Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] , 16 лютого 2021 року, звернувся з заявою до Миколаївського районного суду Одеської області, заінтересована особа: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення, при цьому, наполягав на встановлені факту допущеної помилки в структурі кадастрового номеру земельної ділянки 5123581800:01:001:0229 та 5123581800:01:001:0230 в Державному акті на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ № 938679, від 27 січня 2007 року виданому Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.07.528.00381 Кн. №003653, а саме: у тризначному номері кадастрового кварталу в межах кадастрової зони , замість неправильного 001:, правильним є 002: та визнати правильними кадастрові номери земельних ділянок 5123581800:01:002:0229 та 5123581800:01:002:0230 в Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 938679, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.07.528.00381 Кн.№003653, виданого [PERSON] . Свої вимоги, мотивував тим, що йому на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 28 березня 2006 року №190/А-2006 передано у приватну власність, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельну ділянку площею 15,32 га, яка знаходиться на території Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області. 27 січня 2007 року Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області йому було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯГ №938679, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.07.528.00381, Кн №003653. В державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №938679, виданого 27 січня 2007 року наявний план меж земельної ділянки, із якого вбачається, що земельна ділянка площею 15,32 га складається з двох земельних ділянок - площею 7,96 га, кадастровий номер 5123581800:01:001:0229 та площею 7,36 га, кадастровий номер 5123581800:01:001:0230. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 27.01.2021 року, земельній ділянці площею 7,3584 га фактично присвоєно кадастровий номер 5123581800:01:002:0230, а земельній ділянці площею 7,9618 га фактично присвоєно кадастровий номер 5123581800:01:002:0229. Зазначені обставини позбавляють, заявника, реалізувати та захистити права власності на земельну ділянку, що і змусило звернутися до суду з відповідною заявою. В інший спосіб, ніж судовий, заявник [PERSON] позбавлений можливості виправити допущену помилку у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №938679, виданого 27 січня 2007 року. Заявник, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 28 березня 2006 року №190/А-2006 [PERSON] передано у приватну власність, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельну ділянку площею 15,32 га, яка знаходиться на території Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області. 27 січня 2007 року Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯГ №938679, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.07.528.00381, Кн №003653 (а.с.9). В державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №938679, виданого 27 січня 2007 року наявний план меж земельної ділянки, із якого вбачається, що земельна ділянка площею 15,32 га складається з двох земельних ділянок - площею 7,96, га, кадастровий номер 5123581800:01:001:0229 та площею 7,36, кадастровий номер 5123581800:01:001:0230 (а.с.9). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5115856552021 від 27.01.2021 року земельній ділянці площею 7,9618 га присвоєно кадастровий номер 5123581800:01:002:0229 (а.с.10-12). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5115856512021 від 27.01.2021 року, земельній ділянці площею 7,3584 га присвоєно кадастровий номер 5123581800:01:002:0230 (а.с.13-15). Отже, як вбачається з матеріалів справи у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 938679, виданого Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області 27 січня 2007 року [PERSON] допущено помилку у кадастрових номерах земельних ділянок, а саме: замість вірних кадастрових номерів земельних ділянок 5123581800:01:002:0229, 5123581800:01:002:0230 помилково зазначені 5123581800:01:001:0229, 5123581800:01:001:0230. Внаслідок такої помилки на даний час у заявника виникла проблема реалізувати та захистити права власності на земельну ділянку. Зазначені розбіжності перешкоджають заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно із п. 4.1. Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 № 325, яка втратила чинність 23.08.2013 року, виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Із внесенням змін до норм діючого законодавства з 01 січня 2013 року, ні в територіальних органів Держкомзему, ні в будь-яких інших установ немає повноважень по видачі державних актів на право власності на землю. На сьогоднішній день такі правовстановлюючі документи, як державні акти на право власності на землю, не виготовляються, ніким не видаються і не реєструються. Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч. 2 ст. 294 ЦПК України). Згідно із частинами першою та другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту, що має юридичне значення породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для встановлення юридичного факту для заявника не існує. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог [PERSON] , у зв`язку з чим його заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

Outcome: approved