Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача інфляцію від простроченої суми заборгованості у розмірі 6540,77 (шість тисяч п'ятсот сорок гривень сімдесят сім копійок) та 3% річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 4255,97 (чотири тисячі двісті п'ятдесят п'ять гривень дев'яносто сім копійок), а також судовий збір у розмірі 243,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вироком Харківського районного суду від 30 серпня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2011 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 135 КК України, та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Одночасно з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду в сумі 50000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 3000 грн. Однак до моменту звернення до суду з даним позовом відповідач шкоду не відшкодував, що є підставою для стягнення з нього 3 % річних у сумі 4 255,97 грн. за 977 днів прострочення, починаючи з 08.12.2011 року до 11.08.2014 року, а також індексу інфляції у сумі 6540,77 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, при цьому пояснила, що у серпні-вересні 2014 року отримала від відповідача 200 грн. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що проти основної суми боргу заперечень не має, однак не мав можливості її сплачувати, оскільки перебував у місцях позбавлення волі, куди виконавчий лист не надходив. Після звільнення постійної роботи в даний час не має, проте шість раз висилав поштою позивачеві по 100 грн., з яких чотири рази кошти повернулись у зв'язку з відмовою позивача їх прийняти. У зв'язку з цим вважає позовні вимоги необґрунтованими. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Вироком Харківського районного суду від 30 серпня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2011 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 135 КК України, та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Одночасно з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто моральну шкоду в сумі 50000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 3000 грн. (а.с. 7-11). Як пояснили сторони в судовому засіданні, протягом серпня-вересня 2014 року відповідачем виплачено позивачеві борг у сумі 200 грн. З листа управління Державної виконавчої служби ГУЮ у Харківській області від 23.07.2014 року на ім'я [PERSON] убачається, що на примусовому виконанні у відділі ДВС Харківського РУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-664/2011 від 09.02.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 53000 грн. У зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, 17.04.2014 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, вироком Харківського районного суду від 30.08.2011 року, який набрав законної сили 08.12.2011 року, з відповідача на користь позивача стягнуто відшкодування моральної та матеріальної шкоди в загальній сумі 53000 грн. З моменту набрання чинності вказаним вироком відповідачем протягом серпня-вересня 2014 року виплачено позивачеві заборгованість у сумі 200 грн., що визнано сторонами в судовому засіданні. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що грошове зобов'язання відповідачем не виконане, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та індексу інфляції за весь час прострочення. Суд погоджується з розрахунком трьох відсотків річних за 977 днів прострочення (з 08.12.2011 року до 11.08.2014 року), який складає: 53000 х 3% х 977/365 = 4 255,97 грн. Також суд вважає обґрунтованим розрахунок індексу інфляції від простроченої суми заборгованості, наведений у позові, згідно з яким сума збільшення простроченого зобов'язання за час прострочення з урахуванням індексу інфляції складає 6 540,77 грн. Враховуючи, що за період серпня-вересня 2014 року, тобто після звернення позивачем до суду з даним позовом, відповідачем сплачено на користь позивача 200 грн., суд вважає за необхідне зменшити на вказану суму загальну суму, що підлягає стягненню з відповідача за даним позовом. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, підлягають присудженню позивачеві понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 239,07 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial