Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] вернувся в суд з позовом до [PERSON] про припинення права на частку. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що йому, на праві приватної власності належить 9/10 частин будинку [ADDRESS]. Загальна площа будинку становить 122,3 м2, житлова - 73,4 м2. Відповідачу належить 1/10 частина зазначеного будинку на підставі договору дарування від 07.12.1989р., укладеного між сторонами. Тривалий час (більше десяти років) між сторонами з ініціативи відповідача виникають конфлікти з приводу користування та володіння зазначеним будинком. Відповідач, маючи на праві власності лише 1/10 частину будинку, поводить себе як одноосібний власник, користується на свій розсуд допоміжними приміщеннями. Постійно чинить позивачу перешкоди в користуванні належною йому частиною будинку. У зв'язку з наведеними обставинами вважає, що подальше їхнє спільне володіння і користування зазначеним будинком є неможливим, а тому він змушений звернутись до суду з позовом про припинення права власності відповідача на 1/10 частину зазначеного будинку з компенсацією ним відповідачу вартості її частки і визнання за ним права власності на зазначену частку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, дав аналогічні пояснення мотивам позовної заяви. Просить позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечила в повному обсязі та вказала, що саме позивач чинить постійні перешкоди для того, щоб стати одноосібним власником будинку, а жодних дозволів на надбудови, прибудови, які позивач вчинив самовільно відповідач не давала, а відтак позивач звернувся з даним позовом до суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивачу [PERSON], на праві приватної власності належить 9/10 частин будинку [ADDRESS] Загальна площа будинку становить 122,3 м2, житлова - 73,4 м2. Відповідачу належить 1/10 частина зазначеного будинку на підставі договору дарування від 07.12.1989р., укладеного між позивачем і відповідачем. У 2010 році позивач без згоди відповідача, як співвласника житлового будинку, самовільно здійснив надбудову, переобладнав з кухні коридор та переобладнав з сараю літню кухню чим порушив права відповідача як співвласника., що підтверджується зверненням із заявою на ім'я голови Личаківської районної адміністрації про те що самовільним будівництвом порушено її права як співвласника. Листом від 19 жовтня 20-Л0 року №11/к - 1424 Личаківська районна адміністрація повідомила позивача про те, що з виходом на вказану адресу працівниками ЛКП «№507» факти, які були викладені в її заяві підтвердились. Співвласником будинку [ADDRESS] - [PERSON] самовільно здійснено надбудову, коридор переобладнано з кухні та з сараю переобладнано літню кухню. За дані дії на [PERSON] було складено акт-попередження. Згідно довідки ЛКП «№507» від 28.10.2010 року відповідач відношення до самовільного - будівництва не має. 01 листопада 2010 року позивач повторно звернулася з заявою в Личаківську районну адміністрацію, в якій повідомила, що після приходу комісії ЛКП «№507» на місце проведення самочинного будівництва гр. [PERSON] було продовжено самочинне будівництво. На дану заяву відповідач отримала відповідь Личаківської районної адміністрації від 30.11.2010 року №11/к-1910 в якій зокрема зазначалось, що оскільки будівельні роботи продовжуються, про що працівниками ЛКП «№507» було складено відповідний акт, районна адміністрація звернулась із листом в інспекцію Держархбудконтролю у Львівській області щодо вжиття відповідних заходів. Крім того, її було повідомлено про те, що питання самочинного будівництва за вказаною адресою було розглянуто на засіданні міжвідомчої комісії при районній адміністрації та прийнято висновок про те, що будинок [ADDRESS] підлягають приведенню до попереднього стану. Висновок комісії буде затверджено розпорядженням голови районної адміністрації після винесення інспекцію Держархбудконтролю у Львівській області постанови про притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. Дані обставини підтверджують факт порушення прав відповідача, як співвласника будинку. Крім того позивачем не надано жодних доказів того, що саме відповідач чинить перешкоди у користуванні майном, а також те, що їх спільне володіння і користування зазначеним будинком є неможливим. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, не власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди; відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317,319,321 ЦК) Постановою Верховного суду України від 16.01.2012 року проаналізовано ст.365 ЦК України та зроблено висновок, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачу належить будь-яке інше нерухоме майно на праві приватної власності, а відтак таке позбавлення права на частку, на думку суду, може завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. У відповідності до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як вже було встановлено позивач здійснив будівництво без належного дозволу, належно затвердженого проекту. Крім того у відповідності до ст.ст. 355, 358,391 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Суд вважає, що отримання компенсації без згоди відповідача, навіть при умові її невеликої частки у власності, при даних обставинах, не забезпечить їй можливості забезпечення постійним місцем проживання, яким являється сьогодні спірна квартира. Постановлення такого рішення суперечило б принципу всесторонності, розумності та гуманності правосуддя Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку , що позов не підлягає до задоволення .

Outcome: dismissed