Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 09 жовтня 2019 року звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2019 року витребувано у Другої дніпровської держнотконтори копію спадкової справи після смерті [PERSON] та у П`ятої львівської держнотконтори - після смерті [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року витребувано копії актових записів про смерть [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] ; копій спадкових справ, відкритих після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2020 року у Другої дніпровської держнотконтори було витребувано копії спадкових справ, відкритих після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року від Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області Південно-східного територіального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було витребувано копії спадкових справ, відкритих після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , де було видано свідоцтва про право на спадщину за законом 12 листопада 1976 року, та [PERSON] , померлого [INFO] , де було видано свідоцтво про право на спадщину за законом 19 листопада 1979 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2020 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2021 року справу було повернуто на стадію підготовчого розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2021 року з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області, Першої київської держнотконтори та Київського державного нотаріального архіву було витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2021 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивачі у своєму позові посилалися на те, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 24 травня 1977 року, посвідченого Другої дніпропетровською держнотконторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-2025, 17/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 травня 2016 року, посвідченого Другою дніпропетровською держнотконторою і зареєстрованого в реєстрі за № 4-239, Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] . Частина будинку, визначена як квартира [ADDRESS] , належала та в ній проживала родина [PERSON] , частину будинку, визначену як квартира [ADDRESS] , займала родина [PERSON] . У спірній частині будинку, визначені як квартира [ADDRESS] , проживав [PERSON] , вітчим [PERSON] . Після його смерті у ній ніхто не проживав, вхідного замку не було, двері були відчинені, частина будинку перебувала у занедбаному стані: в ній ночували волоцюги, розводили багаття, винесли комунікації, що мало наслідком відсутність газо-, водо- та електропостачання. Власників зазначеної частини ані [PERSON] , ані [PERSON] не бачили. У 1996 році [PERSON] зареєструвала шлюб та проживала в с. Долинське П`ятихатського району Дніпропетровської області. Наприкінці 2001 року позивачі повернулися до м. Дніпра і мешкати почали з матір`ю позивача [PERSON] - [PERSON] , проте, у них часто виникали конфлікти та непорозуміння, тому родина [PERSON] на початку 2002 року зайняла частину будинку, визначену технічним паспортом як квартира [ADDRESS] . Оскільки виникла необхідність зареєструвати місце проживання, вони зареєстрували його за адресою, де проживала баба [PERSON] : [ADDRESS] , в однокімнатній квартирі, але ніколи фактично там не проживали. За увесь час проживання у будинку [ADDRESS] , позивачі здійснювали ремонт занедбаної частини, відкрито користуються нею, відновили постачання комунікацій через колишнього співвласника домоволодіння - [PERSON] , проте за для відновлення постачання комунальних послуг, від позивачів комунальні підприємства вимагають правовстановлюючі документи. При з`ясуванні обставин та встановленні власників ј частини домоволодіння [ADDRESS] позивачами було з`ясовано, що 1/8 частина домоволодіння належить на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину [PERSON] ; 1/16 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить [PERSON] ; 1/16 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить [PERSON] . Також 8/100 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить [PERSON] . Просили суд визнати за ними право власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] , належну [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у порядку набувальної давності. Представник позивача у своїй заяві до суду просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлялася у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлялася у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила. Надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Народного суду 4-ї дільниці Ленінського району м. Дніпропетровська від 08 січня 1960 року, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 28 січня 1960 року, за [PERSON] було визнано право власності на ј частину домоволодіння [ADDRESS] з господарськими будівлями, ј частина зазначеного домоволодіння належала [PERSON] (т. 1 а.с. 33-38). На підставі свідоцтва про право власності на будівлі від 25 травня 1957 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих [PERSON] на праві власності належала ј частина домоволодіння [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) (т. 2 а.с. 18). На підставі рішення Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 14 серпня 1970 року [PERSON] в порядку спадкування за законом належить 8/100 частин домоволодіння [ADDRESS] із виділенням в натурі (т. 1 а.с. 39-42). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 127). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому ј частину домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 листопада 1976 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-4360, [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого брата [PERSON] , померлого [INFO] , яка складалася із ј частини домоволодіння [ADDRESS] (т. 1 а.с. 47). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 164 оберт.) Після його смерті відкрилася спадщина на ј частину спірного домоволодіння. Із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся його син, [PERSON] (т. 1 а.с. 164), та його донька, [PERSON] (т. 2 а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер. (т. 1 а.с. 131). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому ј частину домоволодіння [ADDRESS] підставі договору дарування від 24 травня 1977 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-2025, 17/100 частин житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 105,3 кв.м. з господарчими будівлями належить [PERSON] (т. 1 а.с. 11-12), право власності на які у встановленому законом порядку зареєстровано в ДМБТІ (т. 2 а.с. 12 оберт). Згідно з відомостями Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області спадкові справи, відкриті після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] , на зберігання до архіву не передавалися (т. 1 а.с. 179). З відповіді Другої дніпровської державної нотаріальної контори № 1466/01-16 від 16 червня 2020 року встановлено, що спадкові справи, відкриті після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] , передані на зберігання до Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 207). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 128). Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому 8/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернувся його син [PERSON] (т. 2 а.с. 3). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 листопада 1979 року, виданого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-4561, [PERSON] належить 8/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) (т. 2 а.с. 9). Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 серпня 1990 року, виданого П`ятою львівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 6855, право власності на 1/16 частину домоволодіння [ADDRESS] , належить [PERSON] (т. 1 а.с. 174). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 04 грудня 1990 року, виданого П`ятою львівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 10270, право власності на 1/16 частину домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] (т. 1 а.с. 176). 23 березня 1996 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (т. 1 а.с. 28). На підставі відомостей КП «ДМБТІ» № 15454 від 01 грудня 2008 року право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано: на підставі договору дарування від 24 травня 1977 року 17/100 частин зареєстровано за [PERSON] , 1/16 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину зареєстровано за [PERSON] , 1/16 частина на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 04 грудня 1990 року зареєстровано за [PERSON] , 1/8 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 листопада 1979 року зареєстровано за [PERSON] , 8/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину зареєстровано за [PERSON] , ј частина на підставі договору дарування від 24 березня 1971 року та ј частина на підставі договору дарування від 10 березня 1982 року, а всього Ѕ частина - за [PERSON] (т. 1 а.с. 31-32). Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 травня 2016 року належить [PERSON] (т. 1 а.с. 13-14). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі і на 17/100 частин спірного домоволодіння [ADDRESS] . За життя [PERSON] було складено заповіт від 16 жовтня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.Ю. і зареєстрований в реєстрі за № 784, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати, і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (т. 2 а.с. 108). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. і зареєстрованого у реєстрі за № 500, [PERSON] прийняла спадщина на частину спадкового майна - квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с. 106). Згідно з відомостями Київського державного нотаріального архіву спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву не передавалася (т. 2 а.с. 147). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Положеннями ч. 2 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до змісту ст. 344 ЦК України, обставини, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач, як передбачає ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно з ч. 2 п. 9 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , з 2001 року, тобто більше 10 років, відкрито і безперервно володіють спірним майном і користуються ним на власний розсуд, здійснюють поточний ремонт, сплачують комунальні послуги, прав на вказану частину домоволодіння третіми особами не заявлено, спір щодо права власності відсутній, жодна особа, окрім позивачів, інтересу до спірного нерухомого майна не виявляє, тому позивачі мають законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за ними на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином, заявлені позивачами вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у загальному розмірі 5 456 гривень 56 коп. (т. 1 а.с. 1, 103, 181, т. 2 а.с. 118), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] і [PERSON] по 1 364 гривні 14 коп., з [PERSON] - 2 728 гривень 28 коп. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved