Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (попередня назва - Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», далі - відповідач) на його користь 90 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійного захворювання, з підстав, передбачених ст.153 та ст.237-1 КЗпП. Позивач посилається на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 20.02.2012 до 07.05.2013 та з 02.12.2013 по 18.02.2019, перебував на посаді гірника очисного забою підземного з повним робочим днем у шахті. 13.04.2020 був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання відносно позивача. 04.05.2020 позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням, йому встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 27.04.2020 безстроково, з яких 35% - хронічна попереково/крижова радикулопатія; 30% хронічний бронхіт, а також вперше визнано інвалідом третьої групи за професійним захворюванням з 27.04.2020 безстроково. Позивач зазначає, що він тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів, отже професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, враховуючи положення акту від 13.04.2020 - з перевищенням гранично допустимих норм. Позивач також вказує на те, що він знаходиться під наглядом лікарів тривалий час, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно; внаслідок професійних хвороб швидко втомлюється, відчуває біль у попереку, з іррадіацією в ліву ногу, оніміння в ній, загальну слабкість, зниження слуху, шум в голові, постійний кашель, обмежує себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на його самопочуття. Частий кашель та задишка позбавляють його нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Наведене впливає на якість його життя та спричиняє моральні страждання. Одночасно позивач зауважує, що праця в шахті була важка, але він вимушений був працювати, оскільки оплата роботи підземного робітника задовольняла його потреби та основні потреби його сім`ї, давала право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 90 000 грн. Відповідач надав відзив на позов, за змістом якого вважає, що вимога позивача про стягнення 90 000 грн є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню; на думку відповідача достатнім розміром грошових коштів, яким можуть бути відшкодовані моральні страждання позивача, є 30 000 грн. Відповідач вказав на те, що, враховуючи положення ч.3 ст.23 ЦК, іншими обставинами, які мають істотне значення та які повинні бути враховані при визначенні моральної шкоди, є те, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, після чого неодноразово звертався до лікаря у зв`язку погіршенням стану свого здоров`я, але продовжував працювати до 18.02.2019. Також відповідач звернув увагу на те, що кожен рік позивач був зобов`язаний проходити обов`язкові медичні огляди як працівник, що працює в шкідливих та важких умовах. Згідно з даними пройдених 2012-2019 р. медоглядів, які за кошти відповідача проведено лікарями Покровської ЦРЛ, позивач був визнаний таким, який може працювати в підземних умовах. Відповідач зауважує, що якщо внаслідок недбалості медичних працівників та внаслідок свідомого приховування позивачем фактів погіршення свого здоров`я у позивача під час медичних оглядів не було виявлено ознак професійних захворювань і якщо з цих причин позивач не був своєчасно усунутий відповідачем від дії шкідливих факторів виробничого середовища, то це також, на думку відповідача, є тими іншими обставинами, про які йдеться в ст.23 ЦКУ і які повинен враховувати суд при визначенні розміру моральної шкоди. Відповідач стверджує, що позивач при прийнятті на роботу повинен був усвідомлювати, що потрібно ретельно слідкувати за станом свого здоров`я, саме позивачем було допущено недбале ставлення до стану свого здоров`я та мало того позивач умисно приховував погіршення стану свого здоров`я. Позивач, його представник - адвокат Конюшенко І.Д. та представник відповідача надали заяви про розгляд справи без їхньої участі. За змістом відзиву на позов відповідач зазначає, що вважає за необхідне витребувати від позивача оригінал виписки МСЕК, де зазначено процент втрати працездатності, та оригінал трудової книжки, що суд не бере до уваги, оскільки відповідного клопотання, оформленого за вимогами ст.84 ЦПК України, відповідачем до суду не подано, як не подано і заяви про те, що додані до позову належним чином засвідчені копії таких документів викликають сумнів їх відповідності оригіналам. Враховуючи приписи ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно з копією трудової книжки [NUMBER] позивач з 20.02.2012 до 07.05.2013 та з 02.12.2013 по 18.02.2019 працював на підприємстві відповідача гірником очисного забою 4 та 5 розряду відповідно підземним з повним робочим днем у шахті, неодноразово був переведений тимчасово на посаду слюсаря ремонтника (а.с.7-14). В період з 23.11.2018 по 22.12.2018 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЗОЗ ДЛІЛ з діагнозом: ХОЗЛ, Хронічний бронхіт, фаза затягнувшогося загострення. Базальний пневмосклероз. Локальна булльозна емфізема. Легенева недостатність І ст. В період з 24.01.2019 по 05.02.2019 позивач перебував на стаціонарне лікування у КЗОЗ ДЛІЛ з діагнозом: загострення хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліту з вираженим больовим, м/тонічним, лівобічним корінцевим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями функції хребта та ходи. З 06.05.2019 по 17.05.2019 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЛПУ Родинська міська лікарня з діагнозом: хронічний бронхіт II ст. в стадії загострення, базальний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. В період з 16.12.2019 по 27.12.2019 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЛПУ Родинська міська лікарня з діагнозом: хронічний бронхіт II ст. у стадії загострення. ЛН І-ІІ. В період з 06.03.2020 по 17.03.2020 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут медицини праці академії медичних наук України» з діагнозом: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним і больовим синдромами - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.20-29). 13.04.2020 на підприємстві відповідача складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 14.04.2020 начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області Козаком A.C., за яким професійні захворювання позивача: хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним і больовим синдромами - захворювання професійні, - встановлені вперше; за п.17 - професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактору - пил, вимушена робоча поза, фізичне перенавантаження, вимушені нахили корпусу; за п.18 - причинами професійних захворювань є пил переважно фіброгенного впливу - фактична величина 53,6-55.2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3; виробничий шум фактична величина 88-89 дБА, при нормативному значенні 80 дБА; перебування в нахиленому положенні до 30° 56% зміни при нормативному значенні 25% часу зміни; перебування у вимушеній позі 74% часу зміни, в позі «стоячи» 67% часу зміни, при нормативному значені періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25% у вимушеній позі до 10%; у позі «стоячи» до 60% часу зміни; фізичне динамічне навантаження: потужність зовнішньої роботи при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба 61,5-115,5 Вт, при нормативному значенні 90 Вт, при регіональному навантаженні з переважною участю м`язів рук та плечового поясу фактичне значення 49,5 - 62,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; нахили корпусу 30-125 разів за зміну при нормативному значенні до 100 разів за зміну (а.с.15-17). Копіями довідки до акта огляду МСЕК від 04.05.2020 та Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності №088221 від 04.05.2020 підтверджується, що в результаті первинного огляду позивача, останньому встановлена 3 група інвалідності за професійним захворюванням з 27.04.2020 безстроково; за сукупністю - 65% втрати професійної працездатності з 27.04.2020 безстроково, а саме: 35% - хронічний попереково-крижовий радикуліт, 30% хронічний бронхіт (а.с.18-19). Позивач має дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.30). Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт установлення позивачу професійного захворювання, яке складається з комплексу захворювань, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 65% безстроково, та яке виникло у зв`язку з тривалою роботою на підприємстві відповідача, що підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та не спростовано відповідачем, систематичне проходження позивачем лікування з приводу відповідних захворювань, встановлення позивачу 3 групи інвалідності безстроково та визначення потреби у медичній та соціальній допомозі - медикаментозне та санаторно-курортне лікування апріорі свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. З приводу доводів відповідача суд зазначає, що в п.15 Акту від 13.04.2020 чітко визначено, що раніше хронічних професійних захворювань у позивача виявлено не було; інші покликання відповідача зводяться до припущень, доказів на підтвердження яких останнім не надано. Продовження позивачем праці на підприємстві відповідача, не зважаючи на захворювання, не знімає з відповідача відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обмовленого тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, яке викликає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, наявність у позивача 65 % втрати професійної працездатності, встановлення з 27.04.2020 третьої групи інвалідності безстроково, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, глибину фізичних та моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в розмірі 90 000 грн., є завищеним та з відповідача, в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача, підлягає стягненню сума в розмірі 48 000 грн. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 445,62 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (53% від 840,80 грн.).

Outcome: partial