Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року звернулася до Галицького районного суду з позовом і просить постановити рішення, яким визнати недійсним рішення № 54 Залуквянської сільської ради від 29 вересня 2000 року «Про оформлення права власності на житловий будинок» в частині оформлення права власності на [PERSON]. Судові витрати та витрати на правову допомогу покласти на [PERSON] Позивач в судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що рішенням виконкому Залуквянської сільської ради за № 54 від 29 вересня 2000 року було оформлено право власності на житлові будинки в населених пунктах сільської ради. Відповідно до додатку до рішення № 99 оформлено також право власності на житловий будинок за відповідачем, [PERSON] На даний час остання бажає провести технічну документацію на будинок в порядок, щоб зробити подарунок сину відповідача. Однак, виконкомом Залуквянської сільської ради було розяснено, що будинковолодіння є власністю [PERSON] Вважає, що рішення сільської ради є незаконним та таким, що порушує її конституційні права. Виконком сільської ради не міг приймати рішення про оформлення права власності на підставі записів у по господарських книгах, оскільки рішенням виконкому Галицької районної ради за № 8 від 11 січня 1984 року їй було надано дозвіл на будівництво житлового будинку, що знаходиться по вул. Шевченка, 2. Також, 27 січня 1984 року був виготовлений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки на її імя. Актом виносу в натурі земельної ділянки і розробки будівель зазначено, що площа ділянки становить 700 кв.м. В 1986 році по вул. Шевченка, 2 в с. Шевченкове Галицького району був збудований житловий будинок і відкрито погосподарський номер. Рішенням виконкому сільської ради за № 2 від 11 січня 1990 року їй було дозволено провести газифікацію житлового будинку. Нею були оплачені кошти за робочий проект та була проведена газифікація даного спірного будинку. В звязку з тим, що про прийняття оскаржуваного рішення виконкому сільської ради їй стало відомо лише в серпні 2015 року, просила поновити строк звернення до суду та позов задовольнити. Сільський голова с. Залуква Галицького району, [PERSON], відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позову не визнали. При цьому представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON], суду пояснила, що відповідач [PERSON] є дочкою позивача, народилася вона в 1974 році в с. Шевченкове Галицького району. Спочатку разом з батьками, вона проживала [INFO], а коли в 1986 році батьки побудували новий житловий будинок по вул. Шевченка, 2 в с. Шевченкове, перейшла разом з ними (батьками) проживати в цей будинок. Після одруження, в спірному будинку разом з відповідачем та її батьками, став проживати чоловік відповідача [PERSON], який був зареєстрований в цьому будинку в грудні 1995 року, а також їхні діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. В січні 1993 року батьки відповідача перейшли проживати окремо, в старий житловий будинок по вул. Шевченка, 36, який належав матері позивача [PERSON]. Після смерті останньої, позивач цей будинок успадкувала і до теперішнього часу тут проживає. В спірному будинку залишилась проживати і проживає по даний час [PERSON] із своєю сімєю. В 2000 році в селі проводилась приватизація житлових будинків і відповідач звернулася в сільську раду з проханням приватизувати спірний житловий будинок. Оскільки, на час її звернення, в житловому будинку проживала і була зареєстрована сімя [PERSON], рішенням виконкому Залуквянської сільської ради за № 54 від 29 вересня 2000 року на її імя було оформлено право власності і згідно записів в по господарських книгах вона стала головою двору. Вважає, що приватизація житлового будинку на імя відповідача не суперечить діючим на той час нормам закону, в задоволенні позову просила відмовити. Сільський голова с. Залуква Галицького району, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що рішенням виконкому Залуквянської сільської ради за № 54 від 29 вересня 2000 року за письмовими заявами жителів села та інших населених пунктів сільської ради, було оформлено право власності на житлові будинки. Згідно додатку до рішення таких мешканців села виявилося більше 100 чоловік, в тому числі, і [PERSON] При прийнятті рішення про приватизацію, виконком керувався записами в погосподарських книгах сільської ради, тобто приймалось до уваги, що житловий будинок приватизувався на осіб, які на час подання заяви про приватизацію, фактично проживали і були зареєстровані в конкретному житловому будинку. На час прийняття оспорюваного рішення в житловому будинку по вул. Шевченка, 2 в с. Шевченкове Галицького району проживали і були зареєстровані: голова домогосподарства [PERSON] (дочка позивача), її чоловік [PERSON] та їхні діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Сама позивач, [PERSON] та її чоловік [PERSON], на той час проживали і були зареєстровані в цьому ж селі, в житловому будинку по вул. Шевченка, 36. В звязку з цим вважає, що виносячи рішення про оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON], виконком сільської ради діяв в межах своїх повноважень, не порушуючи при цьому Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», через що підстав для визнання цього рішення незаконним, на його переконання, не має. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, а також перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням виконкому Залуквянської сільської ради за № 54 від 29 вересня 2000 року було оформлено право власності на житлові будинки в населених пунктах сільської ради. Згідно додатку до цього рішення в списку за № 99 оформлено право власності на житловий будинок по вул. Шевченка, 2 в с. Шевченкове Галицького району за дочкою позивача - [PERSON]. Оспорюване рішення виконкому про оформлення власності за відповідачем [PERSON] є передчасним і не відповідає фактичним обставинам справи. З копії наданого позивачем будівельного паспорта на забудову вбачається, що рішенням виконкому Галицької районної ради за № 8 від 11.01.1984 року позивачу [PERSON] було видано дозвіл на спорудження житлового будинку по вул. Шевченка в с. Шевченкове Галицького району. Актом виносу в натурі меж земельної ділянки і розробки будівель зазначено, що площа земельної ділянки становить 700 кв. м. В 1986 році будинок по вул. Шевченка, 2 був збудований та зданий в експлуатацію. На імя позивача було відкрито по господарський номер, що стверджується випискою з погосподарських книг по її господарству Залуквянської сільської ради. Крім того, з копії рішення Залуквянської сільської ради за № 2 від 11.01.1990 року вбачається, що позивачу було дозволено провести газифікацію житлового будинку і вона повністю оплатила за робочий проект та провела газифікацію. З огляду на вищевикладене суд вважає, що спірне будинковолодіння по вул. Шевченка, 2 в с. Шевченкове Галицькогго району Івано-Франківськоїобласті слід вважати спільною сумісною власністю позивача, [PERSON] та її чоловіка, [PERSON], який станом на теперішній час помер. Той факт, що позивач в січні 1993 року вибула проживати в інший житловий будинок, який їй дістався в порядку спадкування, не може бути підставою для позбавлення її права власності на спірний житловий будинок, де вона залишила проживати свою дочку із сімєю. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом глави 23 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а також має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В той же час, відповідно до ч.1 п.1 ст. 346 ЦПК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Оскільки, жодних дій, які б вказували на те, що позивач відчужила спірний житловий будинок і право власності на нього (будинок) перейшло на іншу особу, вона не вчиняла, суд приходить до висновку, що рішення виконкому про оформлення власності за відповідачем [PERSON] є передчасним і не відповідає фактичним обставинам справи, через що позов слід задовольнити. Так як, про прийняття оскаржуваного рішення виконкому сільської ради позивачу стало відомо тільки в серпні 2015 року, строк звернення до суду позивачу підлягає поновленню. На стягненні з відповідачів судових витрат та витрат на правову допомогу позивач не наполягає. На підставі ст.ст. 316, 317, 321, 325, 328, 346, 21 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: approved