Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що позивач разом із [PERSON] є власниками житлового приміщення у гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В даному приміщенні зареєстровані колишні власники - відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які згідно з умовами договору купівлі-продажу зобов`язувались знятись з реєстраційного обліку у житловому приміщенні до 15.08.2019 року. Відповідачі навесні 2014 року виїхали до Російської Федерації, де постійно проживають та працюють, і повертатись до України для зняття з реєстрації не збираються. Представник позивача просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідачі є колишніми власниками квартири, не проживають у вказаній квартирі, та добровільно з реєстраційного обліку не знімаються. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] у судове засідання не з`явились, до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками житлового приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (кімнати № 122, 123, 124, 125, 126, 127), що підтверджується договором купівлі-продажу жилого приміщення у гуртожитку від 09.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., реєстр № 2805, придбавши зазначене житлове приміщення у [PERSON] , яка діяла від свого імені та як представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З пункту 4.2 зазначеного договору вбачається, що продавці зобов`язані знятися з реєстраційного обліку у житловому приміщенні та звільнити нерухоме майно у строк до 15.08.2019. Згідно з довідкою про склад сім`ї № 481, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку 10.01.2020, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1986 р.н. - стороння особа, [PERSON] , 1962 р.н. - стороння особа. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] станом на момент розгляду справи не виконали умови договору та не знялися з реєстраційного обліку у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі не проживають у вказаному житловому приміщенні, не є його власниками або членами сім`ї власника, існування реєстрації відповідачів житловому приміщенні у гуртожитку обмежує право власності позивача, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] , поданого в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується дублікатом квитанції про сплату судового збору № 21 від 28.08.2019 у сумі 768, 40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved