Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та відсотків за договором позики. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08 лютого 2010 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він передав останньому грошові кошти в розмірі 100\~ 000 (сто тисяч) Євро. Договір позики укладено в письмовій формі у вигляді розписки, що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України. Доказом того, що договір позики між сторонами є укладеним, слугує засвідчена підписом позичальника розписка про отримання ним коштів. Згідно розписки кошти мали бути повернуті у строк до 08 вересня 2011 року. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак, до цього часу гроші так і не повернуті. В звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу за договором, нараховані відсотки за порушення зобовязання та судові витрати у справі. Позивач [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, оскільки вручення повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається вручення повістки і цій особі. В судове засідання позивач не зявився, про причину неявки суд не повідомляв. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив його задовольнити. Крім того пояснив, що як походження грошей, так і факт отримання їх відповідачем доведено матеріалами справи. Відповідач ухиляється від виконання зобовязання щодо повернення коштів. Якщо він не писав і не підписував розписку про отримання коштів, то мав би тоді звернутися в правоохоронні органи із заявою щодо незаконного вимагання в нього грошей. Таких звернень не було, що ще раз підтверджує законність вимог позивача. Висновки експертів, які є в матеріалах справи, до уваги брати не можна, оскільки при їх проведенні було допущено грубі порушення вимог закону, вказані в дослідницькій частині обставини не відповідають дійсності. Оскільки відповідач не довів, що не підписував розписки, вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення йому поштових відправлень, про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] також повторно не зявився в судове засідання і не повідомив про причини неявки. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 08.02.2010 року [PERSON] одержав від [PERSON] 100\~ 000 (сто тисяч) Євро та зобовязувався повернути їх до 08.09.2011 року, що підтверджується розпискою від 08.02.2010 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (т.2 а.с. 57). За ч.1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач видав позивачеві розписку про позичені гроші. Така форма надана договору за бажанням сторін. Письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов'язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідачем зобов'язання належним чином не виконані. Таким чином матеріалами справи встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором позики, борг в сумі 100000 Євро позивачу не повернув, а тому вимога про стягнення з відповідача вказаної суми боргу підлягає до задоволення. В даній справі ухвалою суду від 05.02.2013 року була призначена судово-почеркознавча експертиза за клопотанням представника відповідача [PERSON], однак висновок експерта за результатами її проведення не може бути прийнятим до уваги з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Відповідно до Висновку №1443 від 10.07.2013 року рукописний текст розписки від імені [PERSON] від 08.02.2010 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] розташований під рукописним текстом розписки від його імені від 08.02.2010 року виконаний не [PERSON] При цьому, як вбачається з дослідницької частини висновку, для проведення експертизи були взяті до уваги експериментальні зразки почерку та підписів, які нібито виконані [PERSON] в судовому засіданні в присутності обох сторін та судді, вони визнані експертом безсумнівними, такими, що належать саме [PERSON] і при порівнянні всіх зразків між собою експертом був зроблений висновок, що всі зразки виконані однією особою, а саме [PERSON] Вказані факти суперечать матеріалам справи, оскільки для проведення даної експертизи [PERSON] в судовому засіданні експериментальні зразки підпису та почерку не надавав, такі зразки не надавалися ним в присутності обох сторін та судді, на вказаних зразках відсутні як підписи судді чи працівника суду, підписи іншої сторони, так і взагалі відсутня інформація, комі ці зразки належать, хто їх отримав і в який спосіб. Оскільки при дослідженні експертом були прийняті до уваги експериментальні зразки почерку та підпису, які є сумнівними, невідоме джерело і спосіб їх отримання, такий висновок не може вважатися обґрунтованим і не може бути прийнятий до уваги судом. Інший висновок експерта, а саме висновок № 2656 від 18.09.2014 року (т.2 а.с 65-68), також не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки судом було порушено вимоги закону при призначенні експертизи, на що звернув уваги суд касаційної інстанції в ухвалі від 27 травня 2015 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З врахуванням вищенаведеного, оскільки судом не сприймаються до уваги висновки проведених у справі судових експертиз, інших даних щодо не написання відповідачем розписки про отримання коштів у справі немає, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення боргу за договором позики та відсотків за порушення грошового зобовязання є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Разом з тим суд вважає, що не підлягає до задоволення вимога позивача про визнання укладеним договору позики від 08.02.2010 року, оскільки така вимога не ґрунтується на вимогах закону. Крім того, відповідно до ст.ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3\~ 326 (три тисячі триста двадцять шість) гривень 30 копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 12\~ 449 (дванадцять тисяч чотириста сорок девять) гривень та витрати, повязані із явкою до суду в розмірі 1\~ 425 (одна тисяча чотириста двадцять пять) гривень 52 копійки, оскільки дані витрати підтверджені позивачем в судовому засіданні.

Outcome: partial