Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 03 листопада 2001 року. Позивач вказує, що з грудня 2014 року між ними припинені подружні відносини та ведення спільного сумісного господарства, поновлювати які вони не бажають. Причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність довіри і взаєморозуміння, внаслідок чого постійно виникають сварки. Спору про поділ майна, що ї їх сумісною власністю між ними не виникає. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] [INFO], яка проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Вважає, що донька повинна проживати разом з ним, оскільки дружина в утриманні дитини участі не приймає, самостійних доходів немає, власне житло відсутнє. Просить після розірвання шлюбу дитину залишити проживати разом із батьком. У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позову наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вимогу в частині визначення місця проживання дитини просили залишити без розгляду, що ухвалою суду задоволене на підставі п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. [PERSON] пояснив, що сім'я розпалася. Примирятися він категорично не згоден. Відповідачка сімейними обов'язками нехтує. Не готує їжу, не пре одяг, не займається домашнім господарством. Вона ніколи не працювала. Під час сварок навіть піднімає на нього руки. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Пояснила що вона влітку має тимчасові заробітки. Город обробляла. Коли [PERSON] хворів, допомогала йому в лікарні. До готівлі їжі її не допускають, тому що вона готує як уміє. У неї є батько у якого вона єдина донька. Батько має власний будинок. Проживає в основному за пенсію батька. Вважає, що таким чином її хотять позбавити житла. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити повністю, виходячи із наступного. Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 03 листопада 2001 року Радгоспівською сільською радою Близнюківського району Харківської області. Актовий запис №4. (а.с.4). [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, що підтверджують фотокопії їх паспортів(а.с.5-8). Сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені з 2014 року, що вбачається із пояснень сторін. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується фотокопією свідоцтва про народження (а.с.9). Із довідки Радгоспівської сільської ради Близнюківського району Харківської області №02-30/30 від 29.01.2016 року, вбачається що [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім'ї: дружина - [PERSON], дочка - [PERSON] (а.с.8). Спору по поділ майна, яке є їх сумісною власністю, не виникає. Будинок в якому вони проживають на правах власності належить позивачу, його батьку та сестрі позивача, що вбачається із фотокопії свідоцтва про право власності на житло(а.с.12). На праві власності у [PERSON] є також земельна ділянка, площею 10,48 га, про що свідчить фотокопія Державного акту(а.с.11). [PERSON] категорично не бажає щоб був наданий час на примирення. [PERSON] своє небажання розірвати шлюб обумовлює лише посиланням на те, що вона може втратити місце проживання. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у зв'язку із небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися між подружжям. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позива, із урахуванням його вимог в цій частині, із відповідача мають бути стягнені документально підтверджені судові витрати по сплаті частини судового збору -275 грн. 60 коп. А тому,

Outcome: approved