Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» ( далі відповідач) про стягнення боргу, в якому зазначив, що 01.01.2012 року між ним та Відповідачем в особі директора Карнакова І.А. було укладено договір оренди приміщення №1, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - проживанням співробітників товариства. Вказаний житловий будинок був переданий відповідачу згідно акту приймання-передачі від 01.01.2012 року. 01.08.2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 за договором оренди про збільшення загальної площі орендованого приміщення та відповідно збільшення орендної плати. 31.12.2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору оренди про зміну реквізитів орендаря. 01.11.2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору оренди про зменшення орендної плати та встановлення кінцевої дати оренди 01.04.2014 року. З грудня 2012 року відповідач перестав виконувати зобов'язання по сплаті орендної плати, посилаючись на матеріальні труднощі та при цьому не розриваючи самого договору. На його звернення до відповідача з пропозицією погасити суму боргу, відповідач запевняв про намір погасити заборгованість. Станом на 01.08.2014 року загальний розмір заборгованості складав 340222 гривень. Після проведення звірки оплати за орендоване приміщення, відповідачем було перераховано на його розрахунковий рахунок 23.09.2014 р. -10000,00 грн., 25.11.2014 р. - 40158,19 грн., 19.12.2014 р. - 21975,00 грн., що загалом становить 72133,19 гривень. Залишок боргу склав 268088,81 грн. 13.01.2015 року він звернувся до відповідача з претензією про повернення залишку боргу, проте відповідач надіслав свої завірення повернути боргу у майбутньому, однак до теперішнього часу заборгованість не відшкодував. Просив суд стягнути вказану заборгованість в розмірі 268088,81 грн. та понесені витрати на правову допомогу в сумі 13000,00 грн., сплату судового збору у розмірі 2681,00 грн. та послуги банку 26,81 грн. В суді позивач збільшив позовні вимоги в частині судових витрат, просив стягнути витрати, пов'язані із переїздом до іншого населеного пункту в розмірі 2460,00 грн. та добові для нього та його представника в розмірі 487,20 грн., що разом складає 2947,20 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надавши заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача двічі у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому на підставі ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача здійснив заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи,суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.01.2012 року між [PERSON] та ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» в особі директора виробництва Карнакова Ігоря Анатолійовича укладений договір оренди приміщення №1, а саме житлового будинку, що належить [PERSON] на праві приватної власності, за адресою [ADDRESS], відповідно до якого в оренду передане житлове приміщення площею 279,1 м.кв для проживання співробітників відповідача, строком на 12 місяців з дати прийняття об'єкта, що орендується, за яке відповідач зобов'язався вносити щомісячно орендну плату у розмірі 11000,00 гривень без ПДВ за календарний місяць, не пізніше 5-го числа кожного місяця, наступного за звітним (а.с. 7-8). За змістом ч. 1 ст. 759 та ч. 1 ст. 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (не споживана річ). Відповідно до ч. ч. 1-2, 4-6 ст. 762 вказаного Кодексу за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситись за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном також встановлюється договором найму. Договором може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Факт передачі житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 279,1 кв.м., в оренду ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» від [PERSON] підтверджується актом приймання-передачі приміщення в оренду від 01.01.2012 року (а.с. 10). Додатковою угодою №1 від 01.08.2012 р. до договору оренди №1 від 01.01.2012 р., укладеною між сторонами, викладено підпункт 1.2.3. пункту 1.2 розділу 1 та пункт 5.1 розділу 5 Договору оренди приміщення № від 01.01.2012 р. в новій редакції, згідно якої загальна площа приміщення, що орендується, складає 818,3 м.кв., а розмір орендної плати 38460,00 грн. без ПДВ за календарний місяць ( а.с. 11). Додатковою угодою №2 від 31.12.2012 р. до договору оренди №1 від 01.01.2012 р., укладеною між сторонами, викладено п.4.1. статі 4 та п.9.3. статті 9 в новій редакції, згідно якої строк оренди складає 24 місяців та закінчується 31.12.2013 року, також викладені в новій редакції реквізити відповідача ( а.с. 12). Додатковою угодою №3 від 01.11.2013 р. до договору оренди №1 від 01.01.2012 р., укладеною між сторонами, викладено пункт 5.1 розділу 5 та пункт 9.3 розділу 9 в новій редакції, згідно якої розмір орендної плати складає 15000,00 грн. без ПДВ за календарний місяць та строк договору закінчується 01.04.2014 р. ( а.с. 13). У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», а також положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2013 р. по 31.07.2014 р., станом на 01.08.2014 р. відповідач має перед позивачем заборгованість з орендної плати в сумі 340222,02 гривень. Згідно виписки по рахунку, відповідачем в рахунок оплати за оренду приміщення згідно договору №1 від 01.01.2012 р. були внесені 23.09.2014 р. -10000,00 грн., 25.11.2014 р. - 40158,19 грн.,19.12.2014 р. -21975,00 грн. ( а.с. 27). Як вбачається з вимоги - претензії від 13.01.2015 р., [PERSON] надіслав на адресу відповідача пропозицію щодо сплати у семиденний строк з дня отримання даної вимоги суму боргу у розмірі 268088,81 грн., яка не була виконана відповідачем. Згідно виконаного позивачем розрахунку, заборгованість відповідача з урахуванням сплачених сум становить 268088,81 грн. Цей розрахунок заборгованості відповідає умовам договору оренди приміщення та відповідачем не спростований. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За наведених підстав та встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по орендній платі в сумі 268088,81 гривень підлягають задоволенню. Крім того позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення на його користь судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу, витрат, пов'язаних з явкою позивача та його представника до суду, а також сплачені банківські послуги. Відповідно до ст.. ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно з ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Враховуючи розмір ставки судового збору, чинний на час подання позову, за вимогами майнового характеру з відповідачапідлягає стягненню 2680,89 грн. (сума, витрачена на оплату судового збору) та вартість послуг банка в розмірі 26,81 грн., що підтверджено банківськими квитанціями(а.с.1). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту). Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а саме витрати позивача на пальне у розмірі 2460,00 грн. та добові у розмірі 487,20 грн.., що разом становить 2947,20 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1-2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підтвердження вимог про стягнення витрат на юридичну допомогу, позивачем подано квитанцію про те, що адвокату Садовому В.В. [PERSON] сплатив 13000 гривень за надання правової допомоги за договором 09/15 від 20.04.2015 р. (а.с.22). Як зазначено в п.48 Постанови ПВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи вимоги щодо стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 13000 гривень, суд у цій частині вимог у задоволенні відмовляє, оскільки надана суду квитанція не є належним розрахунковим документом відповідно до вимог діючого законодавства, оскільки не містить печатки, виписана самим адвокатом. Крім того, позивачем не надано суду акту виконаних робіт на підтвердження переліку та вартості фактично наданих послуг саме за договором про надання правової допомоги від 20.04.2015 року, укладеним між [PERSON] та адвокатом Садовим В.В., що надало би суду можливість перевірити обгрунтованість заявленої до відшкодування суми та визначити граничний розмір компенсації таких витрат (а.с. 32). На підставі ст.ст. 526, 549, 610, 612, 614, 615, 651 ЦК України,

Outcome: partial