Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) в особі представника адвоката Булгакової О.Д. звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі відповідач) таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що є власником вказаного будинку, відповідач є її колишнім чоловіком та не проживає за вказаною адресою з серпня 2015 року. Ухвалою суду від 19.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.17). Позивач та її представник адвокат Булгакова О.Д. до суду не прибули, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача (а.с.27); позивач надала заяву, в якій також просить розглянути справу без її участі, на позові наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, до суду 25.05.2021 та 23.06.2021 не прибув, відзив на позов не надав. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю її учасників та відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.03.2014, шлюб розірваний 09.11.2016 (а.с.5-6). На підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Коваленко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3893, позивач є власником жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; відповідне право власності зареєстровано державним реєстратором 27.12.2013 (а.с.7-9). У спірному будинку зареєстровані позивач, [PERSON] , [INFO] , та відповідач - з 31.10.2014 по теперішній час (а.с.10). Відповідно до довідки КУ ПККСН від 15.03.2021 відповідач за вказаною адресою фактично не проживає з серпня 2015 року (а.с.11). З акту від 23.06.2021 №01-12/2775, складеного головою КК №36 та інспектором Покровського ККСН, підписаного сусідами спірного будинку, відповідач фактично не проживає за вказаною адресою з 2014 року (а.с.34). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника втрачає право користування жилим приміщенням, в разі відсутності члена сім`ї без поважної причини понад один рік. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 передбачено, що відповідно до положень ст.391 та ст.396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що причина, за якою він не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, є поважною, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 908 грн підлягають розподілу відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, а саме стягненню з відповідача на користь позивача. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді витрат на правову допомогу в розмірі 2700 грн суд зазначає таке. За приписами ст.137 ЦПК України витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Позивачем та її представником не надано до суду доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат на правничу допомогу в розмірі 2700 грн, як не надано й детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В матеріалах справи наявний лише Договір представництва про надання правової допомоги від 16.03.2021 (а.с.12), за змістом п.3.1 якого за правову допомогу замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком №1 до цього Договору; проте відповідного додатку №1 до такого Договору позивачем також до суду не надано. Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2700 грн.

Outcome: approved