Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

[PERSON] 23.07.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.02.2004 року вони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №3. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, причиною розпаду сімї стало те, що вони не зійшлися характерами, на ґрунті чого у них виникали сварки. Позивач зазначає, що разом з відповідачем не проживають з травня 2018 року, вважає, що збереження шлюбу та примирення з відповідачем не можливе. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою суду від 26.07.2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 20 серпня 2018 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 03 лютого 2004 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській\~області,\~актовий запис\~№3,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб серії\~І-ОЛ\~№114789,\~повторно виданого\~14\~червня 2018\~року Голованівським\~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 4). Від спільного\~шлюбу сторони\~мають неповнолітнього\~сина [PERSON],\~[INFO],\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження серії\~І-ОЛ\~№225334,\~повторно виданого\~14\~червня 2018\~року Голованівським\~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 6). Як вбачається з довідки №2102, виданої 14.06.2018 року Голованівською селищною радою Кіровоградської області, син сторін [PERSON] проживає разом з відповідачем в сел. Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області, по вул. Залізничній, 12 (а.с. 5). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з травня 2018 року, спору про місце проживання дитини не мають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Відповідач не надала суду заяву про залишення або зміну їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Козаренко». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому покладаються на позивача. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved