Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником ? частини вказаної квартири є відповідач. Позивач вказує, що між ним та відповідачем було досягнуто усної домовленості про майбутній продаж квартири та поділ грошових коштів. Але відповідач своїми діями створює перешкоди у здійсненні продажу квартири, зловживаючи своїми правами. У зв'язку з цим, позивач просить захисти своє право шляхом виділу його частки у натурі. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги. Просив виділити його частку у відповідності до запропонованих варіантів та стягнути з відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь різницю між ринковою вартістю квартири та площею кімнати, яку позивач просить виділити у натурі. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 75320,85 грн. компенсації витрат на оплату житлово-комунальних та інших послуг по утриманню та охороні житла. В ході судового розгляду позивач подав заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме вимог щодо варіантів виділу частки у натурі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від позовні вимоги у частині варіантів виділу у натурі частини майна та стягнення різниці вартості залишено без розгляду. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які б вказували, що відповідач створює перешкоди у користуванні власністю позивачем. Крім цього, виділити частку у натурі не має можливості, оскільки вказана квартира є двохкімнатною, а обладнати самостійні виходи та використовувати кімнати як окремі квартири з технічної точки зору неможливо. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представників, відповідача та його представника, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Для відокремлення певної частки майна, що перебуває у спільній частковій власності, має правове значення класифікація речей на подільні і неподільні. Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Поділ речей на подільні і неподільні залежить від їх природних властивостей. Вони обумовлюють можливість фізичного поділу речей на частини, кожна частина зберігає властивості не втративши їх основного призначення. У випадку коли річ не можна поділити, вона стає неподільною. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником ? частини [ADDRESS] зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, записано у реєстрову книгу № з 1193-252 за реєстровим № 6355 від 02.04.2007р. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Частиною 1 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що між ними склалися неприязні стосунки, що робить неможливим спільне користування квартирою. Вказану обставину підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до частин 1, 3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Аналіз положень ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Таким чином, виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка яка підлягає виділу після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення. За змістом зазначеної норми виділення частини спільного майна в натурі проводиться відповідно до частки особи у праві спільної часткової власності. Під час розгляду справи судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, висновком якої від 10 лютого 2014 року встановлено, що виділити в натурі ? частину квартири [ADDRESS] технічно неможливо. Проте позивач з позовними вимогами про визначення порядку користування спірним житлом не звертається. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування Суд, з огляду на наведені вище обставини, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки квартира, є неподільним майном і виділити зі спільної часткової власності в натурі частину цієї квартири, що належать позивачу на праві власності, є фізично неможливим. Серед іншого, задоволення позову призведе до порушення прав самого позивача, оскільки частка яка належить на праві власності позивачу складається як з житлової площі так і з загальної площі квартири. Доказів про те, що частина квартири, що належить позивачу, може бути виділена в натурі позивачем суду не надано. Крім цього, позивачем не надано доказів які б вказували на існування заборгованості відповідача щодо оплати витрат на житлово-комунальні послуги. При цьому, копії рахунків про оплату житлово-комунальних лише свідчать про сплату таких послуг саме позивачем, проте з даних доказів не вбачається зобов'язання відповідача перед позивачем. Крім цього, позивачем не надано відповідних доказів щодо оформлення на своє ім'я рахунку по оплаті утримання ? частини квартири. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що задоволенням позовних вимог позивача будуть порушені його права на належну йому частину в спільному майні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed