Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] 19.12.2018р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] у якому просить суд стягнути з відповідачів на його користь борг у розмірі 35 028,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що позивач 27.02.2017р. позичив під розписку [PERSON] грошові кошти у сумі 600,00 доларів США. Позивач свої зобов`язання виконав, однак відповідачі порушують взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1\~260,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 35\~028,00 грн. [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте його представником надано суду заяву, у якій він просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимогами підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачі фактично ухвалу про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримали, проте за змістом ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачам, оскільки надсилались за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення суд відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалив проводити розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 27.02.2017р. [PERSON] уклав договір позики з [PERSON] шляхом надання останньому грошових коштів під розписку у розмірі 600,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 27.02.2018р. та сплатою 5 % щомісячно за користування коштами (а.с.6-7, 14-15). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення грошових коштів та станом на 13.12.2018р. має заборгованість перед позивачем у розмірі 600,00 доларів США (а.с.8). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем з 27.02.2017р. по 13.12.2018р. становить 600,00 доларів США, а розмір погодженої сторонами винагороди позивачу складає 5 % щомісячно. Таким чином на користь позивача також підлягають стягненню відсотки за користування грошовими коштами за період з 27.02.2017р. по 13.12.2018р. у розмірі 660,00\~ доларів США (22 місяців * 30,00 доларів США). В якості забезпечення зобов`язань позичальника за вказаним договором позики 27.02.2017р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед [PERSON] відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що випливають з договору позики (а.с.16-17). Відповідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку божників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Відповідачі всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надали суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Судом встановлено, що офіційний курс долара до гривні станом на 23.04.2019р., тобто на день ухвалення рішення у справі, становить 26,53 грн. за 1 долар США. Враховуючи, що відповідачі порушили взяті на себе грошові зобов`язання та не повернули позику у строки, встановлені в договорі, внаслідок чого загальна сума боргу перед позикодавцем за договором позики склала 1\~260,00 доларів США, беручи до уваги офіційний курс долара на день ухвалення рішення, суд доходить висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 33\~427,80 грн., а відтак і про часткове задоволення позовних вимог.. За змістом ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: partial