Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] 26.12.2019 р. засобами поштового зв`язку звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання на денній формі, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до досягнення дитиною 23 років за умови, що донька буде продовжувати навчання. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач 21.11.1998 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на утриманні останньої. Позивач вказує, що вона на даний час працює кухарем в дошкільному навчальному закладі, але коштів на утримання доньки не вистачає. 09 лютого 2010 року вони з відповідачем розлучилися. Зазначає, що до досягнення донькою повноліття відповідачем сплачувалися аліменти на утримання дитини. На даний час їх донька досягла повноліття, продовжує навчання у Київському національному торговельно-економічному університеті на факультеті економіки, менеджменту та психології за спеціальністю «Психологія». Дитина навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, стипендії не отримує, ніякого джерела доходів не має. Також вказує, що відповідач не являється інвалідом, він працездатного віку, інших дітей, непрацездатних батька чи матері на утриманні не має, а тому зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню доньку яка продовжує навчання. Відповідач працює менеджером та отримує заробітну плату. Позивач зазначає, що вартість навчання доньки становить 83 930,00 грн. та крім цього необхідні кошти на оплату проїзду до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Після досягнення дитиною повноліття відповідач ухиляється від утримання доньки. Ухвалою суду від 08.01.2020 року вищевказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом восьми днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 37). 03 лютого 2020 р. до суду надійшов позов [PERSON] на виконання вимог ухвали суду з усунутими недоліками (а.с. 41, 46-48). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 69-70). В судове засідання сторони та третя особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] [PERSON] до суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі її та позивача, у заяві зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та третя особа про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позов відповідач не подав. За нормою ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно положень частини 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного судом 02.06.2020 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи без участі сторін по справі та третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 21.11.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09.02.2010 року (а.с. 8, 11). Позивач та відповідач є батьками повнолітньої [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 10). За повідомленням позивача, з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] стягувалися аліменти до досягнення дитиною повноліття. З огляду на дату народження [PERSON] , [INFO] , вона досягла повноліття, отже стягнення аліментів на її утримання припинилось. Відповідно довідки № 943/30 від 16.03.2020 року виданої факультетом економіки, менеджменту та психології Київського національного торговельно-економічного університету, [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми навчання вказаного факультету, термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня «бакалавр» 30 червеня 2023 року. Також згідно договору № 1654д/6к-2019 про навчання (підготовку) від 15.08.2019 року укладеного між Київський національним торговельно-економічним університетом та [PERSON] , вартість надання освітніх послуг [PERSON] за рівнем «бакалавр» по спеціальності «психологія», з терміном навчання 3 роки 10 місяців становить 83 930,00 грн. (п. 4.2 Договору) (а.с. 3-5). Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. [PERSON] досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та продовжує навчатись. [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Повнолітня дитина сторін по справі проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Мати [PERSON] [PERSON] , відповідно наданої довідки працює в Управлінні освіти Дніпровського району ДНЗ № 616 на посаді кухаря, її середньомісячна заробітна плата становить 7 359,50 грн. (а.с. 22). З пояснень позивача, неповнолітні діти та непрацездатні особи на утриманні відповідача не перебувають. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з урахуванням зібраних по справі доказів, беручи до уваги, що відповідачем жодним чином не спростовано наведені позивачем доводи, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу доньці [PERSON] , яка потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням на денній формі навчання. З огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, яка продовжує навчання, і позивачем заявлено до стягнення розмір аліментів у частці, яка становить ј від доходу відповідача, що за загальними правилами сімейного законодавства є мінімальною часткою та може бути зменшена у разі встановлення обставин передбачених ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів, однак таких обставин судом не встановлено, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, а тому позов у заявленому розмірі підлягає до задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, аліменти слід стягнути з дня звернення позивачем до суду, а саме з 26.12.2019 року, по час навчання третьої особи [PERSON] у навчальному закладі - по 30.06.2023 року, що підтверджується довідкою № 943/30 від 16.03.2020 року виданою факультетом економіки, менеджменту та психології Київського національного торговельно-економічного університету, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині періоду стягнення слід задовольнити частково. Відповідно норми ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі сторонами не заявлялось. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання розподілу судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішується.

Outcome: partial