Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач 1), [PERSON] (далі - Позивач 2) звернулися в суд із позовною заявою про визнання права власності - за [PERSON] право власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (2/4 в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], та матері [PERSON], яка померла [INFO], 1/4 частку як за членом колгоспного двору); за [PERSON] право власності на 1/4 частку вказаного житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що належить їй як члену колгоспного двору. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивачі покликалися на те, що відповідно до довідки, виданої Підволочиським державним архівом, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є членами колгоспного двору - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] помер [INFO]. Після звернення Позивача 1 до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. З огляду на вказане Позивачі змушені звернутися до суду для захисту своїх невизнаних прав. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивач 1 та Позивач 2 подали заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач подав заяву в якій проти позову не заперечив. Розглянувши позовну заяву, враховуючи заяви сторін, які просять справу вирішувати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 28 червня 1991 року виконкомом Камянківської сільської ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 4-х членів, головою якого є [PERSON]. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Камянківської Ради народних депутатів №27 від 25 чеврня 1991 року. Відповідно до реєстрового напису, даний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 4-х членів, записаний року в реєстрову книгу №1 стор. №137 за реєстром №69. До складу даного колгоспного двору станом на 1991 року входили: [PERSON], 1922 р.н., - голова двору, [PERSON] - 1923 р.н., дружина, [PERSON] - 1959 р.н., - син, [PERSON] - 1960 р.н., - невістка, що підтверджується довідкою №430 Архівного відділу Підволочиської районної державної адміністрації від 22 травня 2017 року. Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р., який діяв на момент виникнення правовідносин (далі - ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частці будинковолодіння по [ADDRESS], як членам колгоспного двору. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 23 травня 2017 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [INFO] померла [PERSON]. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР). В управління спадковим майном після смерті [PERSON] вступив [PERSON], що вбачається із акта Підволочиської селищної ради від 20.06.2017 року. 04 квітня 2001 року за реєстровим №21 секретарем Кам'янківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області посвідчено заповіт [PERSON], [INFO], жителя с. Камянки Підволочиського району Тернопільської області, відповідно до якого останній, на випадок своєї смерті зробив наступне заповітне розпорядження: все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому по закону заповів в користь [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №24, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Камянківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 14 червня 2010 року. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частина третя ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що вбачається із довідки Підволочиської селищної ради №591 від 29 травня 2017 року. Таким чином Позивач 1 є власником 3/4 частки домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]; Позивач 2 - 1/4 частки зазначеного домоволодіння. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 22 травня 2017 р., довідкою про технічний опис об'єкта нерухомого майна №06 від 23 травня 2017 року, виданими БТІ Підволочиського району, власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] значиться [PERSON]. Свідоцтво на право власності видане 28 червня 1991 року Камянківською сільською радою на підставі рішення виконкому №27 від 25 червня 1991 року. Згідно з постановою державного нотаріуса Збаразької державної нотаріальної контори - в.о. завідувача Підволочиської державної нотаріальної контори №263 від 25 травня 2017 року Позивачу 1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на належну спадкодавцю частку вказаного будинковолодіння. З огляду на вказане Позивачі через відсутність правовстановлюючого документа не можуть оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення їх прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved