Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

[PERSON] 27.02.2020 року звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] (надалі - позивач) посилається на те, що [PERSON] (надалі -відповідач) отримав від неї 12.02.2019 року на виконання укладеного в простій письмовій формі договору позики у формі розписки, у якості позики грошові кошти в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн. Відповідно до укладеного 12.02.2019 року в простій письмовій формі договору позики у формі розписки, строк повернення отриманих у борг грошових коштів визначено 01.08.2019 року. Однак, станом на час настання строку виконання грошового зобов`язання та на час подання позову, відповідачем не повернуто суму отриманих в якості позики грошових коштів та не вжито жодних дій по поверненню боргу. Позивач у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Позивач у судовому засіданні вказав, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що дійсно 12.02.2019 року отримав від позивача, згідно представленої у суді письмової розписки, яку писав та підписував особисто, грошові кошти у сумі 40000 гривень, які зобов`язувався повернути 01.08.2019 року, однак не зміг повернути. Вказав, що поверне отримані кошти позивачу до 01.05.2020 року. Письмову заяву відповідач суду не подавав з цього приводу. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши докази, що знаходяться в матеріалах справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, як передбачено ч.1 ст.626 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що згідно розписки від 12.02.2019 року, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні судом та учасниками справи, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень, які зобов`язався повернути до 01.08.2019 року. Отже, суд визнає доведеним, що між сторонами має місце укладення в простій письмовій формі договору позики у формі розписки (надалі - договір позики) і загальна сума неповернутої позики становить 40 000 (сорок тисяч) гривень. Відповідно до норми ч.2 ст.1047 ЦК України, суд вважає дотриманою письмову форму договору позики, так як була представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та строки повернення коштів. Таким чином, судом встановлено, що з 01.08.2019 року відповідач, згідно письмової розписки від 12.02.2019 року - договору позики, прострочив виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 19.02.2019 року, що становить 40 000 (сорок тисяч) гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення документально підтверджені судові витрати у виді судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок - квитанція № 48023875 від 24.02.2020 року та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (двох тисяч) гривень - договір про надання адвокатом правової допомоги № 17/02-20 від 17.02.2020 року та рахунок фактура № СФ-26-0000001 від 20.02.2020 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved