Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» (далі - відповідач) на свою користь 60 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебував в трудових відносинах з 28.02.2018 по 30.10.2019; 30.10.2019 був звільнений з підприємства відповідача у зв`язку з виходом на пенсію. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.02.2021 позивачу встановлено професійне захворювання: - хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічним порушенням, мязово-тонічним та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг; - хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН-І-ІІ ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійні, встановлені вперше. Вказує, що за актом від 15.02.2021 професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, де підпадав впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні. Зазначає також, що після первинного огляду йому встановлена третя група інвалідності та 60% втрати працездатності довічно (перегляду не підлягає), встановлена потреба у додаткових видах допомоги, а саме, санаторно-курортне та медикаментозне лікування, корсет від хребта. Стверджує, що внаслідок отриманого професійного захворювання змінився його уклад життя, він відчуває страждання, які викликають певні зміни у його житті, позивач змушений звертатися за допомогою до лікарів, отримувати довготривале лікування, що порушує його звичайний уклад життя та примушує докладати додаткових зусиль для організації життя. Отриману моральну шкоду, завдану в результаті професійного захворювання на підприємстві відповідача, позивач оцінює в 60 000 грн. Ухвалою суду від 23.04.2021 провадження у справі відкрито, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали (а.с.25). Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали та позовних матеріалів 05.05.2021. До суду від відповідача надійшов відзив на позов, за яким він просить відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, наявність вини останнього у виникненні профзахворювання, не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові; вказує, що позивач працював в шкідливих умовах праці не лише у відповідача (а.с.27,28-32). Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з трудовою книжкою на ім`я позивача останній перебував у трудових відносинах з відповідачем з 28.02.2018 по 30.10.2019; звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію (а.с.6-9). За актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженим 15.02.2021 начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, складеним 12.02.2021, комісією за участю, в тому числі представників відповідача, проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача: 1) Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; 2) Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше. Дата встановлення остаточного діагнозу 19.01.2021; найменування закладу охорони здоров`я, який встановив діагноз - Клініка професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці ім.Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України»; захворювання виявлено при зверненні до КНП «Родинска міська лікарня» (а.с.10-11). За п.17 Акту професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - ДП «ВК «Краснолиманська» - з 29.06.1999 по 17.08.2003, шахта «Красноармійська-Західна №1» - з 01.09.2003 по 13.02.2005.; ВАТ «Укрвуглебуд» - з 01.03.2005 по 22.06.2006; шахта «Красноармійська-Західна №1» - з 17.07.2006 по 22.01.2015; ДП «ВК «Краснолиманська» - з 23.01.2015 по 27.02.2018 ; ТОВ «Краснолиманське» - з 28.02.2018 по 30.10.2019 - де підпадав впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні. За п.18 Акту причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів плечового поясу ) - фактична величина 62,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; робоча поза: перебування у вимушеній позі 90% часу зміни при нормативному значенні 10% часу зміни; пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію до 5% (4,2%) - фактична величина 93,4 мг/м3, при нормативному значенні 10мг/м3. У зв`язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах праці на різних підприємствах галузі та тим фактом, що [PERSON] на момент розслідування не працює в шкідливих умовах з 30.10.2019, виявити осіб, які порушили законодавство України з праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що привело до даного професійного захворювання, не вбачається можливим (п.20 Акту). Стаж роботи позивача за професією 20 років 02 місяці 09 днів, стаж роботи в цеху в умовах впливу шкідливих факторів 01 рік 08 місяців 03 дні (п.12 Акту). За довідкою МСЕК серії 12ААА №092244 від 02.03.2021 позивачу після первинного огляду встановлена 3 група інвалідності та 60% втрати працездатності з 01.03.2021 довічно, перегляду не підлягає, визначена потреба у санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні, корсеті від хребта (а.с.12). З копій виписок із медичної картки хворого на ім`я позивача вбачається, що він в період з 2018 р. по 2021 р. періодично знаходився на лікуванні через хронічний бронхіт, скарги на задуху при ходьбі, запаморочення, слабкість, серцебиття тощо (а.с.13-19). Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приписами п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У п.9 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У п.13 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що факт отримання позивачем внаслідок роботи на підприємстві відповідача вищевказаних професійних захворювань, яке призвело до втрати його професійної працездатності на 60% довічно та встановлення 3 групи інвалідності, необхідність постійного медикаментозного лікування, носіння корсету від хребта апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманих захворювань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 60% втрати професійної працездатності довічно та 3 групи інвалідності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність постійного подальшого лікування та спостереження, стан здоров`я, слабкість, біль, задуха тощо та, як наслідок, відчуття незручності у повсякденному житті, необхідність докладання додаткових зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в розмірі 60 000 грн, є завищеним та з відповідача, в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача, підлягає стягненню сума в розмірі 40 000 грн. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 608 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (67% від 908 грн).

Outcome: partial