Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] 14.03.2017 року звернулася з позовом в суд до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в шлюбі, який між ними було зареєстровано 28.10.2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1915. На даний час шлюб розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.06.2016 року. За час спільного проживання в них народилася дочка [PERSON], [INFO], батьками якого записані вона з відповідачем. Дитина фактично є на її утриманні, відповідач, проживаючи окремо, ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги для сімї не надає, а її доходи є недостатніми для утримання дочки, оскільки вона здійснює догляд за дочкою, не працює, займається домашнім господарством. Відповідач працює в ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» і отримує заробітну плату, однак самоусунувся від утримання дитини, тому вона змушена звернутися з позовом в суд. Просить позов задоволити, стягувати з [PERSON] в свою користь на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] - аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно до повноліття дитини, а також стягнути витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обємі з підстав, які викладені в позовній заяві, суду пояснила, що у червні 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду. За час окремого їх проживання відповідач матеріально їм не допомагав, в звязку чим вона змушена була звернутися суд з даним позовом. Тому просить позов задоволити, стягувати з відповідача в свою користь аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно на утримання дочки [PERSON]. Відповідач [PERSON] подав суду письмове заперечення проти позову, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, не заперечив обставини, на які посилається позивач, однак суду пояснив, що він намагається допомагати дитині, перераховував кошти на утримання дочки на картковий рахунок колишньої дружини. почав щомісячно надавати кошти для дочки, купував різноманітні речі, подарунки. Окрім того постійно купляє дочці одяг, подарунки, іграшки, часто проводить дозвілля з дитиною. Розмір аліментів, які просить стягнути позивач, не відповідає чинному законодавству, є надто великим, а тому він згідний сплачувати аліменти в розмірі не більше 1/4 частини свого заробітку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2006 року, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 07.06.2016 року (а.с.7). За час спільного їх проживання у сторін народилися дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем по справі та знаходяться на її утриманні, що підтверджується актом Зарічанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області ( а.с.8). Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стосовно самого розміру аліментів, то в даному випадку суд наголошує на наступне. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів, що він працює в ТОВ «Енергосервісна компанія «Адамсон» на посаді начальника відділу теплоізоляції (а.с.26) і його середньомісячна заробітна плата за останні 6 місяців складає 2\~240,26 грн., та в ТОВ «Сервісна компанія «Адамсон» (а.с.27), де його середньомісячна заробітна плата складає 1\~050,00 грн., про що сам не заперечує і що підтверджується відповідними довідками, і взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі, який достатній для її нормального фізичного та духовного розвитку, тому суд прийшов до переконання, що розмір аліментів може бути визначений щомісячно по 1/4 частині з усіх видів його доходу на утримання його дочки. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином на підставі вищенаведеного суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. З відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави та на користь позивача згідно представлених квитанцій. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved