Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову вказують, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивачки [PERSON] та бабусею позивача [PERSON] . Спадщина, що відкрилась після смерті [PERSON] складається з трикімнатної квартири загальною площею 62.8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.1996 року № 139-2, зареєстрованого товарною біржею «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія), про що зроблено відповідний запис в Журналі реєстрації біржових угод за реєстраційним № 139-2 від 21.06.1996 року. Відповідно до відмітки КП ЧООБТІ на звороті вказаного Договору купівлі-продажу та довідки КП ЧООБТІ від 04.12.2018 року № 7234 про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 223811972 від 14.09.2020 року про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Також вказують, що за життя [PERSON] був складений заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати [PERSON] на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала [PERSON] . Окрім того, на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.09.2002 року у справі № 2-2350/2002, рішенням Черкаської міської ради від 18.02.2003 року № 100 [PERSON] була призначена опікуном над недієздатною дочкою [PERSON] . Черкаською міжрайонною психіатричною медико-соціальною експертною комісією на підставі акту огляду № 1771 від 11.10.2006 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності безтерміново. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. із заявою про відкриття спадщини. На підставі його звернення була заведена спадкова справа № 44/2018. Також на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.10.2019 по справі № 711/7514/19 [PERSON] призначено опікуном, над недієздатною [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. № 419/02-31 від 07.09.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, оскільки Договір купівлі-продажу квартири не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу, так як сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладання договору, в частині його нотаріального посвідчення. Тому, зважаючи на те, що в позасудовому порядку вирішити питання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна неможливо, оскільки спадкодавець померла, позивачі вимушені звернутися за захистом своїх прав до суду і просять суд: визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі - [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.02.2021 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Гарбазей Д.О. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились та не повідомили суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. В судове засідання представник відповідача - Черкаської міської ради не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності представника відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди представника позивачів щодо такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивачів - адвоката Гарбазей Д.О. та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Як визначено ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положеннями ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 статті 1268 ЦК України). У відповідності до розділу 10, п. 4, п. п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 14.11.2018 року, виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с. 12). 21.11.2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю., на підставі заяви позивача [PERSON] , була зареєстрована спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 63363074, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54178746 від 21.11.2018 року (а.с. 24). Також в судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] , на випадок її смерті, заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом вона матиме право, [PERSON] . Даний заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі № 45274226 від 30.09.2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. (а.с. 19, 20). Спадкове майно, на яке після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із трикімнатної квартири загальною площею 62.8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності спадкодавця - [PERSON] на вказану квартиру підтверджується Договором купівлі-продажу від 21.06.1996 року, зареєстрованим на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) відповідно до протоколу відкритих торгів № 5 від 21.06.1996 року та на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та довідкою КП «ЧООБТІ» №7234о від 04.12.2018 року (а.с. 13-14, 15). Також в судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.09.2002 року у справі № 2-2350/2002, яким визнано [PERSON] (дочка спадкодавця [PERSON] ) недієздатною, рішенням Черкаської міської ради від 18.02.2003 року №100 [PERSON] була призначена опікуном над недієздатною дочкою [PERSON] (а.с. 21, 22). Черкаською міжрайонною психіатричною медико-соціальною експертною комісією на підставі акту огляду № 1771 від 11.10.2006 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності безтерміново (а.с. 23). Після смерті [PERSON] , на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.10.2019 року по справі № 711/7514/19, [PERSON] (позивача) призначено опікуном над недієздатною [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до ст.ст. 1258-1261 ЦК України спадкоємців за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1241 ЦК України встановлено, що повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту половину частки, яка б належала кожному із них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, недієздатна [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] та відповідно спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, успадковує незалежно від змісту заповіту [PERSON] половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом. Враховуючи, що вона є єдиним спадкоємцем за законом, відповідно вона має право успадкувати Ѕ частку (обов`язкова частка) квартири [ADDRESS] . Також в судовому засіданні встановлено, що спадкоємець за заповітом - позивач [PERSON] своєчасно звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак постановою вказаного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, оскільки Договір купівлі-продажу квартири не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу, так як вказаний договір купівлі-продажу квартири зареєстрований на біржі і не посвідчений нотаріусом (а.с. 28). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В постанові Верховний Суд України від 04.04.2011 року (справа № 3-18гс 11) роз`яснено, що згідно з вимогами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Аналогічні роз`яснення містяться і в пункті 37 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5. З матеріалів справи вбачається, що Договір купівлі-продажу від 21.06.1996 року, згідно з яким [PERSON] (спадкодавець) стала власницею квартири [ADDRESS] , був зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) відповідно до Протоколу відкритих торгів № 5 від 21.06.1996 року та на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», без нотаріального засвідчення. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Оскільки Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був укладений 21.06.1996 року, тобто до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Тож, у відповідності до ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІ1 «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»). Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, зареєстрованої 07.07.1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено що, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до діючого на даний час законодавства, саме ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 21.06.1996 року був укладений до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, він 21.06.1996 року був зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія), а також КП «ЧООБТІ» що підтверджується довідкою від 04.12.2018 року № 7234о, норми діючого на той час Закону України «Про товарну біржу» не вимагали його нотаріального засвідчення та іншої державної реєстрації ніж в КП «ЧООБТІ», тому набуття [PERSON] права власності на вказану вище квартиру є правомірним. Відповідно, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , і позивач [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а крім того, вказану спадщину фактично прийняла і позивачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги, оскільки вона донька померлої, була зареєстрована разом з останньою на день її смерті, а також була визнана недієздатною згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.09.2002 року, тому має право на обов`язкову частку. Оскільки приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю. було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] і позивачі на даний час не мають можливості реалізувати свої права на спадкування, в зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 21.06.1996 року, а також враховуючи те, що такий договір на момент його укладення не потребував нотаріального посвідчення та іншої державної реєстрації ніж в КП «ЧООБТІ», суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] , [PERSON] до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. А зокрема, з урахуванням наведеного вище, суд вважає за необхідне: визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved