Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

I. Зміст позовних вимог [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веллфін» (далі - відповідач), в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 79385, вчинений 23.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. (далі - третя особа) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Веллфін» заборгованості в розмірі 46051 грн та стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. II. Позиція позивача В обґрунтування позову позивач зазначає, що 23.06.2017 між нею та ТОВ «Веллфін» укладено договір позики № 212477, згідно якого їй надані грошові кошти в сумі 1000 грн. Після звернення до Більмацького РВ ДВС позивачу стало відомо про відкрите виконавче провадження про стягнення з неї боргу на користь ТОВ «Фінансова компанія «Веллфін в сумі 46051 грн на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 23.10.2020. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки сума, яку пропонується стягнути не є безспірною, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Також позивач зазначає, що не отримувала від кредитора жодних вимог щодо погашення боргу та від нотаріуса не отримувала повідомлень про можливе стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису. Позовні вимоги заявлені на підставі ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат». В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. ІІІ. Заперечення відповідача Відповідач не скористався правом на подання суду письмового відзиву на позов, яке йому було роз`яснено ухвалою від 15.06.2021 року. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено судовими повістками надісланими на електронну адресу [INFO] , причини неявки суду не повідомив. IV. Пояснення третьої особи Третя особа в судове засідання повторно не з`явилась, правом на подання письмових пояснень щодо позову, яке їй було роз`яснено ухвалою від 15.06.2021 не скористалась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом надсилання судових повісток на електронну адресу [INFO] V. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 15.06.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 30.06.2021, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Горай Олега Станіславовича, в залученні Більмацького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до участі у справі в якості третьої особи відмовлено. 30.06.2021 судом, без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи до 21.07.2021 у зв`язку з неявкою сторін. VІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до договору позики № 212477 від 23.06.2017 (далі - договір) ТОВ «Веллфін» зобов`язалося надати [PERSON] на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 1000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно п. 1.3. договору строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до договору) до 23.07.2017. В пунктах 1.5.1., 1.5.2. договору зазначено, що протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір основних процентів складає: 1,08 процента від суми позики, але не менше ніж двадцять гривень за перший день користування позикою; 1,08 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1. договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позико, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника, шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 2,72 проценти від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Відповідно до графіка розрахунків до договору позики сума до сплати процентів становить 333,20 грн. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 212477 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Веллфін» станом на 18.09.2020 складає 45151 грн. 23.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 79385 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 212477 від 23.06.2017, укладеним з ТОВ «Веллфін». Строк платежу за кредитним договором № 212477 від 23.06.2017 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.06.2017 по 18.09.2020. Сума заборгованості складає 45151 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 1000 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 44151 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто зі стягувача 900 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 46051 грн. Постановою начальника Більмацького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гладнєва Г.А. від 18.11.2020 відкрито виконавче провадження ВП №63657742 щодо виконання виконавчого напису №79385 від 23.10.2020. VІІ. Норми права, які застосував суд Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Відповідно до п. 1 Переліку документів нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. VIІІ. Оцінка суду Позивач зазначаючи, що виконавчий напис щодо стягнення з неї заборгованості вчинено з порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ЗУ «Про нотаріат»звернулася до суду з позовом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц. З вищезазначеного випливає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Документи, які підтверджують безспірність заборгованості, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період. У виконавчому написі зазначено, що при його вчиненні нотаріус керувався ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.10.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 в справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. До суду документів на підставі яких вчинено оскаржуваний виконавчий напис приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., ТОВ «Фінансова компанія «Веллфін» не надано. Наданий позивачем договір позики № 212477 від 23.06.2017 не посвідчений нотаріально, а тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З виписки з особового рахунка за кредитним договором №212477 вбачається, що проценти нараховувались відповідачем після закінчення визначеного договором строку кредитування у період з 24.07.2017 по 18.09.2020, що є неправомірним. Крім того, стягувачем та нотаріусом не було надано суду інформації щодо дотримання строків вчинення виконавчого напису, оскільки у виконавчому написі вчиненому 23.10.2020 вказано період стягнення з 23.06.2017 по 18.09.2020, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. В зв`язку з вищезазначеними обставинами у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON] перед ТзОВ «Веллфін» зазначений у виконавчому написі є безспірним. ІХ. Висновок суду Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Судом не встановлено тих обставин, що позивач має безспірні зобов`язання перед відповідачем, або відповідач має право безспірної вимоги до позивача за договором позики № 212477 від 23.06.2017. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Х. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved