Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] 16 червня 2017 року предявив позов до [PERSON] виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 120 746,33 грн. У обґрунтування позову посилався на те, що згідно наказу керівника [PERSON] ВУВКГ від 14.09.1984 № 59/3 його, [PERSON], було призначено на посаду майстра каналізації [PERSON] ВУВКГ та 16.02.2017 звільнено із вказаної посади у звязку із виходом на пенсію, тобто, він близько тридцяти років працював на посаді майстра каналізації, а в подальшому начальника каналізаційного господарства і за період з липня 2010 року по липень 2014 року йому була нарахована та виплачена заробітна плата в розмірі 144\~983,98 грн., однак, вважає, що за цей час відповідачем нарахування заробітної плати проводилося з порушенням законодавства про оплату праці. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про колективні договори та угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки і є обовязковими як для роботодавця, так і для працівника підприємства. Так, зборами трудового колективу [PERSON] ВУВКГ 15 квітня 2010 року був укладений за участю адміністрації ВУВКГ та погоджений головою профкому колективний договір на 2010-2012 роки. Відповідно до додатку до Колективного договору № 17 «Оплата праці ІТП, фахівців, професіоналів, службовців, техніків», оплату праці ІТП, АУП, служба водопроводу, служба каналізації, професіоналам, службовцям, технікам проводити у відповідності з коефіцієнтами співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців до встановленого угодою розміру місячної тарифної ставки робітника першого розряду основної професії. Відповідно до схеми розрахунку годинних ставок робітників Симбірського ВУВКГ в залежності від кваліфікації та складності виконуваних робіт, що є складовою Колективного договору - загальний коефіцієнт росту для робітника 1-го розряду встановлено на рівні -1,692. 30 жовтня 2012 року між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області укладена територіальна угода на 2012-2014 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КЗпГІ України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру включає в себе право на вільний вибір професії, роду занять і роботи забезпечується державою. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки), Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. (ст. 2 Закону України «Про оплату праці»). Згідно ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Частиною третьою статті 6 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що тарифна сітка (схема посадових окладів)проводиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчий розмір мінімальної заробітної плати та міжкваліфікаційних співвідношень, розмірів тарифних ставок. Організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод. Тому, саме у спосіб укладення на 2010-2014 роки відповідних документів, а саме колективного договору та територіальної угоди було визначено належні умови оплати праці працівникам [PERSON] ВУВКГ. У період з 2010 по 2014 роки відповідач проводив нарахування заробітної плати без застосування коефіцієнтів, передбачених територіальною угодою між Львівською ОДА. Унаслідок проведених розрахунків за період 2010 по 2014 роки ним, позивачем, недоотримано заробітну плату в сумі 120\~746,33 грн., а відповідач у добровільному порядку відмовляється від проведення перерахунку заборгованості, яка виникала внаслідок порушення законодавства при нарахуванні заробітної плати. Під час судового розгляду позивач зменшив розмір позовних вимог, погодився із проведеним розрахунком відповідача, згідний на виплату заробітної плати в сумі 72\~605,98 грн. та у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач подав письмове заперечення, у якому позов визнав в сумі 72\~605,98 грн., розрахунок такої заборгованості проведено бухгалтером управління, у заперечення посилався на те, що позивач вказує формулу, за якою здійснює розрахунок невиплаченої зарплати мінімальна зарплата х 1,2 х коефіцієнт співвідношення по підгалузях за видами робіт 1х3 х коефіцієнт співвідношення по професії (3.42), однак такий є неправильним, оскільки незрозумілим є застосування коефіцієнта 1,3, так як із позовної заяви та доданих документів не видно, яким нормативним документом передбачено застосування саме цього коефіцієнта ( а. с. 28). Представник відповідача [PERSON] ВУВКГ, будучи належним чином повідомленим, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився повторно, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Вислухавши пояснення позивача і його представника, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У відповідності до ч. 1\~ст. 2 КЗпП України\~право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Частиною третьою статті 6 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно ч. 3\~ст. 96 КЗпП України\~формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці»\~організація оплати праці здійснюється зокрема, на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Згідно ч. 2 ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, а згідно частини четвертої цієї статті, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Із копії трудової книжки та наказів вбачається, що [PERSON] 21 вересня 1984 року був прийнятий переводом на посаду майстра по каналізації у [PERSON] ВУВКГ, 01.03.2016 переведений на посаду начальника служби каналізації та 6 лютого 2017 року звільнений з роботи у звязку з виходом на пенсію (а.с 5-8). 15 квітня 2010 року на зборах трудового колективу [PERSON] ВУВКГ був укладений за участю керівника ВУВКГ та погоджений головою профкому даного підприємства колективний договір на 2010-2012рр. Пунктом 1 розділу «Оплата праці» цього Договору встановлено, що здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: погодинних тарифних ставок згідно з Додатком 1 Тарифної частини Регіональної угоди; місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно Додатку 6 Тарифної частини Регіональної угоди. Згідно Додатку 6 Тарифної частини Територіальної угоди на 2010-2012 роки, місячні посадові оклади керівників, професіоналів, фахівців, розраховуються за наступною формулою: «мінімальна зарплата*1.2*Z (коефіцієнт співвідношення по галузях за видами робіт)*Х(коефіцієнт співвідношення по професії, посаді)». 30 жовтня 2012 року між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області укладена територіальна угода на 2012-2014 роки. Даними угодами визначені умови оплати праці працівників [PERSON] ВУВКГ і працівників підприємств житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки. Відповідач з квітня 2010 року при визначенні місячного посадового окладу робітника першого розряду проводив оплату заробітної плати позивачу з розрахунку нижче законодавчо-встановленої мінімальної заробітної плати, що вбачається із нарахованих сум, довідки про заробітну плату та розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законами України «Про державний бюджет» на 2010-2014 рр. Крім того, позивачу не проводилось донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнтної ставки визначеної територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднаннями роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки. Вказані обставини підтверджуються копіями колективного договору [PERSON] ВУВКГ на 2010-2012 роки, територіальної угоди на 2012-2014 роки, довідками відповідача про заробітну плату позивача на займаній посаді (а.с. 9-11). Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем при нарахуванні заробітної плати позивачу за період з квітня 2010 року по липень 2014 року були порушені вимоги ст. ст. 2, 95-97 КЗпП України, ст.ст. 5, 6 Закону України «Про оплату праці», і тому з відповідача, згідно умов оплати праці, визначених колективним договором [PERSON] ВУВКГ на 2010-2012 роки та територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, зареєстрованою в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30 (посадовий оклад = мін. з/плата * 1,2 * Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт) * X (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді) (Додаток № 6 до Територіальної угоди), слід стягнути в користь позивача невиплачену заробітну плату, яка згідно розрахунку, наданого відповідачем та погодженого позивачем, за період з квітня 2010 року по липень 2014 року становить 72\~605,98 грн.

Outcome: approved