Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

[PERSON] 28.02.2017 предявив позов до [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом після смерті його баби [PERSON], котра померла 25 жовтня 2007 року, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Василенко, 175 у с. Баранівці Самбірського району Львівської області, з яких ? частина, як його частка у майні колишнього колгоспного двору, ? частина у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та земельну ділянку площею 0,625 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства і розташована на території с. Баранівці [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області. У обґрунтування свої позовних вимог позивач посилався на те, що після смерті його баби [PERSON] відкрилася спадщина на вказане майно і він, позивач, будучи спадкоємцем майна за заповітом після смерті баби звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття і оформлення спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як даний будинок належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON], а у державному акті на право власності на землю є виправлення. Під час судового розгляду представник позивача у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про право власності на житловий будинок, довідок, виданих 22.12.2016 виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Самбірського району, технічного паспорта, виготовленого 31 січня 2017 року Самбірським МБТІ, та довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна відомо, що господарство по вул. Василенко, 175 у с. Баранівці Самбірського району, головою якого була [PERSON], відносилося до колгоспного двору, майно якого складалося: із житлового будинку, побудованого у 1963 року, стайні, стодоли, вбиральні, огорожі та криниці (а.с. 14, 15, 16-20). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Із довідки, виданої 22.12.2016 виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Самбірського району, вбачається, що згідно записів погосподарської книги по с. Баранівці господарство по вул. Василенко, 175 у с. Баранівці Самбірського району Львівської області, відносилося до суспільної групи колгоспний двір і станом на 01.07.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: голова колишнього колгоспного двору [PERSON], член двору [PERSON] (а.с. 9). Отже, на момент припинення колгоспного двору його членам [PERSON] та [PERSON] вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме, по 1/2 частині цього будинку. Із свідоцтва про смерть відомо, що 25 жовтня 2007 року померла [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із державного акто на право власності на землю видно, що [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,625 га і призначена для ведення особистого підсобного господарства, однак у вказаному акті містяться виправлення у по-батькові власника (а.с. 7). Із заповіту, складеного 3 лютого 1999 року, вбачається, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на час її смерті і на що за законом вона буде мати право заповідає [PERSON] (а.с. 8). Із довідки, виданої 23.01.2017 виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Самбірського району Львівської області, відомо, що на час смерті [PERSON] в будинку в с. Баранівці Самбірського району Львівської області проживав її внук [PERSON], [INFO] (а.с. 10). За наведеного, унаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаних житлового будинку та земельної ділянки і [PERSON], як спадкоємець за заповітом, прийняв її. Із відповіді Самбірської державної нотаріальної контори відомо, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що житловий будинок № 175 по вул. Василенко у с. Баранівці Самбірського району належить колишньому колгоспному двору, головою якого є [PERSON]М, і вказане майно належить спадкодавцю та іншим членам колгоспного двору на праві спільної власності, а також не приймаються для вчинення нотаріальних дій документи, які мають виправлення (а.с. 14, 16). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ураховуючи наведене, право позивача [PERSON]М підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по вул. Василенко, 175 у с. Баранівці Самбірського району Львівської області, з яких: 1/2 частина, як частка в майні колишнього колгоспного двору, 1/2 частина у порядку спадкування за заповітом після смерті його баби [PERSON], котра померла 25.10.2007 року, а також визнання права власності на вказану земельну ділянку.

Outcome: approved