Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року заявила позов до свого чоловіка [PERSON], за яким просила розірвати шлюб між сторонами і в порядку поділу спільного майна визнати за сторонами право власності на ? частку квартири [ADDRESS], за кожним, а також визнати за нею право власності на автомобіль марки «ГАЗ-24», 1980 року випуску, р.н. [NUMBER], з виплатою відповідачу компенсації за відступлення ? частки права на цей автомобіль. Позов мотивовано тим, що шлюб між сторонами вичерпав себе, та тим, що сторони не можуть прийти до згоди, щодо поділу майна, набутого в шлюбі. [PERSON] в свою чергу заявив зустрічні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], з підстав того, що остання тривалий час не проживає в квартирі без поважних на те причин. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала і пояснила, що до розпаду сім?ї призвела егоїстична поведінка чоловіка, який більше року тому, нехтуючи її інтересами, виїхав до себе на батьківщину в Черкаську область, в наслідок чого сімейні відносини між ними були фактично припинені, на пропозицію розірвати шлюб та поділити спільне майно чоловік відреагував агресивно і вигнав її з дому. Тому, позивач просила задовольнити її вимоги, а в задоволенні вимог відповідача відмовити за підстав необґрунтованості. Представник позивача [PERSON] підтримав вимоги свого довірителя, пославшись на відповідні спору вимоги сімейного законодавства, вимоги ж зустрічного позову вважав надуманими. [PERSON] в суді погодився на розірвання шлюбу та не заперечував проти запропонованого варіанту поділу спірного автомобіля, а щодо квартири заявив, що вона належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки набута виключно його зусиллями та за належні йому кошти. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] підтримали вимоги свого довірителя, просили їх задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити, пославшись на підстави викладені в зустрічному позові та в запересеннях до первісного позову. В обгрунтування власних вимог [PERSON] заявив, що дружина самостійно покинула квартиру без пояснення причин. Судом встановлено таке. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Дітей не мають. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12 вересня 1997 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Касяненко В.В. за реєстровим №753, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Право власності на квартиру 13.10.1997 року зареєстроване в БТІ Київської міської ради народних депутатів. Вартість квартири станом на 19.08.2016р., згідно звітом про оцінку майна центру незалежної оцінки «Актив Інвест» становить 588692 грн. 15.11.2014 року за [PERSON] зареєстроване право власності на автомобіль марки «ГАЗ-24», 1980 року випуску, р.н. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вартість автомобіля станом на 26.08.2016р., згідно звітом про оцінку майна центру незалежної оцінки «Актив Інвест» складає 18100 грн. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Переконавшись в добровільності позиції сторін, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України, і в частині вимог про поділ автомобіля на підставі ст.ст. 69 ч.1, 70, 71 СК України, ст. 368 ЦК України, шляхом визнання за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на автомобіль марки «ГАЗ-24», 1980 року випуску, р.н. [NUMBER], в цілому. З виплатою відповідачу грошової компенсації за відступлення права на ? частку автомобіля в сумі 9050 грн. (18100:2). Підлягають задоволенню, на думку суду, і вимоги позову, щодо поділу квартири. Так, в судовому засіданні позивач і відповідач пояснювали, що спільно здійснювали пошук квартири для проживання, погодили обраний варіант, обоє були присутні при укладенні договору купівлі-продажу. Останній факт підтвердили свідки з боку відповідача. Після придбання, сторони вселились в квартиру і постійно в ній проживали, утримували її, вели спільне господарство. Крім того, як це вбачається з довідки балансоутримувача будинку від 14.12.2016 (ф.3), позивач зареєстрована за адресою квартири на правах дружини власника з 10.02.1998 року, тобто незадовго після придбання квартири. Відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України, що був чинним на час придбання квартири, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Разом з тим, якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Позивач вказувала, що квартира була придбана за кошти належні як їй так і чоловіку, зокрема за кошти подаровані на весіллі, отримані нею в борг від брата в сумі 6000 доларів США та за кошти належні чоловіку. Відповідач же пояснював, що квартира придбана за кошти виручені ним від продажу належної йому іншої квартири. Дійсно відповідач 12.11.1996 року продав належну йому квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа Десятинна» за №8133-Е/99. Продаж квартири, з огляду на договір, було здійснено за ціною в 200 грн. За таку ж ціну була придбана і спірна квартира (див. договір купівлі-продажу квартири). Вочевидь, що вказана ціна не відповідає реальній вартості квартир. Належних та допустимих доказів щодо дійсних витрат на придбання квартири, а ні позивачем, а ні відповідачем не надано. Пояснення свідків з цього приводу не можуть бути визнані такими доказами. З наведеного, суд приходить до переконання, що спірна квартира придбана сторонами в інтересах сім?ї і за спільні кошти, а тому є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК України. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пленум ВС України в п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при поділі неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на надані документи, суд знаходить спірну квартирою неподільною. Статтями 372 ЦК України, 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки, в судовому засіданні не виявилось можливим встановити частки участі сторін в придбанні спірної квартири, то суд визнає такі частки рівними, а тому на підставі вказаних в рішенні норм закону вимоги про поділ квартири підлягають задоволенню. Виходячи з того, що судом проведено поділ спільного майна подружжя, то таке право має бути припинено відповідно до ч.3 ст. 372 ЦК України. Оскільки, [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], то вона не може бути визнана такою, що втратила право користування цим майном за підстав вказаних в зустрічному позові, а тому в задоволенні вимог [PERSON] за зустрічним позовом слід відмовити, за безпідставністю. За вказаних рішень, судові витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved