Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися із вище вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства енергопостачальна компанія «Херсонобленерго». В ході судового розгляду позивачі збільшили свої вимоги та просили реально виділити належну їм частину будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] згідно висновку будівельно-технічної експертизи. Зокрема у позові зазначили, що 03.12.1990 р. [PERSON] був прийнятий на посаду електромонтера по обслуговуванню підстанції в с. Залізний порт до Херсонського підприємства електричних мереж, де працював до 15.03.2005 р. В той же час йому було запропоновано оселитися разом з його родиною в 1/2 частину нежитлового будинку, який розташований біля обслуговуваної ним підстанції за вказаною адресою, де вони проживають і до цього часу. Жодних документів на вселення ніким не видавалося. У вказаному будинку позивачем було добудовано допоміжні та житлові приміщення, проведене водопостачання, замінено віконні рами, відремонтовано перекриття стелі, добудовано необхідні для ведення сільського господарства приміщення, огороджено територію домоволодіння, постійно обробляється присадибна ділянка, організовано вивезення сміття, за заявою позивачів винесено рішення Новофедорівською сільською радою про надання дозволу на виготовлення проектів відводу земельної ділянки в оренду. 15.03.2005 р. [PERSON] звільнився з вказаного підприємства. Після звільнення він з родиною залишився проживати в даному житловому будинку, де і проживає по теперішній час. У вказаній частині будинку уся родина позивачів зареєстрована з 1991 року. Вказані факти підтверджуються трудовою книжкою, довідкою про місце проживання, рішенням № 493, довідкою КПП «Світанок», договором про надання населенню послуг з водопостачання та вивіз сміття, договором про користування електричною енергією. Виходячи із положень ст. 344 ЦК України та п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, зокрема, необхідно встановити, що особа володіла цим майном з 01.01.2001 р. десять років, тобто по 01.01.2011 р., після чого особа отримує право претендувати на вказане майно. Ознаками володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю є добросовісність, відкритість, безперервність і тривалість володіння. Оскільки спірні приміщення знаходяться у володінні позивачів з 1991 року, вони дбають про технічний стан оселі та оплачують за спожиті енергоносії, претензій щодо повернення спірного майна відповідач не заявляє, є усі підстави для визнання права власності за позивачами на вказані приміщення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги, з підстав, зазначених у позові та додав, що відповідач не є власником спірного приміщення, документів щодо вселення родини [PERSON] у вказане приміщення відповідач також не надав. Крім того, згідно діючого законодавства набувальна давність може бути застосована не лише до житлових приміщень, а й до будь-яких приміщень взагалі. Висновком будівельно - технічної експертизи визначено, що спірна будівля є садибою, тобто представляє собою самостійний об'єкт нерухомого майна, який відповідає вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові споруди. Основні положення». Вважає, що у позивачів є всі підстави для набуття права власності за набувальною давністю. Просить визнати за позивачами право власності за набувальною давністю та реально виділити належну їм ? частину будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] згідно висновку будівельно-технічної експертизи, а саме: 1-1 коридор, 1-2 ванна, 1-3 кухня, 1-4 коридор, 1-5 житлова кімната, 1-6 - житлова кімната, 1-11 житлова кімната, ганок; господарські споруди. Загальна площа приміщень будинку літ. «А» - 62,7 кв. м., що становить 58/100, площа забудови - 202, 28 кв.м., що становить72/100 від загальної площі забудови. Представник відповідача Берьозка Ю.В. позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у запереченні, в яких зокрема зазначив, що ПАТ ЕК «Херсонобленерго» є правонаступником прав та обов'язків Херсонського підприємства електричних мереж. Спірна будівля, яка перебувала у власності попередника перейшла у власність ПАТ ЕК «Херсонобленерго» і входить до його статутного фонду. Вказане приміщенні підстанції було передано у користування [PERSON] та [PERSON], які на момент передачі були його працівниками. Вважає, що позивачі не є добросовісними набувачами, оскільки позивачі зайняли спірну будівлю на законних підставах та з відома та волі на те власника будівлі, правонаступником якого є відповідач. Крім того, оскільки між позивачами та відповідачем склалися фактичні договірні правовідносини з приводу користування будівлею, фактично такі договірні відносини закінчилися 15.03.2005 р., тобто з моменту звільнення [PERSON] з ПАТ ЕК «Херсонобленерго». Тобто на момент звернення з даним позовом не пройшло п'ятнадцяти років, передбачених ч.3 ст. 344 ЦК України. Вважає, що позивачі не підпадають «під критерій добросовісного набувача та критерій тривалості добросовісного володіння». Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, пославшись на Постанову Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику справах про захист прав власності та інших речових прав» та зазначив, що у відповідача відсутнє право власності на спірне нерухоме майно, воно рахується лише на балансі підприємства. Тобто дане майно можливо вважати безхазяйною річчю. Вважає, що є всі підстави для визнання права власності на будівлю підстанції за набувальною давністю. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ч.1, ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, в ході розгляду даної справи було встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду від 24.11.2010 р., яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 26.11.2011 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], комісії по приватизації державного житлового фонду, третіх осіб: Новофедорівської сільської ради Голопристанського району, відкрите акціонерне товариство енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», про визнання недійсним розпорядження комісії по приватизації державного житлового фонду та свідоцтва про право власності на житло, було встановлено, що з 1973 року спірний будинок, який є Лінійним постом (підстанція), а не житловим будинком, належить енергопостачальній компанії, що підтверджується переліком нерухомого майна, яке передано під час корпоратизації станом на 01.07.1995 р. до статутного фонду ВАТ «Херсонобленерго». Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Таким чином, право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала хто є її власником. Як зазначили самі позивачі, [PERSON] працював на посаді електромонтера по обслуговуванню підстанції з 03.12.1990 року до 15.03.2005 р. На період роботи на підприємстві йому було запропоновано енергопостачальною компанією оселитися у вказаному приміщенні, що ним було і зроблено. Після звільнення з підприємства [PERSON] разом із членами своєї родини продовжує проживати у приміщенні підстанції до теперішнього часу. Таким чином, позивачі не є добросовісними набувачами (володільцями) в розумінні ст. 388 ЦК України. Тому немає підстав для визнання за позивачами права власності за набувальною давністю на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім того, враховуючи, що між відповідачем та [PERSON] фактично було укладено договір, яким надано право користування та володіння вказаним приміщенням на час роботи на підприємстві, тобто з 1990 року по 2005 рік, а з 2005 року по теперішній час - позивачі не є добросовісними набувачами, оскільки користуються майном без належної правової підстави. Також з моменту закінчення фактичних договірних відносин (15.03.2005 р.) не сплив передбачений ч. 3 ст. 344 ЦК України п'ятнадцятирічний термін. З огляду на вище наведене та

Outcome: dismissed