Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миронівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Миронівської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини з батьком. Позиції сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що від спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою у них народився [INFO] син [PERSON] . Після припинення сімейних відносин син залишився проживати з матір`ю, але останнім часом відповідачка не приділяє достатньої уваги дитині, не займається його вихованням та не допомагає з навчанням. 27 грудня 2019 року в зв`язку з тим, що позивачу зателефонував син, та повідомив, що мати на нього накричала та кинулася на нього з ножем, він викликав працівників поліції. З того часу він забрав сина до себе та дитина проживає з позивачем. Позивач переконаний, що дитина повинна проживати разом з батьком за його місцем проживання, він має всі необхідні для цього умови. У зв`язку з вищезазначеним, позивач просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] за місцем його реєстрації та проживання. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві та просив визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з ним. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, заперечувала проти визначення місця проживання дитини з батьком, надала покази викладені у рішенні нижче. Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської районної державної адміністрації Київської областіпросила ухвалити законне рішення про задоволення позову, визначивши місце проживання дитини з батьком, що відповідає інтересам дитини, пояснивши, що питання підготування відповідного висновку розглядалось органом опіки і піклування Рокитнянської РДА, вислуховувалась думка дитини, яка висловила своє побажання жити з батьком. Детальні пояснення представника наведено нижче. Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Миронівської районної державної адміністрації Київської області у судове засідання не зявився, начальник служби у справах дітей та сім`ї [PERSON] надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без представника служби, покладається на розсуд суду. Встановлені судом фактичні обставини справи. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, вислухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що у сторін від незареєстрованого шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданного Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів (а.с. 6). Сторони по справі мешкають окремо, після припинення шлюбних відносин, дитина проживала з відповідачкою, а з 27 грудня 2019 року - з позивачем, що визнали обидві сторони. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 6 лютого 2020 року, вбачається, що [PERSON] разом із сім`єю проживає в орендованому будинку, ведуть спільне господарство по [ADDRESS] . Для проживання будинок придатний, в будинку чисто, поклеєні обої, викрашені підлоги, є всі необхідні меблі. Старші діти мають окремі кімнати, обладнанні спальним місцем та робочим столом, оскільки навчаються в школі, молодша проживає в кімнаті з батьками (а.с.10). Як вбачається з характеристики, виданої Опорним закладом освіти «Карапишівський академічний ліцей-центр позашкільної освіти» Миронівської районної ради Київської області 31 січня 2020 року, мати приділяє неналежну увагу вихованню сина. У зв`язку з чим, [PERSON] часто приходив до школи неохайний, брудний та у розірваному одязі. Зв`язок зі школою та класним керівником не підтримує, батьківські збори не відвідувала. Досить часто [PERSON] звертався за психологічною допомогою до шкільного психолога (а.с. 11). Згідно характеристики, виданої [PERSON] , [PERSON] навчається в даному закладі з 14 січня 2020 року. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, постійно тримає зв`язок з класним керівником, контролює виконання домашніх завдань (а.с. 12). Відповідно до довідки - характеристики, виданої Ольшаницькою сільською радою Рокитнянського району Київської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] , має середню освіту, не одружений, не працює, має двох неповнолітніх дітей та проживає в цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] , разом виховують трьох дітей. Компрометуючими матеріалами щодо [PERSON] . Ольшаницька сільська рада не розраховує (а.с. 13). Згідно довідки Рокитнянської районної філії Київського обласного центру зайнятості №228 від 09 червня 2020 року, [PERSON] перебуває на обліку в Рокитнянській районній філії Київського обласного центру зайнятості як такий, що шукає роботу з 27 травня 2020 року (а.с. 15). Відповідно до довідок Рокитнянської ЦРЛ № 42 та № 37 від 31 січня 2020 року [PERSON] за медичною допомогою до психіатра та нарколога не звертався (а.с. 17,18). Згідно висновку органу опіки та піклування Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] № 01-43/1283 від 12 жовтня 2020 року, вбачається за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з його батьком (а.с. 100-101). Пояснення сторін та покази свідків. Відповідач - [PERSON] у своїх усних поясненнях зазначила, що 27 грудня 2019 року вона на дитину з ножем не кидалася, події моли зовсім інший розвиток. Зокрема зазначила, що 27 грудня 2019 року до неї в гості заїхала її подруга, вони разом із подругою та співмешканцем [PERSON] трішки посвяткували, а потім [PERSON] пішов спати, а вона провела подругу до зупинки громадського транспорту та повернулася додому. Коли повернулася сина [PERSON] ніде не було, а потім приїхали працівники поліції та позивач і [PERSON] працівники поліції передали батькові. З того часу і до нині вона сина не бачила, лише декілька разів спілкувалася з ним телефоном, причому останнім часом безуспішно, оскільки телефон у нього зламався. Зазначила, що в першій декаді січня 2020 року, їй зателефонувала класний керівник [PERSON] з Карапишівської школи та повідомила, що батько забрав документи зі школи та перевів [PERSON] до [PERSON] школи. Відповідач також зазначила, що усі «закиди» позивача про неналежне виконання нею материнських обов`язків є надуманими, оскільки у неї є двоє повнолітніх дітей та вона уже є бабусею. Старші діти на усе літо залишають їй онуків і ніколи ніяких нарікань не було, тому вважає, що позивач, вочевидь, зводить на неї наклеп. Натомість зазначила, що їй відомо, що цивільна дружина позивача - [PERSON] , нерідко кричить на [PERSON] , погрожує йому, привселюдно висловлюється на його адресу нецензурними словами, у [PERSON] складні, конфліктні стосунки з дочкою [PERSON] від першого шлюбу. Свідок [PERSON] попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, суду пояснила, що працює вчителем Ольшаницького КЗЗСО, являється класним керівником у класі де навчається малолітній [PERSON] . Суду зазначила, що [PERSON] прийшов до них в клас після зимових канікул, в січні 2020 року, в порівнянні з оцінками які він мав в Карапишівській ЗОШ, за час навчання в Ольшаницькій школі, в цілому суттєво, покращив свої успіхи. [PERSON] , що батько [PERSON] та цивільна дружина батька [PERSON] - [PERSON] завжди активно цікавляться успіхами дитини, допомагають у навчанні, шкільному житті. В період карантину, з березня 2020 року, завжди слідкували аби [PERSON] виконував усі шкільні завдання. В школу дитина приходить охайна, завжди виконує домашні завдання. Свідок [PERSON] попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, суду пояснила, що [PERSON] почав проживати разом з нею, її чоловіком та дітьми з 27 грудня 2019 року. В будинку у нього є своя кімната, створені умови для розвитку та навчання дитини. [PERSON] навчається в школі де його успішність стала кращою ніж була в Карапишівській ЗОШ. Вона та [PERSON] допомагають [PERSON] з уроками, батько більше по математичних предметах, вона по гуманітарних. Стосунки у родині добрі, конфліктів не має, між її дочкою та [PERSON] іноді виникають непорозуміння чи суперечки, але вони не суттєві. Пояснила, що в їх родині [PERSON] має перспективи розвитку та подальшого навчання після школи у той час, як від цивільного чоловіка [PERSON] вона особисто чула, що після школи [PERSON] піде працювати на ферму де працює [PERSON] (цивільний чоловік [PERSON] ). Важає, що в інтересах дитини краще залишитися проживати з батьком та його родиною, рішення свого чоловіка щодо звернення до суду із даним позовом цілковито підтримує. Свідок [PERSON] попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, суду пояснила, що вона являється бабусею [PERSON] та матір`ю позивача. В цілому повністю підтримує рішення сина звернутися із даним позовом до суду, зазначила, що їй відомо, що проживаючи з матір`ю, [PERSON] приходив до школи не охайний в брудному одязі, не готувався до уроків, натомість проживаючи в родині батька таких випадків не траплялося. Свідок [PERSON] попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, суду пояснив, що перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] . Підтвердив, що до 27 грудня 2019 року з ними проживав і малолітній [PERSON] . Зазначив, що ознайомився зі змістом позовної заяви і викладені в ній обставини вважає цілковито надуманими. Події викладені в заяві та датовані 27 грудня 2019 року вважає викладеними неправдиво, адже його дружина ніколи не кидалася на дитину з ножем. В іншій частині обставин, які мали місце 27 грудня 2019 року пояснити нічого не може, бо дійсно ліг спати. З січня 2020 року [PERSON] до матері не приїжджав, зрідка спілкувався з нею по телефону. Вважає, що його дружина належно виконує свої материнські обов`язки по відношенню до дитини. Свідок [PERSON] попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, суду пояснила, що вона являється дружиною брата [PERSON] . У її чоловіка та відповідачки спільний будинок, де вони з чоловіком не проживают,ь але час від часу приїздять. Зазначила, що про обставини переїзду [PERSON] до батька їй відомо лише зі слів [PERSON] , однак стосовно періоду часу коли [PERSON] проживав з [PERSON] разом без реєстрації шлюбу, їй не відомо, щоб [PERSON] гарно виконував свої батьківські обов`язки. Підозрює, що переїзд [PERSON] потрібен [PERSON] щоб отримати соціальну допомогу. Представник служби у справах сімї Рокитнянської РДА суду пояснила, що перед засіданням служби у якому брали участь позивач та малолітній [PERSON] , з дитиною також спілкувався психолог та було проведене психологічне тестування та анкетування. Згідно висновків якого встановлено, що найбільший емоційний зв`язок у малолітнього [PERSON] прослідковується з батьком, на другому місці з його середущим братом, на третьому з молодшим братиком - [PERSON] , далі з іншими членами родини, у тому числі з мамою. В усних поясненнях наданих [PERSON] на засіданні ним зазначено, що він хоче проживати з батьком, любить маму хоче з нею спілкуватися, однак, якщо суд прийме рішення не на користь батька він дочекається коли йому виповниться 14 років і все одно піде жити до батька. В судовому засіданні в присутності обох сторін, як батьків дитини та її законних представників, в присутності представників служби у справах дітей та сім`ї, (яка виконує функції органу опіки і піклування) була заслухана думка малолітнього [PERSON] (повних 13 років), який просив визначити його місце проживання з батьком. [PERSON] суду пояснив, що йому більше подобається навчатися в Ольшаницькій школі (КЗЗСО), бо там ніхто не кепкує з тих хто приносить у школу обіди. Також йому подобається, що в школі не кепкують з тих дітей хто коротко підстрижений. Зазначив, що в Карапишівській школі у нього залишилося багато друзів, а в [PERSON] з`явилися нові. Пояснив, що батько йому допомагає з уроками, також тітка [PERSON] ( [PERSON] ). Успішність у школі у нього покращилася з часу переїзду до батька. Зазначив, що в родині батька його не ображають в нього є молодший братик [PERSON] , з яким він грається, є своя кімната. Пояснив, що з мамою він зрідка спілкувався телефоном, з часу переїзду до батька, однак не бачився. Зазначив, що коли жив у мами то стосунки з нею у нього були хороші коли вона була дома, а коли працювала то мало спілкувався із нею, мама часто робила йому зауваження, кричала на нього. Загалом пояснив, що хоче жити із батьком, у його родині. В судовому засіданні достеменно встановлено, що думка дитини відповідає її інтересам. Нормативно-правове обґрунтування. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 СК, вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В частині 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що діє з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави - учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її згоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402 визначено: «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного із них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Вихованням в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її. здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України » від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд по правам людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Необхідно враховувати принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ, та положення національного законодавства. Декларація, прийнята резолюцією 1386 ( XIV ) Генеральної Асамблеї ООН - це міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України « Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини. У свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов`язкове. Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов`язання для країн - учасниць. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько ( - ки ) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Висновки суду. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносини між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їхньої дитини, що стало підставою для подачі позову до суду. У статті 171 СК України закріплено, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. В контексті першого аспекту, та виходячи з пояснень представника служби у справах дітей та свмї сімї Рокитнянської РДА найбільший емоційний зв`язок у малолітнього [PERSON] прослідковується з батьком, на другому місці з його середущим братом, на третьому з молодшим братиком - [PERSON] , далі з іншими членами родини, у тому числі з мамою. Таким чином, інтересам дитини найкраще відповідає збереження зв`язків та проживання саме з батьком. В контексті другого аспекту, та виходячи із пояснень самої дитини, та аналізу його успішності у школі навчання в Ольшаницькиму КЗЗСО для нього є середовищем більш спокійним, стійким та безпечним для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Враховуючи, що дитина з кінця грудня 2019 року проживає разом з позивачем, має бажання проживати з батьком, зазначає, що в його родині йому добре та згідно висновку органу опіки та піклування Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області про доцільність проживання [PERSON] з батьком, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини - [PERSON] з батьком. Складений органом опіки та піклування висновок є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. А відтак, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини сторін з батьком до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , 14-річного віку. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що в цілях забезпечення інтересів дитини, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного, ст.ст. 19, 141, 157, 160-161 СК України, ст.29 ЦК України,

Outcome: approved