Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] в особі представника\~\~ [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до\~\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3 відсотків річних, інфляційних витрат у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м, Запоріжжя, від 11 липня 2014 року по цивільній справі № 335/3322/14-ц зміненим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року (та додатковим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року на його користь з [PERSON] стягнуто 64633 (шістдесят чотири тисячі шістсот тридцять три) грн. 26 коп. Суд у вказаному судовому рішенні встановив, що 20 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1500 доларів США та зобов`язався їх повернути на першу вимогу. Проте відповідач зобов`язання не виконав позику не повернув. Зазначене судове рішення набрало законної сили 18 листопада 2015 року. 10 березня 2016 року за. рішенням Орджонікідзевського районного суду м, Запоріжжя від 11 липня 2014 року був виданий виконавчий лист. 25 березня 2016 року за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження. У зв`язку з невиконанням [PERSON] . Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2014 року, ухиленням відповідача від його виконання у липні 2016 року він звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконання останнім грошового зобов`язання. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року по цивільній справі № 335/9232/16-ц на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто 3% річних від суми не виконаного грошового зобов`язання у розмірі 3962 грн. 97 коп., збитки від інфляції у розмірі 1088 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1624 грн5 а всього 7226 грн, 20 коп. Суд у вказаному судовому рішенні встановив, що станом на 21 липня 2016 року стягнення за виконавчим листом не здійснювалися. 10 лютого 2017 року за заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року був виданий виконавчий лист .19 липня2019 року за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження. На даний час рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2014 року та заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року відповідачем не виконало, що підтверджується листом- відповіддю Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 59603219/9 від 05.04.2021 року. Таким чином відповідач грошові кошти не повертає, від виконання судових рішень ухиляється. Отже, з відповідача має бути стягнута сума інфляційних витрат за період прострочення з квітня 2018 року по березень 2021 року у розмірі 866 грн, 06 коп. У зв`язку з тим, що боржник прострочив виконання зобов`язання за період часу з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2021 року, розмір трьох процентів річних за час невиконання відповідачем своїх зобов`язань становить 6467 грн. 31 коп. із розрахунку 71859 х 3 % : 365 х 1095, де: 71859 грн. - сума основного боргу, 3 % - три відсотки річних, 365 - кількість днів року, 1095 - кількість днів прострочення виконання зобов`язання. Таким чином з відповідача підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми у розмірі 6467 ,31 грн.. та інфляційні витрати у розмірі 866 грн. 06 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. При зверненні до суду в позові зазначив, що просить суд розглядати справу за його відсутності, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме через офіційний\~веб-портал судової влади України в мережі Інтернет шляхом розміщення оголошення про розгляд справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м, Запоріжжя, від 11 липня 2014 року по цивільній справі № 335/3322/14-ц зміненим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2015 року та додатковим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто 64633 (шістдесят чотири тисячі шістсот тридцять три) грн. 26 коп. Суд у вказаному судовому рішенні встановив, що 20 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1500 доларів США та зобов`язався їх повернути на першу вимогу. Проте відповідач зобов`язання не виконав позику не повернув. Зазначене судове рішення набрало законної сили 18 листопада 2015 року. 10 березня 2016 року за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2014 року був виданий виконавчий лист 25 березня 2016 року за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою яро відкриття виконавчого провадження № 50604113 від 25 березня 2016 року. У зв`язку з невиконанням [PERSON] рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2014 року, у липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконання останнім грошового зобов`язання. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016року по цивільній справі № 335/9232/16-ц,що набрало законної сили 05 грудня 2016 року, на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто 3% річних від суми не виконаного грошового зобов`язання у розмірі 3962 грн. 97 коп., збитки від інфляції у розмірі 1088 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1624 грн. а всього 7226 (сім тисяч двісті двадцять шість) грн, 20 коп. 10 лютого 2017 року за заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року був виданий виконавчий лист. \~ \~ \~ \~ 19липня 2019 року за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження № 59603219 від 19 липня 2019 року. Відповідно до ст.509\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект) Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609\~ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. (Правова позиція Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, загальний розмір збитків від інфляції за період з квітня 2018 року по березень 2021 року складає:\~866,06 грн. загальна сума 3% річних складають 6467,31 грн. за період з 01.04.2018 року по 31.03.2021 рік. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності дост.141\~ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 908,00 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторонни, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження факту надання позивачці професійної правничої допомоги позивач подав до суду договір № 1/09/09/2020 від 09.09.2020 року про надання професійної правничої допомоги, квитанції від 25.02.2021 року, якою підтверджується оплата, акт здавання- приймання юридичних послуг за договором № 1/09/09/2020 від 09.09.2020 року про надання професійної правничої допомоги. Таким чином, суд встановив, що позивач надав належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, зокрема, квитанцію, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових виконаних робіт, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі. Отже, з огляду на вищевикладене та враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу відповідач суду не надав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3292,46 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved