Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

[PERSON] 5 червня 2014 року звернувся до суду із позовом, який він уточнив у судовому засідання, в обґрунтування якого посилається, що 23 травня 2014 року виконуючий обов'язки директора КТП «Алчевськтеплокомуненерго» [PERSON]. запропонував йому звільнитися з посади водія за згодою сторін за ч.1 ст.36 КЗпП України з 30 травня 2014 року замість звільнення за нібито відсутність на роботі 22 травня 2014 року. Відповідну заяву він склав, а 27 травня 2014 року у заяві на ім'я [PERSON]. він відмовився від звільнення. Не зважаючи на це, його звільнили з роботи з 3 червня 2014 року наказом від 4 червня 2014 року. Тому вимагає визнати його звільнення незаконним, поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 1 015 грн. 28 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги. Представник відповідача Агафонов П.О. позов не визнав і вважає, що позивача було звільнено з роботи на законних підставах у зв'язку з волевиявленням сторін за згодою сторін. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Згідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Зі змісту цієї правової норми вбачається, що сторони мають вільне волевиявлення щодо прав та обов'язків звільнення з роботи працівника і відсутності тиску з боку один на одного. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. У п.18 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що під час розгляду справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, на яких підставах проведене звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.... Докази, які надані до справи, свідчать про наступне. Позивач з 12 червня 2013 року працював у відповідача водієм КАМАЗу-5511. 23 травня 2014 року В.О директора КТП «Алчевськтеплокомуненерго» [PERSON]. запропонував [PERSON] звільнитися з підприємства з 30 травня 2014 року за згодою сторін, щоб не звільняти за відсутність його на роботі 22 травня 2014 року, про що позивач заперечував. 23 травня 2014 року позивач погодився і написав відповідну заяву. 27 травня 2014 року [PERSON] відправив на ім'я [PERSON]. заяву про анулювання попередньої заяви, яку підприємство отримало 30 травня 2014 року. Відповідач не погодився з пропозицією позивача і у зв'язку з знаходженням останнього на лікарняному з 28 травня 2014 року по 3 червня 2014 року, наказом № 39 «к» від 4 червня 2014 року всупереч його волевиявлення було звільнено за згодою сторін - п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України з 3 червня 2014 року. Тобто відповідач, звільняючи позивача з посади водія, діяв з порушенням обоюдного волевиявлення. Свідок [PERSON], безпосередній керівник позивача, суду пояснив, що [PERSON] перебував 22 травня 2014 року на робочому місці і підтвердив наявність наступного дня тиску з боку [PERSON]. на робітника звільнитися за згодою сторін замість звільнення за начебто скоєння прогулу. [PERSON]., за виключенням місця заходження [PERSON] на роботі 22 травня 2014 року, фактично підтвердив ці обставини. Навпаки, свідки [PERSON], [PERSON] стверджують про відсутність позивача на робочому місці 22 травня 2014 року. Тому суд погоджуєтсья з доводами позивача про звільнення його з роботи всупереч трудового законодавства. Середньоденна заробітна плата [PERSON] відповідно до довідки, яку представник відповідача надав у судовому засіданні, складає 145 грн. 04 коп. Кількість робочих днів з 4 червня 2014 року по 13 червня 2014 року на протязі яких позивач вимушено не працював і на яких він наполягає, складає 7 днів (4,5,6,10,11,12,13 червня 2014 року). У зв'язку з чим заробітну плату, яку повинен сплатити відповідач позивачу, складає: 7 * 145 грн. 04 коп. = 1 015 грн.28 коп. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне звільнення позивача, невизначеність соціального стану свого існування в якості інваліда третьої групи, порушення нормального життєвого ритму є безумовним фактом морального страждання. Ці обставини є незаперечними і з чим погоджується суд. Але розмір вимог у 5 000 грн. є, на погляд суду, занадто великим. Відповідач є комунальним підприємством, кількість днів вимушеного прогулу складає 7 робочих дні, тому суд не може не враховувати ці обставини, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості. Тому суд вважає за необхідне розмір моральної шкоди стягнути відповідно до розміру втраченої заробітної плати у сумі 1 015 грн. 28 коп. Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача: 1 015 грн. 28 коп. + 1 015 грн. 28 коп. = 2 030 грн. 56 коп.

Outcome: partial