Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] 29 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька. В позовній заяві покликається на ту обставину, що він є пенсіонером. Інших джерел доходу немає. Вказує, що проживає самотньо, часто хворіє. Відповідач [PERSON] є його донькою, однак добровільно матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість. В звязку з викладеним та гострою потребою у матеріальній допомозі, просить стягувати з відповідача аліменти на його утримання, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і довічно в розмірі по 1000 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просить його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви, суду пояснив, що тимчасово проживає у м.Рівне, в приюті, хоча зареєстрований за адресою проживання відповідача по справі. Пояснив, що крім відповідача має ще іншу доньку, до якої позов не заявляв. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що позивач дійсно є її батьком, після розірвання шлюбу з її матір»ю він створив іншу сім»ю, не цікавився нею як донькою. Матеріально не допомагав. В даний час вона є безробітною, тяжко хворіє, має на утриманні двох неповнолітніх дітей і не спроможна допомагати матеріально позивачу. Просить відмовити у позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є батьком відповідача [PERSON], дана обставина сторонами не заперечується, а тому не підлягає доказуванню. Сторони визнали ту обставину, що позивач проживає окремо від відповідача, хоча зареєстрований за одним місцем проживання. Позивач отримує пенсію за віком, що стверджується копією його пенсійного посвідчення. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що він є пенсіонером, часто хворіє та потребує матеріальної допомоги, яку їй може надати відповідач, оскільки вона має таку можливість. Відповідно до\~ст. 202 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Суд вважає, що сам по собі факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання йому утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати позивачем матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання позивачем доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. У той же час із матеріалів справи вбачається, що позивач отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому розмірі, а на підтвердження його доводів про необхідність додаткового утримання від відповідача будь-яких доказів позивач суду не надав. Крім цього, у матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення позивачем значних витрат на лікування. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач, звернувшись з даним позовом до суду та вказуючи про своє скрутне матеріальне становище та відсутність добровільної матеріальної допомоги зі сторони повнолітньої доньки, до позовної заяви лише долучив підтверджуючі документи про його пенсійний вік та про стан здоров»я та не надав інших доказів щодо необхідності отримання аліментів та можливості їх надання. Враховуючи, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, зокрема потреби в отриманні матеріальної допомоги, обов'язок доведення яких відповідно до приписів\~ст. 60 ЦПК України\~лежить на ньому, та необхідності отримання її саме від відповідача, а тому позов до задоволення не підлягає. На підставі ст. 202 СК України,

Outcome: dismissed