Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з даним позовом, під час розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювались, предметом розгляду є уточнена позовна заява в редакції від 12.05.2016 року, в обґрунтування уточнених вимог зазначено, що 16.04.2006 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки VOKSWAGEN TRANSPORTER, кузов №WV1ZZZ70Z1H079859, реєстраційний номер [NUMBER], 2000 року, що підтверджується договором купівлі-продажу, розпискою, наданою [PERSON] В, якою він засвідчив факт передачі йому грошових коштів, у розмірі 12 500 доларів США за вищевказаний автомобіль (за офіційним курсом НБУ станом на 14.04.2006 року, складає 63 125 грн). Умовами договору купівлі-продажу автомобіля (пункт 8) передбачено, що витрати по переоформленню автомобіля покладені на [PERSON], але останній відмовився нести витрати по переоформленню права власності на автомобіль. Того ж дня [PERSON] надав Позивачу у справі, довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 3459 на право розпоряджатися транспортним засобом, ключі від даного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії КХС №977665, виданого [PERSON] України в Чернівецькій області від 01.02.2006 р. 12.02.2008 року в Криворізькому ВРЕВ Державної інспекції у Дніпропетровській області [PERSON] отримав тимчасовий реєстраційний талон серія ДАН №293495. По закінченню строку дії довіреності від 16.04.2006 року, Позивач знову звернувся до [PERSON] з проханням переоформити на його автомобіль, але [PERSON] посилаючись на скрутне фінансове становище, повторно видав йому довіреність, посвідчену 18 квітня 2011 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1917. Обіцяючи, що як тільки зявляться грошові кошти, переоформить автомобіль в органах ДАІ на імя Позивача. У червні 2015 року Позивач вирішив переоформити автомобіль на себе, але в органах УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області його повідомили, що на вказаний автомобіль постановами Кіцманського та Кельменецького ВДВС, ще у 2010 році накладено арешт та оголошено його у розшук, тому зняття з обліку цей автомобіль, станом на 10.07.2015 року, заборонено. Однак, при накладенні арешту на майно [PERSON], не було відомо та не враховано той факт, що автомобіль був вже проданий Позивачу. Тобто, Позивач придбав та вступив у розпорядження спірним транспортним засобом ще 16.04.2006 року, до відкриття виконавчого провадження по стягненню з [PERSON] заборгованості. Проте, через відсутність коштів та матеріальні труднощі не встиг переоформити автомобіль до накладення на нього арешту. При цьому, починаючи з 16.04.2006 року [PERSON] здійснював за власний рахунок регулярний догляд та технічний ремонт автомобіля, зберігав його у гаражі, розташованому по проспекту Карла Маркса, 147, у місті Кривому Розі, тобто фактично вступив у розпорядження. Автомобіль з 2006 року знаходиться у розпорядженні Позивача, та попереднім власником його право не оспорюється. На теперішній час наявність арешту на спірний автомобіль позбавляє Позивача можливості провести перереєстрацію придбаного автомобіля, і відповідно, позбавляє його можливості у повному обсязі здійснювати свої права, як власника автомобіля. У зв'язку з чим, просив визнати за ним право власності на автомобіль марки VOKSWAGEN TRANSPORTER 2000 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], припинити розшук, звільнити з-під арешту, зняти заборону відчуження автомобіля марки VOKSWAGEN TRANSPORTER 2000 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], та стягнути з Відповідача [PERSON] витрати, повязанні зі зверненням до суду. Позивача та його представник [PERSON], будучі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, просить задовольнити уточнені позовні вимоги, не заперечував щодо постановлення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], представники Відділів державної виконавчої служби Кіцманського та Кельменецького районних управлінь юстиції, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач [PERSON] надіслав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди Позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд знаходить уточнені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 16.04.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, марки VOKSWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що підтверджується наданою суду копією договору (а.с.63). Факт передачі грошових коштів [PERSON] за відчужений ним автомобіль, у розмірі 12 500 доларів США, що по курсу НБУ, станом на 14.04.2006 року, становило 63 125 грн., підтверджено розпискою [PERSON] від 16.04.2006 року, виданої на імя [PERSON] (а.с.10). 16.04.2006 року [PERSON] надав [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №3459 на право розпорядження транспортним засобом (а.с.11), ключі від вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС №977665, виданого ДАІ ГУ УМВС України в Чернівецькій області від 01.02.2006 р. 12.02.2008 року в Криворізькому ВРЕВ Державної інспекції у Дніпропетровській області [PERSON] отримав тимчасовий реєстраційний талон серія ДАН №293495. Згідно довіреності від 18.04.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1917. повноваження за попередньою довіреністю було продовжено (а.с.12). У червні 2015 року Позивач звернувся до органів УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області для переоформлення автомобіля на своє імя, але як виявилось ще у 2010 році постановами Кіцманського та Кельменецького ВДВС було накладено арешт та оголошено спірний автомобіль у розшук. Інформація про накладення арешту в 2010 році на все належне [PERSON] рухоме майно підтверджується Витягом від 11.06.2015 року про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, тоді як довіреність була видана ще 16.04.2006 року, коли автомобіль не був під арештом. Наданий договір купівлі-продажу автомобіля, розписка від 16.04.2006 року та довіреність від 16.04.2006 року свідчать про те, що фактично відбулась купівля-продаж автомобіля, тобто: [PERSON], як продавець продав, та відповідно отримав від [PERSON], як покупця, кошти за автомобіль. За період з 16.04.2006 року по сьогодення [PERSON] жодних претензій майнового характеру чи вимог про повернення автомобіля до [PERSON] не висував. Згідно до вимог ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частини 1 та 2 статті 319 ЦК України встановлюють, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.16 ч.2 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 638 ч.1 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частинами 1, 2, 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника; у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що письмова заява [PERSON] про визнання позову та розгляд справи за його відсутності, не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує права, свободи чи інтереси як сторін так і інших осіб, та враховуючи, що укладений між сторонами договір, містить всі істотні умови договору купівлі-продажу та не суперечить волі сторін, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність прийняття зазначеної заяви про визнання позову, що в свою чергу є підставою для задоволення позову позивача. Оцінюючи надані докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, суд виходить з того, що Позивач на законних підставах набув право власності на автомобіль, марки VOKSWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску, державний реєстрацій номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], проте реалізувати свої права власника не може, у зв'язку з накладанням державними виконавцями арешту та оголошенням розшуку вказаного автомобіля, при цьому, боржником за виконавчим провадженням є попередній власник вказаного автомобіля, Ґубатий В.В., отже уточнені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат у розмірі 633,03 грн. судового збору, підлягає стягненню з Відповідача [PERSON] на користь Позивача, у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved