Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] 21 вересня 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування посилаючись, що 09 грудня 2015 року померла її мати [PERSON], якій належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Центральна, 314 Кременчуцького району Полтавської області. Вона являється спадкоємцем її майна за заповітом, але 11 липня 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Центральна, 314 Кременчуцького району Полтавської області, який складається з житлового будинку літ. «А», погрібу під частиною будівлі літ. «ап», прибудови літ. «а», сараю літ. «Б», убиральні літ. «В», колонки питної літ. «К», воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2 в порядку спадкування після померлої 09 грудня 2015 року [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 09 грудня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 309299 виданим 10 грудня 2015 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 96. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернулася [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 19 грудня 2002 року [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрованим в реєстрі за № 121. 11 липня 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, порушивши її законні права і інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину виданого 14 листопада 1990 року Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 4215 та довідки [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 28 липня 2016 року за № 2005 на підставі запису в погосподарській книзі [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Центральна, 314 Кременчуцького району Полтавської області. Згідно технічного паспорта виданого 21 червня 2016 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», погрібу під частиною будівлі літ. «ап», прибудови літ. «а», сараю літ. «Б», убиральні літ. «В», колонки питної літ. «К», воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, інвентаризаційна вартість якого становить 126 706 грн. Державна реєстрація вказаного житлового будинку не була проведена, як зазначено в довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 14 червня 2016 року за № 61/2073. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Центральна, 314 Кременчуцького району Полтавської області належав померлій 09 грудня 2015 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved