Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі відповідач). Шлюб зареєстровано 02 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1692. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через взаємні непорозуміння, відсутність поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки. З кінця серпня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не живуть як сімя. З того часу сторони не спілкуються та не підтримують ніяких стосунків. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає з матірю. Позивач просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] та судові витрати віднести за його рахунок. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, судові витрати просить покласти на нього. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1692, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10 грудня 2012 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 3496, батьками [PERSON], [INFO], вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною другою статті 114 Сімейного Кодексу України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Зазначені обставини у їх системному звязку свідчать, що є всі підстави для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved