Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON]Г звернувся в суд з позовом до ГС «Агенція підтримки підприємництва та інвестицій», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] веб-сайту мережі Інтернет «ПРОЧЕРК.інфо», веб-сайту мережі Інтернет «Вичерпно», веб-сайту мережі Інтернет «Черкаси24.інфо» про захист честі, гідності та ділової репутації. Свій позов обґрунтовує тим, що 6 червня 2015 року на шпальтах веб-сайту мережі інтернет «ПРОЧЕРК інфо» була розміщена стаття під назвою «Активісти повстали проти [PERSON] (звернення)». У статті зазначено, що редакції «Прочерк» надійшла копія колективного звернення від громадських організацій, оригінал якого було направлено Голові Державної екологічної інспекції України [PERSON]. У листі активісти вимагають звільнення керівника Державної екологічної інспекції у Черкаській області [PERSON] Також, у статті надано часткове викладення змісту колективного звернення, фото звернення та фото позивача. 9 червня 2015 року на шпальтах веб-сайтів мережі Інтернет «Вичерпно» та «Черкаси 24.інфо» були розміщені статті під назвою «Колективне звернення черкаської громади щодо призначення на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області [PERSON]». На вказаних сайтах надано викладення змісту колективного звернення до Голови Державної екологічної інспекції України [PERSON] Саме колективне звернення викладене на бланку ГС «Агенція підтримки підприємництва та інвестицій», датоване 3 червня 2015 року за № 037/01, адресоване Голові Державної екологічної інспекції України [PERSON] та підписане відповідачами. В колективному зверненні від 3 червня 2015 № 037/01 та статтях на веб-сайтах «ПРОЧЕРК.інфо», «Вичерпно» і «Черкаси 24.інфо» наведені матеріали є неправдивими, порочать його честь і гідність та шкодять його діловій репутації. Такими матеріалами є викладена наступна інформація: - про ганебне призначення в.о. начальника Держекоінспекції України [PERSON] на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області [PERSON]; - що [PERSON] неодноразово був звільнений, але через недосконале законодавство поновлювався на посаді через суд; - про особисті немайнові права і обов'язки позивача, які невірно зазначені у декларації за 2014 рік; - про мету приховування позивачем від декларування реальних статків, сумніви дописувачів статті в питанні законності придбання транспортних засобів, подив у поверненні позивача на державну службу; - що перебуваючи на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Черкаській області, [PERSON] незаконно сприяв іноземній фірмі у придбанні права оренди земельної ділянки, що позивачем разом з екс-начальником Управління з охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області [PERSON] було розроблено злочинну схему в інтересах підприємства з іноземними інвестиціями, державі завдано збитків на загальну суму майже 700 тис.грн.; - що за часів [PERSON] було започатковано та втілено в життя злочинну схему по відшкодуванню збитків нанесених довкіллю; - про незаконну забудову в мікрорайоні «Соснівський», що було відомо і [PERSON], який очолив екологічну інспекцію області ще в 2007 році, але так і не завадив незаконній забудові; - що за час роботи [PERSON] на посаді керівника інспекції, не без його відома, незаконно здійснювалось виділення та використання землі у межах берегів Кременчуцького водосховища, про стихійну забудову [PERSON] знав, але нічого не зробив, тому що обслуговував інтереси нечистих на руку ділків; - про не допуск до влади таких чиновників як [PERSON] та вирішити питання його негайного звільнення з посади; Такі відомості, повідомлені в статтях, принижують честь, гідність і ділову репутацію його, як громадянина та посадову особу державної установи, оскільки характер висловлювань в статтях створює негативне враження і відношення до нього як до непрофесіонала. Наведена в статтях термінологія, як «ганебне призначення на посаду», «приховування реальних статків», «незаконно сприяв іноземній фірмі», «було розроблено злочинну схему», «втілено в життя злочинну схему», «обслуговував інтереси нечистих на руку ділків», «вирішити питання його негайного звільнення з посади», без документального підтвердження доказами, є не чим іншим, як наклепом, тобто неправдою, поширюваною з метою знеславити, зганьбити, заплямувати його в очах громадськості та колег по роботі. У статті 28 Конституції України зазначено, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або якому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Вищевказані висловлювання в формі звинувачень у злочинних діях, які він фактично не допускав, порочать його честь і гідність. Ці вислови на сайтах формують негативне уявлення у громадян і в працівників екологічної інспекції області та Держекоінспекції України про його професійні здібності, відношення до роботи та неналежне виконання професійних обов'язків. Статті 297, 299 ЦК України встановлюють право на повагу до честі і гідності особи, а також на повагу до ділової репутації. Ці права в даному випадку порушені відповідачами. Ст. 302 ЦК України встановлює обов'язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи, потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку інформація перевірена не булла відповідачами, що дало змогу поширити недостовірну інформацію. У відповідності до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. З іншого боку слід зазначити, що дописувачі колективного звернення не взяли до уваги, що він працював начальником екологічної інспекції області з 2007 по 2011 рік, фактично брав участь у її створенні в Черкаській області, був незаконно звільнений з посади при режимі президента Януковича та губернатора Тулуба за принциповий підхід до виконання службових обов'язків і тільки в березні 2015 року поновлений на посаді наказом Голови Держекоінспекції України на виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду 2012 року. Він не знає, чи було відомо дописувачам колективного звернення, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), нагороджений орденом «Герой Чорнобиля», медаллю «За співробітництво в утвердженні законності», відзнакою МВС України «Закон і честь», Почесною грамотою Черкаської облдержадміністрації. У статті 32 Конституції України зазначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до положень ч.4 ст.10, ч.2 ст.14 Закону України «Про захист персональних даних», відомості про особисте життя фізичної особи не можуть використовуватися як чинник, що підтверджує чи спростовує її ділові якості. Поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Ніхто не надавав права дописувачам колективного звернення втручатись в його особисте життя, вказувати його дітей, їх імена, з ким він проживаю в громадянському шлюбі, на кого оформлено нерухоме чи рухоме майно, на якому транспорті він пересуваєтьчя і таке інше. Своєї згоди відповідачам на поширення вказаних персональних даних він не надавав. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Тому інформація, яка викладена в колективному зверненні на вказаних сайтах має бути визнана судом недостовірною та підлягає спростуванню шляхом публікації на вказаних сайтах тим же способом, що і недостовірна інформація. Внаслідок розповсюдження неправдивої інформації йому завдана моральна шкода яка полягає у душевних стражданнях, в зв'язку з протиправною поведінкою по відношенню до нього, душевних стражданнях у зв'язку з приниженням честі, гідності, а також його ділової репутації. Компенсація за моральну шкоду ним визначена в розмірі 20000 грн. із кожного з відповідачів. Розмір компенсації відшкодування моральної шкоди ним визначений з урахуванням завданих йому душевних страждань, їх тривалості, а також з урахуванням необмеженого доступу осіб до неправдивої інформації, обраної відповідачами форми розповсюдження інформації в мережі Інтернет та його душевних переживаннях за наслідки розповсюдження вказаної недостовірної інформації. Просив суд визнати, що інформація викладена в колективному зверненні на фірмовому бланку ГС «Агенція підтримки підприємництва та інвестицій» від 3 червня 2015 року за № 037/01, адресована Голові Державної екологічної інспекції України [PERSON], підписана відповідачами фізичними особами від імені громадських організацій, поширена в мережі інтернет на веб-сайті «ПРОЧЕРК інфо» від 6 червня 2015року у вигляді статті під назвою «Активісти повстали проти [PERSON] (звернення)», на веб-сайті «Вичерпно» від 9 червня 2015 року та на веб-сайті «Черкаси 24.інфо» від 9 червня 2015 року у вигляді статті під назвою «Колективне звернення черкаської громади щодо призначення на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області [PERSON]», не відповідає дійсності, принижує честь і гідність позивача та шкодить його діловій репутації. Зобов'язати власників веб-сайтів «ПРОЧЕРК інфо», «Вичерпно», «Черкаси 24.інфо» навести спростування надрукованих на шпальтах сайтів неправдивої інформації щодо позивача, шляхом опублікування на цих же сайтах та принести публічні вибачення позивачу. Стягнути з відповідачів на його користь компенсацію за моральну шкоду в розмірі 20000 грн. з кожного, судові витрати у справі покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 5 листопада 2015 року, занесеною до журналу судового засідання замінено неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем - ГО «Праведність», неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем - ГО «Обєднання бійців-реформаторів», неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем ГО «Обєднання патріотичних сил», неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем - ГО«Зелений світ», неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем - [PERSON], неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем - ГО«Черкаське регіональне антикорупційне бюро», неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем - ГО«Антикорупційний комітет Майдану» в Черкаській області. Ухвалою суду від 26 листопада 2015 року , занесеною до журналу судового засідання було замінено неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем ЧМГО «Освіком», неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем ГО «Автомайдан- Черкаси» В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити повністю. В судовому засіданні представники ГС«Агенція підтримки підприємництва та інвестицій» [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що позивач є публічною особою, а тому згідно з положеннями абз.6 п.6 рішення Конституційного суду України в справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року №8-рп/2002 межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. В судовому засіданні представник ГО «Праведність» [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що колективне звернення, на яке посилається [PERSON] було зверненням низки громадських організацій, як юридичних осіб, відносно дій державного службовця [PERSON], який виконує функції держави, а не як фізичної особи. Реалізуючи своє конституційне право, передбачене ст. 34 Конституцій України, він та керівники інших громадських організацій діяли в межах виключно чинного законодавства України. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з мне тою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захист репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. В судовому засіданні представник ГО «Обєднання бійців-реформаторів» [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, згідно з положеннями абз.6 п.6 рішення Конституційного суду України в справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року №8-рп/2002 межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про звернення громадян» забороняється переслідування громадян за подання звернення і неприпустимість примушування їх до його подання. В судовому засіданні представник ГО «Обєднання патріотичних сил» [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що згідно з положеннями абз.6 п.6 рішення Конституційного суду України в справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року №8-рп/2002 межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про звернення громадян» забороняється переслідування громадян за подання звернення і неприпустимість примушування їх до його подання. В судовому засіданні представник ЧМГО «Освіком» [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. В судовому засіданні представник ГО «Зелений світ» [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач є публічною особою, а тому згідно з положеннями абз.6 п.6 рішення Конституційного суду України в справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року №8-рп/2002 межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про звернення громадян» забороняється переслідування громадян за подання звернення і неприпустимість примушування їх до його подання. В судовому засіданні [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, в подальшому надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. В судовому засіданні представник ГО «Автомайдан-Черкаси» [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач є публічною особою, а тому згідно з положеннями абз.6 п.6 рішення Конституційного суду України в справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року №8-рп/2002 межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про звернення громадян» забороняється переслідування громадян за подання звернення і неприпустимість примушування їх до його подання. В судовому засіданні представник ГО «Черкаське регіональне антикорупційне бюро» [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Представник ГО «Антикорупційний комітет Майдану» в Черкаській області [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій справу просила розглянути в її відсутність. Представники веб-сайту мережі Інтернет «ПРОЧЕРК.інфо», веб-сайту мережі Інтернет «Вичерпно», веб-сайту мережі Інтернет «Черкаси24.інфо» в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що 6 червня 2015 року на шпальтах веб-сайту мережі інтернет «ПРОЧЕРК інфо» була розміщена стаття під назвою «Активісти повстали проти [PERSON] (звернення)». У статті зазначено, що редакції «Прочерк» надійшла копія колективного звернення від громадських організацій, оригінал якого було направлено Голові Державної екологічної інспекції України [PERSON]. У листі активісти вимагають звільнення керівника Державної екологічної інспекції у Черкаській області [PERSON] Також, у статті надано часткове викладення змісту колективного звернення, фото звернення та фото позивача. 9 червня 2015 року на шпальтах веб-сайтів мережі Інтернет «Вичерпно» та «Черкаси 24.інфо» були розміщені статті під назвою «Колективне звернення черкаської громади щодо призначення на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області [PERSON]». На вказаних сайтах надано викладення змісту колективного звернення до Голови Державної екологічної інспекції України [PERSON] Колективне звернення підписане представниками ГС «Агенція підтримки підприємництва та інвестицій», ГО «Праведність», ГО «Обєднання бійців-реформаторів», ГО «Обєднання патріотичних сил», ЧМГО «Освіком», ГО «Зелений світ», ГО «Автомайдан-Черкаси», ГО «Черкаське регіональне антикорупційне бюро», ГО «Антикорупційний комітет Майдану» в Черкаській області та [PERSON] У вказаному зверненні викладена інформація наступного змісту: «ганебне призначення в.о. начальника Держекоінспекції України [PERSON] на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області [PERSON]Г»; «[PERSON] неодноразово був звільнений, але через недосконале законодавство поновлювався на посаді через суд»; «про особисті немайнові права і обов'язки позивача, які невірно зазначені у декларації за 2014 рік»; «про мету приховування позивачем від декларування реальних статків, сумніви дописувачів статті в питанні законності придбання транспортних засобів, подив у поверненні [PERSON] на державну службу»; «перебуваючи на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Черкаській області, [PERSON] незаконно сприяв іноземній фірмі у придбанні права оренди земельної ділянки, що позивачем разом з екс-начальником Управління з охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області [PERSON] було розроблено злочинну схему в інтересах підприємства з іноземними інвестиціями, державі завдано збитків на загальну суму майже 700 тис.грн»; «за часів [PERSON] було започатковано та втілено в життя злочинну схему по відшкодуванню збитків нанесених довкіллю»; «про незаконну забудову в мікрорайоні «Соснівський», що було відомо і [PERSON], який очолив екологічну інспекцію області ще в 2007 році, але так і не завадив незаконній забудові»; «за час роботи [PERSON] на посаді керівника інспекції, не без його відома, незаконно здійснювалось виділення та використання землі у межах берегів Кременчуцького водосховища, про стихійну забудову [PERSON] знав, але нічого не зробив, тому що обслуговував інтереси нечистих на руку ділків»; «про не допуск до влади таких чиновників як [PERSON] та вирішити питання його негайного звільнення з посади». Так, Конституцією України (ст. 34) передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право кожного на повагу до його гідності визначено в\~ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» (п.4), чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь(поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. \~Як випливає із змісту\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.5\~ст. 55 Конституції України\~кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та противоправних посягань. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В даному випадку, суд вважає, що викладена в колективному зверненні громадських організацій інформація щодо [PERSON] не є фактичним твердженням, а є оціночним судженням, тобто вираженням субєктивної думки і поглядів, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини (справа «Лінгенс проти Австрії», справа «Нікула проти Фінляндії», справа «Яновський проти Польщі» та інш.) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а саме: кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» передбачено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Як визначено у статтях 3,4,6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004р. на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендаціях, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім цього, суд враховує, що відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник ГС «Агенція підтримки підприємництва та інвестицій» адвокат [PERSON] надав платіжне доручення №46 від 23 листопада 2015 року з якого вбачається, що ГС «Агенція підтримки підприємництва та інвестицій» сплатила йому 6986 грн. 46 коп. за надану правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах » встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ. Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з журналів судових засідань загальний час участі адвоката [PERSON] в розгляді справи становить 6 год. 03 хв. (22 вересня 2015 року -21 хв., 29 вересня 2015 року 38 хв., 20 жовтня 2015 року -1 год. 21 хв., 5 листопада 2015 року -51 хв., 26 листопада 2015 року 2 год. 15 хв., 4 грудня 2015 року - 37 хв.) З 1 вересня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1378 грн. (ЗУ «Про державний бюджет на 2015 рік»). 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати становить 551 грн. 20 коп. Отже, розмір компенсації витрат на правову допомогу, який повинен бути стягнутий з [PERSON] на користь ГС «Агенція підтримки підприємництва та інвестицій» становить 3335 грн. 27 коп. ( 6 год. х 551, 20 грн.) +( 3 хв. х 9,19 грн./розмір компенсації за 1 хв/). Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а в задоволені позову відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed