Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, мотивуючи вимоги тим, що вони зареєстровані та проживають в будинку [ADDRESS]. Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, відносився до категорії колгоспних. Членами колгоспного двору на ту дату значились: голова двору - [PERSON], члени двору- [PERSON] - дружина та дочка - [PERSON]. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] набули: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 05.08.1990 року позивач [PERSON] вийшла заміж та змінила своє прізвище на «[PERSON]». Згідно діючого на той час Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ч.1 ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів. Таким чином, частка кожного члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала 1/3. [INFO] помер [PERSON]. Ще при житті, [PERSON] 10.01.1999 року склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідав своїй дочці - позивачу [PERSON]. 28.07.2008 року [PERSON] склав ще один заповіт, відповідно до якого заповідав належну йому земельну частку /пай/ сестрам позивача - відповідачам [PERSON] та [PERSON], в рівних частках. Після смерті [PERSON] спадкоємці звернулись до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини: позивач [PERSON] з заявою про прийняття спадщини на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], а відповідачі [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно, яке складається з земельної частки /паю/. Мати сторін - [PERSON] подала заяву в нотаріальну контору про відмову від спадщини., яка залишилась після смерті чоловіка. Оскільки [PERSON] в 1999 році заповідав позивачу [PERSON] все своє майно, а в 2008 році її сестрам заповів земельну частку /пай/, позивач вважає, що має право на інше спадкове майно, яке залишилось після смерті батька, а саме: частину житлового будинку [ADDRESS]. Спадщину після смерті [PERSON] позивач [PERSON] прийняла відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї та відповідно до вимог ст.1269 ЦК України подала заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач [PERSON] не має можливості в зв'язку з тим, що відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, яке складається з однієї основної будівлі і розташоване в [ADDRESS] - належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори постановою від 05.07.2017 року № 1321/02-31 відмовив позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендував звернутись до суду. Оскільки [PERSON] належала 1/3 частка майна колгоспного двору і він заповідав дане майно своїй дочці - позивачу [PERSON], вона вважає, що має право на дане спадкове майно . На даний час частки у праві власності на житловий будинок є слідуючими: [PERSON] - 1/3 частка у праві власності, як члена колгоспного двору та [PERSON] 2/3 (1/3 частка у праві власності, як члена колгоспного двору + 1/3 частка у праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON].) Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За наведених обставин, позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять ухвалити рішення, яким: визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]: за [PERSON] на 1/3 частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], як члена колгоспного двору; за [PERSON] на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]:1/3 частку у праві власності на житловий будинок, як члена колгоспного двору та 1/3 частку у праві власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] (до складу будинковолодіння входять: житловий будинок «А», прибудова «а», ганок, прибудова а - 1, ганок, сарай «Б», погріб «П/Г», убиральня «Д», огорожа №4, ворота №5, хвіртка №6, криниця №7). Всудове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник - адвокат Байдак В.П. не з`явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, позов підтримують, змін та доповнень не маю, просять його задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, позов визнають та не заперечують щодо його задоволення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачі по справі, [PERSON] та [PERSON], зареєстровані та проживають в будинку [ADDRESS], що підтверджується відмітками про реєстрацію місця проживання (а.с. 10, 13). Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство та свідоцтвом про право власності на будинок (а.с. 18, 22 - 30). Членами колгоспного двору на вказану дату, згідно погосподарської книги за 1985-1995 роки, значились: голова двору - [PERSON], члени двору- [PERSON]- дружина та дочка - [PERSON]. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] набули: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 05.08.1990 року позивач [PERSON] вийшла заміж та змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 15). Згідно діючого на той час Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ч.1 ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів. Таким чином, частка кожного члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала 1/3. [INFO] в с. Лаврівка, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.11.2016 року (а.с. 14). За життя, 10.01.1999 року, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідав своїй дочці - [PERSON] (а.с. 17). 28.07.2008 року [PERSON] склав ще один заповіт, відповідно до якого заповідав належну йому земельну частку /пай/ [PERSON] та [PERSON], в рівних частках, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні копією спадкової справи, заведеної після його смерті. Після смерті [PERSON] сторони звернулись до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини: [PERSON] з заявою про прийняття спадщини на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS], а [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно, яке складається з земельної частки /паю/. [PERSON] подала заяву в нотаріальну контору про відмову від спадщини., яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] Відповідно до ст.1254 ч.2 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, якій він суперечить Оскільки, [PERSON] в 1999 році заповідав [PERSON] все своє майно, а в 2008 році її сестрам заповів земельну частку /пай/, [PERSON] вважає, що я має право на інше спадкове майно, яке залишилось після смерті батька, а саме: частину житлового будинку [ADDRESS]. Спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї та відповідно до вимог ст.1269 ЦК України, подала заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може в зв'язку з тим, що відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, яке складається з однієї основної будівлі і розташоване в [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори постановою від 05.07.2017 року № 1321/02-31 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендував звернутись до суду (а.с. 31). Оскільки моєму батькові [PERSON] належала 1/3 частка майна колгоспного двору і він заповідав дане майно мені, його дочці, вважаю, що я маю право на дане спадкове майно . На даний час частки спадкоємців у праві власності на житловий будинок є: [PERSON] - 1/3 частка у праві власності, як члена колгоспного двору та [PERSON] 2/3 (1/3 частка у праві власності, як члена колгоспного двору + 1/3 частка у праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON].). Згідно ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд, до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Ч.1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. Дані правовідносини також регулюються: ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; ст. 1218 ч.1 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За даних обставин суд приходить до висновку, що право позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved