Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] 02.03.2020р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він зловживав алкогольними напоями, влаштовував сварки, спроби налагодити подружні стосунки позитивного результату не дали, тому припинили подружні стосунки, з червня 2015р. спільно не проживають, вона втратила до нього почуття любові, примирення і подальше збереження шлюбу неможливе, просила розірвати шлюб. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, 11.06.2020р. подала заяву у якій позов підтримала, просила розірвати шлюб, справу розглядати у її відсутності, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 11.06.2020р. подав заяву, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачкою, просив про розгляд справи у його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Із змісту позову, із заяв [PERSON] і [PERSON] до суду від 11.06.2020р., із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с.2-3, 4, 5) убачається, що сторони в шлюбі з 15.06.2013р., мають сина [PERSON] , [INFO] , більше трьох років сім`єю не проживають та не підтримують подружніх стосунків. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] , як видно із змісту позову та її заяви до суду від 11.06.2020р., настоює на розірванні шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що втратила до нього почуття любові, примирення і збереження сім`ї неможливе. Відповідач [PERSON] , що убачається із його заяви від 11.06.2020р., покликаючись про припинення подружніх стосунків з позивачкою, теж просить про розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved