Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Працевитого Г.О., звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петренко О.С., в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3830 від 26.05.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на користь АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з боржника [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором від 19.08.2013 року № б/н в розмірі 17 678,70 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат, пов`язаних з надання правничої допомоги. Позовну заяву мотивує тим, що 19.08.2013 року позивачем [PERSON] було оформлено в АТ КБ «ПриватБанк» пластикову картку з рахунком для особистого використання. Жодних умов щодо наявності кредиту чи кредитного ліміту за карткою позивач не підписував. Під час використання картки кредитним лімітом не користувався. В період з 2014 року по 2019 рік банком не заявлялось жодних претензій до позивача стосовно непогашення заборгованості за карткою. В квітні 2020 року на адресу позивача надійшов лист від державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петренко О.С., з якого стало відомо, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебуває виконавчий напис № 3830 від 26.05.2017 року, який було видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості у розмірі 17 678,70 грн. В зв`язку з явною незаконністю виконавчого напису, між позивачем та Адвокатським бюро «ЮРКОНСТАЛТ» Геннадія Працевитого» було укладеного договір про надання правової допомоги. Адвокатом було направлено адвокатські запити до приватного нотаріуса та приватного виконавці з метою отримання копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його було вчинено. В квітні 2020 року позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження в Вознесенівському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Зі змісту документів, було встановлено, що 26.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис № 3820 про стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» з боржника [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 19.08.2013 року № б/н в розмірі 17 678,70 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм законодавства, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню, з тієї підстави, що на момент вчинення виконавчого напису законом не було передбачено права його вчиняти на кредитних договорах. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку № 1172 від 22.09.1999 року (в редакції, що діяла до 22.02.2017 року) було зазначено, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, приватному нотаріусу надаються наступні документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В той же час, 22.02.2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.1014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору. Київський апеляційний адміністративний суд, при розгляді вказаної справи дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили, було визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Постановою Верховного суду від 29.01.2019 року № 910/13233/17 зазначається, що в зв`язку з визнанням судами нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. З документів, що були надані приватним нотаріусом, представник позивача вбачає, що виконавчий напис було вчинено на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, тобто на його думку документально доведено, що виконавчий напис вчинено на документів, який не передбачений переліком № 1172. В зв`язку з цим, представник позивача вважає, що вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору, який не посвідчено нотаріально, свідчить про незаконність такого виконавчого напису. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2020 року, було відкрите спрощене позовне провадження в справі з викликом сторін та з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петренко О.С. в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд розглядає справу за відсутності відповідача у справі за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3830, яким останній пропонує звернути заборгованість на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] за кредитним договором від 19.08.2013 року № б/н в розмірі 17 678,70 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 3 788,32 грн., заборгованість за відсотками 922,31 грн., заборгованість з пені 9 800,04 грн., заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн. 1 850,00 грн.; заборгованість за штрафами відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. (фіксована частина), 818,03 грн.(відсоток від суми заборгованості). За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача, яка складає 1 800,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] складає 19 478, 70 грн. Постановою старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Петренко О.С. відкрито виконавче провадження № 55404518 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Швець Р.О. № 3830 від 26.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 19 478,70 грн. В подальшому, старшим державним виконавцем при примусовому виконанні вищезазначеного виконавчого напису, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що підтверджується Звітом про здійснення відрахування та виплати СФГ «Лещенко В.М.». Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року на час їх застосування, а саме 26.05.2017 року, був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, суд дійшов висновку, що вчинення виконавчого напису, тобто вчинення нотаріальної дії у сфері безспірної юрисдикції, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» не ґрунтується на вимогах вищезазначених норм права, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved