Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - відповідач-1, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни (далі - відповідач-2, Нотаріус Цукурова С.С.), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України (далі - третя особа, Відділ державної реєстрації), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 про державну реєстрацію права власності за відповідачем-1 на квартиру [ADDRESS], загальна площа 35,7 кв. м, житлова площа 17,4 кв. м; стягнути з відповідача-1 на користь позивача збитки в розмірі 500,00 грн.; стягнути з відповідачів в рівних частинах понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 10.07.2006 року між ним та третьою особою-2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та того ж дня позивач придбав однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Нотаріусом Цукуровою С.С. Одночасно з договором купівлі-продажу позивач уклав договір іпотеки з ПАТ «УкрСиббанк», згідно умов якого передав придбану квартиру в іпотеку останньому. 13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» уклало з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, проте, позивачу не було надано належних доказів на підтвердження того, що право вимоги за договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Проте, у жовтні 2015 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надало позивачеві фотокопію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого 14.08.2015 року Нотаріусом Цукуровою С.С. було здійснено реєстрацію права власності нерухомого майна - квартири [ADDRESS] за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Вказана реєстрація права власності не відповідає вимогам закону, позивач не укладав договорів з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», оцінка об'єкта нерухомості викликає сумніви в об'єктивності; вартість квартири є заниженою, Нотаріус Цукурова С.С. діяла поза межами своїх повноважень. Таким чином, позивач протиправно був позбавлений права власності на квартиру. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, за участі третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України про захист права власності та справу призначено до судового розгляду. 08.02.2016 року на адресу суду надійшли письмові пояснення Нотаріуса Цукурової С.С. в яких остання просила розглядати справу за її відсутності та в позові відмовити, оскільки вона діяла в межах чинного законодавства, відповідно до застереження, викладеного у п. 5 договору іпотеки від 10.07.2006 року. Представники позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити з викладених в позовній заяві підстав. Представник відповідача-1 в судовому засіданні просив в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі та надав письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що факт надання кредиту та наявність заборгованості позивача підтверджені, договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, повідомлення боржника про переуступку права вимоги містить інформативний характер і доказів про відступлення права вимоги новий кредитор надавати не повинен, оцінка об'єкта нерухомості була проведена повноважним суб'єктом оціночної діяльності та нотаріусу надані повноваження щодо державної реєстрації права власності речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відтак, позов є необґрунтованим. Відповідач-2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у письмових поясненнях просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача-1, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 10.07.2006 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», назву якого змінено в подальшому на ПАТ «УкрСиббанк», (Банк) уклало з [PERSON] (Позичальник) договір про надання споживчого кредиту № 11017959000, згідно умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути Баку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 82 600,00 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту, Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 10.07.2027 року. У п. 5.7 договору про надання споживчого кредиту сторони погодили, що у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та/або сплати процентів та/або комісій Банк має право стягнути з Позичальника суму боргу, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення, зазначений у п. 2.1 договору та інше майно Позичальника. Відповідно до п. 2.1 договору про надання споживчого кредиту, у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за даним договором Банком приймається застава нерухомості, згідно договору іпотеки № 14854 від 10.07.2006 року. Як визначено у ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] умови договору про надання споживчого кредиту належним чином не виконував, у визначений договором строк чергові платежі на погашення кредиту та сплати відсотків не здійснював, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість, що не заперечується позивачем. Таким чином, у Іпотекодержателя виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі. 13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» (Цедент) уклало з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (Цесіонарій) договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно умов кого Цедент передав, а Цесіонарій прийняв право вимоги за договорами, зазначеними у Додатку 1 до цього договору, в тому числі, за укладеними ПАТ «УкрСиббанк» з [PERSON] договорами про надання споживчого кредиту від 10.07.2006 року № 11017959000 та іпотеки від 10.07.2006 року № 14854. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу викладеного вбачається, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», отже, є кредитором у зобов'язанні. При чому, закон не покладає на нового кредитора обов'язку повідомити про заміну кредитора у зобов'язанні. Згідно ст.. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Оскільки, [PERSON] в порушення взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту зобов'язань, вчасно кредит не повернув та відсотки за його користування не сплатив та за ним рахується заборгованість, яка не була погашена перед ПАТ «УкрСиббанк», отже позивач зобов'язаний сплатити заборгованість на користь нового кредитора - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Крім того, в забезпечення в повному обсязі виконання грошових зобов'язань позивача за кредитним договором № 11017959000 від 10.07.2006 року, 10.07.2006 року [PERSON] (Іпотекодавець) та Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) уклали договір іпотеки № 14854, згідно умов якого Іпотекодержатель передав в іпотеку нерухоме майно - житлове приміщення - однокімнатну квартиру загальною площею 35,70 м кв., житловою площею 17,40 м кв. за адресою: [ADDRESS]. Заставна вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становить 556 640,00 грн. Згідно п. 2.1.1. договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до п. 4.2 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. У ст.. 5 договору іпотеки сторони погодили застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, згідно якого у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, в якому зазначає який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання зазначеного повідомлення. Як визначено у ст.. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. 01.04.2014 року на виконання ст. 5 договору іпотеки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» направило [PERSON] повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, в якому зазначило, що позивач протягом тринадцяти денного строку з дня отримання цього листа зобов'язаний виконати основне зобов'язання та вправі повідомити відповідача-1 про намір купити предмет іпотеки і набути переважне право на його придбання. Вказане повідомлення [PERSON] одержав 10.04.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, основне зобов'язання не виконав, намір купити предмет іпотеки не виявив. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Отже, правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на квартиру [ADDRESS], що є предметом іпотеки, є застереження в договорі іпотеки. Оцінка предмета іпотеки здійснювалась станом на 28.07.2015 року суб'єктом оціночної діяльності у відповідності до вимог Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1442, та у відповідності до «Методики оцінки майна», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 року № 1891. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що [PERSON] не зазначає розмір його фактичної заборгованості, а, згідно наведених норм чинного законодавства, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги Іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсним, тобто, залишок заборгованості непогашеної заборгованості з Іпотекодавця в подальшому не стягується. Наданий позивачем Висновок про вартість об'єкта незалежної оцінки не приймається судом до уваги, оскільки зазначена у ньому загальна площа квартири та житлова площа квартири не відповідають зареєстрованим в Реєстрі об'єктів нерухомого майна відомостям. 14.08.2015 року Нотаріус Цукурова С.С. на підставі договору іпотеки від 10.07.2006 року № 14854, договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року, прийняла рішення про державну реєстрацію права власності щодо нерухомого майна - квартири [ADDRESS] за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Як визначено у ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Як визначено у ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Таким чином, Нотаріус Цукурова С.С., приймаючі рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, діяла як суб'єкт владних повноважень в межах наданих їм чинним законодавством повноважень. Встановленні за результатами перевірки Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві порушення в організації нотаріальної діяльності Нотаріуса Цукурової С.С., викладені у листі від 13.01.2016 року № А-5501, не є підставою для скасування такої реєстрації права власності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, відтак, позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed