Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[INFO] в с.Порохова, Бучацького району, Тернопільської області померла мати позивача [PERSON] . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивач не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Позивач згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви позов визнає, від спадкування за заповітом відмовляється. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. [INFO] в с.Порохова, Бучацького району, Тернопільської області померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Порохівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 774 від 11.11.2019 року, виданою Порохівською сільською радою. Після смерті [PERSON] . спадщина відкрилася за заповітом, який був складений нею 04 березня 2010 року і посвідчений секретарем Порохівської сільської ради. Згідно вказаного заповіту спадкодавець, все своє майно, заповів відповідачу [PERSON] . Відповідач за заповітом спадкувати не бажає, що підтверджується поданою ним заявою. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] є матір`ю позивача. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав разом із ним, що підтверджується довідкою № 774 від 11.11.2019 року, виданою Порохівською сільською радою. Відповідно до довідки № 480/01-24 від 12.11.2019 року, виданої приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу, вбачається, що правовстановлюючих документів на житловий будинок, що належав [PERSON] до нотконтори не було подано, в зв`язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після її смерті на ім`я [PERSON] є неможливим. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідач на спадкове майно не претендує. Інших осіб, які б мали право на спадщину, судом не встановлено. Суд приходить до переконання, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved