Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] 12.12.2013 року звернулася із заявою до суду про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів - архівної довідки № 0000822, виданої 26.06.2013 року Шахрісабським районним міжвідомчим архівом документів по особистому складу Шахрісабзського району Кашкадар'їнської області Узбекистан, довідки № 705 від 28.06.2013 року, виданої Шахрісабзською шовкомотальною фабрикою Узбекистан та наказу № 365 від 07.07.1986 року, виданого 26.06.2013 року Шахрісабським районним міжвідомчим архівом документів по особистому складу Шахрісабзського району, Кашкадар'їнської області Узбекистан на ім'я [PERSON] (російською мовою [PERSON]). Заявник мотивує свої вимоги тим, що вона в період часу з 1986 р. по 1987 рік працювала на Шахрісабзській шовкомотальній фабриці в Узбекистані. У 2007 році вона переїхала на постійне місце проживання до м. Красноперекопськ, АР Крим. У травні 2013 року вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в Красноперекопському районі АРКрим для оформлення пенсії, оскільки досягла пенсійного віку. Управлінням пенсійного фонду були зроблені відповідні запити на видачу довідок та наказу щодо її роботи на Шахрісабзській шовкомотальній фабриці в Узбекистані. Але заявнику було відмовлено у прийомі наданих нею документів, які надійшли з місця роботи заявника в Узбекистані, оскільки у зазначених довідках та в наказі не було зазначено її ім'я по батькові «[PERSON]», яке вказане в її свідоцтві про народження та в паспорті громадянина України. У зв'язку з вказаними вище розбіжностями, вона не може отримати пенсію за віком, а тому була змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності довідок та наказу. У судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, надавши вказані вище пояснення та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без участі представника управління Пенсійного фонду України в Красноперекопському районі АР Крим та не заперечували щодо задоволення заяви. (а.с. 23) Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника управління Пенсійного фонду України в Красноперекопському районі АР Крим на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до паспорта громадянина України - прізвище, ім'я, та ім'я по батькові заявника по справі - [PERSON], [INFO], уродженка міста Шахрісабз, Кашкадар'їнської області, Узбекистан (а.с. 10-11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10.07.1996 року, заявник народилася [INFO] у м. Шахрісабз, Кашкадар'їнської області Узбекистан, її дівоче прізвище було «[PERSON]», батьки - [PERSON], [PERSON] (а.с. 3). 21.09.1977 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після якого їй було надано прізвище чоловіка «[PERSON]», актовий запис №233 (а.с. 4). 10.05.1989 року шлюб з [PERSON] було розірвано, актовий запис № 16 (а.с. 5), 28.07.1989 року нею зареєстрований шлюб із [PERSON], після якого їй було надано прізвище чоловіка «[PERSON]», актовий запис № 170 (а.с. 6). Згідно копії трудової книжки [NUMBER], виданої [PERSON], [INFO], вона в період з 05.03.1979 року по 14.06.1986 року, з 04.07.1986 року по 25.03.1988 року (запис3-9), працювала на Шахрісабзській шовкомотальній фабриці в Узбекистані, про що є відповідні відмітки про накази щодо прийняття на роботу. (а.с. 24-25), що підтверджується: - архівною довідкою про заробітну плату № 0000822, виданої 26.06.2013 року Шахрісабським районним міжвідомчим архівом документів по особистому складу Шахрісабзського району Кашкадар'їнської області Узбекистан за 1986 рік (а.с. 8); - архівною довідкою № 705 від 28.06.2013 року, виданої Шахрісабзською шовкомотальною фабрикою Узбекистан за 1987 рік (а.с. 9), - наказом № 365 від 07.07.1986 року, виданого 26.06.2013 року Шахрісабським районним міжвідомчим архівом документів по особистому складу Шахрісабзського району, Кашкадар'їнської області Узбекистан на ім'я [PERSON] (російською мовою [PERSON]), згідно якого вона з 04.07.1986 року була прийнята тимчасово (а.с.7). Свідки [PERSON] та [PERSON], показали суду, що [PERSON] знають з дитинства, дівоче її прізвище - [PERSON], проживали разом у м. Шахрісабз на шовкомотальній фабриці (так звався район міста), заявник з 1986 по 1988 працювала на Шахрісабзській шовкомотальній фабриці в Узбекистані бухгалтером. Мати [PERSON] працювала разом із нею в бухгалтерії. Батьками її були - [PERSON] та [PERSON], яка працювала у школі, тому її всі знали. В Узбекістані у документах по -батькові не писали. Відповідно до ст. 256 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, що посвідчують особу, а саме іншого документа про трудовий стаж. Таким чином суд вважає, що заява заявника знайшла своє підтвердження у судовому засіданні та сумніву у своєї достовірності не викликає, оскільки як було встановлено у судовому засіданні, та вбачається з вище вказаних документів, а саме: з свідоцтв про народження та про укладення та розірвання шлюбу, ім'я по батькові заявника в зазначених документах вказано саме: «[PERSON]», як і в свідоцтві про народження, так і в паспорті громадянина України, виданого на ім'я заявника по справі, а тому заява підлягає задоволенню. При цьому суд приймає до уваги, що встановлення факту належності заявнику вказаних довідок та наказу, необхідно для отримання пенсії за віком. Визнання вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ч.7 ст. 235 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved