Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач № 1), який діє в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] (далі - Позивач № 2), [PERSON] (далі - Позивач № 3), [PERSON] (далі - Позивач № 4), [PERSON] (далі - Позивач № 5), (далі - Позивачі), звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії ВіззЕйр Україна» (далі - Відповідач), в якому просять стягнути із Відповідача на користь Позивачів компенсацію у розмірі по 600 Євро кожному та відшкодувати завдану шкоду по 892,18 грн. кожному Позивачеві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2014р., Позивачами було придбано через офіційний сайт Відповідача електронні квитки на рейс Київ-Дубаї-Київ. При купівлі квитків електронним замовленням було присвоєно номери S8BEQJ та MDHLSH. Згідно замовлення S8BEQJ було придбано квитки на ім'я Позивача № 1 та його дітей, Позивача № 2, Позивача № 4, Позивача № 5, а згідно замовлення MDHLSH було придбано квитки на ім'я Позивача № 3. У подальшому Позивачі замовили та оплатили візи та послуги спеціалізованого візового центру, також сплатили та замовили квитки на поїзд до м. Києва з м. Львова з метою посадки на авіарейс. У відповідності до придбаних квитків, виліт рейсом WU6021 повинен був здійснений 02.04.2014р. о 14.10 з аеропорту Київ-Жуляни до аеропорту АльМактум Дубай ОАЕ. Повернення повинно було бути здійснено рейсом WU6021 16.04.2014р. із аеропорту АльМактум Дубай, виліт о 20.40. Проте, 20.03.2014р., під час перевірки статусу замовлення, з метою планування повернення , Позивач № 1 зайшов у свій особистий запис в системі бронювання на сайті Відповідача та не помітив замовлень. Після цього Позивач № 1 зателефонував на контактний номер телефону на офіційному сайті Відповідача. В результаті розмови Позивачеві № 1 стало відомо, що рейси з Києва до Дубаї та з Дубаї до Києва Відповідачем скасовано з комерційних міркувань. У позасудовому порядку Позивачі намагались врегулювати спір. Так, на офіційну електронну скриньку Відповідачу було направлено лист 20.03.2014р. та отримано відповідь 24.03.2014р. зі змісту якої запропоновано декілька варіантів вирішення спірних питань. Жодний із запропонованих варіантів ані пропозиціям Позивачів, ані положенням Повітряного кодексу України (далі ПКУ), на думку сторони Позивачів, не відповідають. У частині визначення шкоди, завданої внаслідок невиконання своїх зобов'язань зі сторони Відповідача, Позивачі просять стягнути 5353,08 грн. майнової шкоди у відповідності до приписів ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», з яких 747,46 грн. - оплата за залізничні квитки до м. Києва з м. Львова та 4605,2 грн. - оплата візи та послуги візового центру країн Азії. Позивач № 1, який одночасно є представником сторони інших Позивачів, та який діє в інтересах своїх малолітніх дітей, у судовому засіданні позовні вимоги, з підстав, викладених у позові, підтримав та просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник Відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи свою позицію тим, що Відповідач є авіакомпанією, основним видом діяльності якої є здійснення перевезення пасажирів за плату. Зауважив, що договори перевезення між пасажирами та компанією укладаються на перевезення конкретним рейсом у конкретну дату. Зазначив, що у зв'язку зі скасуванням рейсу, Позивачі повідомлялись електронною поштою двічі, за 16 днів до запланованої дати відправлення, тому він вважає, що компенсація кожному пасажиру не підлягає виплаті за таких обставин. Просив суд у позові відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторони Позивачів та пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно з ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира перевізник зобов'язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу, доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Перевіряючи обставини у справі, судом встановлено що 08.01.2014 року, через офіційний сайт Відповідача (http//:wizzair.com), Позивачами придбано 7 електронних квитків на рейс WU 6021 Київ-Дубаї, з датою відправлення 02.04.2014 р. та на зворотний рейс WU 6022 Дубаї-Київ, з датою вильоту 16.04.2014р., що підтверджується копіями замовлень за номерами S8BEQJ та MDHLSH, відповідно. Судом встановлено, а сторонами не заперечується, що рейс WU 6021 Київ-Дубаї, з датою відправлення 02.04.2014р., скасовано. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 Повітряного кодексу України, правила авіаперевізника - правила, інструкції і технології, встановлені авіаперевізником, які використовуються при повітряних перевезеннях пасажирів та/або багажу, вантажу, пошти, а також правила застосування тарифів, стандарти та настанови з обслуговування пасажирів і багажу, порядок розгляду претензій та позовів. Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб'єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Згідно з частиною 4 зазначеної статті, авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації. Авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт. Зазначені правила повинні відповідати вимогам та правилам, установленим міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, законодавству України, в тому числі авіаційним правилам України. При цьому розмір виплати компенсації та надання допомоги пасажирам мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. (ч. 6 ст. 100 Повітряного кодексу України). Пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. (ч. 16 ст. 100 Повітряного кодексу України). Відповідно до ч. 5 ст. 104 Повітряного кодексу України, якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Згідно ч.ч.1-4 ст.105 Повітряного кодексу України, у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до частини другої статті 104 цього Кодексу та компенсацію відповідно до частин п'ятої і шостої статті 104 цього Кодексу. Пасажир має право на компенсацію, якщо його не поінформовано про скасування рейсу: щонайменше за два тижні до запланованого часу відправлення; у період не більше ніж за два тижні і не менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за дві години до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через чотири години після запланованого часу прибуття; менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за годину до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через дві години після запланованого часу прибуття. Авіаперевізник, скасовуючи або затримуючи рейс, повинен надавати пасажирам на їх запит пояснення щодо підстав скасування чи затримки рейсу. У разі необхідності забезпечення своєчасної пересадки трансферних пасажирів на стикувальні рейси перевізник за першої можливості повинен запропонувати їм альтернативні маршрути перевезення. Перевізник не зобов'язаний виплачувати компенсацію, передбачену частинами п'ятою і шостою статті 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів. Доведення факту інформування пасажира про правила та умови перевезення, порядок бронювання місць на рейсах, тарифи, такси (збори), про розклад та строки виконання рейсу покладається на авіаперевізника, його агента з продажу, туристичного оператора та інших уповноважених організацій за місцем укладання договору повітряного перевезення. Аналогічні норми визначені у пунктах 1-4 Глави 3 Розділу XVI Правил, які регулюють права пасажира на компенсацію у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки авіарейсу. Судом встановлено, що електронні листи - повідомлення направлялись на електронну адресу Позивача № 1, зокрема: 04.03.2014р., 18.03.2014р., 22.03.2014р., відповідно. Отже, суд приходить до висновку, що Позивачі були повідомлені про скасування рейсу 02.04.2014р. вчасно, а тому відсутні підстави на виплату останнім компенсації згідно ч.5 ст.104 Повітряного кодексу України. Крім цього, судом встановлено, що відповідно до листа ПАТ «Райффазен Банк Аваль» від 12.08.2015 р. № 97-0-6-00/17, кошти у розмірі 4377,60 грн. та 1148 грн. - вартість невикористаних авіаквитків, із Відповідача були утримані банком 29.04.2014 року. Також, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальних збитків внаслідок неналежного виконання зобов'язань Відповідачем, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 29 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень 1999року (Монреальська Конвенція), ратифікованої Україною 17.12.2008 року, під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв'язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди не підлягають стягненню. Тобто, Монреальська Конвенція включає вичерпний перелік умов відповідальності перевізників перед пасажирами та виключає можливість стягнення пасажирами з авіакомпанії будь-яких непрямих збитків. Позивачі просять стягнути із Відповідача компенсацію витрат на залізничні квитки, а також витрати за послуги візового центру країн Азії. Разом з тим, згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачами протягом усього часу розгляду справи належним чином не обґрунтовано, що вказані витрати є прямими фактичними збитками, понесеними Позивачами внаслідок скасування рейсу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються Позивачі у своїх вимогах, як на підставу для задоволення заявленого ними позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 901, 907 Цивільного кодексу України, ст. 100, 104, 105 Повітряного кодексу України, ст. 29 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень 1999 року (Монреальська Конвенція),

Outcome: dismissed