Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

[PERSON] 13.05.2019 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами розірвання шлюбу між нею та відповідачем в справі [PERSON] , зареєстрованого 19.03.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області за актовим записом №46. У позовній заяві [PERSON] викладено наступну позицію. З відповідачем [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між їх подружжям, розходженням поглядів на шлюбні віносини та подружні обов`язки з ведення господарства та виховання дітей, внаслідок чого їх шлюб розпався. Близько одного року вони із відповідачем не проживають разом та не підтримують сімейних відносин. Спору про майно немає, спільного господарства сторонами не ведеться. За таких обставин вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює їх примирення (а.с.3). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 29.05.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. Сторони за їх належним викликом в підготовче засідання не з`явились, обидва попередньо подавши письмові заяви щодо розгляду справи у їх відсутність. Позивач [PERSON] у власній заяві підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу; додатково вказала, що наразі вона не вагітна та не має дитини віклм до одного року. Відповідач [PERSON] вказав про визнання ним позову про розірвання шлюбу в повному обсязі . Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у даній справі можливо постановити без участі сторін, неявка яких за вказаних обставин не перешкоджає розгляду справи по суті. За вказаного неприбуття сторін суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання технічним засобом, що відповідає положенням ст.223, 247 ЦПК України. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6) позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.7,8) вбачається, що сторони є відповідно батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно копії довідки ЖБК №2 від 19.12.2018 року №49 (а.с.9) до складу сім`ї позивача [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , входять дочка [PERSON] , 2010 року народження, та син [PERSON] , 2014 року народження. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Згідно положень ч.3,4 ст.200 КПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спору про майно чи про місце проживання дитини між сторонами наразі не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо тривалого припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам подружжя, відповідачем визнані безумовно. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню судом. Питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України, щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 384,20 грн. Решта 50 відсотків судового збору, що становить 384,20 грн., згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved