Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] 06 жовтня 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до приватного підприємства «Інком-Б.С.» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, відшкодування матеріальних збитків, яка в ході розгляду даного спору підлягала уточненню (а. с. 3-768-70, 86-87,112-113). В обґрунтування позовних вимог позивач з урахуванням уточнень посилалась на те, що з 21 травня по 02 вересня 2015 року перебувала у трудових відносинах з ПП «Інком-Б.С.», працюючи на посаді менеджера з адміністративної діяльності в м. Дніпропетровську з окладом в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Виплата заробітної плати за період травень-серпень 2015 року була здійснена позивачу 28 вересня 2015 року, а заробітна плата за вересень 2015 року не була виплачена взагалі. Таким чином, як вважає позивач, заборгованість по заробітній платі становить 91,86 грн. Крім того, при виконанні своїх функціональних та посадових обовязків [PERSON] власним коштом було сплачено за відповідача орендну плату за договорами з орендодавцями [PERSON] та [PERSON] у розмірі 7763,41 грн., а також позивачем були понесені витрати за рекламні оголошення у розмірі 1368,05 грн. та витрати на охорону приміщення в загальному розмірі 756,00 грн. У звязку із зазначеним [PERSON] просила суд з урахуванням уточнень стягнути на її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 91,86 грн. компенсацію за невиплату належних сум у встановлені строки у розмірі 10\~243,13 грн., 9887,46 грн. в рахунок відшкодування майнових витрат, 220,56 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних у сумі 23,31 грн. та 92,18 грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням останніх уточнень підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Судом, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, були встановлені наступні факти. Наказом приватного підприємства «Інком-Б.С.» № 32к від 21 травня 2015 року [PERSON] було прийнято на посаду менеджера з адміністративної діяльності приватного підприємства «Інком-Б.С.» в м. Дніпропетровськ з 21 травня 2015 року (а. с. 23) та наказом №46к від 02 вересня 2015 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням (а. с. 24). [PERSON] листом від 04 вересня 2015 року, адресованого відповідачу, просила вислати на її адресу трудову книжку та заборгованість по заробітній платі на зазначений позивачем картковий рахунок (а. с. 26-27). Листом за вих. № 48 від 07 вересня 2015 року, датованого 07 липня 2015 року, ПП «Інком-Б.С.» запросило [PERSON] до центрального офісу для отримання заробітної плати та підпису відомостей по заробітній платі (а. с. 29-30). Відповідно до відомостей на виплату грошей середньомісячний розмір заробітної плати [PERSON] в ПП «Інком-.С.» склав 1\~145,11 грн. (а. с. 31, 34, 36). З матеріалів справи вбачається та було визнано сторонами у судовому засіданні, що 28 вересня 2015 року ПП «Інком-Б.С.» здійснило [PERSON] виплату заробітної плати за період з травня по серпень 2015 року (а. с. 28): за травень 2015 у розмірі 412,66 грн., за червень 2015 1145,16 грн., за липень 2015 1145,16 грн., за серпень 2015 1145,16 грн. Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 Постанови № 100 від 08 лютого 1995 року середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у їх сукупності, приймаючи до уваги, що при звільненні позивача їй не були виплачені грошові кошти за два робочих дня за вересень місяць 2015 року, що становить 101,79 грн. (1145,11 грн. х 2 : (22 робочих дня + 23 робочих дня) х 2 робочих дня), суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 91,86 грн. заборгованості по заробітній платі за вересень 2015 року. Крім того, враховуючи, що [PERSON] було звільнено 02 вересня 2015 року, а розрахунок при звільненні за вересень 2015 не був проведений, суд вважає за можливе задовольнити й позовні вимоги в частині стягнення компенсації за час невиплати у встановлені строки належних до виплати сум грошових коштів у відповідності до ст. 117 КЗпП України, а саме: 10\~243,13 грн., з урахуванням того, що період прострочки становить 223 дні (з 09 вересня 2015 року по 12 квітня 2016 року), а розмір заборгованості, за який позивач вважає за потрібне вимагати виплату компенсації, складає 45,93 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача розміру витрат на орендну приміщення за відповідними договорами з орендодавцями [PERSON] та [PERSON] у розмірі 7763,41 грн., а також витрат за рекламні оголошення у розмірі 1368,05 грн. та витрати на охорону приміщення в розмірі 756,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих вимог, виходячи з наступного. Згідно з довіреністю № 48 від 21 травня 2015 року ПП «Інком-Б.С.» наділило [PERSON] правом проводити консультаційно-розяснювальну роботу, підписувати договори, одержувати усі необхідні документи, заяви, відомості, інформацію про відповідача (а. с. 121), а відповідно до інструкції менеджера з адміністративної діяльності, затвердженої наказом ПП «Інком-Б.С.» № 32-к від 21 травня 2015 року (а. с. 40) [PERSON] не була наділена правом або обовязком оплачувати рахунки, адресовані відповідачу контрагентами останнього. Щодо вимог позивача до відповідача про стягнення, 3-х% річних у розмірі 23,31 грн. та 92,18 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за можливе відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини та не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини. Аналогічної думки дотримується Верховний суд України, про що зазначив у своєму Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві (узагальнення підготовлене суддею Верховного Суду України Сеніним Ю.Л., науковим консультантом відділу вивчення судової практики управління вивчення та аналізу судової практики [PERSON]П, к.ю.н. та науковим консультантом відділу вивчення судової практики управління вивчення та аналізу судової практики [PERSON], к.ю.н.). Оскільки між сторонами відсутні правовідносини позики, посилання позивача на ст. 1048 ЦК України як на підставу для вимоги стягнення 220,56 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, суд вважає безпідставним, у звязку з чим вважає за можливе відмовити у задоволенні такої вимоги. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 551,20 грн.

Outcome: partial