Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] 23.01.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень щомісячно. Свій позов мотивувала тим, що сторони по справі з 24.07.2011 року по 21.12.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, участі у її вихованні не приймає, де позивач працює та який розмір заробітної плати отримує позивачу не відомо, однак вона вважає, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини в розмірі 2\~500 гривень щомісячно. Позивач не працює, тривалий час хворіла, має третю групу інвалідності загального захворювання, потребує допомоги батька дитини в її утриманні. Викладене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Зазначила, що відповідач допомагає їй в утриманні дитини, однак надає кошти нерегулярно. З позовом вона до суду звернулась з метою упорядкування відносин зі сплати аліментів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі, зазначив, що він надає позивачу кошти на утримання дитини, бажає матеріально підтримувати свою дитину і в подальшому. Має змогу та хоче надавати кошти на утримання спільної з позивачем дитини в розмірі, про який просить позивач. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріалами справи, враховуючи повне визнання позову відповідачем, оцінивши докази по справі в їх сукупності та взаємозвязку дійшов до наступного. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.ч. 4-5 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд; суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні всі законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29.07.2011 року по 23.01.2018 року (день набуття законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу) перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.4). 10.02.2012 року у сторін по справі народився син [PERSON]. Відповідач є батьком [PERSON], про що свідчить запис у свідоцтві до народження серії І-АМ №214904, виданому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, в якому в графі «Батько» вказаний [PERSON] (а.с.3). Позивач [PERSON] проживає з сином [PERSON] та утримує його самостійно. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами\~Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3\~статті 181 Сімейного кодексу України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує повне визнання позову відповідачем та те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів, тому вважає можливим встановити аліменти в розмірі 2 500 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обовязок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. При цьому, суд звертає увагу, що, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті\~ст. 191 СК України\~з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 23.01.2018 року. У відповідності до п. 1. ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved