Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в АР Крим (далі ФССНВВ та ПЗ України в АР Крим) від 17.03.2014р.; поновлення на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в АР Крим; стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день фактичного поновлення на роботі; стягнення моральної шкоду у розмірі 20000грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у трудових відношеннях з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в АР Крим з січня 2013р. на посаді заступника начальника управління. Зазначає, що з 01.02.2013р. позивач є головою первинної профспілкової організації професійної спілки «Соціал» управління виконавчої дирекції ФСС НВВ та ПЗ України в АР Крим. Позивач вказує, що 25.03.2014р. до його кабінету за адресою м. Сімферополь, вул.Крилова, 7, зайшли начальник управління Зверєва Т.М., начальник відділу кадрів Стєнькіна О.В. та повідомили, що на підставі постанови Вреховної Ради АР Крим від 06.03.2014р. № 1704-6/14 «Об изменениях в системе и структуре органов исполнительной власти Автономной Респбулики Крым» управління виконавчої дирекції ФСС НВВ та ПЗ України в АР Крим припинило свою діяльність 17.03.2014р. у зв'язку з чим позивачу було запропоновано написати заяву про звільнення та одночасно заяву про працевлаштування до Фонду соціального страхування Республіки Крим від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Позивач відмовився на таку пропозицію. В подальшому позивач отримав лист від 15.04.2014р. управління виконавчої дирекції ФСС НВВ та ПЗ України в АР Крим за підписом в.о.начальника управління Устинової І.І. згідно якого 17.03.2014р. позивач був звільнений за п.4 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, у зв'язку з чим з метою відновлення своїх порушених трудових прав звернувся з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог надавши письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» робочими органами виконавчої дирекції Фонду є управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичним и особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Таким чином, відповідач не видавав та не міг видавати наказ як про призначення позивача так і про його звільнення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; - кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ч.4 ст.40 КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як вбачається із змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Протягом всього часу розгляду справи, позивачем не надано а судом не здобуто належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження перебування та припинення трудових відносин позивача саме із відповідачем. Вказана обставина позбавляє суд встановити характер спірних правовідносин які виникли між сторонами, чи мали взагалі місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Крім цього, звертаючись із позовом до відповідача, позивач зазначає, що третя особа припинила свою діяльність, а тому саме відповідач має нести відповідальність та відновлювати його порушені права та охоронювані законом інтереси. Проте суд не погоджується з таким висновком з огляду на наступне. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснює матеріально-технічне забезпечення роботи наглядової ради та правління Фонду. Директор виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків входить до складу правління Фонду з правом дорадчого голосу. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Керівників управлінь і відділень Фонду соціального страхування від нещасних випадків призначає директор виконавчої дирекції Фонду за погодженням з правлінням Фонду. У судовому засіданні представником відповідача подано витяг з ЄДРПОУ з якого вбачається, що будь-яке рішення про припинення діяльності управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим уповноваженим органом не приймалось, а саме управління не знаходиться у стадії ліквідації. Таким чином, позовні вимоги до відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд не знаходить підстав щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20000грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed