Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] 16.06.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], 3 особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення - з будинку [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2006 року, виданого 16-ою Київською державною нотаріальною конторою, вона є власником житлового будинку [ADDRESS]; відповідачка [PERSON] з 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] - сином позивачки (3 особою); який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.03.2015 року було розірвано; у липні 2003 року відповідачка [PERSON], як дружина сина [PERSON], разом з своїм сином від попереднього шлюбу - [PERSON], були зареєстровані у зазначеному житловому будинку, усього на даний час в зазначеному будинку зареєстровані шість осіб - сторони та 3 особи по даній справі. Оскільки відповідачі систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим проживання та унеможливлює використання та розпорядження спірним будинком; відповідачі постійно конфліктують, порушують громадський спокій, погрожують позивачці та іншим особам, які зареєстровані у спірному будинку, фізичною розправою; також відповідачі відмовляються сплачувати плату за житлово-комунальні послуги та витрати з утримання житлового будинку, у зв»язку з чим позивачка несе додаткові витрати для уникнення в подальшому відповідної заборгованості; враховуючи те, що позивачка потребує поліпшення умов проживання, вона має намір продати спірний будинок та придбати інше житло, 3 особи не заперечують проти продажу, але у зв»язку з реєстрацією та проживанням у спірному будинку відповідачів, позивачка позбавлена можливості використати своє право власності, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просила позов задовольнити на підставі положень ст.316, 317, 328, 383, 391 ЦК України та ст.64, 109, 116, 150 ЖК України. В судовому засіданні позивачкою [PERSON] та її представником [PERSON] подано заяву про залишення без розгляду позову в частині вимог до відповідача [PERSON]; ухвалою суду від 22.12.2015 року позовна заява [PERSON] в частині вимог до відповідача [PERSON] була залишена без розгляду; позовні вимоги до відповідачки [PERSON] позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON] в судовому засіданні підтримала та просила позов в цій частині задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, а саме - просила виселити [PERSON] (відповідачку) з будинку [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення - на підставі положень ч.1, 3 ст.116 ЖК України. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась повторно, про час та місце розгляду справи відповідачка [PERSON], явка якої судом була визнана обов»язковою, була повідомлена належним чином; при цьому, до матеріалів справи відповідачкою подані заяви від 17.08.2015 року та від 07.12.2015 року (а.с.36, 53), згідно яких вона просить справу розглядати за її відсутності і не заперечує проти задоволення позову про її виселення. В судове засідання 3 особи - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також не з»явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких заяв-клопотань від них не надходило. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно наданої копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2006 року, виданого 16-ою Київською державною нотаріальною конторою, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]) - а.с.5; також на ім»я позивачки було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.03.2006 року - на земельну ділянку площею 0,1000 га, на який розташований вищезазначений житловий будинок (а.с.6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2006 року, житловий будинок [ADDRESS] - жилою площею 74,70 кв. м, цегляний; на земельній ділянці, крім будинку, також розташовані господарські будівлі та споруди (сараї, льох, літня кухня, вбиральня, гаражі, душова, спорудження тощо); право власності на будинковолодіння на ім»я позивачки [PERSON] зареєстровано у БТІ м. Києва 24.03.2006 року (а.с.5). Як вбачається з копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.03.2015 року (справа №753/2348/15-ц), [PERSON] (син позивачки, 3 особа 1) та відповідачка [PERSON] з 29.06.1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі; від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (3 особа 2); зазначеним рішенням суду шлюб між подружжям було розірвано (а.с.10). Як стверджується позивачкою та її представником, відповідачка [PERSON] зареєстрована постійно за адресою - будинок [ADDRESS] з липня 2003 року (а.с.8-9), тобто ще до переходу права власності на будинок позивачці; між сторонами склався певний порядок користування приміщеннями будинку; розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відбулось без розподілу майна, тощо. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідачка [PERSON] має право користування спірним будинком - за місцем постійної реєстрації; будь-яких договорів (угод) з приводу користування спірним будинком сторони не укладали. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї (колишнього члена сім»ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як стверджує сама позивачка, відповідачка [PERSON] проживає в спірному будинку по теперішній час; з наданих позивачкою доказів, матеріалів справи - до відповідачки не застосовувались відповідні заходи запобігання і громадського впливу у разі порушення нею умов та правил спільного з позивачкою проживання; позивачка раніше до суду з відповідними позовами не зверталась. Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, позивачка та її представник обґрунтовують заявлені позовні вимоги про виселення без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на положення ст.316, 317, 328, 383, 391 ЦК України та ст.64, 109, 116, 150 ЖК України. Оскільки заявлені позовні вимоги із зазначених позивачкою підстав не підтверджені належними та достатніми доказами в судовому засіданні, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому визнання позову відповідачкою [PERSON] згідно наданих заяв від 17.08.2015 року та від 07.12.2015 року (а.с.36, 53) не може бути прийнято судом та покладено в основу рішення суду у даній справі; відповідачка [PERSON] іншого житла не має, тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed