Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Копилівської сільської ради (далі - відповідач), в якому вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, на земельні ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, з кадастровим номером [NUMBER], та площею 0,186 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером [NUMBER], що розташовані у [ADDRESS] Позивач належить до спадкоємців першої черги за законом та спадщину після смерті батька прийняв. Інших спадкоємців щодо спадкового майна ні за законом/заповітом не має. Правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки спадкодавець не отримав за життя, що і стало підставою відмови нотаріуса у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. То ж, позивач, посилаючись на ст. 1216, 1269-1270, 1272 ЦК України, просив суд визнати за ним право на завершення процесу приватизації, тобто на отримання у власність у порядку спадкування за законом після смерті батька на вказані вище земельні ділянки. У судове засідання позивач не прибув, їх представник [PERSON], згідно поданої письмової заяви просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 21.11.2018 року позов [PERSON], прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.12.2018 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також даною ухвалою суду відповідно до ст. 84 ЦПК України витребувано від державного нотаріуса Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] та до майна померлої [INFO] [PERSON], яка надійшла до суду та приєднана до матеріалів справи. Ухвалою суду від 20.12.2018 року, виконавши дії, передбачені ст. 197 ЦПК України, закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 23.01.2019 року. Належним чином повідомлений про день та час слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштивого відправлення №0800104316594, відповідач, Копилівська сільська рада, свого представника в судове засідання не направила, причини його неявки не повідомила, в у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надала, у зв'язку із чим на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглядається на підставі наявних доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги майна померлого [INFO] [PERSON], спадщину у встановлений строк прийняв, інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. Наведені обставини встановлені рішенням Макарівського районного суду Київського області від 12.07.2018 року у справі № 370/2004/17 (а.с. 9-10), та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, до якої, зокрема, увійшли земельні ділянки: - площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, з кадастровим номером [NUMBER], що розташована у [ADDRESS], та належала [PERSON], на підставі державного акту [NUMBER], виданого 18.04.2006 року та зареєстрованого за №272 у Книзі записів реєстрації державних актів; - площею 0,186 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером [NUMBER], що розташована у [ADDRESS], та належала [PERSON], на підставі державного акту [NUMBER], виданого 18.04.2006 року та зареєстрованого за №271 у Книзі записів реєстрації державних актів. Як вбачається із вказаних державних актів, вони були зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів, однак на них відсутній підпис сільського голови та відтиск печатки сільської ради. Нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки через відсутність відповідних правовстановлюючих документів, оскільки на державних актах відсутній підпис сільського голови та відтиск печатки сільської ради (а.с. 25). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами ст. ст. 1216, 1218, 1221, 1223, 1258, 1267, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Як встановлено ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1217 та ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2018 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач належать до спадкоємців першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON], інших спадкоємців щодо спадкового майна ні за законом/заповітом не має, спадщину прийняв, і оскільки спадкодавець [PERSON], за життя не набув права власності на земельні ділянки згідно зі ст.ст. 125, 126 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, отримав рішення органу місцевого самоврядування про передачу йому у власність, за життя не встиг отримати правовстановлюючі документи, то до спадкоємця, тобто до позивача відповідно до ст. 1218 ЦК України переходить право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки на ім'я спадкоємця. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою позову, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved