Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 07.10.2005 між ним та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З квітня 2016 року позивач та відповідач не проживають як подружжя, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сімя розпалась і зберегти її неможливо, стосунки з відповідачем не підтримують, почуття любові та взаємоповаги між ними втрачені. Подальше спільне життя, на думку позивача, не є можливим, на примирення він не згодний, просить шлюб з відповідачкою розірвати. Дитина залишиться проживати з відповідачем. Позивач в підготовче засідання не зявився, за змістом поданої заяви просить розглянути справу без його участі, на позові наполягає. Відповідач в підготовче засідання не зявилась, надала заяву, за змістом якої позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розглянути справу за її відсутністю, залишити їй прізвище, отримане у звязку з реєстрацією шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи підтверджено, що сторони з 07.10.2005 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис №463; після реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище Рослан (дошлюбне прізвище Мелащенко). Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За змістом позову шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, вони перестали проживати як подружжя та вести спільне господарство; встановлювати термін для примирення недоцільно. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ; позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; с уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не суперечать закону і не порушують права інших осіб, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved