Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

[PERSON] 26.12.2016р. звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 3/10 частин домоволодіння, розташованого в [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що позивачу належить 1/5 частина вказаного домоволодіння, інші 3/10 частин були у спільному користуванні з померлими [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], яка померла у 1996 році, а відтак на думку позивача вона має право на 3/10 частин домоволодіння в порядку набувальної давності, оскільки після смерті [PERSON] та [PERSON] позивач продовжила відкрито та безперешкодно користуватись спірним майном. Представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, у якому він посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить суд відмовити у їх задоволенні. Позивач у судове засідання не з'явилась, проте її представником надано суду заяву, в якій він просить суд справу розглядати без його присутності та задовольнити заявлені позовні вимоги. Представником відповідача надано суду заяву, в якій він просить суд справу розглядати без його присутності, проти задоволення позовних вимог заперечує. Новокодацька районна у місті Дніпрі рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] є власницею 1/5 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.06.1986р., посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Якошевою Г.С., реєстровий № 1-3198 (а.с.10-11). Згідно з актом, затвердженим начальником Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації 25.08.1999р., [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 25.06.1938р. належала ? частина вказаного домоволодіння. (а.с.15-16). З позовної заяви вбачається, що спірні 3/10 частин домоволодіння належали [PERSON], яка все своє майно заповіла [PERSON], та яка після смерті останньої разом з [PERSON] користувалась належною померлій часткою домоволодіння. Відомості щодо фактичного користування 3/10 частинами спірного домоволодіння [PERSON] та [PERSON] також підтверджується вищевказаним актом. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. З позовної заяви вбачається, що домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], було поділено та має два окремих входу, а саме одна половина знаходилась у користуванні [PERSON], як власника ? частини, а інша половина домоволодіння знаходилась у користуванні позивача та [PERSON], померлої [INFO], та [PERSON], померлої у 1996 році, після смерті яких позивач продовжила та понад 10 років продовжує вільно користуватися 3/10 частинами спірного домоволодіння. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. Таким чином, враховуючи, що позивач була обізнана відносно власника 3/10 частин житлового будинку, які є предметом спору та на які вона просить визнати право власності за набувальною давністю, не можна вважати володіння позивачем частиною будинку, яка залишилась після смерті такої особи, добросовісним. Смерть [PERSON] та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останньої, не дають позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 01 серпня 2018 року № провадження 61-19156св18. Враховуючи, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed