Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

[PERSON] 09 серпня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщину. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON]. В зареєстрованому шлюбі з [PERSON] перебував з 11 вересня 1976 року по 26 липня 1977 року. Однак, після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім'єю як чоловік та дружина, однак шлюб повторно не укладали. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного домоволодіння. Спадщину заявник прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори як спадкоємець 4-ї черги за законом, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Заявник та [PERSON] проживали та були зареєстровані в домоволодінні [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, опікувались один за одним, тому у відповідності до ст. 1264 ЦК України заявник є спадкоємцем четвертої черги за законом. Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 12.07.2017 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] в зв'язку з тим, що в шлюбі зі спадкодавцем на момент її смерті заявник не перебував. Заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO] року, не менш як п'ять років на час відкриття спадщини, тобто на [INFO] року. У своїй заяві від 06 вересня 2017 року заявник просив справу розглядати за його відсутності, заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Другої Дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 28 серпня 2017 року до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 08 червня 2001 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу № 637 за реєстровим № 3200-288 (а.с. 6). [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11 вересня 1976 року по 26 липня 1977 року (а.с. 11). Однак після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати однією сім'єю як чоловік та дружина. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного домоволодіння. Постановою державного нотаріуса Другої ДДНК від 12 липня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій [PERSON] у зв'язку з відсутністю необхідних документів (а.с. 16). [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані в домоволодінні [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, опікувались один за одним. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. На підставі ч. 4 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 256 ЦПК України факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, оскільки заявник позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший спосіб, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved