Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] в суд до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про зобов'язання виконати вірно рішення суду, поставлення всього на місце, відновлення площі, межі за їх рахунок, стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоди, повернення пенсії, поставлення питання невідповідності посаді та звільнення винних у скоєному. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31.12.2014 року скаргу [PERSON] відповідно до ст. ст. 121, 383 ЦПК України залишено без руху, а ухвалою суду від 20.01.2015 року відмовлено у відкритті провадження за цією скаргою. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19.02.2015 року ухвала Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.01.2015 року скасована, а матеріали скарги направлені до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області для вирішення питання про відкриття провадження. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що фактично [PERSON] подала позовну заяву, яка повинна розглядатися згідно з розділом ІІІ ЦПК України, що регулює питання позовного провадження. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.04.2015 року відкрито позовне провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 27.04.2015 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно, належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що на виконанні у ВДВС Лубенського МУЮ перебувало виконавче провадження з примусово виконання виконавчого листа № 2-35/2010, виданого 06.10.2010 року Апеляційним судом Полтавської області про зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у праві користування належною їй земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], шляхом перенесення самовільно встановленого шиферного паркану на 27 см. Постановами державного виконавця у зв'язку з невиконанням судового рішення на [PERSON] неодноразово накладено штраф. Врешті решт встановлений шиферний паркан за адресою: [ADDRESS], перенесено згідно виконавчого листа №2-35/2010, виданого 06.10.2010 року на 27 см. Виконання цього рішення, на думку позивача, здійснено неправильно. В зв'язку з цим позивач просить зобов'язати виконати вірно рішення суду, поставити все на місце, відновити площу, межі за їх рахунок, стягнути з відповідача моральну та матеріальну шкоду, повернути пенсію, поставити питання невідповідності посаді та звільнити винних у скоєному. Позовне провадження - це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Наявність спору про право цивільне визначає і іншу характерну рису цього провадження - участь у ньому двох сторін - позивача та відповідача. В постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року зазначено, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення вимог вказаної норми позивач не надав обґрунтованих доводів щодо того, в чому саме полягає спір про право цивільне між нею та органом ДВС. Відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed