Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він з [PERSON] (далі - Відповідач) перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2011 року, від шлюбних стосунків мають малолітню дитину, сина -[PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем і знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинилися півтори роки тому, спільне господарство не ведеться. Внаслідок несумісності характерів, різності поглядів на ведення господарства та виховання дитини, між нами втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Вважаючи примирення та подальше збереження сім'ї неможливим, просить розірвати шлюб, укладений між ним та Відповідачем, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Апостоловського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 136. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просив шлюб розірвати, а позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 26). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення підприємства поштового зв'язку про вручення судової повістки (а.с.25) , причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань від неї не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованими шлюбі з 22 жовтня 2011 року (а.с.9). Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні (а.с.8). Також судом встановлено, що сім'я сторін по даній справі фактично розпалась півтори роки тому, на даний час вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, ніяких відносин не підтримують. Задовольняючи позов суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідною ухвалою від 02 липня 2014 року провадження по даній справі було зупинено, а сторонам надано строк для примирення терміном в три місяці. Однак, в термін який був наданий для примирення ніяких дій для збереження сім'ї не відбулося. Судом встановлено, що внаслідок несумісності характерів, різності поглядів на ведення господарства, між сторонами виникли неприязні стосунки, втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Як вбачається зі ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачено ч.4 вказаної статті. За вказаних обставин суд не має права зобов'язати позивача зберегти сім'ю, оскільки він категорично наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про його стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин, оскільки в термін який був наданий для примирення ніяких дій для збереження сім'ї не відбулося. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства та правам і інтересам позивача, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до приписів до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу залишити за [PERSON] прізвище, яке є в неї з моменту державної реєстрації шлюбу, а саме: «[PERSON]». Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved