Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] 21 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та повернення грошових коштів за договорами банківських депозитних вкладів, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником в ході судового засідання посилалися на те, що між позивачем і відповідачем було укладено два договори банківських депозитних вкладів, згідно яких [PERSON] 10 вересня і 15 листопада 2013 року в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Євпаторія філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито два рахунки по цим двом договорам, відповідно до яких позивач передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 21000 євро і 23000 євро відповідно для їх розміщення на цих двох депозитних рахунках банка на термін вкладу - 06 місяців із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних - 6% і 6.5% відповідно. Станом на листопада 2014 року залишок коштів на вказаних рахунках складав 23751.26 євро і 2141726 євро. Додаткові угоди не укладалися. Сторони вказані договори виконували. Строк дії цих договорів закінчився, позивач звернувся до банку з заявою про повернення йому вказаних сум депозитних вкладів, але відповідач відмовляється це зробити, чим порушуються права позивача. На подальші неодноразові звернення позивача і його представника до відповідача з питанням повернення йому вказаних коштів отримано відмову. Позивачу завдана матеріальна шкода, він (позивач) поніс витрати. Звернувся знову до відповідача повернути йому гроші та виплатити витрати, відсотки, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Вважав такі дії банку протиправними і просив розірвати договір і повернути вказані суми депозитних вкладів з нарахованими відсотками з урахуванням залишку сум на рахунках. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з огляду на таке. Приймаючи рішення у справі суд посилався на вимоги ст. 10, 11, 57, 58, 60 ЦПК України, та вказав на недоведеність позовних вимог. Суд встановив, що дійсно позивачем і відповідачем було укладено два договори банківських депозитних вкладів, згідно яких [PERSON] 10 вересня і 15 листопада 2013 року в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Євпаторія філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито два рахунки по цим двом договорам, відповідно до яких позивач передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 21000 євро і 23000 євро відповідно для їх розміщення на цих двох депозитних рахунках банка на термін вкладу - 06 місяців (до 10 березня 2014 року і до 15 травня 2014 року) із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних - 6% (договір від 15 листопада 2013 року) і 6,5% (договір від 10 вересня 2013 року) відповідно. Станом на листопада 2014 року залишок коштів на вказаних рахунках складав 23751.26 євро і 2141726 євро. Додаткові угоди не укладалися. Сторони вказані договори виконували. Строк дії договорів закінчився, позивач звернулася до банку з заявою про повернення їй вказаних сум депозитних вкладів, але відповідач відмовляється це зробити, чим, на думку [PERSON], порушуються права позивача. На подальші неодноразові звернення позивача і його представника до відповідача з питанням з'ясування обставин неповернення сум депозитних вкладів, повернення позивачу вказаних в договорах сум (залишку коштів з відсотками) отримано відмову. Позивач вважає, що йому завдана матеріальна шкода, він (позивач) поніс витрати. Звернувся знову до відповідача повернути йому гроші та виплатити витрати, відсотки, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважав позовні вимоги не обґрунтованими, посилаючись на положення ст. 15, 16 ЦК України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанови Правління НБУ від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». На підставі цих законів та нормативних документів суд зазначив, що банки зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів, розташованих на території АРК і м. Севастополя, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Також суд посилався на приписи ст. ст. 509, 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, які передбачають порядок укладення депозитних договорів, та необхідні документи для цього. Оскільки, в матеріалах справи відсутні оригінали договору банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів і вони позивачем не надавалися для дослідження, а також позивач не надав суду належних та допустимих доказів відкриття депозитного рахунку у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитному рахунку на час розгляду справи, та не дотримався порядку звернення до банку із заявою про повернення грошових вкладів, а тому суд відмовив у задоволенні позову. Але із такими суперечливими висновками суду першої інстанції погодитись повністю не можна, оскільки суд неповністю з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права. Так суд обґрунтовано встановив, що позивачем і відповідачем було укладено два договори банківських депозитних вкладів, згідно яких [PERSON] 10 вересня і 15 листопада 2013 року в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Євпаторія філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито два рахунки по цим двом договорам, відповідно до яких позивач передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 21000 євро і 23000 євро відповідно для їх розміщення на цих двох депозитних рахунках банка на термін вкладу - 06 місяців (до 10 березня 2014 року і до 15 травня 2014 року) із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних - 6% (договір від 15 листопада 2013 року) і 6,5% (договір від 10 вересня 2013 року) відповідно. Станом на листопада 2014 року залишок коштів на вказаних рахунках складав 23751,26 євро і 21417,26 євро. Додаткові угоди не укладалися. Сторони вказані договори виконували. Як встановлено із матеріалів справи у своїх неодноразових письмових відповідях на звернення [PERSON], а також і у запереченнях на її позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечував самого факту укладення жодного із договорів та суми грошових коштів за цими договорами, а лише пов'язував неможливість виплати вкладів із фактом окупації території АРК, дією законів та нормативних актів, які регулюють правове становище на цих територіях, та обов'язок країни - окупанта відповідати за завдану шкоду (а.с.52-67). Висновки суду першої інстанції в саме цій частині відповідач не оскаржив. Встановивши такі факти, суд разом із тим приходить до висновку про відсутність доказів на укладення цих договорів. Відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки банк вказував на неможливість виконання договору, лише із тих підстав, що відділення банку, у якому укладено договори, знаходиться на території Автономної Республіки Крим. Матеріалами справи підтверджено, що договір про депозитний вклад було укладено між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване на території України у м. Дніпропетровську. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, безпідставним є посилання на положення Федерального Закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», оскільки договір банківського вкладу, укладений з позивачем у Кримській філії банку на території АРК, яка на момент розгляду справи має статус тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно із ст. 47 цього Закону надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Оскільки стороною укладених договорів банківських вкладів зазначено саме ПАТ КБ «ПриватБанк», а не його кримська філія, то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах. Також, відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Отже відповідальність щодо неповернення грошових коштів за договорами банківського вкладу несе юридична особа, тобто ПАТ КБ«ПриватБанк». На підтвердження укладення договорів банківських вкладів (депозитів) позивачка надала копії зазначених договорів, квитанцій та довідку від 07 листопада 2014року № 42262348, в яких вказано розмір коштів, які внесені по кожному із договорів, та розмір коштів, які знаходяться на рахунках позивача в банку (а. с. 6-10). Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. У матеріалах справи відсутнє клопотання банку у суді першої інстанції про витребування у позивача поданих ним оригіналів доказів. На доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності коштів на рахунках на час вирішення спору, апеляційний суд враховує, що виконання зобов'язань за договором доводиться сторонами. При цьому вкладник повинен довести укладення договору банківського вкладу (депозиту) і внесення коштів на рахунок, а банк має довести виконання покладених на нього договором обов'язків щодо виконання умов договорів банківських вкладів (депозитів), збереження грошей і їх повернення. Неможливість доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобовязань за договорами. Апеляційному суду позивачкою були надані оригінали документів, які долучені до справи, а саме: договір №SAMDN80000737567522 від 10 вересня 2013 року на 23 000 євро; договір №SAMDNWFD0070016282600 від 15 листопада 2013 року 21 000 євро; квитанції про внесення грошових коштів та перевірки їх наявності; видані ПАТ КБ «ПриватБанк» електронні ощадні книжки [NUMBER] та [NUMBER], золоту платіжну картку [NUMBER], яка не суперечить довідці банку від 07 листопада 2014року № 42262348. Електронні ощадні книжки та золота платіжна картка не втратили строку дії до теперішнього часу. Стороною у договорах виступає саме банк, а не його філія. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За правилами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Частиною 1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.525, 629 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання та обов'язок виконання договору сторонами. Враховуючи те, що суд не взяв до уваги встановлені обставини, а висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки витрати по сплаті судового збору у розмірі 5481 гривня.

Outcome: approved