Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] 16 червня 2015 року звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 07 серпня 1999 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], народження 28 грудня 1999 року, який проживає з нею та знаходить на її утриманні. Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобовязаний надавати таку допомогу та має таку можливість так як є працевлаштованим та отримує заробітну плату. Позивач просить суд стягти з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 05 листопада 2015 року позивач звернулась до суду з уточнюючою позовною заявою, у якій просить сягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн, так як відповідач не має постійного міста роботи і його дохід є нерегулярним. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановлений законом спосіб. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.1 ст.224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, ураховуючи думку позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] з 07 серпня 1999 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], народження 28 грудня 1999 року (а.с. 3, 4). Неповнолітній [PERSON] проживає на [INFO] разом з матірю [PERSON], яка самостійно утримувати сина не має можливості (а.с. 5, 6). Крім того, дитина сторін потребує постійного лікування (а.с. 7-8) Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобовязаний надавати таку допомогу. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 199 Сімейного кодексу України (далі СК) обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Як передбачено приписами ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 184 СК установлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, ураховуючи, стан здоровя дитини, відсутність у відповідача регулярного доходу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved