Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє [PERSON], звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON], в якому просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на наступні обставини. В обґрунтування позову вказано, що 21.12.2013 позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] у м. Кіровську. Від цього шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої записаний відповідач. Цю доньку позивач утримує самостійно, оскільки відповідач не бажає приймати будь-якої участі у її вихованні. З відповідачем позивач прожила до 2014 року і з цього часу між ними припинені будь-які відносини, в даний час вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки він існує лише формально. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та відмовляється від дитини взагалі. Так, на початку цього року після неодноразових розмов позивача з відповідачем останній передав їй через знайомого з Росії листа, в якому він відмовився від позивача та від їх доньки. У зазначеному листі він вказав, що не має наміру приймати будь-якої участі у вихованні дитини і бажає, щоб позивач знайшла їй нового батька. Позивач проживає разом з донькою у м. Голубівка, донька відвідує дитячий садок за місцем проживання, куди відповідач ніколи не приходив, вихованням дитини не займається, про що свідчать додані до позову документи. При цьому відповідач проживає у тому самому багатоповерховому будинку [ADDRESS] однак робить вигляд, що не знає їх з дитиною. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали заяви, в яких вказали, що підтримують позовні вимоги та просять розглянути справу за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій зазначила, що просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву чи заперечень проти позову не надав. У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, та від якого не надійшло відзиву чи заперечень проти позову, причини неявки ним не повідомлялися, а також оскільки позивач та його представник не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядав цивільну справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 20.12.2017 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] з яких вбачається, що батьками цієї дитини записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 17, 53). Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 11 Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підтвердження ухилення відповідача [PERSON] від виконання його батьківських обов'язків, що позивач зазначає в якості підстави для позбавлення його батьківських прав, остання додає до позову довідку з лікарні, дитячого садка та рішення комісії з питань захисту прав дитини адміністрації міста Кіровська. Так, з довідки лікаря «Державної установи «Кіровська центральна міська багатопрофільна лікарня» так званої «Луганської народної республіки» від 11.10.2017 вбачається, що [PERSON], [INFO], обстежується у дитячій поліклініці з народження. З 2014 року по 2017 рік батько з дитиною поліклініку не відвідував, лікуванням та оздоровленням доньки займається матір (а.с. 18). Відповідно до довідки в.о. завідуючого «Державної бюджетної освітньої установи «Яслі-сад № 4 «Надія» міста Кіровська» таз званої «Луганської народної республіки» від 11.10.2017 [PERSON], [INFO], відвідує зазначений заклад, при цьому вихованням дитини займається мати, у той час як батько [PERSON] у вихованні дитини участі не приймає: не приводить та не забирає доньку з дошкільного закладу, не відвідує батьківські збори чи дитячі свята, не бере участі у придбання необхідних канцелярських товарів для занять дитини (а.с. 19). Також згідно з рішенням «Комісії з питань захисту прав дитини «Адміністрації міста Кіровська» так званої «Луганської народної республіки» № 8-2/17 від 24.08.2017 [PERSON], [INFO], у вихованні дитини [PERSON], [INFO], участі не приймає (а.с. 20). Указом Президента України № 405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» від 13.04.2014, на підставі якого по цей час в окремих районах Луганської області України проводиться антитерористична операція. До того ж, місто Голубівка (минула назва - Кіровськ) Луганської області згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а згідно з розпорядженнями Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 та №1275-р від 02.12.2015 місто Голубівка (минула назва - Кіровськ) Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. У зв'язку з викладеним суд має обґрунтовані сумніви щодо зазначених документів, оскільки останні оформлені закладами, які розташовані на території, непідконтрольній законній українській владі та не можуть вважатися дійсними на території України, а тому суд дійшов висновку, що надані позивачем довідки з лікарні та дитячого садка м. Голубівка (Кіровськ), а також рішення комісії з питань захисту прав дитини адміністрації міста Кіровська не можуть бути допустимими доказами у зазначеній цивільній справі. Також в обґрунтування своїх позовних вимог позивач надала суду лист відповідача на її ім'я від 15.01.2017, в якій відповідач зазначає, що він не бажає підтримувати будь-яких стосунків з позивачем та їх дитиною, не бажає приймати участь у її вихованні та утриманні, і взагалі сумнівається, що ця дитини є його, а також зазначає, що наразі він створив нову сім'ю, у зв'язку з чим в його житті немає місця для позивача та її дитини (а.с. 21). У заявах відповідача на адресу суду від 19.10.2017, які позивач додала до свого позову, [PERSON] зазначає, що просить суд розглянути справу за його відсутності та висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також додає, що він дійсно писав позивачу лист у січні 2017 року щодо його відмови від їх спільної дитини (а.с. 24, 25). Однак суд не може взяти зазначені лист та заяви до уваги, оскільки ці документи надані самою позивачкою і суд не має жодних підтверджень того, що вони написані самим відповідачем та містять волевиявлення останнього. Так, зазначені лист та заяви викладені різними почерками, підписи у заявах на адресу суду відрізняються між собою та від підпису відповідача у копії паспорта останнього, що додається до позову, при цьому лист взагалі не містить особистого підпису автора та будь-яких реквізитів (адресат, адресант тощо), а за вказаним у заявах номером мобільного телефону слухавку взяла особа жіночої статі, яка представилася співмешканкою відповідача [PERSON], а також повідомила, що останній наразі знаходиться на території Російської Федерації (а.с. 56). Крім того, згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. В той же час, у своєму листі Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації Луганської області № 757 від 27.12.2017 зазначає, що у зв'язку з тим, що дитина та її батьки не проживають на території Кремінського району, орган опіки та піклування Кремінської райдержадміністрації не може надати Кремінському районному суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно його малолітньої доньки [PERSON] (а.с. ???). Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У Рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначається, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків. Проте в матеріалах справи відсутні відомості щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за невиконання обов'язків щодо виховання дитини, а також відсутні відомості про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст.ст. 164, 166 КК України за ухилення від сплати коштів на утримання дитини (аліментів) чи за злісне невиконання встановлених законом обов'язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки. За таких обставин, оскільки судом не було встановлено належними та допустимими доказами, що [PERSON] (що мало б випливати з його винної поведінки) свідомо, злісно та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO], суд наразі не вбачає достатніх підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно цієї дитини, а отже вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявленого позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed