Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] в травні 2014 року звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій просить визначення належної ? частки та визнання права власності на ? частку в спільній сумісній власності на земельну ділянку по [ADDRESS], кадастровий номер 5610100000:027:0249, припинення спільної сумісної власності позивача на вказану земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог вказує, що він є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі є власниками квартир[ADDRESS] вказаного будинку на підставі свідоцтв про право власності на житло. 19 Лютого 2014 року всім дев'яти власникам квартир було видано Свідоцтво про право спільної сумісної власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1 га по [ADDRESS], кадастровий номер 5610100000:027:0249. При оформленні документів всіма власниками квартири було погоджено, що земельна ділянка розподіляється в рівній частці на кожну квартиру - тобто по ? її частині. Витрати по оформленню документів були розподілені рівними частками на кожну квартиру, незалежно від кількості мешканців. Оскільки існує домовленість про рівність часток по квартирах - відповідно ст. 370 ЦК України, просить визначити належну йому частку та визнати право власності на належну ? частку земельної ділянки, припинити його право спільної сумісної власності на таку ділянку. В судовому засіданні представник позивача підтримала повністю позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві, вказуючи про відсутність наміру на виділ частки позивача в натурі, та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не визнали або частково визнали позовні вимоги позивача, доводи позовної заяви та пояснення представника позивача. Пояснили, що будь-яких письмових чи усних угод співвласників, письмових документів чи судових рішень про рівність часток по квартирах, тобто ? частка ділянки за кожною квартирою, у спільній сумісні власності на землю немає. Рівна плата була, оскільки на час підготовки приватизації в кожній квартирі було по 2 власники. Об'єктивність вимог заперечують, оскільки при проведенні приватизації не було будь-яких намірів на виділення часток, просять в позові відмовити. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з'явилась, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, заяв клопотань не надала, учасники не заперечують розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані в справі докази та встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку по [ADDRESS], кадастровий номер 5610100000:027:0249, що земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності сторонам позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як співвласникам квартир [ADDRESS]-[ADDRESS] цього будинку. Позивач, як власник квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 01.12.2004 року та Свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.02.2012 року Першою рівненською державною нотаріальною конторою за р. № 4-59, вважає наявними підстави для визначення його права власності на ? частку та виділення його ? частки в спільній сумісній власності на земельну ділянку по [ADDRESS], кадастровий номер 5610100000:027:0249. Відповідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній в сумісній власності, вважається, що частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно положень ст. 372 ч.3 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи надані позивачем докази та заперечення відповідачів, суд приходить до висновку про відсутність належних допустимих доказів, відповідно ст.ст. 57-60 ЦПК України, на підтвердження домовленості між співвласниками, закону або рішення суду про нерівність часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку по [ADDRESS], кадастровий номер 5610100000:027:0249, що зокрема може бути підставою для визначення і виділення у власність позивача 1/4 частини всієї земельної ділянки. Таким чином, аналізуючи всі зібрані по справи докази в їх сукупності, з урахуванням встановленого порядку фактичного використання права власності на спільну земельну ділянку між співвласниками, позивачем та відповідачами, а також чинне законодавство в цій частині, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не доведені, не підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed