Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] 10.09.2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу, визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог , згідно останніх уточнень зазначив, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1998 року виданого згідно розпорядження Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №6/468-98. Квартира складається з трьох житлових кімнат площею: 12,7 кв.м., 18,5 кв.м., 14 кв.м., також кухню площею 7,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., коридора - 5,2 кв.м.. Загальна площа квартири складає 64,9 кв.м. В 1998 році [PERSON] вступив у фактичні шлюбні стосунки з [PERSON] та на правах члена сім*ї , за згодою всіх співвласників вселився в спірну квартиру та постійно в ній проживав. В 2013 році звернувся до відповідачів з проханням надати згоду на реєстрацію за постійним місцем проживання, однак відповідачами було відмовлено. На даний час [PERSON] реєстрація за адресою: [ADDRESS] - скасована. На підставі вищевикладеного просить встановити факт проживання однією сім*єю [PERSON], як чоловіка та [PERSON], як жінки без шлюбу з 1998 року по теперішній час та визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі тане заперечувала проти їх задоволення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Участі у судових дебатах не приймав, про дату, місце та час судового засідання сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1998 року проживають за однією сім*єю за адресою: [ADDRESS], ведуть спільне господарство, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки, що визнається сторонами і не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України. Вказані обставини підтверджуються також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні . Встановлено, що [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] по 30 жовтня 1995 року, який був розірваний згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 30.10.1995 року , актовий запис №678. Також, позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON]. [INFO] року [PERSON], померла/а.с.125/, таким чином шлюб між [PERSON] та [PERSON] відповідно до ч.1 ст. 37 Кодексу про шлюб та сім*ю України в редакції 1969 р. вважається припиненим. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У зв'язку з наведеним суд вважає, що матеріалами справи доведено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки до 18 квітня 2016 року, тобто до ухвалення судом рішення. Проте, вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. А тому встановлення факту проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 1998 року, суперечить вимогам Закону, оскільки за діючим законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не передбачалось. Таким чином, суд вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 01 січня 2004 року по 18 квітня 2016 року. Щодо заявленої вимоги позивача про визнання за ним права користування спірною квартирою, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1998 року виданого згідно розпорядження Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №6/468-98./а.с.7/ Станом на день розгляду справи, у даній квартирі зареєстрованими значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім*ї та місце реєстрації №6111 від 22.08.2013 року./а.с.9/ Згідно акту начальника КП «ЖЕП №25» ДМР від 28.08.2013 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 1998 року без реєстрації./а.с.26/ Також, згідно довідки від 29.08.2013 року виданої КЗ «ДЦПМСД» №5 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] та обслуговуються амбулаторією загальної практики сімейної медицини №6./а.с.27/ Згідно талону зняття з реєстрації місця проживання України, позивач [PERSON] з 03.09.2013 року знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно роз'яснень абз. 1, абз.2 п. 39 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою ІІІ ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положеннястатті 405 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки позивач фактично користується квартирою, а також враховуючи відсутність доказів порушення прав відповідачів, суд вважає вимоги позивача в частині визнання права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в рівних частках з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Outcome: partial