Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом, в якому, уточнивши позовні просять визнати право власності за кожним із позивачів по 3/8 частки квартири №55 в будинку №85 на вул. Широкій в м. Львові, яка має загальну площу 44,9 кв. м., житлову площу 23,4 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 18.09.2013 року. Свої позовні вимоги мотивують тим, що згідно свідоцтва про право власності співвласниками спірної квартири були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, [PERSON] помер 18.09.2013 року. Постановою державного нотаріуса 4-ї [PERSON] державної нотаріальної контори позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки в квартирі № 55 на вул. Широка, 85 в м. Львові в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Крім того, вказали, що 19.03.2009 року ОКП «БТІ та ЕО» складено технічний паспорт на переплановану квартиру № 55 на вул. Широкій, 85 у м. Львові. Розпорядженням ЗРА ЛМР від 01.10.2010 року зобовязано гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернутись в управління комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР для оформлення свідоцтва про право власності на квартиру. Просять позов задовольнити. Крім цього, 25.01.2016 року третя особа [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частку квартири №55 на вул. Широкій, 85 у м. Львові, яка має загальну площу 44,9 кв.м., житлову площу 23,4 кв.м. у поданому позові зазначила, що визнає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на мотиви викладені в ньому. Позов третьої особи із самостійними позовними вимогами просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 15.01.2015 р./а.с.37/ в судовому засіданні у вирішенні позову [PERSON] та [PERSON] та третьої особи [PERSON] покладається на рішення суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги, а також позов позивачів підтримала, просила такі задовольнити. Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації [PERSON] міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності від 12.02.2015 р. /а.с.79/ в судовому засіданні у вирішенні позову [PERSON] та [PERSON] та третьої особи [PERSON] покладається на розсуд суду. Третя особа Четверта [PERSON] державна нотаріальна контора, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, не направила в судове засідання свого представника, при цьому, завідуюча нотаріальної контори подала заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності їх представника, що суд вважає за можливе /а.с.46/. Заслухавши пояснення позивачів, представників відповідача та третьої особи ЗРА ЛМР та [PERSON], вивчивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу №72/2014 від 11.03.2014 року, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що квартира №55 на вул.Широкій, 85 у м.Львові загальною площею 55,4 кв.м. на праві спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в ній зареєстровані, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САА№143011 від 29.04.2004 року /а.с.14/, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3476180 від 29.04.2004 року, технічним паспортом на квартиру від 19.03.2009 року та довідками з місця проживання про склад сім'ї та прописки /а.с.14-17, 52/. 18.09.2013 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №336383 /а.с.13/. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно даних свідоцтв про народження серії V-АІІ №305991 та серії ІІІ-СГ №428978 позивачі [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] та [PERSON] /а.с.53, 54/. Встановлено, що іншим спадкоємцем є третя особа [PERSON] дружина позивача, з якою [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі, однак вона із заявою про прийняття спадщини не зверталася. З огляду на наведене, спадкоємцями ? частки квартири, яка на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] є його сини [PERSON] та [PERSON] Як встановлено, позивачі звернувся в строк та у встановленому законом порядку до державного нотаріуса Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька, однак, постановою від 13.02.2015 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру. Зі змісту постанови державного нотаріуса Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 13.02.2015 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частину квартири № 55 в будинку №85 на вул. Широкій у м. Львові, оскільки у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на вказану квартиру /а.с.68-69/. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п.4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вбачається з матеріалів справи, квартира №55 на вул. Широкій, 85 в м. Львові перепланована та, відповідно до технічного паспорта, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.03.2009 р., складається з двох кімнат та кухні загальною площею 44,9 кв. м./а.с.17/ Відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації ЛМР «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії» № 777 від 01.10.2010 р. гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON], співвласникам квартири № 55 на вул. Широкій, 85, погоджено технічну можливість експлуатації самочинно перепланованої квартири та встановлення газової плити на площі кухні відповідно до попередніх технічних умов ВАТ «Львівгаз» від 14.12.2009 р. №19/972-09 /а.с.18/. При цьому встановлено, що з часу перепланування 2009 року квартира №55 на вул. Широкій, 85 у м. Львові жодних скарг з боку сусідів та відповідних інстанцій щодо порушення її співвласниками прав власників інших квартир та санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку не було. Згідно ч.2 ст.383 Цивільного кодексу України\~власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ч. 2 статті 331 Цивільного кодексу України визначено підстави набуття права власності на новостворене майно. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає правові та організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав на нерухоме майно. Документом, який підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно згідно вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Відповідно до п.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮ України № 7/5 від 07.02.2012 року фізичним та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. У п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» судом роз`яснено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Відповідно до положень ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] належала на праві власності ? частина квартири №55 на вул.Широкій, 85 у м. Львові. Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивачі [PERSON] та [PERSON] як сини померлого [PERSON], та як спадкоємці першої черги за законом після його смерті, мають право на спадкове майно, в тому числі на квартиру №55 на вул. Широкій, 85 у м. Львові, беручи до уваги, що третя особа [PERSON] не звернулась в нотаріальну контору про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, належну їй після смерті чоловіка частку квартири не прийняла, та не заперечує проти розподілу цієї частки між синами померлого, а тому суд приходить до переконання, що за [PERSON] та [PERSON] слід визнати по 3/8 частини квартири, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Широка, 85/55. При цьому, суд приходить до переконання, що позов третьої особи [PERSON] підставний та підлягає задоволенню. З огляду на те, що позивачі просили усі судові витрати залишити за ними, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved