Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] 04.02.2014 звернулася у Пирятинський районний суд Полтавської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області та Відділу Держкомагенства у Пирятинському районі Полтавської області Головного управління держкомагенства у Полтавській області про визнання недійсним договорів дарування земельних ділянок (паїв). У позові вказала, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], яка проживала у с. Верхоярівка, Пирятинського району, Полтавської області та працювала у КСП «Авангард» м. Пирятин. Як члену КСП позивачу та її покійній матері були виділені земельні ділянки (пай) розміром 3.56 га., що підтверджується сертифікатом. Після смерті матері позивач успадкувала її земельну ділянку, а 28.01.2000 заключила договір оренди цих земель з [PERSON] У другій половині 2000 року до позивача звернувся відповідач [PERSON] з пропозицією укласти з ним договір оренди на кращих умовах, на що позивач погодилася. Через деякий час поїхала разом із відповідачем до державної нотаріальної контори де підписала, як уважала, договір оренди. За надання в оренду землі [PERSON] дав позивачу [PERSON] 1000 грн. Пізніше, наприкінці 2013 року позивач звернулася до адвоката з наданням консультації з приводу стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за орендну плату. Після отримання відповіді на запит адвоката 03.12.2013 дізналася, що вказані вище земельні ділянки на підставі договору дарування належать [PERSON] та [PERSON] Позивач вказує, що вона не дарувала земельних ділянок відповідачам, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду із захистом свого права. Позивач у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позові. Підтвердила той факт, що вона ходила до нотаріуса і підписувала договора, про що підписувала - не читала. Уважала, що підписала договора по оренді земельних ділянок. Також підтвердила той факт, що вона самостійно оформляла спадщину після смерті матері та перевела на себе землю. Представник позивача просить задовольнити позов його довірителя з наступних підстав. У листопаді 2013 року до нього звернулася позивач з проханням надати консультації з питання стягнення боргу по орендній платі. На запити здійснені відповідачем, Відділом Держкомагенства у Пирятинському районі Полтавської області Головного управління держкомагенства у Полтавській області було повідомлено, що вказані у запиті земельні ділянки належать на підставі договору дарування укладеного [PERSON] з [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори. Однак позивач вказувала, що вона не дарувала землю [PERSON], а [PERSON] вона взагалі не знає. Зазначила, що вона укладала з [PERSON] договір оренди земельних ділянок, за що отримала кошти у сумі 1000 грн. Пізніше, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, звернулася до відповідача [PERSON] про надання їй матеріальної допомоги, однак останній відмовив, вказавши, що він не винен їй ніяких кошті. Таким чином, відповідач [PERSON] обманним шляхом уклав з позивачем замість договіру оренди - договір дарування. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав викладених у запереченні, що містяться при матеріалах справи, додатково вказавши наступне. У 2000 році до нього підійшла позивач та запропонувала купить у неї чи отримати в дарунок земельні паї, що належали їй. Оскільки на той час після смерті матері позивач не оформила спадщину то [PERSON] погодився на дарунок одного паю, пізніше після належного оформлення спадщини останній звів позивача з відповідачкою [PERSON], яка не заперечувала в отриманні в дарунок також землі. За дарунок йому землі, від себе [PERSON] дав позивачу 700 грн. На визначену дату сторони домовилися про оформлення договору дарування. До державного нотаріуса підійшла [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Нотаріусом було в голос зачитано договір дарування, сторонам зрозуміло, про що кожен поставив свій підпис. Крім того, з моменту укладення договору минуло багато часу, тому відповідач клопоче про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності, додатково вказавши наступне. У 2000 році до неї зателефонував чоловік і поцікавився чи не хоче вона отримати в дарунок земельну ділянку, відповідач погодилася і на визначену дату підійшла до державної нотаріальної контори, де і відбулася процедура укладення договору дарування. В подяку відповідач передала позивачу 1000 грн. З часу укладення договору [PERSON] до відповідача не зверталася. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила застосувати строк позовної давності, додатково вказала, що до неї з сертифікатом та договором дарування звернулися відповідачі та відповідно до наданих документів було внесено відомості до реєстру. Представник третьої особи державний нотаріус Чорнухинської державної нотаріальної контори заперечувала проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. У період з 2000 по 2001 рік вона виконувала обов'язки державного нотаріуса Пирятинського району Полтавської області. На той час дуже багато укладалося як договорів куплі-продажу так і договорів дарування земельних ділянок. По конкретному випадку вона не може нічого пояснити, однак вказувала на тому, що всі договори укладалися добровільно без тиску з участю усіх сторін. Люди свідомо йшли на це. Договори оренди нотаріально не укладалися. Крім того, зазначила, що текст договору зачитується у голос, з'ясовується чи всім учасникам зрозуміло, під чим вони ставлять підпис. В даному випадку, якщо б позивачу [PERSON] не було зрозуміло зміст договору, укладений з [PERSON] у жовтні 2000 року, копія якого надавалася, то вона б не уклала такий договір в грудні 2000 року з [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що нею було здано в оренду свій пай [PERSON] на умовах отримання за це послуг та матеріально допомоги. Свідок [PERSON] та свідок [PERSON] дали однакові покази вказавши, що позивач приходила до їх батьків та запитувала кому вони збираються віддати в оренду паї, а після передачі запитувала чи розраховуються з ними орендарі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що [PERSON] говорила їй, що передала в оренду пай [PERSON] та ходила за нього просила кошти бо потребувала матеріальної допомоги. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що як тільки розпаювали колгосп то людям роздали землі. [PERSON] запропонував взяти в оренду землі, за це дав по 700 грн., а 130 грн. сказав на оформлення, на умовах, що буде кожного року за паї платить. Пройшло декілька років а останній і не збирався платити кошти за оренду. Як пізніше повідомила позивач, вона звернулася до відповідача за матеріальною допомогою і таким чином дізналася про те, що паї подаровані, розповіла свідкам, і люди почали підніматися. Свідки також підтвердили той факт, що всі вони разом у тому числі і [PERSON] будучи присутні у державній нотаріальній конторі при укладенні договорів. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом установлено, що 28.01.2000 між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено Договора оренди земельних ділянок (а.с. 9, 10). На адвокатський запит від 03.12.2013 вих. № 01-11/1861 було отримано відповідь про те, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 23.10.2000 гр. [PERSON] подарувала земельну частку (пай) (сертифікат серія ПЛ № 0123665) [PERSON] на підставі чого останньому надруковано новий сертифікат (а.с. 11). 23.10.2000 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної частки (паю) належної дарителю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0123665, та посвідченого державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області Карбан Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 1834 (а.с. 66). 25.12.2000 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної частки (паю) належної дарителю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0123576, та посвідченого державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області Карбан Л.М. Договора дарування підписані дарите лем - [PERSON] та обдарованими - [PERSON] та [PERSON] Правдивість поставленого підпису, сторонами у судовому засіданні не оспорювалося. Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Статтею 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нікчемними, зокрема, є правочини: а) укладені з недодержанням обов'язкової письмової форми, якщо недійсність прямо передбачена законом, наприклад, правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань (ст. 547); б) укладені з недодержанням обов'язкової нотаріальної форми (ч. 1 ст. 219); в) укладені малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без належного схвалення (ст. 221); г) укладені недієздатною фізичною особою (ст. 226); д) вчинені без дозволу органу опіки і піклування (ч. 1 ст. 224); ж) які порушують публічний порядок (ст. 228). Ні в одному із правочинів, не порушено умови, для визнання його нікчемним. Однак, викладене спростовується тим, що при вчиненні правочину сторонами, державний нотаріус, як законодавчо уповноважена особа, в компетенцію якої входить вчинення нотаріальних дій, дотримуючись загальних правил посвідчення договорів, а саме: при вчиненні нотаріальних дій нотаріус встановлює особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій; нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін щодо вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, та наявність згоди другого з подружжя; при посвідченні правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб та обсяг правоздатності юридичних осіб, які є учасниками правочинів; встановлює факт належності майна, що передається за договором; виконала всі умови. Договори посвідчуються нотаріусом за наявності згоди сторони, яка бажає укласти такий договір. Договір зачитується в голос та підписується сторонами у присутності нотаріуса, про що ставиться відмітка. Факт не повідомлення та не роз'яснення нотаріусом тексту договору не було спростовано позивачем у судовому засіданні, навпаки [PERSON] вказувала, що вона була присутня при укладенні договору дарування з відповідачами. Крім того, між укладеними договорами був проміжок часу два місяці, однак позивач свідомо йшла на укладення іншого договору дарування з [PERSON] Враховуючи вищевикладене, станом на 2000 рік (до надрання 18.01.2001 законної сили Законом України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)») наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 14/5/48 від 06.06.1996 «Про затвердження Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом» встановлено, що громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем у судовому засіданні не доведено факту обману відповідачами останньої при укладенні ними договору дарування земельних ділянок (паїв). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed