Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовна заява [PERSON] та [PERSON] мотивована тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.03.2000 року вони є співвласниками квартири, що за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 07.08.2002 року у даній квартирі зареєстровано також і відповідача по справі - [PERSON] . Зазначають, що більше одинадцяти років [PERSON] у даній квартирі не проживає, спільного господарства із позивачами не веде, в утриманні будинку участі не бере. Факт реєстрації відповідача у даній квартирі створює позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю на власний розсуд. Посилаючись на викладені обставини позивачі просили суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 25 травня 2021 року відкрито провадження в указаній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, при цьому [PERSON] подала до суду заяву від 26.07.2021 року, у якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Представник [PERSON] - адвокат Терлюк О.Я. подав до суду заяву від 13.08.2021 року, у якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та просив справу розглянути без його участі та участі позивача, не заперечував щодо винесення заочного рішення по справі. Судові витрати просили залишити за ними. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, повторно до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв та клопотань від останньої не надходила. Відзив на позов суду не подано. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.03.2000 року. Відповідно до будинкової книги та довідки про зареєстрованих у житловому будинку (приміщенні) осіб за №345/3-16, виданої виконавчим комітетом Козівської селищної ради Тернопільської області 14.05.2021 року до складу зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , входять [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту №179 на предмет встановлення факту не проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 11.10.2018 року, [PERSON] , 1970 року народження, зареєстрована в [ADDRESS] , але більше одинадцяти років за даною адресою не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом положень частини першої статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК Українського РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, за змістом якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначаються власником. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідач [PERSON] відсутня у квартирі, за адресою [ADDRESS] понад один рік без поважних на це причин, тому відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України втратила право на користування спірним житлом. З цих підстав вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування зазначеним житлом, є обгрунтованими і їх слід задовольнити. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.317, 319, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР,

Outcome: approved