Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - Відповідач) про повернення коштів, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 жовтня 2019 року Позивач уклала з ФОП [PERSON] договір про надання послуг № 1005 (далі - Договір) щодо декорування склом з УФ друком, доставку та монтаж відповідного виробу. Сплатила аванс в розмірі 3 798 грн. згідно умов договору. Однак Відповідачем не дотримано строки виконання своїх зобов`язань, зокрема щодо виготовлення виробу та його монтажу, у зв`язку з чим звернулася до Відповідача з письмовою вимогою - претензією про повернення сплаченої суми авансового внеску в розмірі 3 798 грн., відповідь на яку не отримала. Позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на стст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути сплачений аванс у розмірі 3 798 грн., пеню в розмірі 2 278,80 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Крім того, просить стягнути 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 07.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, про винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надіслав, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи саме таким чином. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 Цивільного кодексу України). Згідно із ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 25.10.2019 року між сторонами укладено договір про надання послуг № 1005 щодо декорування склом з УФ друком, доставку та монтаж, за умовами якого Виконавець зобов`язаний протягом 14 робочих днів з моменту отримання від Замовника авансового платежу, що складає 3 798 грн., виготовити скло типу Діамант з УФ друком, забезпечити доставку та монтаж даного виробу на об`єкті Замовника (а. с. 8-10). Авансовий платіж, згідно даного Договору, Позивачем було сплачено 25.10.2019, що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0. 1505527321.1 (а. с. 12). 18.11.2019 року Позивач звернувся до Відповідача з письмовою вимогою про повернення суми попередньої оплати за поставку та монтаж виробу, в якому, зокрема зазначає, що відмовляється від Договору та від прийняття виконання за відповідним договором. Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Таким чином, виниклі між сторонами правовідносини, регулюються нормами побутового підряду, а також Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. За нормою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3.4.3 Договору, замовник має право відмовитися від Договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів у разі невиконання Виконавцем своїх зобов`язань в обумовлений Договором строк. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 872 ЦК України передбачено, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду, він має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Зазначена норма дублюється в ч. 2 ст. 852 ЦК України, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. З матеріалів справи вбачається, що договір є розірваним. Збитками є сплачений позивачем аванс в розмірі у розмірі 3 798 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 278,80 грн., що складає 30% вартості роботи (послуг) за 10 календарних днів прострочення виконання зобов`язання, посилаючись на ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стст. 629, 530 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до частини 5 статті 10 Закону, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Неустойка, застосовується в разі пред`явлення споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у зв`язку з невиконанням виготівником (виконавцем, продавцем) його вимоги про усунення недоліків товару змінює цей захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки за період, що передував такій зміні. Так, відповідно до п. 2.1 Договору, загальна ціна послуг становить 7 596 грн. Пункт 3.1.1 Договору визначає, що виконавець зобов`язаний протягом 14 робочих днів з моменту отримання від замовника авансового платежу виготовити скло типу Діамант з УФ друком, забезпечити доставку даного виробу на об`єкт замовника, здійснити монтаж даного виробу на об`єкті Замовника. Так, відповідно до наданого позивачем дублікату квитанції № 0.0. 1505527321.1, сплата авансового платежу відбулася 25.10.2019 року, отже початок строку виготовлення виробу починається з 25.10.2019 року. Письмова вимога Позивача до [PERSON] про повернення суми попередньої оплати за поставку та монтаж виробу, у зв`язку з невиконанням даних зобов`язань, була скерована 18.11.2019 року. Пунктом 6.3 Догов ору зазначено, що за винне порушення терміну надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми договору за кожний день прострочення. У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно частини п`ятої статті 10 Закону, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги),якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним (частина третя статті 614 ЦК України). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладанні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно. Проте свобода у визначенні обсягу договірної відповідальності не безмежна, оскільки законодавець встановлює межі саморегулювання, гарантуючи охорону інтересів окремих учасників цивільного обороту (зокрема, споживачів) за допомогою встановлення імперативної заборони (exante). Тому правочин, яким скасовується або обмежується відповідальність за умисне невиконання або неналежне виконання зобов`язання, є нікчемним. З урахуванням правил, закріплених в статті 217 ЦК, нікчемною буде лише та частина договору (його пункти), в якій передбачено про скасування або обмеження відповідальності. При цьому, це не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо буде встановлено, що договір був би укладений сторонами і без включення до нього умов про скасування або обмеження відповідальності за умисне порушення зобов`язання. Про що зазначено в Постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № № 559/1605/18. Враховуючи викладені норми чинного законодавства, правові позиції Верховного Суду, умови договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача пені у розмірі 2 278, 80 грн., оскільки визначена Договором відповідальність - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми договору за кожний день прострочення - є значно менша, за встановлену Законом України «Про захист прав споживачів», а тому до даних правовідносин доцільно застосовувати розмір пені передбачений ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, Позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 22 Закону, просить стягнути з Відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги за умови її пред`явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом (ВСУ у справі № 6-1575цс16, від якої не відступив ВС). За таких обставин вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Також позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивачем до позову надана копія договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.01.2020 року, копія прибуткового касового ордеру № 5 від 14.01.2020 про сплату адвокату 1000 грн за даним договором, акт приймання-передачі виконаних робіт, однак позивачем не надано розрахунок таких витрат, тому у суду відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial