Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON], 15.04.2015 року, звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Жовтоводської міської ради про визнання права власності на ? частку квартири в порядку набувальної давності. Позов мотивувала тим, що [INFO] померла гр-ка [PERSON], яка постійно на день смерті проживала в [ADDRESS]. Померла [PERSON] являється рідною тіткою її колишнього чоловіка [PERSON], шлюб з яким між ними розірвано 21 листопада 2001 року, і який із січня 1991 року зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Рідний брат [PERSON] - [PERSON] - батько її колишнього чоловіка - помер [INFO]. На день смерті [PERSON] їй на праві власності належала ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.07.1997 року, виданим відділом приватизації державного житла Жовтоводської міської ради. ? частки зазначеної квартири належить їй на праві власності на підставі того ж свідоцтва про право власності. Після смерті [PERSON] спадкоємців за законом або за заповітом не було. Свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, частка квартири до цього часу зареєстрована за померлою. На спадщину після смерті [PERSON] також не заявляли своє право податкові органи, територіальні громади. Норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який набрав чинності з 1 січня 1964 року, не передбачали право успадкування племінниками після смерті тітки, дядька. Квартира [ADDRESS] в 1973 році була виділена їй в користування як працівнику Східного гірничо-збагачувального комбінату. В квартиру вселилися, крім неї, також її чоловік [PERSON], його матір [PERSON], яка вже померла та двоє їх на той час неповнолітніх дітей. [PERSON] була постійно зареєстрована в квартирі [ADDRESS] і знята з реєстраційного обліку у зв'язку із смертю. З прийняттям Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, і яким розширено коло спадкоємців, [PERSON], як племінник, не звертався до Жовтоводської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на ? частку вище вказаної квартири. Вона постійно проживає в квартирі з моменту вселення та приватизації житла, що підтверджується довідкою ЖРЕД-4 від 27.03.2015 року, зареєстрована за вказаною адресою. Добросовісно сплачує комунальні платежі за надані послуги за загальну площу квартири. З 2001 року вона отримує житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Після смерті [PERSON], яка була членом її сім'ї , вона володіє та користується часткою, яка належала померлій. Будь-яких претензій щодо володіння та користування квартирою фізичні особи, юридичні особи до неї не пред'являли і на протязі 16 років вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє часткою квартири, яка належала померлій [PERSON] та вважає, що у неї виникло право на визнання за нею право власності в порядку набувальної давності на зазначену частку квартири. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS], в порядку набувальної давності, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник відповідача - орган місцевого самоврядування в особі Жовтоводської міської ради в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності представника Жовтоводської міської ради, не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, враховуючи те, що останній скористався своїми процесуальними права, надавши суду відповідну заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спір між сторонами виник спір з приводу визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.07.1997 року, виданим відділом приватизації державного житла Жовтоводської міської ради квартира [ADDRESS], в рівних долях, належить [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/. [INFO] померла гр-ка [PERSON], яка постійно на день смерті проживала в [ADDRESS]. Померла [PERSON] являється рідною тіткою колишнього чоловіка позивачки - [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21 листопада 2001 року /а.с.15/. [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. /а.с.16/. [INFO] помер рідний брат [PERSON] - [PERSON], який являється батьком колишнього чоловіка позивачки /а.с.14/. Після смерті [PERSON] спадкоємців за законом або за заповітом не було. Свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося, частка квартири до цього часу зареєстрована за померлою [PERSON] На спадщину після смерті [PERSON] також не заявляли своє право податкові органи, територіальні громади. Норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який набрав чинності з 1 січня 1964 року, не передбачали право успадкування племінниками після смерті тітки, дядька. Квартира [ADDRESS] в 1973 році була виділена позивачці [PERSON] в користування як працівнику Східного гірничо-збагачувального комбінату /а.с.6/. В квартиру вселилися: позивачка [PERSON], чоловік [PERSON], його матір [PERSON], яка померла та двоє на той час неповнолітніх дітей подружжя Борейко. [PERSON] була постійно зареєстрована в квартирі [ADDRESS] і знята з реєстраційного обліку, у зв'язку із смертю. З прийняттям Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, і яким розширено коло спадкоємців, [PERSON], як племінник, не звертався до Жовтоводської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на ? частку вище вказаної квартири. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з моменту вселення та приватизації житла проживає в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖРЕД-4 від 27.03.2015 року /а.с.9/. Окрім того, позивачка зареєстрована за вказаною адресою. Позивачка [PERSON] добросовісно сплачує комунальні платежі за надані послуги за загальну площу квартири /а.с.10,11/. З 2001 року позивачка отримує житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг за вказаною квартирою. Після смерті [PERSON], яка була членом її сім'ї , позивачка володіє та користується часткою, яка належала померлій. Будь-яких претензій щодо володіння та користування квартирою фізичні особи, юридичні особи до неї не пред'являли і на протязі 16 років остання добросовісно, відкрито та безперервно володіє часткою квартири, яка належала померлій [PERSON] Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом». Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: «Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, понад 16 років позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS], і, відповідно до ст.344 ЦК України набула право власності на це майно в порядку набувальної давності. Встановлені судом обставини підтверджуються, окрім матеріалів справи, також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що протягом 16 років позивачка проживає в квартирі [ADDRESS], користується нею та володіє. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачкою у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ними письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 11,15,16,344 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved