Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) в особі представника [PERSON], звернулась до Макарівського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], (далі - відповідачі), Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - Маковищанська сільська рада), в якому просила визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яким посвідчується право власності відповідача [PERSON], на домоволодіння по [ADDRESS]. Також просила визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області від 25.01.2012 року №4 «Про оформлення права приватної власності» на вказане домоволодіння та визнати його об'єктом спільної сумісної власності, а також визнати за нею - [PERSON], право власності на ? частину спірного домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а саме з 26.11.1999 року по 07.12.2010 року, ними у власність була набута земельна ділянка загальною площею 0,254 га, яка розташована по вул. Молодіжна в с. Маковище Макарівського району, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Заочним рішенням Макарівського районного суду №1016/2958/12 від 02.04.2013 року про поділ спільного майна подружжя та визнання правочинів недійсними, за нею з поміж іншого визнано право власності на ? частину вказаної земельної ділянки загальною площею 0,254 га. На даній земельній ділянці нею та відповідачем [PERSON], було побудовано житловий будинок з надвірними господарськими спорудами. В той же час, під час розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційної скарги [PERSON], на заочне рішення Макарівського районного суду від 02.04.2013р., та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.10.2013р., у вказаній вище справі, позивачка довідалася про те, що [PERSON], оформив право власності на належне їй з [PERSON], домоволодіння на своє ім'я, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Маковищанської сільської ради 28.02.2012р., на підставі рішення виконавчого комітету від 25.01.2012р. №4. При цьому [PERSON], вказує на те, що вказаний житловий будинок є його особистою власністю та побудовано ним у 2011 році, що на думку позивачки не відповідає дійсності. Так, позивач зазначила, що житловий будинок, який є предметом спору у даній справі і розташований у [ADDRESS], позивачка та відповідач [PERSON], розпочали будувати ще за час подружнього життя - протягом 2004 - 2006 років. В 2006 році ПП «ВІКТОРІЯ» на замовлення позивачки [PERSON] було розроблено проект газифікації будинку, а вже 16.11.2006р., було укладено договір №2/2528 про надання населенню послуг з газопостачання. Згодом 25.06.2012р., вказаний договір було переукладено. Вказане свідчить про те, що в 2006 році будинок вже був побудований. Власне, сама позивачка постійно проживає у вказаному будинку без реєстрації починаючи з 2006 року. Позивач вказує, що Маковищанська сільська рада, ухвалюючи оскаржуване рішення від 25.01.2012 року №4 «Про оформлення права приватної власності» на вказане вище домоволодіння та видавши на його підставі Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я відповідача [PERSON], порушила право власності позивачки [PERSON], на вказаний житловий будинок, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і, відповідно, право власності на ? частину якого належить позивачу, а тому і звернулася до суду з позовом щодо оскарження рішення виконкому ради, свідоцтва про право власності на будинок та визнання за нею права власності на ? частину вказаного будинку. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити із підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], заперечила проти позову, просила у його задоволенні відмовити повністю. На обґрунтування заперечень проти позову представник [PERSON], вказала, що провадження у справі слід закрити, оскільки справа між тими ж сторонами про той же предмет вже розглянута судом і ухвалено рішення, яке набрало законної сили. Крім того, даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Крім того, у письмових запереченнях проти позову [PERSON], вказував, що йому на праві приватної власності згідно державного акту на земельну ділянку серії РЛ № 595042 від 11 квітня 2011 року належить земельна ділянка 0,254 га, яку він придбав 10.10.2010 року згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2154 від 10.12.2010 року у [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] На вказаній земельній ділянці ним у 2010-2011 році був збудований житловий будинок [ADDRESS]. Житловий будинок загальною площею 300,1 кв.м., житловою 188.7 кв.м., належить мені на підставі відповідного свідоцтва про право власності, отриманого у встановленому законом порядку. Крім того, у своїй позовній заяві про розлучення позивачка зазначає, що шлюбно-сімейні стосунки зі своїм колишнім чоловіком вона припинила у 2007 році, що підтверджено також рішенням суду Солом'янського району м. Києва від 07.12.2010 року про розлучення її з колишнім чоловіком, таким чином [PERSON], строк позовної давності для визнання будинка спільною сумісною власністю та його розподілу пропустила. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив про те, що заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02 квітня 2013 року було частково задоволено позов [PERSON], до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], про поділ спільного майна та визнання недійсним правочинів, проте в частині позовних вимог [PERSON], про визнання права власності на 1/2 частину недобудованого житлового будинку, що є предметом спору у даній справі, їй було відмовлено. Отже, справа з тих же підстав, між тими ж сторонами та з того ж предмету позову вже була розглянута судом та по ній прийняте рішення, яке набрало законної сили, а тому провадження в справі в частині позовних вимог щодо визнання за [PERSON], права власності на ? частину спірного домоволодіння, просив закрити на підставі ст. 205 ч. 2 ЦПК України. Що ж до позовних вимог про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Маковищанською сільскою радою та визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету сільської ради про оформлення права приватної власності на спірне домоволодіння, то відповідач [PERSON], вважає, що вони не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки порядок оскарження вказаних рішень суб'єктів владних повноважень передбачений ст.17 Кодексу Адміністративного судочинства України та вказаний спір повинен розгядатися в порядку адміністративного судочинства України, а тому вказані позовні вимоги підлягають закриттю провадженням відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Від Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області в матеріалах справи наявний лист про слухання справи у відсутності їх представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка у справі, [PERSON], з 26.11.1999р., по 07.12.2010р., перебувала у шлюбі з [PERSON] Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.12.2010 року шлюб, зареєстрований 26.11.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РУЮ у м.Києві між [PERSON], та [PERSON], було розірвано. За час подружнього життя [PERSON], набула разом з відповідачем [PERSON], у власність нерухоме майно, зокрема, земельну ділянку, площею 0,254 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222784600:05:005:0009, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області № 1016/2958/12 від 02.04.2013 року за [PERSON], визнано право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,254 га, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 3222784600:05:005:0009, як об'єкт права спільної сумісної власності подружжя. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON], щодо спільного сумісного майна без відома позивача, було укладено договір купівлі-продажу від 19 жовтня 2010р., земельної ділянки площею 0,254 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222784600:05:005:0009, який було укладено з [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1747. В подальшому [PERSON], із [PERSON], уклала договір купівлі-продажу від 10 грудня 2010р., земельної ділянки площею 0,254 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222784600:05:005:0009, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №2154. На підставі вказаного вище договору, [PERSON], отримав державний акт на право власності на зазначену земельну у квітні 2011 року. Судом встановлено, що на вказаній вище земельній ділянці знаходиться житловий будинок загальною площею 300,1 кв.м., житловою 188,7 кв.м., а також тротуар - І, огорожа - 1-2, яма вигрібна - 3-4. При цьому суд встановив, що рішенням виконавчого комітету Маковищанської сільської ради від 22.12.2010р., №60, відповідачу [PERSON], було надано дозвіл на будівництво власного житлового будинку в комплексі з господарськими спорудами на земельній ділянці розміром 0,2536 га, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідач також отримав свідоцтво на забудову індивідуальної садиби від 27.12.2010р., №8 та акт розпланування земельної ділянки, які є складовою частиною будівельного паспорта об'єкта містобудування. Рішенням виконавчого комітету Маковищанської сільської ради від 25.01.2012р., №4 було оформлено право приватної власності на вказане домоволодіння за [PERSON] На підставі вказаного рішення, [PERSON], було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Маковищанської сільської ради 28.02.2012р. Разом із тим, як встановлено судом, житловий будинок, який є предметом спору у даній справі і розташований в [ADDRESS], позивачка та відповідач [PERSON], розпочали будувати ще за час подружнього життя - протягом 2004 - 2006 років. Так у 2006 році ПП «ВІКТОРІЯ» на замовлення позивачки [PERSON], було розроблено проект газифікації будинку, а вже 16.11.2006р., було укладено договір №2/2528 про надання населенню послуг з газопостачання у спірному будинку. Згодом 25.06.2012р. вказаний договір було переукладено. Як вбачається із відповіді Управління Держземагентства у Макарівському районі від 23.02.2015р., №1013-0.4-1006/2-15, наданої на запит адвоката [PERSON], від 16.02.2015р., Управлінням було надано схему розташування земельної ділянки з кадастровим номером 3222784600:05:005:0009 на ортофотопланах, які були передані до Управління 20.12.2010р. Із вказаного ортофотоплану чітко вбачається, що станом на час придбання земельної ділянки [PERSON], на ній вже був існував житловий будинок. При цьому вказані ортофотоплани були передані для використання до Управління Держкомзему у Макарівському районі 20.12.2010р., а тому топографо-геодезичні роботи щодо проведення зйомки території Макарівського району, за результатами якої було складено вказані ортофотоплани, було проведено задовго до придбання відповідачем спірної земельної ділянки. Вказане свідчить про те, що в 2006 році будинок вже був побудований та придатний до експлуатації. Власне, сама позивачка постійно проживає у вказаному будинку без реєстрації починаючи з 2006 року. Факт володіння [PERSON], будинком підтверджується також і тим, що технічний паспорт на індивідуальний садибний будинок від 27.08.2014р., та висновок експерта про вартість об'єкта незалежної оцінки від 02.09.2014р., було складено за її замовленням, при цьому позивачкою було забезпечено безперешкодний доступ спеціалістів до житлового будинку. При цьому, номер будинку з 23 на 23-а було змінено на підставі рішення виконавчого комітету Маковищанської сільської ради від 25.01.2012року, тобто номер будинку був змінений ще до того, як надано дозвіл на його будівництво, що також свідчить про те, що на момент отримання дозвільних документів на початок будівництва будинок вже існував. Вказані обставини не спростовані відповідачами в ході розгляду справи, а також відповідачем [PERSON], та його представником не надано доказів на підтвердження обставин, що вказаний житловий будинок збудований ним особисто у 2011 році. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Так судом було встановлено, що житловий будинок, який є предметом спору у даній справі і розташований у [ADDRESS], станом на 2006 рік був побудований, тобто ще за час подружнього життя позивача та відповідача [PERSON] У 2006 році ПП «ВІКТОРІЯ» на замовлення позивачки [PERSON], було розроблено проект газифікації будинку, а вже 16.11.2006р., було укладено договір №2/2528 про надання населенню послуг з газопостачання. Згодом 25.06.2012р. вказаний договір було переукладено. Вказане свідчить про те, що в 2006 році будинок вже був побудований та придатний до експлуатації. Власне, сама позивачка постійно проживає у вказаному будинку без реєстрації починаючи з 2006 року. Факт володіння [PERSON], будинком підтверджується також і тим, що технічний паспорт на індивідуальний садибний будинок від 27.08.2014р., та висновок експерта про вартість об'єкта незалежної оцінки від 02.09.2014р., було складено за її замовленням, при цьому позивачкою було забезпечено безперешкодний доступ спеціалістів до житлового будинку. Як вбачається із відповіді Управління Держземагентства у Макарівському районі від 23.02.2015р., №1013-0.4-1006/2-15, наданої на запит адвоката [PERSON], від 16.02.2015р., Управлінням було надано схему розташування земельної ділянки з кадастровим номером 3222784600:05:005:0009 на ортофотопланах, які були передані до Управління 20.12.2010р. Із вказаного ортофотоплану чітко вбачається, що станом на час придбання земельної ділянки [PERSON], на ній вже був існував житловий будинок. При цьому вказані ортофотоплани були передані для використання до Управління Держкомзему у Макарівському районі 20.12.2010р., а тому топографо-геодезичні роботи щодо проведення зйомки території Макарівського району, за результатами якої було складено вказані ортофотоплани, було проведено задовго до придбання відповідачем спірної земельної ділянки. При цьому, номер будинку з 23 на 23-а було змінено на підставі рішення виконавчого комітету Маковищанської сільської ради від 25.01.2012року, тобто номер будинку був змінений ще до того, як надано дозвіл на його будівництво, що також свідчить про те, що на момент отримання дозвільних документів на початок будівництва будинок вже існував. Наведені вище докази у своїй сукупності підтверджують, що [PERSON], придбав земельну ділянку з кадастровим номером 3222784600:05:005:0009 в той час, коли на ній вже був споруджений спірний житловий будинок, який був збудований ще 2006 року і [PERSON], не є забудовником даного об'єкта нерухомості. Оскільки спірний будинок був побудований [PERSON], та [PERSON], за час шлюбу, то такий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. А тому вимоги [PERSON], про визнання за нею права власності на ? частину домоволодіння в [ADDRESS], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки право власності [PERSON], не визнається відповідачами у справі, остання має право на пред'явлення вимоги про визнання за нею права власності на ? частину вказаного житлового будинку, оскільки дана вимога відповідає способам захисту права власності, які визначені чинним законодавством України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідач [PERSON], набув право власності на житловий будинок у [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Маковищанської сільської ради 28.02.2012р. на підставі рішення виконавчого комітету від 25.01.2012р. №4. Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна. Відповідно до частини другої статті 18 Закону свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором прав і засвідчується печаткою. Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яким посвідчується право власності відповідача [PERSON], на вказане вище домоволодіння, було видано 28.02.2012 р., виконавчим комітетом Маковищанської сільської ради. Дане свідоцтво було підписано Маковищанським сільським головою та скріплено печаткою сільською ради, що є порушенням вимог частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та свідчить про перевищення сільським головою наданих законом повноважень, а також про порушення порядку видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, який визначений зазначеним законом. Станом на час видачі оспорюваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно діяло Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р., №7/5. Відповідно до підпункту «а» пункту 8.1 Тимчасового положення оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно здійснюється органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Як вбачається з вище наведеного, нормами вказаного Тимчасового положення було встановлено порядок видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, відмінний від такого, визначений нормами статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до положень статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Відповідно до частини 4 статті 4 ЦК України актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону. Таким чином з урахуванням положень статті 4 ЦК України, статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повноваження щодо видачі свідоцтва на нерухоме майно, підписання такого свідоцтва та скріплення підпису печаткою, належали виключно державним реєстраторам. Вказане свідчить про незаконність оскаржуваного свідоцтва про право власності на нерухоме та є підставою для визнання його недійсним. Слід також зазначити, що оскаржуване свідоцтво про право власності на нерухоме майно було видане на підставі рішення виконавчого комітету Маковищанської сільської ради від 25.01.2012р. №4 «Про оформлення права приватної власності». Відповідно до оскаржуваного рішення виконавчого комітету відповідачу у справі [PERSON] було надано дозвіл на оформлення права приватної власності на житловий будинок у [ADDRESS]. Макарівському БТІ було доручено виготовити свідоцтво на право власності на вказаний житловий будинок на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 21.10.2011р. Приймаючи оскаржуване рішення, виконавчий комітет Маковищанської сільської ради порушив право власності позивачки [PERSON], на вказаний житловий будинок, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і, відповідно, право власності на ? частину якого має позивачка. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Як було встановлено судом, спірний житловий будинок було побудовано не [PERSON], а [PERSON], та [PERSON], за час їх подружнього життя, а тому [PERSON], не є забудовником і правові підстави для оформлення за ним права власності на вказане майно відсутні. Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки оскаржуване рішення виконавчого комітету Маковищанської сільської ради від 25.01.2012р. №4 «Про оформлення права приватної власності» порушує право спільної власності [PERSON], на житловий будинок, розташований у [ADDRESS], вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Щодо посилання представника [PERSON], на те, що шлюбно-сімейні стосунки зі своїм колишнім чоловіком позивач припинила у 2007 році, що підтверджено також рішенням суду Солом'янського району м. Києва від 07.12.2010 року про розлучення її з колишнім чоловіком, а тому [PERSON], пропустила строк позовної давності для визнання будинка спільною сумісною власністю та його розподілу, то суд вважає, що оскільки позивач довідалася про те, що [PERSON], оформив право власності на спірний житловий будинок на своє ім'я під час розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційної скарги [PERSON], на заочне рішення Макарівського районного суду від 02.04.2013р., та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.10.2013р., то строк позовної давності не пропущено. Посилання відповідачів на те, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, так як набрало законної сили заочне рішення Макарівського районного суду Київської області № 1016/2958/12 від 02.04.2013 року, судом відхиляється, оскільки у даній справі і у справі, на яку посилаються відповідачі, різні сторони, предмет і інші підстави. Посилання відповідачів на те, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, так як справа підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, то суд їх також відхиляє, оскільки вимоги про визнання права власності беззаперечно мають розглядатися за правилами ЦПК України, а згідно ч. 3 ст. 21 КАС України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати щодо оплати судового збору у розмірі 3654 грн., а також витрати на оплату послуг адвоката, щодо яких слід зазначити наступне. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Встановлено, що згідно квитанції до прибуткового касового ордера [PERSON], сплатила адвокату [PERSON], 1500 грн., за правову допомогу. Як убачається із журналів судового засідання, 24.12.2014 року, 12.03.2015 року, адвокат [PERSON], приймав участь у судових засіданнях разом 2 год., 17 хв., а тому розмір компенсації витрат на його правову допомогу у даній цивільній справі становить 1112,44 грн., що складає: 1218 грн., х 40 % : 100 = 487,20 грн., - мінімальна заробітна плата у місячному розмірі за годину участі адвоката. За 2 години участі компенсація витрат на правову допомогу складає 974,40 грн., а за 17 хвилин - 138,04 грн. (487,20 грн., : 60 хв., х 17 хв.).

Outcome: approved