Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] 17.04.2015 звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення по сплаті аліментів за період з липня 2011року по січень 2012 року в сумі 39 925,36 грн. Позивач в обґрунтування позову зазначила, що має від шлюбу із відповідачем двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З грудня 2006 року разом з чоловіком не мешкає, діти проживають із нею. Зазначає, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2009 у справі №2-514/2009 стягнуто з відповідача аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття. Виконавче провадження з виконання рішення закінчене в зв'язку із досягненням повноліття дітьми, аліменти не сплачені. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2010 у справі №2/0777/2010 стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] до закінчення навчання. Виконавче провадження також закінчено у зв'язку із закінченням дитиною навчання. Аліменти не сплачувалися, тому сума боргу станом на 20.06.2014 складає 27 391,46 грн. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2012 у справі №2/3802/2012 стягнуто з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] до закінчення навчання. Аліменти також не сплачуються, у зв'язку із чим заборгованість по аліментам станом на 01.02.2014 складає 20 418 грн. Відповідач обізнаний про наявність виконавчих проваджень, неодноразово попереджений державним виконавцем про необхідність виконання рішень суду, але від виконання рішень ухиляється вже протягом 8 років, хоча є працездатним, матеріально забезпеченим, має стабільний дохід, інших дітей на утриманні не має. Позивач самостійно дітей утримувати не має можливості, оскільки знаходиться у скрутному матеріальному становищі, постійно хворіє. У зв'язку із наявністю заборгованості по аліментам вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь пеню у розмірі 1 % за прострочення по сплаті аліментів по 01.04.2015 згідно виконавчого листа №2-0777 виданого 22.04.2010 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів на утримання [PERSON] за період з липня 2011 року по грудень 2011 року, виходячи з розрахунку: липень 2011року (заборгованості 448,65 грн. (4,49 грн. - 1% за місяць) х 1363 днів прострочення = 6 115,10грн.; серпень 2011року (448,65 грн. (4,49 грн. - 1%) х 1333 днів = 5 980,50 грн.; вересень 2011р. (448,65 грн. (4,49 грн.-1%) х 1302 днів = 5 841,42грн.; жовтень 2011року (448,65 грн. (4,49 грн.-1%) х 1 271 днів = 5 702,34грн.; листопад 2011року (448,65 грн. (4,49 грн.-1%) х 1241 днів = 5 567,75грн.; грудень 2011року (448,65 грн. (4,49 грн.-1%) х 1210 днів = 5428,67грн.; січень 2012року (448,65 грн. (4,49 грн.-1%) х 1179 днів = 5 289,58 грн. Всього 39 925,36 грн. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст. 196 СК України, ст.ст. 258, 261 ЦК України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів згідно з виконавчим листом №2-0777, виданого 22.04.2010 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за період з липня 2011року по січень 2012року в сумі 39 925,36 грн. Позивач надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між [PERSON] та [PERSON] 20.06.1987 зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З грудня 2006 року разом з чоловіком позивач не мешкає, діти весь час проживали з нею, знаходилися на її утриманні, у зв'язку із чим позивач зверталася до суду із вимогами про стягнення аліментів. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2009 у справі №2-514/2009 стягнуто з відповідача аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття (а.с. 24). Виконавче провадження з виконання цього рішення закінчене в зв'язку із досягненням повноліттям дітьми, аліменти не сплачені. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2010 у справі №2-0777-2010 стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] до закінчення навчання (а.с. 15). Постановою державного виконавця від 26.08.2014 виконавче провадження закінчено у зв'язку із закінченням дитиною навчання (а.с. 18). Аліменти за цим виконавчим листом не сплачувалися, тому за розрахунком заборгованості державного виконавця Красногвардійського ВДВС ДМУЮ заборгованість по аліментам станом на 20.06.2014 складає 27 391,46грн. (а.с. 14). Позивач самостійно дітей утримувати не має можливості, оскільки знаходиться у скрутному матеріальному становищі, постійно хворіє, що підтверджується відповідними медичними довідками (а.с. 26, 27). Позивачем на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів надано лист державного виконавця від 19.11.2013 про виклик [PERSON] до Красногвардійського ВДВС ДМУЮ з метою сплати заборгованості по аліментам (а.с. 25). Відповідно до ст. 196 СК України позивач має право вимагати від боржника по аліментам (відповідача) неустойку (пеню) в розмірі 1% від суми не сплачених аліментів за кожний день прострочення. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В правовій позиції Верховного Суду України, що висловлена в постанові від 01.10.2014 у справі № 6-149цс14, яка згідно з положенням ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідач не є непрацездатною особою, не має на утриманні інших осіб, протягом 8 років свідомо ухиляється від сплати аліментів, жодного разу їх не сплачував, хоча був обізнаний про необхідність їх сплати, у зв'язку із чим і викликався до органу виконавчої служби. З встановлених судом обставин та вищевказаних норм закону, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача неустойки зі зменшенням запропонованої позивачем до стягнення суми неустойки до розміру реальної заборгованості, що відповідно до наданого позивачем розрахунку з липня 2011 року по січень 2012 року складає 3 140, 55 грн. (а.с. 16). Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 3 140,55 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог частково на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial