Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] в квітні 2016 року звернувся в суд з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері. Позов мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.06.1997 року по 06.04.2015 року. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року, що набуло законної сили, шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачем. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На початку липня 2016 року має намір виїхати з донькою на відпочинок за кордон. З метою оздоровлення доньки та відпочинку за межами України, між позивачем та тур агентом ФОП [PERSON] було укладено договір на туристичне обслуговування № 422/311ц від 20.04.2016 рок, щодо надання туристичних послуг на відпочинок у Туреччині. Дата поїздки призначена з 01.07.2016 року по 10.07.2016 року. 20.04.2016 [PERSON] було сплачен частину вартості відповідної туристичної послуги тур агенту. На думку останнього подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, також [PERSON] матиме можливість оздоровити доньку, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Незважаючи на це відповідач безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України. Просить дозволити тимчасовий виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу її матері [PERSON] до Туреччини строком до 10 днів перебування, у період з 01.07.2016 року по 10.07.2016 року, у супроводі батька [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [NUMBER], виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 09.08.2001 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити. Суду пояснила, що дитина закінчує 9 клас та планує вступати до навчального закладу, крім того, переживає, що за дитиною не буде належного догляду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.06.1997 року по 06.04.2015 року. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року, що набуло законної сили, шлюб було розірвано. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). На даний час рішень щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів чи визначення способу участі батьків у вихованні дитини тощо немає. Згідно договору на туристичне обслуговування № 422/311ц від 20.04.2016 року укладеного між ФОП [PERSON] - «Галопом по світу» та [PERSON] про надання туристичних послуг на відпочинок у Туреччиі в період з 01.07.2016 року по 10.07.2016 року (а.с.8-12), вартістю 4510 доларів США. 20.04.2016 року [PERSON] було сплачено частину вартості відповідної туристичної послуги турагенту. Встановленим фактам відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою КМУ від 27.01.1995року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» щодо виїзду дітей за кордон. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Згідно ст. 154 СК України право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Як вбачається із ст. 11 ЗУ «Про охоронну дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як випливає з пункту 2.2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Виїзд неповнолітніх осіб за межі України у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Судом встановлено що поїздка на відпочинок до Туреччини буде здійснена насамперед в інтересах дитини. При цьому суд виходить з тих міркувань, що позивач як батько зобов'язаний піклуватись про дитину, а відповідачем не надано доказів щодо перешкод у здійсненні туристичної поїздки дитини за кодон. Таким чином, суд приходить до висновку, що існують підстави для задоволення позову та надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу її матері [PERSON] до Туреччини строком до 10 днів перебування, у період з 01.07.2016 року по 10.07.2016 року, у супроводі батька [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [NUMBER], виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 09.08.2001 року, оскільки це не буде суперечити інтересам дитини. За клопотанням представника позивача суд вважає за можливе судові витрати (судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.) залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved