Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] ([INFO]) звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] ([INFO]), якою просила розірвати шлюб, що був зареєстрований між ними відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 30 травня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 70 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказала, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. Також, позивач надала письмові пояснення, якими вказала, що з липня 2013 року вона та відповідач проживають окремо і спільне господарство не ведуть. Основною причиною розпаду сім'ї вважає втрату почуття взаємної любові один до одного та різні принципи побудови шлюбних і сімейних відносин, а тому примиритись не бажає. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 31 січня 2014 року та 12 лютого 2014 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON] ([INFO]), та відповідач, [PERSON] ([INFO]), перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 30 травня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 70 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с. 3). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину доньку: [PERSON], [INFO] (а.с.4). Починаючи з липня 2013 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинились, вони стали проживати окремо, а шлюб існує формально: втрачено почуття взаємної любові; при спілкуванні постійно сваряться; не допомагають один одному у вирішенні питань спільного побуту; матеріально один одного не підтримують. При цьому, причиною розпаду сім`ї є протилежні принципи на побудову шлюбних і сімейних відносин (а.с.10). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно з частиною першою статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. Одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та те, що судом встановлено, що позивач втратив почуття любові до відповідача, і при цьому має протилежні з відповідачем погляди на принципи побудови сімейних та шлюбних відносин, - подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, слід визнати такими, що будуть суперечити інтересу позивача і відповідача, що має істотне значення, та полягає у побудові сімейних і шлюбних відносин за їх власними уявленнями про шлюб та сім`ю, які при цьому не суперечать закону та нормам моралі сучасного суспільства, але є протилежними один до одного, а тому позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. При цьому, судом встановлено, що використання позивачем права на розірвання шлюбу відповідає його волі; між сторонами відсутній спір про поділ майна; спір про місце проживання дитини відсутній.

Outcome: approved