Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду з позовною заявою про визнання права на частку у статутному фонді товариства, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 11.01.1992 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 25.12.1992 року [PERSON] та [PERSON] було створено Товари-ство з обмеженою відповідальністю «Плюс», яке зареєстроване рішенням Виконкому Інгулецької районної ради народних депутатів міста [PERSON] за №309/14. Відповідно до договору про заснування ТОВ «Плюс» [PERSON] та [PERSON] було внесено вклад у статутний фонд товариства по 25 000 рублів, що складало 50%. У подальшому відповідно до протоколу №4 від 19.06.2006 року учасником ТОВ «Плюс» стала [PERSON], частка якої складала 50%. На теперішній час, згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фі-зичних осіб учасниками товариства є [PERSON] з розміром частки 2 700,50 грн., та [PERSON] розмір частки якої, становить 1 350,00 грн. Таким чином, частка [PERSON] у ТОВ «Плюс» становить 66,66%. Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста [PERSON] від 12.09.2012 року шлюб між Позивачем та [PERSON], - розірвано. 09.10.2014 року [PERSON] помер. Його спадкоємцем за заповітом є неповнолітня донька [PERSON]. З посиланням на норми ст.61, 63, 65 СК України, ст.ст.113, 116, 115, 147, 325, 368 Цивільного кодексу України, та ст.ст.1, 10, 12, 53 Закону України «Про господарські товариства», Позивач просить суд визнати, що її частка у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «Плюс», складає ? ча-стину, і становить 1 350,25 грн., що становить 33,33%. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримав по-зовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. У судовому засіданні відповідач [PERSON], яка діє в інтересах непо-внолітньої [PERSON], представник [PERSON] [PERSON], кожна окремо, позовні вимоги не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити, оскільки позов є незрозумілим за своїм змістом щодо визначення спірних право-відносин. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволені позов-них вимог, - відмовити у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, з 11.01.1992 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією повторного свідоцтва про од-руження від 28.02.2000 року, актовий запис №2 від 11.01.1992 року (а.с.17). Згідно заочного рішення Центрально-Міського районного суду міста [PERSON] від 12.09.2012 року шлюб між подружжям [PERSON] розірвано (а.с.18). Із свідоцтва про смерть, актовий запис № 1118 від 09.10.2014 року, убача-ється, що [PERSON] помер 09.10.2014 року. Як убачається зі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Плюс», зареєстрованого Виконкомом Інгулецької районної ради народних депутатів від 25.12.1992 року (а.с.23-35), за життя [PERSON] був співучасником зазначе-ного товариства (п.3.1.), зі статутним капіталом товариства 50 000 руб. (п.11.1.). У відповідності до Договору про заснування Товариства з обмеженою відповідальністю «Плюс» від 05.12.1992 року (а.с.11-16), статутний фонд розподі-лявся між учасниками товариства наступним чином: вклад на загальну суму 25 000 руб., що складає 50% статутного фонду [PERSON]; вклад на загальну суму 25 000 руб., що складає 50% статутного фонду [PERSON] (п.3.2.). Статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» №1576-ХІІ від 19.09.1991 року встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товарис-тва не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2,3 ст.61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сімї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Однак, на дату звернення до суду із зазначеним позовом колишній чоловік Позивача, [PERSON] є померлим, тому застосування норм Сімейного кодексу України щодо розподілу майна подружжя, та на ч.3 ст.368 ЦК України, яка визначає субєктів права спільної сумісної власності, є необґрунтованими, та дає суду підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки останні предявлені до неналежного Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed