Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] 25 травня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи виконком Новокадацької районної у м. Дніпрі ради, Новокадацький районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2017 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. [PERSON] 18 січня 2018 року звернулася до суду з зустрічним позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. Згідно розпорядження керівника апарату Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 120 від 27 квітня 2018 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, відповідно до п.п. 2.3.17, 2.3.50 Положення про АСДС та рішення зборів суддів від 17 квітня 2018 року, яким вирішено передати нерозглянуті справи та матеріали, що перебувають у провадженні судді Нижнього А.В. для здійснення повторного автоматичного розподілу, було призначено повторний автоматичний розподіл цивільної справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ вказану цивільну справу передано до провадження судді Приходченко О.С. 2 травня 2018 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 травня 2018 року справу судом було прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, за первісним позовом Департамент адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року було забезпечено докази та витребувано у Новокодацького ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області інформацію за результатами розгляду заяв [PERSON] від 14 листопада 2017 року та 15 січня 2018 року про прининення порушень житлових прав. 06 грудня 2018 року Новокодацьке ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області надало до суду копію висновку та відповіді за результатами розгляду заяв [PERSON] від 14 листопада 2017 року та 15 січня 2018 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові, а його представник у судовому засіданні, посилалися на те, що 21 лютого 2004 року між [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано шлюб. На підставі рішення виконкому Ленінської районної у м. Дніпрі ради № 87/6 від 19 березня 2004 року було змінено умови договору найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] з померлого [PERSON] на його сина [PERSON] . Сторони почали проживати у спірній квартирі з 26 березня 2004 року. Від вказаного шлюбу у них народився син [PERSON] , 2004 року народження. Сімейне життя не склалося та з 2012 року шлюбні відносини і сімейне життя було припинено. З січня 2012 року [PERSON] виїхала з квартири до місця попереднього проживання за адресою: [ADDRESS] , до квартири своєї матері, син залишився проживати у спірній квартирі з батьком. У березні 2012 року позивач за зустрічним позовом почала проживати однією сім`єю з іншим чоловіком, проте у 2013-2014 році повернулася проживати за у квартиру [ADDRESS] , де і проживає на теперішній час. Позивач за первісним позовом неодноразово звертався до [PERSON] з проханням знятися із реєстрації, проте остання ухиляється від цього. З 2016 року [PERSON] проживає однією сім`єю з іншою жінкою, а позивач за зустрічним позовом ухиляється від зняття з реєстрації. Просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов`язати Департамент адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом у відзиві на позов, своїй зустрічний позовній заяві, та письмових поясненнях на позов, а її представник у ході судового розгляду посилалися на те, що [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі, у якій знаходяться її особисті речі та речі її дитини, яка як член сім`ї не позбавлена права користування житловим приміщенням. Позивач за первісним позовом за власної ініціативи замінив дверні замки та перешкоджає їй у користуванні житловим приміщенням, у зв`язку з чим вона зверталася до органів поліції із заявою про припинення порушень, проте, результатів це не дало і [PERSON] і в подальшому перешкоджає їй у користуванні спірним житловим приміщенням. На час звернення із позовом про зняття її з реєстрації у спірній квартирі, позивач за зустрічним позовом перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем за первісним позовом, а у квартирі зареєстрований їх неповнолітній син, а зняття її з реєстрації призведе до розлучення її з неповнолітнім сином, що буде порушенням прав дитини. Докази, надані на підтвердження не проживання [PERSON] , не підтверджують факту її не проживання у спірній квартирі та їх підстав. Іншого житла вона не має. Просила у задоволенні первісного позову відмовити та зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення і передання комплекту ключів, та зобов`язати позивача за первісним позовом не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , судові витрати у справі стягнути з [PERSON] на свою користь. Треті особи у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце проведення судового розгляду, у судове засідання своїх представників не направили, у своїх заявах справу просили розглядати за відсутності їх представників. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, що 21 лютого 2004 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (т. 2 а.с. 2), який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2017 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року (т.2 а.с. 4-7). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (т. 2 а.с. 3). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 87/6 від 19 березня 2004 року було змінено умови договору найму житлового приміщення [ADDRESS] ) з померлого батька [PERSON] на чина [PERSON] (т. 1 а.с. 6). Згідно з довідкою про склад сім`ї та місця реєстрації № 9879 від 12 травня 2017 року у спірній квартирі зареєстровано [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 7). Відповідно до актів від 14 травня 2017 року, складеного [PERSON] і [PERSON] , та від 21 травня 2017 року, складеного [PERSON] , і [PERSON] , [PERSON] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , з січня 2012 року (т. 1 а.с. 8, 9). Згідно з актом від 26 листопада 2017 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не зареєстрована, але фактично проживає у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] , 2004 року народження (т. 1 а.с. 57). Актом обстеження умов проживання від 02 серпня 2017 року, складеного заступником начальника УССД Новокодацького району Ніловою Н.Л., головним спеціалістом-юристом Нікіфоровою Ю.В., у квартирі [ADDRESS] створені належні умови для навчання та відпочинку дитини, за цією адресою мають постійне місце реєстрації [PERSON] , [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] зареєстрована, але не проживає (т. 1 а.с. 58). Висновками ДОП Новокодацького ВП старшого лейтенанта поліції Мазурика А.С. від 07 лютого 2018 року та 25 квітня 2018 року встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , у спірній квартирі не проживає з 2012 року по теперішній час (т. 1 а.с. 204, 206). Також у судовому засіданні у якості свідків було допитано [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що у будинку [ADDRESS] вона зареєстрована та проживає з 1984 року, та саме з того часу знає родину [PERSON]. [PERSON] її сусід. Його батьки померли. Позивач за первісним позов одружився, дружину звати [PERSON]. Проте, вже кілька років вона не бачила її у спірній квартирі, свідок не бачила, чи вивозила [PERSON] свої речі, а про те, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні квартирою ніколи не бачила. Неповнолітній син [PERSON] проживає у квартирі разом з батьком. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає у будинку [ADDRESS] з моменту його заселення з 1984 року та знає позивача за первісним позовом з цього часу, оскільки проживає на одному поверсі. Він проживав з батьками у спірній квартирі, потім батьки померли. Він одружився, дружину звати [PERSON], у них народився син. Дружина [PERSON] у квартирі не проживає кілька років. З того часу, як [PERSON] перестала проживати в квартирі, двері не змінювалися, замки також не бачив щоб замінювалися, речі вона не вивозила. Скандали з приводу того, що позивач за первісним позовом чинить перешкоди у користуванні квартирою, не виникали. Позивач також пояснив суду, що замки були дійсно змінено ним, але не з метою чинити перешкоди [PERSON] , а з метою їх оновлення, оскільки мав місце факт фізичного зносу механізмів. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ч. 2 ст. 71 ЖК України, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як було встановлено судом під час судового розгляду, [PERSON] у спірній квартирі не проживає з січня 2012 року, квартиру залишила добровільно, проживає у своєї матері за адресою: [ADDRESS] , всупереч тверджень відповідача і акту від 26 листопада 2017 року неповнолітній син сторін [PERSON] проживає з [PERSON] , що у ході судового розгляду було підтверджено свідками [PERSON] та [PERSON] , а також актом обстеження умов проживання від 02 серпня 2017 року. Як було показано свідками відповідач у спірну квартиру після того, як залишила її, вселитися не намагалася, суперечок з цього приводу між сторонами не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що звернення відповідача із заявами про вчинення позивачем перешкод в користуванні квартирою до поліції є штучними і не мають дійсного підґрунтя. Судом також приймається до уваги, що на теперішній час [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] , який є наймачем спірної квартири. Комунальні послуги [PERSON] не сплачує, інші витрати, пов`язані з утриманням квартири, не несе, [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням їй не чинить, тому суд вважає позовні вимоги за первісним позовом такими, що знайшли своє підтвердження в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги первісного позову про зобов`язання Департаменту адмінпослуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради зняти [PERSON] з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, достатньо для зняття такої особи з реєстраційного обліку відповідними державними органами. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що їй [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні квартирою, проте достатніх доказів суду надано не було. Про наявність ухвали про відкриття провадження у цій справі [PERSON] була обізнана, про що свідчить розписка, написана власноруч 31 травня 2017 року (а.с. 14), про отримання копії ухвали про відкриття провадження та позову з додатками. До матеріалів справи стороною позивача за зустрічним позовом долучено дві копії заяви до Новокодацького ВП про поновлення її порушених прав. Суд звертає увагу, що вони спрямовані до органів поліції лише у січні та квітні 2018 року, тобто після спливу тривалого часу з дати відкриття провадження по цій справі, що свідчить про відсутність сталого інтересу позивача за зустрічним позовом до її проживання та користування спірною квартирою. І як зазначалося вище, свідки суду пояснили, що [PERSON] не намагалася знову вселитися у спірну квартиру, а сам [PERSON] їй перешкод у проживанні не чинить. Не заслуговують на увагу суду твердження [PERSON] , що у разі задоволення первісного позову будуть порушені її права відносно неповнолітнього сина, адже вона самостійно покинула їх сумісне місце проживання, дитина проживає з батьком, який нарівні з матір`ю є піклувальником неповнолітнього сина. Також суд не досліджує докази та не дає правову оцінку місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а також його спілкування з матір`ю [PERSON] , оскільки дане питання не є предметом позову. Також ухвалення рішення по даній цивільній справі про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку не має причинно-наслідкового зв`язку у разі виникнення спору між сторонами з приводу перешкод у спілкування з дитиною, вона не позбавлена права звернення до суду із позовом щодо вирішення такого спору. Тому суд не приймає доводи сторони позивача за зустрічним позовом, що задоволення первісного позову буде порушувати її права щодо дитини та призведе до розлучення її з сином. Таким чином, у ході судового розгляду не встановлено факту вчинення перешкод позивачем за первісним позовом [PERSON] у користуванні квартирою, підстави, викладені у зустрічному позові, не знайшли свого підтвердження, а тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що у задоволенні зустрічного позову було відмовлено, судовий збір, сплачений [PERSON] при поданні позовної заяви та заяви про витребування доказів залишити за позивачем за зустрічною позовною заявою. Позивачем за первісним позовом [PERSON] при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 640 гривень 00 коп. (а.с. 1), який з урахуванням того, що позовні вимоги за первісним позовом задоволено, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача за первісним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial