Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON], [INFO], ідентифікаційний № [NUMBER], звернувся в суд з позовом до Вербівцівської сільської ради, [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] р., відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва на право особистої власності від 18 квітня 1987 р. в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Позивач з часу свого народження проживав разом з батьками, вели спільне домашнє господарство, проводили капітальний та поточний ремонти, обробляли присадибну ділянку. Після смерті матері позивач займався її похованням, проведенням поминальних служб та встановленням надмогильного пам'ятника. Він продовжує жити у спадковому господарстві та несе всі фінансові витрати по його утриманню. Позивач фактично вступив в управління спадковим майном, однак до Городенківської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами він звернувся тільки в січні 2016 року. Постановою від 12.02.2016 р. нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на житловий будинок з посиланням на те, що спадкове господарство відноситься до колгоспного двору, кожному з проживаючих в ньому належать відповідні частки, які не визначені між членами. Станом на 15.04.1991 р., тобто на час, з якого припинилось існування колгоспних дворів, відповідно до записів в погосподарських книгах сільської ради в спадковому господарстві, крім позивача, проживали та були зареєстрованими [PERSON], голова сім'ї та [PERSON], [INFO], дружина позивача. Покликаючись на ст.ст. 316-318,328,331,381,391 ЦК України, а також на те, що він став власником майна, володіє ним правомірно, позивач просить задовольнити позов. В судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності. Представник позивача в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, Вербівцівська сільська рада не заперечує проти позову [PERSON], відповідачка [PERSON] позов визнає, на частку майна в колишньому колгоспному дворі не претендує. За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 18.04.1987 р., виданим виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів, посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 11). Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 7545 від 27.01.2016 р. Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» стверджено, що в [ADDRESS] згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим № 178 зареєстровано право власності за [PERSON], (гол. колг. двору), підстава виникнення права власності - Свідоцтво про право власності, видане Городенківським РВК 18.04.1987 р. на підставі рішення цього ж виконкому за № 44 від 11.03.1987 р. (а.с. 12). [PERSON] померла [INFO] року у віці 79 років в с. Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області, що стверджено повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 11.11.2010 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 Цивільного кодексу УРСР 1963 р.- спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 548 згаданого кодексу встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ст. 529 ЦК УРСР). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга), визначає ст. 530 ЦК УРСР. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Довідкою № 63 від 04.02.2016 р., виданою виконкомом Вербівцівської сільської ради стверджено, що в житловому будинку в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 р. були зареєстровані та проживали: [PERSON], голова сім'ї, [INFO], [PERSON], син, [INFO], [PERSON], невістка, [INFO] Про те, що на час смерті спадкодавця, тобто на [INFO] р., разом з [PERSON] в житловому будинку в [ADDRESS] проживали [PERSON], син, [INFO] та [PERSON], невістка, [INFO], свідчить Довідка № 46, видана виконкомом Вербівцівської сільської ради 01.02.2016 р. Згідно копії відновленого свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом ЗАГС Городенківського району Івано-Франківської області, батьками [PERSON], [INFO], що народився в с. Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області, є [PERSON] та [PERSON]. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги спадкодавця [PERSON]. Він прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] користується спадковим майном - житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Як вбачається із висновку, складеного ЕТВО «Придністров'я» згідно договору № 7 від 10.02.2016 року, вартість житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] - становить 144470 грн. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України 2004 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини позивач звертався до Городенківської державної нотаріальної контори, однак постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської ДНК № 131/02-31 від 12.02.2016 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що житловий будинок належав колгоспному двору, однак частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. За ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно п.4 ч.1ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї. Відповідач [PERSON] в поданій до суду заяві про розгляд справи в її відсутності зазначила, що позов визнає в повному обсязі та на частку майна в колишньому колгоспному дворі не претендує, що свідчить про відмову від її частки в колгоспному дворі на користь позивача. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № [NUMBER], сформована 05.04.2016 р., свідчить про те, що право власності на будинок [ADDRESS] Городенківського району не зареєстровано. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON], права власності на будинковолодіння судом не встановлено, відповідачка не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 548,549, 551 563ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316,317,325,328, 392, 1296,1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved