Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зокрема: 1/2 частину фактично понесених витрат на навчання за договором про надання освітніх послуг № 40/19 від 01.08.2019 за період з 01.09.2019 по 30.06.2020 в розмірі 7 920 грн., а також передбачуваних додаткових витрат, які будуть понесені в майбутньому на навчання сина за період з 01.09.2020 по 30.06.2023 в розмірі 23 760 грн. 00 коп. На обгрунтування позову вказала, що з 2006 року позивач разом з сином разом мешкає за адресою: [ADDRESS] . 28.11.2017 Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі № 753/9332/17, згідно якого присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2200 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, всупереч ухваленого судового рішення, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по сплаті аліментів, не проявляє зацікавленості до життя сина, не приймає участь у його розвитку та не спілкується з ним. Одночасно із цим, відповідач вживав заходів щодо зменшення суми аліментів, однак такі вимоги були визнанні Апеляційним судом Черкаської області такими, що не підлягають задоволенню. Під час навчання у школі, до 9-го класу позивач помітила зацікавленість сина до медицини та бажання отримувати в подальшу освіту у цьому напрямку. З метою розвитку дитини, позивачем було запропоновано сину продовжити навчання у Київському медичному коледжі № 3 за спеціальністю 223 Медсестринство (молодший спеціаліст) з метою отримання кваліфікованих знань в сфері медицини. За результатами конкурсного відбору його було обрано, а позивачем було укладено договір про надання освітніх послуг № 40/19 від 01.08.2019. Навчання у вищевказаному коледжі є платним та коштує 15 840 грн. за навчальний рік (10 місяців). Строк навчання надання освітньої послуги з 01.09.2019 по 30.06.2023. Форма навчання - денна. За перший рік навчання позивачем було сплачено загальну суму 15 840,00 грн. Позивач працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «ЄВРО БІЛД» на посаді комірника. Відповідно до довідки про доходи від 28.02.2020 загальна сума доходу отриманого позивачем за період з 02.09.2019 по 29.02.2020 складає 23 501,66 грн., тобто в середньому 3 916,83 грн. на місяць. Вказаних коштів не вистачає на достойний рівень життя матері та дитини. Крім того, син перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невролога та лікаря- кардіолога з діагнозом: вегетативно-судинна дисфункція по симпато-тонічному типу, що підтверджується довідкою № 01-16/1378 від 01.10.2018 року. Враховуючи, що син має намір продовжити навчання, просила стягнути також передбачувані витрати. Ухвалою суду від 29.04.2020 відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач у строк встановлений в ухвалі відзив суду не надав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. 18.11.2011 Дарницьким районним судом м Києва було розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.11.2003 Виконавчим комітетом Хмільнянської сільської ради Канівського району Черкаської області за № 04 /а.с. 6/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER] /а.с. 7/. Син сторін проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи /а.с. 10/. 28.11.2017 Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення у справі № 753/9332/17, згідно якого присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 2200 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.05.2017 та до досягнення ним повноліття /а.с. 16-18/. Як вказує позивач за результатами конкурсного відбору син вступив на навчання у Київський медичний коледж № 3 за спеціальністю 223 Медсестринство (молодший спеціаліст) з метою отримання кваліфікованих знань в сфері медицини. Як вбачається з договору про надання освітніх послуг № 40/19 від 01.08.2019, укладеного позивачем, вартість навчання складає 15 840 грн. за навчальний рік (10 місяців), строк навчання надання освітньої послуги з 01.09.2019 по 30.06.202, загалом 4 роки, форма навчання - денна /а.с. 19-20/. За перший рік навчання позивачем було сплачено загальну суму 15 840,00 грн., що підтверджується квитанцією № 5 від 29.07.2019 та квитанцією № 89 від 23.01 2020 /а.с. 22-23/. Позивач працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «ЄВРО БІЛД» на посаді комірника. Відповідно до довідки про доходи від 28.02.2020 загальна сума доходу отриманого позивачем за період з 02.09.2019 по 29.02.2020 складає 23 501,66 грн. /а.с. 21/. Син сторін перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невролога та лікаря- кардіолога з діагнозом: вегетативно-судинна дисфункція по симпато-тонічному типу, що підтверджується довідкою № 01-16/1378 від 01.10.2018 /а.с. 24/. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення . Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Як вище зазначалося, син сторін навчається у Київському медичному коледжі № 3 за спеціальністю 223 Медсестринство. У даній справі, звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача половину фактично понесених нею витрати в сумі 7920,00 грн. та передбачуваних в розмірі 23 760, 00 грн. за навчання неповнолітнього сина. Вказані витрати є додатковими, такі висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду в постанові від 01.04.2019 у справі № 545/819/18. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи, що позивачем підтверджено понесення нею додаткових витрат на дитину, пов`язаних з навчанням сина, враховуючи обов`язок обох батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, те, що відповідачем не подано доказів неможливості нести такі витрати, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини понесених додаткових витрат у сумі 7920,00 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення передбачуваних витрат в розмірі 23 760, 00 грн., тобто у майбутньому на навчання спільної із відповідачем дитини у коледжі, то суд підстав для фінансування додаткових витрат наперед не вбачає, оскільки позивачем не надано переконливих доказів, що такі витрати будуть в майбутньому, що син продовжить навчання. Крім того, позивачем такі витрати ще не понесені, і в разі їх невизнання відповідачем та виникнення спору, остання може звернутися до суду за захистом своїх прав та стягнення таких витрат в судовому порядку. Згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial