Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право в користуванні житловим приміщенням, належним їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2004 року, а саме житловим будинком з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України та ст.41 Конституції України. Представник позивачки [PERSON] подала письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у її та позивачки відсутності, погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи відсутніми за місцем реєстрації. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.\~ Як передбачено ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Положення ст.ст.71, 72 ЖК України, на які посилається позивач, застосовуються при вирішенні питання про право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї в будинках державного і громадського житлового фонду. До даних правовідносин підлягають застосуванню норми, передбачені ст.ст.150, 156 ЖК України та ст.ст.405, 406 ЦК України. Встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2004 року, а саме житловим будинком з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] \~ зареєстрований у належному позивачці [PERSON] житловому будинку, що перешкоджає останній користуватися та розпоряджатися власністю. Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 року при розгляді справи № 6-709цс16 висловив наступну правову позицію. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які \~мають у приватній власності\~будинок\~(частинубудинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб,\~\~ мають\~\~ право розпоряджатися\~ цією\~ власністю на\~ свій\~\~ розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб , які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405, 406 ЦК України,

Outcome: approved