитини, матеріальне становище позивача, яка в даний час не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення останньою трьохрічного віку. Окрім того, відповідно до розпорядження Погребищенської РДА Вінницької області №156 від 11.06.2014 року позивач призначена опікуном дітей, позбавлених батьківського піклування, а саме її племінників: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.10), які також знаходяться на утриманні позивача. Також, суд враховує особу платника аліментів, який являється молодою, фізично здоровою людиною працездатного віку, інших утриманців, окрім спільних дітей з позивачем, не має (а.с.18). А тому, з огляду на вищенаведене та

Outcome: approved