Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Васильчук А.Ю., звернувся в суд з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позву представник позивач посилається на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений у зв`язку з тим, що 14.08.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір у вигляді заяви № 008-06503-140813 про отримання кредитної картки з тарифним планом «Кредитна картка № 1 Еволюція ХL» з кредитним лімітом у розмірі 44500 грн. 25.09.2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 50823, за яким з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс»», що є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», як нового кредитора згідно з договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2230/К від 23.04.2020 року боргу на загальну суму 66924,85 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 44501,31 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 21298,54 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями 1125 грн. Як зазначено у виконавчому написі, стягнення здійснено за період з 23.04.2020 року по 23.04.2020 року. Вказує, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. від 01.12.2020 року було відкрито виконавче провадження № 63776876 з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса Горай О.С., яку представник позивача отримав 17.06.2021 року. Вважає, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням діючого законодавства, а саме: без дотримання вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. п. 3.1 п. 3 глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, п. п. б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі документів, що не свідчили про безспірність заборгованості; узгодження з позивачем неустойки (штрафів) не було та вимоги заявлені понад загальну і спеціальну позовну давність за період з 14 серпня 2013 року, оскільки кредитний договір (заява) припинив свою дію ще 14.08.2014 року у відповідності до умов договору. Представник позивача звертає увагу, що приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис всупереч вимозі ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно з оскаржуваним виконавчим написом стягнення за кредитним договором здійснено за період 13.08.2014 року по 23.04.2020 року. Тобто, заборгованість у вигляді тілу кредиту та відсотків розраховані за період понад трьох років та, відповідно, понад встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності в три роки для вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Дане питання є спірним. Крім того, наголошує, що до складу заборгованості включені штрафи та пеня у сумі 1125грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф є різновидом неустойки. До вимог про стягнення штрафу відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Дане питання є спірним. Тобто, складову заборгованості у вигляді штрафу розраховано за період понад одного року та, відповідно, понад встановленого ст. 258 ЦК України спеціального строку позовної давності у один рік для вимог про стягнення неустойки. Представник позивач зазначає, що доказів того, що вказані суми погоджувалися між банком та позичальником, нотаріусу відповідачем надано не було. Як зауважує представник позивача, спірність заборгованості та в цілому отримання кредиту, окрім вищевикладеного, підтверджується наступними доказами. Зокрема, згідно з довідкою № 05-1477028 від 14.09.2913 року ПАТ «Дельта Банк» немає жодних фінансових чи майнових претензій до [PERSON] щодо виконання договору № 010-06503-250713 від 25.07.2013 року, який припинив свою дію 13.09.2013 року у зв`язку з повним виконанням зобов`язань перед банком. Листом від 28.08.2013 року № 05-1470043 в укладенні іншого кредитного договору (заява від 14.08.2013 року за № 008-06503-140813) позивачу було відмовлено, а тому незрозумілим є вимога відповідача про повернення кредиту, який позивач не отримав, а наявність самої заяви про видачу кредиту не може бути доказом його отримання, оскільки до заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем не надано доказів отримання вказаного кредиту позивачем. За твердженням представника позивача, вищенаведені факти свідчать про те, що спір по даному кредитному договору існує з 2013 року, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням норм матеріального права. Вказує, що своє право на примусове виконання зобов`язання боржником ПАТ «Дельта Банк» не скористався в період з 14.08.2014 року по 14.08.2017 року (в межах строків позовної давності в даних правовідносинах) шляхом подачі позову до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області при наявності доказів фактичного отримання кредиту позивачем. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, а виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також просить звернути увагу на те, що приватним нотаріусом було винесено оспорюваний виконавчий напис без врахування правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 25.09.2020 року не переконався у безспірності заборгованості, що підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а також щодо дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку. Також нотаріус не з`ясував чи не пропущено відповідачем строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту за вчинив стягнення у виконавчому написі з 14.08.2014 року, тобто більше ніж три роки. В матеріалах оскаржуваного виконавчого напису відсутні будь-які обґрунтування та належні документи, які б підтверджували, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, враховуючи також те, що заборгованість стягнуто за період з 14.08.2014 року. З урахуванням наведеного вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, не дослідив оригінал кредитного договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а саме виписку з рахунків боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості, про це не зазначено у виконавчому написі та не подано інших доказів. Враховуючи наведені обставини, вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. п. 3.1 п. 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п. п. б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому слід визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 50823. На підстав наведеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за № 50823, за яким з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість на загальну суму 66924,85 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 44501,31 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 21298,54 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями 1125 грн., а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Васильчук А.Ю. подав до суду заяву, згідно з якою просить розгляд справи провести без участі позивача та його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити позов в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~приватний нотаріус\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Горай О.С. у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 21.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 50823, згідно з яким звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором № 008-06503-140813 від 14.08.2013 року, укладеним з публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2230/К від 23.04.2020 року є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс». Строк платежу за кредитним договором № 008-06503-140813 від 14.08.2013 року настав та боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23 квітня 2020 року по 23 квітня 2020 року. Сума заборгованості складає 66924,85 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 44501,31 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 21298,54 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 1125,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 550 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 67474,85 грн. Зазначений виконавчий напис пред`явлено до виконання стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Пивоварову Ю.Г. Постановою приватного виконавця\~виконавчого округу\~Закарпатської області\~Пивоварова Ю.Г. від 01.12.2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису (ВП № 63776876). Постановою приватного виконавця\~виконавчого округу\~Закарпатської області\~Пивоварова Ю.Г. від 12.02.2021 року накладено арешт на кошти боржника [PERSON] . Згідно з пунктом четвертим статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно пункту 1 цього Переліку, виконавчі написи на договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, вчиняються лише тоді, коли такі договори посвідчені нотаріально. Пункт 2 Переліку, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис на договорі кредиту, що не є нотаріально посвідченим, втратив свою силу згідно Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15. Разом з тим, стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах під юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є договір № 008-06503-140813 від 14.08.2013 року, укладений між позивачем та ПАТ «Дельта Банк». Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17). Заборгованість за кредитним договором в оскаржуваному виконавчому написі відповідач просить стягнути за період з 23 квітня 2020 року по 23 квітня 2020 року. Кредитний договір укладено 14.08.2013 року, при цьому строк ліміту кредитної лінії: 364 (календарних) дні. Таким чином, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 711/6227/14-ц. Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, нараховування передбачених кредитним договором процентів за кредитом припинилося після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору у загальному розмірі 1362 грн., з яких: за подання позовної заяви в сумі 908 грн., за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн.

Outcome: approved