Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (далі - Квартира), відповідачів [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] ; зняти відповідачів [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою Квартири. В обґрунтування позову зазначено, що позивач на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 04.05.2017 року між ним та [PERSON] , набув у власність вказану вище Квартиру. У квітні 2019 року позивачу стало відомо, що у належній йому Квартирі з 21.10.2014 року значиться зареєстрованою [PERSON] З 18.08.2017 року там же зареєстрований її неповнолітній син [PERSON] , 2017 року народження. Вказані особи невідомі позивачу. З вимогою роз`яснити обставини реєстрації невідомих йому осіб у Квартирі, позивач звернувся до колишньої власниці Квартири [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року протиправно набула право власності на Квартиру. В подальшому [PERSON] була вимушена звернутися до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.02.2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року в частині визнання права власності на Квартиру за [PERSON] скасовано та у визнанні права власності відмовлено. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2016 року визнано за [PERSON] право власності на Квартиру, яку в подальшому позивач набув у власність на підставі договору купівлі-продажу. За час незаконного набуття права власності на Квартиру, [PERSON] зареєструвалася у Квартирі та після народження дитини, без згоди власника, достовірно знаючи, що Квартира їй не належить, 18.08.2018 року зареєструвала там свого неповнолітнього сина [PERSON] Колишня власниця Квартири [PERSON] про реєстрацію відповідачів у Квартирі не знала. Факт відсутності відповідачів за місцем реєстрації підтверджено актом обстеження житлово-побутових умов. Позивач як власник Квартири бажає використовувати Квартиру для особистого проживання та проживання членів своєї родини, і той факт, що в Квартирі зареєстровані невідомі особи, перешкоджає можливості повноцінно користуватись своєю власністю. Позивач вважає, що його права як власника Квартири порушені відповідачами, у зв`язку з чим звернувся до суду з дійсним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2019 року закрито підготовче провадження у вказаній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , а також його представник в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 21.12.2019 року не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. 18.06.2019 року через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову зазначено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.10.2014 року вона є власником Квартири. Право власності на Квартиру виникло на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року. Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2016 року за [PERSON] визнано право власності на Квартиру. На дане рішення суду відповідачкою подано касаційну скаргу. На даний час розгляд справи у суді касаційної інстанції не відбувся. Іншого житла у неї з сином немає. 15.07.2019 року через канцелярію суду позивачем подано заперечення на відзив, в яких зазначено, що доводи відповідачки, викладені у відзиві на позов, щодо наявного у неї права власності на Квартиру за рішенням суду від 01.12.2011 року не відповідають дійсності та є неправдивими. Відповідачці достовірно відомо, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року скасовано ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.02.2016 року за апеляційною скаргою [PERSON] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2016 року визнано за [PERSON] право власності на Квартиру. Вказане рішення на даний час не скасовано, у апеляційному та касаційному порядку не оскаржено. Посилання відповідачки на касаційне оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова не відповідає дійсності, так як ще у 2017 році [PERSON] мала спробу оскаржити рішення суду щодо визнання права власності на Квартиру за [PERSON] . Але колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку з тим, що рішення суду щодо визнання права власності на Квартиру за [PERSON] скасовано, у неї відсутнє право на апеляційне оскарження заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2016 року, у зв`язку з чим апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] закрито. Саме на вказану ухвалу [PERSON] було подано касаційну скаргу. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання 21.12.2019 року не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, надав письмові пояснення, в яких просить розглядати справу за відсутності представника третьої особи. Крім того, зазначив, що рішення суду про зняття з реєстрації місця проживання, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, які набрали законної сили та подані до Департаменту реєстрації Харківської міської ради як підстава проведення реєстраційної дії, є обов`язковими до виконання, тому не потребують додаткового зобов`язання в резолютивній частині рішення щодо відповідного суб`єкта реєстраційних дій. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставі наданого Службою висновку. Позивач [PERSON] , допитаний за його згодою в якості свідка, в судовому засіданні показав, що в 2017 році він купив Квартиру у [PERSON] та почав робити в ній ремонт. В 2019 році позивач вирішив зняти з реєстрації [PERSON] , під час чого з`ясувалось, що в Квартирі зареєстровані відповідачі. Відповідачів він ніколи не бачив, [PERSON] з дитиною в Квартирі ніколи не проживала На момент придбання Квартири, даних про реєстрацію відповідачів не було. Речей відповідачів в Квартирі не було, там були тільки речі [PERSON] Позивач проживає в Квартирі з 2017 року, а з травня 2017 року знаходиться в Квартирі майже кожен день. Жодні особи, в тому числі відповідачі, до нього не приходили, на проживання в Квартирі не претендували, вселитись не намагались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача та відповідачку не знала. Вона проживала в Квартирі з 1985 року по 2017 рік. В 2017 року вона продала Квартиру . На її поверсі проживала свекруха відповідачки, з якою вони судились. Було рішення суду, що Квартира належить на праві власності [PERSON] . Як відповідачі зареєструвались в Квартирі, свідок не знає. [PERSON] ніколи в Квартирі не проживала. Свідок знає, що родичі [PERSON] захоплювала кімнати в гуртожитку даного будинку. Вона згоду на реєстрацію в Квартирі відповідачів не надавала. Приблизно з 2015 року свідок перестала постійно проживати в Квартирі та приїжджала туди десь 2-3 рази на місяць, що продовжувалось до продажу Квартири в 2017 році. За цей час з 2015 року по 2017 рік чужих речей в Квартирі не було, там ніхто не проживав, але старший брат чоловіка [PERSON] погрожував захватити Квартиру . За весь цей час до 2017 року, тобто до продажу Квартири, відповідачку та її дитину свідок не реєструвала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в [ADDRESS] . Позивача бачила на спільних зборах, вони проживають у одному будинку. Відповідача [PERSON] та її сина [PERSON] свідок знає особисто, товаришує з ними. Свідок проживає в будинку з 2005 року. Знає, що свекруха відповідачки працювала в паспортному столі. Відповідачка завжди проживала в будинку на іншому боці, ніж спірна Квартира [ADDRESS] . В Квартирі проживала [PERSON] , відповідачка там ніколи не проживала і не збиралась там жити. Як тільки відповідачка заїхала в їх будинок, вона проживала на іншій стороні, ніж там, де знаходиться Квартира. Відповідачка, коли вони з нею спілкувались, завжди розказувала про квартиру на 9 поверсі. Квартира [ADDRESS] знаходиться на 7 поверсі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача не знає, знає відповідачку. В Квартирі раніше проживала [PERSON] , в даний час остання там не проживає. Відповідачка в Квартирі ніколи не проживала. Свідок часто збирає підписи жильців будинку та в Квартирі жодного разу не бачила відповідачку. [PERSON] разом зі своїм чоловіком та сином проживають на 9-ому поверсі в [ADDRESS] . [PERSON] ніколи не працювала на підприємстві «Югозападэнергострой». Раніше будинок [ADDRESS] м. Харкові був будинком даного підприємства, а пізніше міськрада перевела зазначений будинок в будинок гостинного тину. Хто сплачував комунальні платежі за Квартиру, свідок не знає. Свідку відомо, що власником Квартири є чоловік та він робив ремонт в Квартирі. Свідку невідомо про конфлікти с приводу недопуску відповідачки до Квартири. На якій підставі в Квартирі було зареєстровано відповідачку та її сина, свідок не знає. Квартира була в приватній власності [PERSON] , після чого остання продала Квартиру. [PERSON] наразі проживає на 9-ому поверсі даного будинку в 4-ому блоці. Спірна Квартира [ADDRESS] знаходиться на 7-ому поверсі в 1-ому блоці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в будинку [ADDRESS] . Позивача та відповідачів не знає. Зазначила, що в Квартирі проживала [PERSON] [PERSON] не знає, хоча в будинку проживає багато років. Хто проживає наразі в Квартирі, свідку невідомо. [PERSON] вона не бачила. Чула, що [PERSON] продала Квартиру. В 4-ому блоці проживала [PERSON] , як захопила кімнати на 9-ому поверсі. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 04.05.2017 року між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем) укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 16,8 кв.м., загальною площею 24,0 кв.м. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О. 04.05.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 3040 (а.с. 25). Вказана вище обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86435359 від 04.05.2017 року, згідно якого власником Квартири на підставі вказаного вище договору є позивач (а.с. 26). Згідно Акту обстеження місця проживання від 16.04.2019 року, складеного комісією у складі шести мешканців будинку [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] та її син [PERSON] за адресою Квартири на даний час не проживають та ніколи не проживали. Встановлено, що на час обстеження у Квартирі проживає [PERSON] , який займає вказану квартиру за договором купівлі-продажу від 04.05.2017 року. У Квартирі знаходяться його особисті речі та предмети меблі. [PERSON] сплачує комунальні платежі та проводить поточний ремонт приміщення. Особистих речей відповідачів у Квартирі не встановлено (а.с. 27). Згідно Акту обстеження місця проживання від 02.06.2013 року, складеного комісією у складі мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] за адресою Квартири не проживає та ніколи не проживала. Встановлено, що на час обстеження у Квартирі проживає [PERSON] , яка займає вказане приміщення на підставі ордера № 21/11 СО від 23.04.1999 року. У Квартирі знаходяться її особисті речі та предмети меблі. [PERSON] постійно сплачує комунальні платежі та проводить поточний ремонт приміщення. [PERSON] постійно мешкає у Квартирі з 1985 року (а.с. 28). Як вбачається з Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.04.2019 року, за адресою Квартири зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 35). Згідно довідки про склад сім`ї № 1307/07.2017, виданої Ф-ОП [PERSON] , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 191). Згідно листа заступника директора Департаменту реєстрації ХМР № 1733/0/50-19 від 17.04.2019 року, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на Квартиру зареєстровано за [PERSON] 04.05.2017 року. Реєстрація місця проживання [PERSON] здійснена 18.08.2017 року на підставі заяви представника [PERSON] від 18.08.2017 року, після того, як [PERSON] став власником Квартири (а.с. 36-37). Факт реєстрації відповідачів за місцем проживання в Квартирі підтверджується також довідками про реєстрацію місця проживання особи від 14.05.2019 року, сформованими на запит суду (а.с. 6-7). Як вбачається з листа начальника Московського ВП ГУНП в Харківській області № 119а-з/119-67/01 від 11.07.2019 року, [PERSON] з заявою щодо незаконного виселення її з малолітньою дитиною з Квартири за період з серпня 2016 року по теперішній час до поліції не зверталась (а.с. 81). Згідно довідки-інформації № 15 від 25.07.2017 року, виданої ОСББ «Олімп-39», [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) дійсно проживає з 2010 року по теперішній час у квартирі свого чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] , яка є власністю [PERSON] , [PERSON] не проживає і ніколи не проживала (а.с. 188). Відповідно до довідки № 41 від 22.05.2017 року, наданої ТОВ «Трест «Південзахіденергобуд», [PERSON] ордер на право заселення у гуртожиток не отримувала, на підприємстві ніколи не працювала (а.с. 189). Згідно довідки про склад сім`ї № 251/01.2017, виданої Ф-ОП [PERSON] , [PERSON] є власником Квартири за рішенням суду від 03.08.2016 року (а.с. 190). Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З досліджених судом доказів встановлено, що позивач є власником спірної Квартири. Відповідачі зареєстровані за місцем проживання в Квартирі, не є членами сім`ї позивача та не проживають в Квартирі більше року. Обставин, з якими чинне законодавство України пов`язує збереження за відповідачами права користування Квартирою понад вказані строки, судом не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та задовольняє позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування Квартирою. Оцінюючи доводи та аргументи відповідачки [PERSON] , висловлені у відзиві, суд керується таким. В обґрунтування заперечень проти позову відповідачка посилалась на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року (справа № 2-6920/11), згідно якого право власності на Квартиру визнано за [PERSON] (а.с.67-69), та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27542291 від 01.10.2014 року, згідно якого Квартира на підставі вказаного вище рішення суду зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.60). Між тим, як встановлено в ході розгляду даної справи, рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року, ухвалене в цивільній справі № 2-6920/11, скасовано в частині визнання права власності на Квартиру за [PERSON] згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 17.02.2016 року (а.с. 31-34). Таким чином, судове рішення, на підставі якого відповідачка набула право власності на Квартиру, в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції, який в позові [PERSON] про визнання права власності на Квартиру відмовив. Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави оцінювати надані відповідачкою докази, зазначені вище, в якості таких, які свідчать про наявність у неї права власності на Квартиру. Оцінюючи посилання відповідачки на факт подання нею касаційної скарги, суд керується таким. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2016 року (справа № 643/2847/16-ц) визнано за [PERSON] право власності на Квартиру (а.с. 29-30). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.09.2017 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2016 року - закрито. В обґрунтування ухвали судом апеляційної інстанції зазначено наступне. Відкриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року право власності на Квартиру визнано за [PERSON] ( [PERSON] ). Під час розгляду даної справи представником [PERSON] надано до суду апеляційної інстанції рішення Апеляційного суду Харківської області від 17.02.2016 року, яким рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2011 року в частині визнання за [PERSON] права власності на Квартиру - скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на зазначену Квартиру відмовлено. Зважаючи на те, що судовим рішенням встановлено відсутність права [PERSON] на спірну Квартиру, колегія суддів дійшла висновку, що у [PERSON] відсутнє право на апеляційне оскарження заочного рішення (а.с. 153-155). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2017 року, відкрите касаційне провадження за скаргою [PERSON] на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04.09.2017 року (а.с.71). Згідно листа начальника відділу розгляду звернень та надання публічної інформації касаційного цивільного суду Верховного суду № 2764/0/208-18 від 31.10.2018 року, на день надання відповіді розгляд зазначеної справи у суді касаційної інстанції не відбувся (а.с. 72). Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що судове рішення, згідно якого [PERSON] набула право власності на Квартиру, набрало законної сили, а відтак - в силу ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України. Факт оскарження вказаного рішення відповідачкою не впливає на його обов`язковість для суду. Крім того, суд враховує, що відповідачка оскаржує судове рішення щодо набуття Квартири у власність [PERSON] . Між тим станом на час розгляду даної справи Квартира перебуває у власності позивача [PERSON] . Будь-яких даних відносно того, що право власності позивача оспорюється або не визнається будь-якою особою, зокрема відповідачкою, суду не надано. Також суду не надано будь-яких даних відносно того, що в провадженні суду в даний час перебуває спір, в якому вирішується питання про право власності відповідачки на Квартиру. Так, згідно наданих суду доказів, вказаний спір вже вирішений судом, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на Квартиру відмовлено, відповідне судове рішення набрало законної сили. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскарження відповідачкою права власності на Квартиру [PERSON] , не може бути підставою для відмови в захисті прав нинішнього власника Квартири [PERSON] . Доводи відповідачки відносно того, що в неї з сином відсутнє інше житло, спростовуються дослідженими судом доказами, згідно яких відповідачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON] , незважаючи на факт реєстрації місця проживання за адресою Квартири, ніколи у вказаній Квартирі не проживали та нею не користувались. Крім того, як встановлено з судом з особистих пояснень відповідачки, наданих в судовому засіданні 22.08.2019 року, остання разом з сином проживає в смт. Котельва Полтавської області. Таким чином, доводи відповідачки щодо відсутності у неї з сином іншого житла, ніж Квартира, спростовуються також її особистими поясненнями, наданими суду. Враховуючи наведене вище, суд відхиляє аргументи, доводи та докази відповідачки, якими вона обґрунтовувала заперечення проти позову. Оцінюючи Висновок № 607 від 24.09.2019 року, наданий Департаментом служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, згідно якого вказаний Департамент вважає недоцільним визнання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у Квартирі (а.с. 133-134), суд керується таким. В обґрунтування вказаного висновку Департамент служб у справах дітей посилається на можливість порушення прав та законних інтересів дитини в разі задоволення позову. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Між тим, як вбачається з досліджених судом доказів, малолітній [PERSON] , [INFO] , в спірній Квартирі ніколи не проживав та нею не користувався. Станом на даний час [PERSON] , згідно пояснень відповідачки [PERSON] , проживає разом з останньою в Полтавській області. Відповідачка [PERSON] із скаргами щодо перешкоджання їй та малолітньому [PERSON] в проживанні та доступі до Квартири, до органів поліції не зверталась. Реєстрація [PERSON] за місцем проживання за адресою Квартири здійснена після набуття Квартири у власність позивачем, без згоди останнього. [PERSON] станом на час реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою Квартири, у вказаній Квартирі не проживала. За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності порушення прав [PERSON] в разі задоволення позовних вимог. Щодо вимог позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, суд керується наступним. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Таким чином, наявність судового рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою Квартири. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем станом на час розгляду даної справи не доведений факт порушення його прав в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку Відділом реєстрації місця проживання Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Враховуючи наведене, суд відмовляє в позові в частині вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою Квартири у зв`язку з їх передчасністю. Одночасно суд враховує, що в разі відмови Відділу реєстрації місця проживання Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в знятті відповідачів з реєстраційного обліку за адресою Квартири на підставі, зокрема, даного рішення суду, позивач не буде позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн.

Outcome: partial