Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діє [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Реєстраційна служба Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила на те, що з 2001 року вона мешкала разом з відповідачем - [PERSON] без реєстрації шлюбу. В 2004 році вони офіційно оформити стосунки, 05 червня 2004 року зареєструвавши шлюб. Від даного шлюбу у них [INFO] року народився син - [PERSON]. 07 квітня 2006 року вони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS]. На той час сину був тільки рік, позивачка не мала змоги надовго його залишати, то оформленням договору купівлі-продажу повністю займався відповідач. Договір купівлі-продажу квартири було оформлено тільки на відповідача, хоча квартира набувалась за спільні кошти подружжя. Спільне життя у сторін не склалося. 08 жовтня 2014 року шлюб було розірвано в судовому порядку. Після розірвання шлюбу позивачка з сином продовжувала мешкати в цій квартирі, так як відповідач не оспорював її право на неї. Але останнім часом все змінилося. Відповідач став приводити незрозумілих людей до квартири, з якими допізна спілкується, на зауваження стосовно того, що поряд син, якому потрібно спати, він тільки сміється і говорить, що я йому ніхто, він власник квартири і саме йому вирішувати що і як робити. Таким чином, за час спільного проживання та за спільні кошти сторони по справі придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка є їх спільною сумісною власністю. Після розірвання шлюбу добровільно вирішити питання про розподіл спільно нажитого майна вони не спромоглися. Позивач зазначає на те, що іншого шляху, ніж вирішення цього питання в судовому порядку, у неї не має. Просить суд здійснити розподіл спільно нажитого майна, а саме, квартири [ADDRESS], визнавши право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (ІДН [NUMBER]) на квартиру [ADDRESS], в рівних частках, тобто, по ? частці та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (ІДН [NUMBER]) судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду, у розмірі 2138грн.90 коп. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю у присутності представника за довіреністю, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити (а.с.14) Представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі письмової довіреності (а.с.20), у судове засідання з'явилася, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, доповнивши їх у судовому засіданні наступним: що дійсно у відповідача по справі на час виникнення сімейних відносин з позивачем була у приватній власності однокімнатна квартира, яка була продана ним через декілька місяців після купівлі спірної квартири. Кошти від продажу цієї однокімнатної квартири відповідач використав частково на ремонт спільної квартири, оскільки остання була в занедбаному стані та потребувала капітального ремонту, та частково на придбання побутової техніки. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності за присутності свого представника за договором - адвоката [PERSON], позовні вимоги визнав частково (а.с.30, 41). Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], яка діє на підставі письмової угоди про надання правової допомоги (а.с.31) у судове засідання з'явилась, позовні вимоги визнала частково, а саме: визнає право спільної часткової власності позивача на квартиру [ADDRESS] в розмірі 11/200 частки. В обґрунтування, представник відповідача зазначила наступне: 01.10.2002 року, тобто, до укладення шлюбу з позивачкою, відповідач по справі придбав за власні кошти однокімнатну квартиру[ADDRESS] В цій квартирі після укладення правочину зареєстрував своє місце проживання, згодом зареєстрував в ній місце проживання свого батька та брата. 05.06.2004 року він уклав шлюб з позивачкою. [INFO] року у них народився син. В 2006 році він вирішив придбати двокімнатну квартиру для поліпшення житлових умов своєї родини, але у зв'язку із скрутним матеріальним становищем вимушений був шукати варіант швидкого продажу однокімнатної квартири, яка належала йому на праві приватної власності. В березні 2006 року [PERSON] виявив намір придбати у нього однокімнатну квартиру за ціною 28 665 грн. Маючи покупця на квартиру, відповідач по справі підібрав майже за рівнозначну ціну (32100 грн.) спірну квартиру. Вчинення двох правочинів купівлі-продажу було призначено на 07.04.2006 року. 07.04.2006 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 28665 грн. за продаж своєї однокімнатної квартири та за бажанням покупця надав йому довіреність на подальше оформлення даного правочину. В цей же день, тобто, 07.04.2006 року він купує спірну квартиру вартістю 32100 грн. Таким чином, вважає представник відповідача, частка подружжя в спірній квартирі складає 11/100, а частка позивача відповідно 11/200. Просить задовольнити вимоги позивача саме і цій частині. А також надала суду пояснення викладені в письмовій формі (а.с.59-61). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.21). Свідок [PERSON], у судовому засіданні, зазначив, що він є рідним братом відповідача, був зареєстрований в спірній квартирі певний час, і хоча була домовленість про більш тривалий термін його реєстрації в квартирі, в березні-квітні брат попросив його виписатись з спірної квартири, оскільки брат мав намір її продати, що ним було і зроблено. Кошти від продажу однокімнатної квартири пішли на придбання спірної двокімнатної квартири, але і їх не вистачило. [PERSON] займав ще кошти в розмірі 500 доларів США у знайомої свідка, які потім віддавав. У подружжя не було спільних коштів на придбання двокімнатної квартири. Заслухавши представників сторін по справі, свідка, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного: 01.10.2002 року [PERSON] придбав за власні кошти однокімнатну квартиру [ADDRESS] Договір купівлі-продажу квартири було посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Кошкіною В.В. та зареєстровано в реєстрі за №6751. 05 червня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис за № 107 (а.с.5). [INFO] року у сторін по справі народився син - [PERSON] (а.с.6). 07 квітня 2006 року [PERSON], перебуваючи у шлюбі з позивачкою, набуває у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Даний правочин посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Кошкіною В.В. та зареєстровано в реєстрі за №997 (а.с.10). Відповідно до п.4 цього договору продаж квартири вчинено за 32 100 грн., які одержані представником продавця від покупця до підписання цього договору. 07 серпня 2006 року [PERSON], який діяв на підставі довіреності від [PERSON] , посвідченої 07.04.2006 року, здійснює продаж квартири [ADDRESS] Відповідно до п.3 цього договору продаж вчинено за 28665 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. Договір купівлі-продажу квартири було посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Сірою І.Є. та зареєстровано в реєстрі за №2273 (а.с.45). Також судом встановлено, що попередньо, відповідач по справі - [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень, що зазначено у п.5 договору купівлі-продажу квартири від 01 жовтня 2002 року, завіреного приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області - Кошкіною В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №6751 (а.с.64). Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на вищевикладене, суд не може покласти в основу рішення припущення або обставини, не доведені певними засобами доказування. Стороною відповідача не доведено, що кошти від продажу 07 серпня 2006 року однокімнатної квартири [ADDRESS] були отримані [PERSON] раніше ніж придбання квартири або в цей день, тобто, до 07 квітня 2006 року, або раніше, ніж відбулось укладення договору купівлі-продажу спірної двокімнатної квартири [ADDRESS] Відповідно до пункту 1 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Пункт 6 статті 7 СК України, вищезазначеної статті передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а пунктом 9 зазначеної статті передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Главою 8 СК України «Право спільної сумісної власності подружжя» передбачена можливість поділу майна, що передбачено ст.69 СК України та визначає порядок такого поділу - ст.ст. 70,71 СК України. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Також ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними - ч.ч. 1, 2 ст.71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки - ч.2 ст. 364 ЦК України, або визнанням права власності. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Оскільки у сторін по справі не було ніякої домовленості щодо часток у спірному майні, та не оснувало шлюбного договору, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає їх частки рівними. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК, України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доведені наданими доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, згідно квитанції № QS000102197701 від 10.11.2015 року, позивачем було проведено оплату судового збору за звернення до суду у розмірі 2138 грн. 90 коп. (а.с.1). Згідно ч.1 ст.88 ЩІК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved