Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач), звернувсь до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), третя особа: Макарівська селищна рада Київської області, в якому, просив визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , при цьому припинивши її право користування та зняти зазначену особу із реєстраційного обліку її місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування позову посилавсь на те, що у його приватній власності перебуває житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , який він придбав у 2010 році на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] . У вказаному житловому будинку зареєстрована, але не проживає [PERSON] . Відповідачка [PERSON] не являється членом його родини та на початку 2019 року вона виїхала у невідомому напрямку. Незважаючи на те, що [PERSON] вже тривалий час, а саме понад два роки, не проживає за даною адресою, залишається там зареєстрованою, участі у витратах на оплату житлово-комунальних послуг не приймає, та позбавляє права позивача на отримання субсидії. Ухвалою суду від 03.12.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору строк для подання письмових пояснень щодо позову - 5-тиденний строк з дня отримання копії даної ухвали та позовної заяви з додатками, а щодо відзиву - протягом десяти днів із дня його отримання. Копія ухвали суду від 03.12.2020 року та позовна заява з додатками відповідачу направлялися за адресою реєстрації: [ADDRESS] , поштове відправлення № 0800105242820 повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», однак з урахуванням п. 99.1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року, та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду будь-яких клопотань та відзиву на позовну заяву не подала. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, своїм правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалася. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9). Як вказав позивач, а відповідач не скористалась своїм правом заперечити, певний час зазначений будинок для проживання використовував його син, який приблизно на початку 2018 року став спільно проживати у вказаному будинку із відповідачкою [PERSON] . Тривалий час відповідачка по справі намагалася влаштуватися на роботу у м. Києві, але з її слів, їй завжди відмовляли посилаючись на те, що потрібно реєстрація місця проживання у м. Києві або у Київській області. У зв`язку із цим [PERSON] попросила зареєструвати її місце проживання у його житловому будинку у [ADDRESS] . При цьому відповідачка запевнила, що це потрібно їй тимчасово тільки для влаштування на роботу, а після цього вона подасть відповідні документи і зніметься з реєстраційного обліку. 27.09.2018 року місце проживання [PERSON] було зареєстроване за вищевказаною адресою, однак позивач обумовив із відповідачкою те, що з початку весни 2019 року він розпочне проводити реконструкцію-перебудову вказаного житлового будинку і у ньому неможливо буде проживати. При цьому до моменту закінчення перебудови будинку [PERSON] зобов`язується знятися із реєстраційного обліку. У жовтні 2019 року реконструкція та перебудова вказаного житлового будинку була закінчена і позивачем отримано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації загальною площею 119,5 кв.м., житловою площею 67 кв.м. (а.с. 10-11). Після повної перебудови та реконструкції будинку, позивач став у ньому постійно проживати разом зі своєю родиною. Згідно довідки про склад сім`ї № 3295 від 16.10.2020 р. у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] , відповідачка [PERSON] (а.с. 15). З Акту обстеження від 16.10.2020 року за адресою: [ADDRESS] , у складі комісії: депутата Макарівської селищної ради Негоди О.О., секретаря ради Островської Н.М., спільно із сусідами [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за вказаною адресою, але зі слів сусідів не проживає за даною адресою протягом року (а.с. 12). Відповідачка [PERSON] не являється членом родини позивача, відносини з її сином тривали не довго, на початку 2019 року вона перестала проживати спільно з ним і виїхала у невідомому напрямку. Реєстрація відповідачки у вказаному будинку позбавляє права позивача на отримання субсидії. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом УРСР. При цьому, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також слід вказати, що відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання у Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється з-поміж іншого на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із зазначених вище вимог. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, де зареєстрована відповідач, однак більше року у ньому не проживає, відповідно не сплачує комунальних платежів, витрат на утримання майна, що порушує право позивача на отримання субсидії. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved