Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування поданої заяви заявники вказують, що перебувають в шлюбі з 09.06.2006, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 248. Від шлюбу у сторін двоє неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між заявниками припинені та спільне господарство не ведеться. За таких обставин заявники дійшли згоди, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Між заявниками досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дітей тим з батьків, який буде проживати окремо. Позивач просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище. Заявники у спільній заяві про розірвання шлюбу просили суд розглядати справу у їх відсутності. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Положеннями ч.3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 09 червня 2006 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 248 (а. с. 10). В період шлюбу у заявників народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11-12). Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Зі змісту заяви вбачається, що заявники не ведуть спільне господарство, на примирення не згідні. Між заявниками досягнуто згоди щодо здійснення ними батьківських прав та визначення місця проживання неповнолітніх дітей (договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 13.12.2018, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2479). З роз'яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спального майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, вбачається, що розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Вимога позивача про залишення їй шлюбного прізвища підлягає до задоволення, оскільки відповідає положенню ст. 113 СК України. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved