Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] 09 січня 2015 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання дій державного підприємства «Одеська залізниця» неправомірними, стягнення з відповідача компенсації за недораховану заробітну плату у розмірі 20000 грн.; стягнення з відповідача компенсації за недораховану суму пенсії за п'ять років у розмірі 6000 грн.; зобов'язання відповідача надати нові данні до управління Пенсійного фонду для проведення перерахунку пенсії. Позивач посилається на те, що з 1995 року вона працює у державному підприємстві «Одеська залізниця». У 1996 році вона пройшла атестацію та була переведена на посаду інженера 2 категорії відділу з обслуговування термінальних пристроїв державного підприємства «Одеська залізниця» і їй нараховувалась заробітна плата по верхній сітці. Однак після того, як у 1999-2000 роках усім працівникам було збільшено заробітну плату, їй, фактично, було зменшено та виплачувалась заробітна плата за нижчою сіткою. Представник відповідача державного підприємства «Одеська залізниця» позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, посилаючись на те, що [PERSON] встановлено посадовий оклад відповідно до наказів Укрзалізниці «Про вдосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників залізничного транспорту України», заборгованості з виплат немає. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] працює у державному підприємстві «Одеська залізниця». Згідно з наказом Інформаційно-обчислювального центру державного підприємства «Одеська залізниця» за № 31-к від 02 лютого 1996 року, [PERSON] переведена з посади інженер-електронник 3 категорії у відділі з обслуговування термінальних пристроїв державного підприємства «Одеська залізниця» на посаду інженера 2 категорії відділу з обслуговування термінальних пристроїв державного підприємства «Одеська залізниця». Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. 3, 4 ст. 97 КЗпП України, конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Згідно з листом Інформаційно-обчислювального центру державного підприємства «Одеська залізниця» за № Н-06/Б від 08 грудня 2014 року, [PERSON] - інженеру 2 категорії відділу ТОПП - роз'яснено, що факт підвищення заробітної плати працівникам відображено у наказах, однак строк зберігання наказів за 1995-1996 роки становить 10 років, тому надання інформації щодо підвищення заробітної плати за 1995-1996 роки неможливо. На протязі 2012 року нарахувань індексації заробітної плати [PERSON] не проводилось, утримань зайво нарахованої індексації не було. Ці факти позивачем не спростовані. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оплату праці», ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Здійснення нарахування заробітної плати та перерахунку заробітної плати з врахуванням внесених змін, відповідно до Закону України «Про оплату праці» N 108/95-ВР від 24 березня 1995 року та глави сьомої КЗпП України, покладається на підприємство, де працює робітник. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки позивачем не доведено та не надано до суду жодного доказу на підтвердження своїх пояснень, не зазначено, у чому самому полягають неправомірні дії відповідача. Не доведено, що якимось наказом відповідача було фактично зменшено її заробітну плату, та що за якийсь період нею недоотримано заробітну плату. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації за недораховану заробітну плату з урахуванням індексу інфляції за період з 1995 року по 2011 року у розмірі 20000 грн. є також необґрунтованими.

Outcome: dismissed