Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

[PERSON] , в особі адвоката Надворної О.С., звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. 19.04.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 81. За місяць до реєстрації шлюбу у сторін народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 19.04.2008 року, в якому батьком дитини зазначений відповідач - [PERSON] . Проте подружнє життя не склалося, і в травні 2008 року, коли дитині було всього 2 місяці, сторони стали проживати окремо, з того часу їх шлюбні відносини ніколи не поновлювались, дитина залишилась проживати разом з матір`ю. 06.10.2010 року рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами розірвано. Отже, з травня 2008 року і до моменту звернення до суду з цим позовом відповідач жодного разу не бачився із своїм сином, не приймав ніякої участі у його вихованні сина, ніколи не спілкувався і не намагався спілкуватися з ним, не проявляв інтересу до його внутрішнього світу та розвитку, не цікавився успіхами в навчанні, не піклувався умовами проживання та станом здоров`я. Позивач зауважує, що весь цей час відповідач був обізнаний про місце проживання позивача з дитиною, при цьому остання жодним чином не створювала штучних умов для переривання зв`язку між батьком та дитиною, не була проти їх спілкування та не перешкоджала такому спілкуванню. Але, незважаючи на це, відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, ніколи не проявляв родинних почуттів та відповідальності за сина, навіть жодного разу не відвідав дитину, не привітав з Днем народження, або будь-яким іншим святом. Спостерігаючи відверту байдужість батька до долі дитини, позивач прийняла рішення не стягувати з останнього в примусовому порядку аліменти на утримання сина. А з власної ініціативи та добровільно відповідач ніяких коштів не сплачував, іншої допомоги не надавав. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, яка забезпечує всі потреби сина самостійно. 28.04.2018 року позивач вдруге вийшла заміж за іншого чоловіка - [PERSON] , і відповідно, змінила прізвище на « [PERSON] ». Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. За твердженням позивача, саме її другого чоловіка, а зовсім не відповідача, її син [PERSON] , [INFO] , сприймає як свого рідного батька. Оскільки дитина в свідомому віці ніколи не бачила свого біологічного батька (відповідача) та не спілкувалась з ним, вона не може відчувати до нього ніяких родинних почуттів, а отже ставиться як до незнайомої сторонньої людини. Формальне існування батька, при його самоусуванні від виконання своїх батьківських обов`язків, психологічно травмує особу неповнолітнього, заважає його правильному самоприйняттю, змушує відчувати себе «покинутим», створює у дитини спотворене та помилкове уявлення про сімейний улад та родинні цінності. Таким чином, все вищевикладене в сукупності, свідчить про наявність обґрунтованих та законних підстав для позбавлення відповідача його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . На день подання позову дитина знаходиться на вихованні і утриманні позивача. Майже з моменту народження жодної участі у вихованні сина відповідач ніколи не приймав і дитина з травня 2008 року не бачила батька. Згідно характеристики за вих. № 55 від 20.02.2020 року, виданої керівником Запорізької гімназії № 46 Запорізької міської ради (за місцем навчання неповнолітнього [PERSON] ) належну увагу вихованню дитини приділяє лише матір. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме судовий збір. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2021 року, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2021 року, залучено до участі у справі - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті. Судовий розгляд по даній справі неодноразово відкладався з поважних причин. В судове засідання 11.08.2021 року учасники справи не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] згідно з ордером адвокат Надворна О.С. попередньо через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розгляд справи провести у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Панченко І.О. також попередньо через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] неодноразово в судові засідання не з`являвся з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою місця проживання: [ADDRESS] . Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою сторони позивача, на підставі ухвали, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 11.08.2021 року за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.210 року. [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 19.04.2008 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 170. 28.04.2018 року позивач вдруге вийшла заміж за іншого чоловіка - [PERSON] , та відповідно, змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Починаючи з травня 2020 року, син [PERSON] , [INFO] , проживає виключно разом з матір`ю. Батько дитини - [PERSON] , весь цей час проживає окремо від них і жодної участі в вихованні та утриманні дитини ніколи не приймав. Таким чином, з травня 2008 року і до моменту звернення позивача до суду з цим позовом відповідач жодного разу не бачився із своїм сином, не приймав ніякої участі у його вихованні сина, ніколи не спілкувався і не намагався спілкуватися з ним, не проявляв інтересу до його внутрішнього світу та розвитку, не цікавився успіхами в навчанні, не піклувався умовами проживання та станом здоров`я. Наприкінці 2020 року родина [PERSON] переїхала до м. Маріуполь. За твердженням матері дитини, саме її другого чоловіка, а зовсім не [PERSON] , неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , сприймає як свого рідного батька. Згідно характеристики Запорізької гімназії № 46 Запорізької міської ради Запорізької області, складеної керівником гімназії та класним керівником, [PERSON] , [INFO] , навчається у гімназії з першого класу. Має навчальні досягнення як достатнього так і середнього рівня. Належить до тієї категорії учнів, які не в повною мірою використовують свій потенціал: здібний, але значної старанності в оволодінні знаннями не виявляє. Має гарну пам`ять. Легко опановує, за бажанням, частини навчального матеріалу, але до уроків готується не систематично. Громадські доручення виконує на вимоги вчителя. Майже не бере участь в громадському житті школи та класу. Скромний, мовчавний, стриманий, врівноважений, розсудливий. Мати приділяє належну увагу вихованню дитини. Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» від 08.04.2021 року № 01-24/61, у Центрі спостерігається дитина [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Хлопчик здоровий, в останнє до Центру звертався 02 у супроводі матері з приводу профілактичного огляду та проведення туберкулінодіагностики. Рекомендації лікаря-педіатра щодо медичного спостереження за дитиною мати виконує в повному обсязі. Згідно характеристики директора дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 254 «Рижик», починаючи з 03.09.2012 року по 21.07.2014 рік [PERSON] відвідував садок. Вихованням дитини займалася мати [PERSON] , бабуся та дідусь. Батько дитини не бачили в дитячому садку. На всіх батьківських зборах та заходах закладу була присутня мати хлопчика або бабуся. Згідно інформації керівника Запорізької гімназії № 46 Запорізької міської ради Запорізької області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , вибув із Запорізької гімназії № 46 30.07.2020 року, наказ № 45у. Згідно довідки-підтвердження вибув до НВК «Школа гімназія» № 1 міста Маріуполь. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, № 01-10/299 від 28.05.2021 року, за результатами засідання, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] , передбачених ст. 164 СК України, а тому орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Із вищезазначеного висновку вбачається, що згідно з актом про обстеження умов проживання, складеного управлінням «Служби у справах дітей» Маріупольської міської ради 27.01.2021 року № 110, малолітній [PERSON] мешкає разом з матір`ю, її чоловіком, та ще двома малолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS] . В квартирі для дитини є окрема кімната, спальне місце, необхідні меблі. Відповідно до акту про проведення співбесіди з дитиною управління «Служби у справах дітей» Маріупольської міської ради № 105 від 26.01.2021 року, малолітній [PERSON] батька не пам`ятає, також батько не вітав його зі святами, не спілкувався по телефону. На прийомі в управлінні «Служби у справах дітей» Маріупольської міської ради, мати дитини надала пояснення, що син з 01.09.2020 року навчається в гімназії № 1, до медичного закладу вона не зверталась і тому інформації про стан виконання батьком батьківських обов`язків немає. Згідно з довідкою навчально-виховного комплексу «гімназія-школа № 1» (м. Маріуполь), малолітній [PERSON] навчається в зазначеній школі з 01.09.2020 року і за період навчання батько дитини участі у вихованні сина не брав. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною другою статті 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем [PERSON] доведено ті обставини, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач не надав жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, відповідач не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, жодним чином не приймає участі в утриманні спільної з позивачем дитини, не цікавиться життям сина та не приймає участі у його вихованні. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батька неповнолітньої дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо неї є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дочки є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що у формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки, виробляють їх позицію по відношенню до світу і самого себе. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Враховуючи зазначені норми законодавства, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені на сплату судового збору, в сумі 840,80 грн. Щодо понесення позивачем інших витрат, доказів суду не надано.

Outcome: approved