Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] 25 березня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міськради про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року позовну заяву судом було прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові посилався на те, що йому та його батькові [PERSON] на підставі спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину спірної квартири, яку прийняв його син, позивач, та якому 20 травня 1999 року Другою дніпропетровською держнотконторою було видано свідоцтво про спадщину на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Право власності у встановленому порядку було зареєстровано в КП «ДМБТІ» у реєстровій книзі № 443п за реєстровим № 581-569. У 2008 році позивач, маючи бажання продати зазначену квартиру, отримав у КП «ДМБТІ» витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 17411336 від 18 січня 2008 року, проте квартиру не продав, оскільки минули обставини, що зумовили необхідність продажу майна. Оригінал свідоцтва про право власності, технічний паспорт і витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачем були втрачені. 14 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про оформлення дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 квітня 1994 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міськради. 18 лютого 2019 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міськради відповіддю № 3/9-850 відмовлено у видачі дублікату у зв`язку з тим, що 18 січня 2008 року КП «ДМБТІ» було видано витяг для продажу квартири, відомості щодо його використання відсутні. Таким чином, позивач як власник квартири позбавлений права розпоряджатися належним йому майном. Просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. Представник Дніпровської міської ради проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що потреба у захисті права власності виникає, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Дніпровської міською радою право власності позивача жодним чином не порушеною Відповідно до п.53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, для держреєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрації якого проведена до 01 січня 2013 року у відповідності до чинного законодавства на момент їх виникнення, у зв`язку із пошкодженням зі зіпсуванням відповідного правовстановлюючого документа подається копія пошкодженого чи втраченого правовстановлюючого документа та оголошення про втрату документа у засобах масової інформації. Зазначених документів позивачем надано не було. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] ) належала на праві спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] по Ѕ частині (а.с. 10), право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано у КП «ДМБТІ» (а.с. 10 оберт). [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS]) , яку прийняв його син [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є власником Ѕ частини спірної квартири, яка належала його померлому батькові (а.с. 11, 12), право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано у КП «ДМБТІ» (а.с. 11 оберт). З метою продажу спірної квартири 18 січня 2008 року позивачем було отримано витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 17411336. Згідно з відомостями КП «ДМБТІ» станом на 31 грудня 2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Відомості про використання витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 17411336 від 18 січня 2008 року, виданого [PERSON] відсутні (а.с. 13). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 березня 2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 15-16). Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/9-850 від 18 лютого 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] ( колишня назва Дніпропетровськ) , оскільки 18 січня 2008 року власникові було видано витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно (довідка-характеристика) (а.с. 14). Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки набуття позивачем права власності на квартиру підтверджено належними доказами, оригінали правовстановлюючих документів ним було втрачено, а за їх відсутності він не має можливості розпорядитися належною йому власність, суд приходить до висновку, що підтвердити своє право власності, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості, оскільки Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 4 476 гривень 45 коп. (а.с. 1). Враховуючи, що відповідач по справі територіальна громада в особі Дніпровської міської ради є бюджетною організацією, бюджетом якої не передбачено відшкодування позивачеві витрат зі сплати судового збору, тому суд вважає понесені позивачем судові витрати у справі віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved