Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначено, що позивачі є співвласниками домоволодіння в [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована колишня дружина [PERSON] - [PERSON] , яка понад п`ятнадцять років за зазначеною адресою не проживає. На даний час відповідачка проживає в м.Бурштині Галицького району Івано-Франківської області. З позивачами по справі вони не підтримують жодних відносин. Оскільки відповідачка не проживає в житловому будинку, не бере участі в його утриманні, її реєстрація в житловому будинку носить формальний характер та спричиняє для позивачів зайві витрати при оплаті за комунальні послуги, є перешкодою для оформлення субсидії. Просили позов задовольнити, визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . У судове засідання позивачі, представник позивачів не прибули. Представник [PERSON] направив на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не прибула, не повідомила суд про причини своєї неявки, не подала клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи без її участі, про місце, дату і час судового засідання була повідомлена в установленому законом порядку. Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок в с. Сарники від 23 березня 2001 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 09 червня 2001 року. Згідно довідки виконавчого Сарниківської сільської ради № 659 від 27 серпня 2019 року та акту обстеження матеріально-побутових умов від 27 серпня 2019 року, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] з неповнолітніми дочками [PERSON] , [PERSON] , які з 2013 року в зазначеному житловому будинку не проживають. Надаючи правову оцінку викладеним обста винам, суд зазначає наступне. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. В силу ст. 391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до висновків Верховного суду України у справі № 6-709цс16 (аналогічна № 6-158цс14) було висловлено позицію: власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання такої особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачі, будучи власниками житла, довели належними та допустимими доказами порушення їх права на користування і розпорядження належним їм майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ними цих прав, а тому таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Згідно ч.7 ст.135 ЦПК України у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення позивачу внесеної суми судового збору.

Outcome: approved