Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Яготинської РДА про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини, у якому просить позбавити [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В обґрунтування позову зазначено, що позивачка перебувала з січня 2018 року у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не оспорював свого батьківства і сторони по справі в добровільному порядку звернулися із спільною заявою до Яготинського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Київській області про реєстрацію народження дитини. У грудні 2018 року через негативне ставлення відповідача до позивачки, їх дитини і матері позивачки, стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинилися. За захистом своїх прав від насильства з боку відповідача позивачка багато раз зверталася в поліцію. Відповідач впродовж тривалого часу ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з сином, не бачиться, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться життям дитини, його здоров`ям. Матеріально відповідач не допомагає в утриманні та забезпеченні сина, який проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні. На користь позивача на утримання спільної дитини судом 16.09.2020 року були також присуджені аліменти. Разом з тим, відповідач має заборгованість по їх сплаті. При цьому, в подальшому виникатимуть питання щодо різних прізвищ матері і сина. Батько добровільно вирішити питання про зміну прізвища дитини не бажає. Враховуючи викладене, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та зазначили про розгляд справи за наявними матеріалами по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду направив заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Яготинської РДА в судовому засіданні не заперечувала проти заявлених вимог, та розгляду справи за наявними матеріалами по справі. Перевіривши матеріали справи, враховуючи думку сторін по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Так, в судовому засіданні встановлено, що в [ADDRESS] проживають [PERSON] , 1949 року народження, [PERSON] , 1987 року народження та [PERSON] , 2018 року народження (а.с. 4). [PERSON] , [INFO] , має батьків [PERSON] та [PERSON] та перебуває на утриманні матері (а.с. 5, 14, 67). [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Яготин Київської області, зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 6-8). [PERSON] , 1987 року народження, характеризується позитивно, на обліку в лікаря психіатра чи лікаря нарколога не перебуває, знаходиться на даний час у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (а.с. 9, 13, 70, 71). [PERSON] знаходиться на обліку УСЗН Яготинської РДА та отримує щомісячно одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. 00коп. (а.с. 10). [PERSON] знаходиться на обліку УСЗН Яготинської РДА та отримує щомісячно соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 2105 грн. 95 коп. (а.с. 11). [PERSON] знаходиться на обліку в Яготинському відділі обслуговування громадян і отримує пенсію за віком у розмірі 2 167 грн. 67 коп. (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , має діагноз: здоровий. (а.с. 15). Згідно судового наказу від 16.09.2020 року з [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16). З термінового заборонного припису стосовко кривдника (а.с. 17) та висновків поліції від 28.12.2018 року і від 10.05.2019 року (а.с.18-22) вбачається, що [PERSON] у зв`язку зі скоєнням ним психологічного домашнього насильства стосовно [PERSON] заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи строком на 10 діб (з 14.04.2020 року по 24.04.2020 року), крім того вбачається наявність словесних конфліктів між [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання [PERSON] .. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 39, 69) вбачається, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] . З копії протоколу № 10 від 17.09.2020 року (а.с. 79) вбачається, що комісія вирішила підготувати висновок до суду про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина. [PERSON] , [INFO] , характеризується позитивно (а.с. 81). При розгляді даної справи суд враховує положення ч. 8, 9 ст. 7 СК України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положення ст.150 СК України передбачають, що батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язанні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч. 1 ст. 152 СК України регламентовано, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю та встановлена законом. Згідно із положеннями ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно положень ч. 4 ст.155 СК України визначено що, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Як передбачено положеннями ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Крім того, у відповідності до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Окрім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden від 27.11.1992 року) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ст. 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постанова пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в пункті 16 роз`яснює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, а також приймачи до уваги встановлені обставини справи та аналізуючи досліджені докази в їх сукупності та заяву відповідача, який визнав позов, суд приходить до висновку про те, що заявлені позивачкою вимоги відповідають інтересам дитини, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved