Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] 10 лютого 2014 року звернувся до суду із позовом, який він уточнив у судовому засіданні, в обґрунтування якого посилається, що з 29 квітня 2010 року він є власником [ADDRESS], але в ній зареєстровано [PERSON], тому просить задовольнити його вимоги, позбавити відповідача право користування квартирою та зняття його з реєстрації. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги. [PERSON] у судове засідання не з'явився, повістки з позовною заявою відповідно до рекомендованих повідомлень повернуті до суду. Він був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи через оголошення у пресі, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності заочно. Представник третьої особи Цілуйко С.О. у заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, і положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення ; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази, які наданні суду, свідчать про наступне. [PERSON] відповідно до договору дарування від 30 травня 2004 року стала власником [ADDRESS], потім вона 29 квітня 2010 року подарувала квартиру позивачу. Це нерухоме майно [PERSON] зареєстрував в Комунальному підприємстві «Алчевське бюро технічної інвентаризації», але [PERSON], який не проживає в цій квартирі з 2005 року, залишається зареєстрованим, тому його відповідно до ст.405 ЦК України необхідно позбавити право користування жилим приміщенням. Разом з тим, вимоги позивача про зобов'язання третю особу зняти відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки позов до Алчевського міського відділу Управління Державної міграційної служби не пред'явлено, третю особу суд не може зобов'язати вчинити певні дії.

Outcome: partial