Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про стягнення заборгованості в загальному розмірі 15 344,66 доларів США. Позов обґрунтований тим, що 25.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 2000,00 доларів США, які остання зобов`язалась повернути до 01.06.2020. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала, грошових коштів у встановлений строк не повернула. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 15 344,66 доларів США, з яких: 2000,00 доларів США - сума основного боргу, 13 200,00 доларів США - пеня, 144,66 доларів США - 20 процентів річних. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.11.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання, а також надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.01.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не прибули, представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не прибула, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Відтак, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статті 280 ЦПК України. Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав. Так, судом встановлено, що 25.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 2000,00 доларів США, які остання зобов`язалась повернути до 01.06.2020, що підтверджується оригіналом договору позики від 25.10.2019 (далі - Договір) (а.с.35). Пункт 6 Договору передбачає, що підписання цього Договору Позичальником підтверджує факт одержання від Позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній у пункті 1 цього Договору. Належним чином підписаний Договір є доказом передачі грошей від Позикодавця до Позичальника. Наявність у Позикодавця після спливу терміну повернення Позики примірника цього Договору є свідченням прострочення виконання Позивальником свого зобов`язання (пункт 7 Договору). Відповідно до пункту 8 Договору у випадку неповернення позики у встановлений цим Договором строк Позичальник сплачує пеню в розмірі 5 процентів за кожен день заборгованості від простроченої суми, а також 20 процентів річних. Пункт 11 Договору передбачає, що цей Договір складений в одному примірнику, який до повного повернення Позики зберігається в Позикодавця. Так, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, що підтверджується наявним у позивача та наданим суду оригіналом договору позики. Відповідно до розрахунку суми боргу станом на 12.10.2020 заборгованість [PERSON] становить 15 344,66 доларів США, з яких: основна сума заборгованості за позикою - 2000,00 доларів США; пеня в розмірі 5% за кожний день заборгованості від простроченої суми за період з 02.06.2020 по 12.10.2020 - 13 200,00 доларів США; 20% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 02.06.2020 по 12.10.2020 - 144,66 доларів США (а.с.6). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги. Факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів в розмірі 2000,00 доларів США підтверджується оригіналом договору позики від 25.10.2019, підписаним відповідачем власноруч. Крім того, наявність оригіналу вказаного договору у позивача свідчить про те, що відповідач не виконала у встановлений договором строк зобов`язання по поверненню позики. Відтак, оскільки в обумовлений строк [PERSON] суму позики добровільно не повернула, вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 2000,00 доларів США є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Окрім того, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, оскільки договором позики передбачено, що у випадку неповернення позики у встановлений договором строк позичальник сплачує 20 процентів річних, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 20 процентів річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 02.06.2020 по 12.10.2020 в розмірі 144,66 доларів США також підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення пені суд зазначає наступне. Пунктом 8 Договору передбачено, що у випадку неповернення позики у встановлений цим Договором строк Позичальник сплачує пеню в розмірі 5 процентів за кожен день заборгованості від простроченої суми. Отже, оскільки відповідачем не виконано належним чином зобов`язання, тому позивач має право на отримання передбаченої договором неустойки, починаючи із 02.06.2020 (першого дня прострочення), яка згідно із розрахунком становить 13 200,00 доларів США. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 06.05.2020 у справі №359/5566/17-ц. Відтак, враховуючи, що розмір пені (13 200,00 доларів США) значно перевищує суму заборгованості за позикою (2000,00 доларів США), на користь позивача стягуються 20% річних за весь період прострочки,

Outcome: partial