Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] 23. 12. 2016 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 квітня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 451. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично з грудня 2013 року вони не ведуть спільного господарства. В сім'ї немає порозуміння. Сім'я розпалася і примирення не можливе. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Заслухавши сторони, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Громадяни України [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30 квітня 2009 року увідділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 451. Після одруження дружина змінила прізвище на [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що сторони на момент розірвання шлюбу разом не проживають, та фактично з грудня 2013 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життясторін, збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. Згідно ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved