Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

[PERSON] 07.05.2019 року звернувся до суду з позовом за уточненими вимогами якого просить визнати відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , була наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] станом на 12.03.2019 року у вказаній квартирі зареєстровані чотири особи: він - з 23.12.2008 року, відповідач [PERSON] - з 20.03.2007 року, відповідач [PERSON] - з 24.12.2013 року та відповідач [PERSON] - з 26.10.2018 року. Позивач зазначає, що на час його поселення та реєстрації у квартирі в якості чоловіка наймача житлового приміщення [PERSON] відповідач [PERSON] , [INFO] , який є онуком померлої [PERSON] , в квартирі не проживав та не проживає до теперішнього часу, житлом ніколи не цікавився, не приймав участі у комунальних витратах, без їхньої згоди відповідач [PERSON] зареєстрував на спірну житлову площу сина [PERSON] та доньку [PERSON] , які також з часу їхнього народження у квартирі не проживають, комунальні платежі за них ніхто не сплачує. Речі [PERSON] та його родини у квартирі відсутні. Позивач стверджує, що реєстрація відповідачів порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, борг за комунальні витрати складає більше 20 тис. грн. В той час коли була жива його дружина пенсійного віку, яка тяжко хворіла, потребувала ліків та додаткових витрат, вони були позбавлені можливості оформити субсидію. На даний час він також позбавлений такої можливості. Позивач вказує, що він та за життя його дружина ніколи не чинили перешкод [PERSON] в користуванні спірною квартирою. При цьому відповідач добровільно визначив собі та своїм дітям інше місце проживання і спірним приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. З посиланням на ст. ст. 71, 72 ЖК України позивач просить задовольнити позов. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 36, 37). 19.06.2019 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з посиланням на те, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Після смерті баби [PERSON] позивач заволодів квартирою та не дає відповідачу з дітьми доступу до житла, тому [PERSON] , вимушений був проживати у квартирі баби та діда жінки. 05.03.2019 року відповідач подавав заяву до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про те, що позивач не дає йому та його дітям можливості проживати у спірній квартирі, також з цього питання 05.06.2019 року звертався до поліції. На теперішній час у зв`язку з тим, що баба та дід дружини відповідача бажають віддати квартиру своєму онукові, виникла нагальна необхідність у забезпеченні права користування відповідача з дітьми квартирою [ADDRESS] , яка є єдиним постійним місцем проживання відповідачів, зв`язку з цією квартирою [PERSON] ніколи не втрачав (т. 1 а.с. 56-59). 26.06.2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у яких зазначено, що третя особа заперечує проти позову та просить прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 68, 69). 16.07.2019 року до суду позивачем подано відповідь на відзив [PERSON] у якій зазначено, що відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджують ті обставини на які останній посилається у відзиві на позов. Насправді [PERSON] у спірній квартирі ніколи не проживав та не має наміру там проживати, має інше місце проживання. На даний час відповідач висунув йому вимогу про сплату 20 000 дол. США за житлову площу на якій він (відповідач) з дітьми зареєстрований, проте він (позивач) не має таких грошей та така вимога є незаконна (т. 1 а.с. 71-73). 15.10.2019 року до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] , у яких відповідач вказує, що позивач створює їм перешкоди у користуванні спірною квартирою, не допускає їх до житла, не надає ключів, неодноразово погрожував фізичною розправою, тому він змушений разом із сім`єю тимчасово проживати у родичів своєї дружини. Жодних грошових вимог до позивача він не висував, насправді з [PERSON] була домовленість, яку ініціював сам позивач, про те, що останній погоджується сплатити йому суму 20 000 дол. США, щоб він міг собі та своїй сім`ї придбати іншу квартиру, однак цю домовленість не виконав. Він неодноразово пропонував компенсувати позивачу вартість витрат на комунальні послуги, однак [PERSON] такі пропозиції ігнорує (т. 1 а.с. 106-113). Ухвалою суду від 17.10.2019 року за клопотанням представника позивача [PERSON] до участі у справі залучено співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] , законним представником яких є [PERSON] (т. 1 а.с. 144, 145). 06.02.2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на заперечення [PERSON] у якій зазначено, що 12.03.2019 року позивач повідомив відповідача [PERSON] , що звертається до суду. Жодного разу відповідач не намагався вселитися у квартиру, з боку позивача погроз на адресу відповідача [PERSON] та його дітей не було. З народження діти проживають разом з батьками в квартирі [ADDRESS] , поруч з місцем проживання відвідують школу-дитячий садок «Дивоцвіт» та перебувають під наглядом дитячої поліклініки № 2 Подільського району м. Києва, тому позов не погіршує і не зменшує права неповнолітніх дітей відповідача та самого відповідача [PERSON] (т. 1 а.с. 164-167). Ухвалою суду від 26.02.2020 року задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків (т. 1 а.с. 190, 191). Ухвалою суду від 26.02.2020 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т. 1 а.с. 186, 187). В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON] , [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснив, що відповідач [PERSON] своїй бабусі [PERSON] , яка була онкохвора, нічим не допомагав, лише приходив один раз, за всі ці роки не виявляв бажання жити у спірній квартирі, житлом не цікавився, за ключами до нього не звертався. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти позову. Відповідач [PERSON] пояснив, що після смерті [PERSON] з позивачем він обговорював питання проживання у спірній квартирі, оскільки його сім`я має потребу в житлі, через це вони неодноразово спілкувалися по телефону та зустрічалися. Тоді в розмовах позивач з власної ініціативи запропонував йому сплатити на протязі 6 місяців гроші за житло, щоб вони разом не проживали, на що він погодився. У зв`язку з цим він шукав, щоб купити однокімнатну квартиру під Києвом, тому й запитував у позивача про обіцяні гроші. Проте, у подальшому з боку позивача були погрози. За життя бабусі [PERSON] він приїжджав до неї, чим міг допомагав бабусі, також надавав кошти, ночував у спірній квартирі, бабуся від нього приховувала, що мала борги за квартиру, а квитанцій він не вимагав. На реєстрацію у квартирі старшої дитини йому бабуся надала згоду, також була згодна й на реєстрацію його другої дитини. До свого одруження до 20.07.2012 року він жив з батьками. Після реєстрації шлюбу його бабуся запропонувала жити у неї, однак у них були діти, а спірна квартира з прохідною кімнатою, тому для уникнення сварок та для забезпечення спокійних умов для проживання бабусі, яка мешкала з позивачем, який курив у квартирі, а бабуся постійно себе погано почувала, мала високий тиск, тому всі разом вони жити не могли, через що він з дружиною [PERSON] проживав за місцем реєстрації дружини. Його син [PERSON] народився [INFO] , донька [PERSON] - [INFO] . Діти обслуговуються в поліклініці за місцем проживання по [ADDRESS] . У 2015-2016 роках вони знімали квартиру. Позивач заперечує проти їх спільного проживання. Протягом січня-червня 2019 року він часто спілкувався з позивачем, про позов дізнався влітку 2019 року. Ключі у [PERSON] від квартири він просив 2-3 рази, але надати ключі та взяти гроші на оплату квартплати позивач відмовився. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника не повідомила, у поданих пояснення на позов третя особа просила розглянути справу без участі представника служби та прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] і чинного законодавства України (т. 1 а.с. 68, 69). Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача [PERSON] , який діє в своїх та в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що ордер № 43 від 10.03.1982 р. на спірну квартиру [ADDRESS] був вданий на ім`я [PERSON] та членів її сім`ї: доньки [PERSON] та сина [PERSON] (т. 1 а.с. 22). Відповідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] 05.12.2008 року зареєструвала шлюб з позивачем [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] » (т. 1 а.с. 23). [INFO] [PERSON] померла (т. 1 а.с. 24). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 12.03.2019 року, запису про реєстрацію у паспорті позивача, відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 21.05.2019 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони по справі, а саме: позивач [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 23.12.2008 року; відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 20.03.2007 року; відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 24.12.2013 року, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 26.10.2018 року (т. 1 а.с. 21, 25, 33-35). Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 зі змінами, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Необхідно зазначити, що статтею 71 ЖК УРСР визначено умови відповідно до яких особу, може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказаний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц. На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідки Житлово-експлуатаційної дільниці № 401 від 19.04.2019 року за № 176 та від 24.04.2019 року за № 199, відповідно яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] ; до ЖЕД-401 [PERSON] не звертався, звернення [PERSON] 05.03.2019 року було до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (т. 1 а.с. 11, 12). Відповідно актів від 22.03.2019 року та від 19.04.2019 року, підписи осіб у яких затверджені начальником ЖЕД-401, мешканці квартир [ADDRESS] , відповідно [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] ніколи не бачили (т. 1 а.с. 13, 14). За повідомленнями Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві від 18.04.2019 року № 145-аз125/50-2019, від 15.04.2019 року № К-1396/125/50-2019, гр. [PERSON] із заявами про неможливість проживання в квартирі [ADDRESS] у зв`язку із перешкодами з боку інших мешканців квартири, чи зберігання за ним житлової площі на час відсутності або з інших причин до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві не звертався; також [PERSON] не звертався до управління поліції із заявами та повідомленнями відносно погроз з боку [PERSON] (т. 1 а.с. 18, 19). Позивачем надані копії квитанцій на оплату утримання будинку та прибудинкової території, за централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води, відповідно яких частково проводиться оплата вказаних послуг та наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги (т. 1 а.с. 86-89). Свідок [PERSON] зі сторони позивача засвідчив, що з часу його заселення з 01.01.2000 року після купівлі квартири він є сусідом позивача, якого в будинку всі знають як [PERSON] . Позивач [PERSON] живе у квартирі [ADDRESS] , що на 1 поверсі, по сьогодні, жив там зі своєю дружиною [PERSON] , яка померла. За життя [PERSON] вони дружили сім`ями, він декілька разів на тиждень відвідував спірну квартиру, з позивачем товаришує, часто зустрічаються на вулиці. Відповідача він ніколи не бачив. Свідок [PERSON] зі сторони позивача засвідчила, що з позивачем живе в одному під`їзді років 20. Мешкає вона в будинку з 1977-1978 р.р., дуже багато раз була у спірній двокімнатній квартирі, де живе один позивач, його дружина померла. Відповідача вона там ніколи не бачила. У квартирі є спальна кімната, дитячих речей там ніколи не було. Свідок [PERSON] зі сторони відповідача засвідчила, що вона невістка [PERSON] , відповідач [PERSON] є племінником її чоловіка [PERSON] . Відповідач у спірній квартирі жив разом зі своєю матір`ю [PERSON] до літа 2003 року, після чого остання з неповнолітнім відповідачем переїхала у приватний будинок на [ADDRESS] залишились жити втрьох: вона (свідок), її чоловік та [PERSON] . У листопаді-грудні 2003 року до [PERSON] в`їхав жити позивач. У червні 2004 р. вона (свідок) з чоловіком виїхали зі спірної квартири. З 2004 року вона часто вивідувала свою свекруху [PERSON] , до 2015 року вона контролювала оплату житлово-комунальних послуг за спірне житло, по квитанціям сплачувала зі своїм чоловіком, по можливості частину грошей давала свекруха, у 2013-2015 р.р. кілька разів на рік частину коштів давав відповідач [PERSON] після закінчення ним університету, тоді у спірній квартирі було зареєстровано 5 осіб. Відповідач [PERSON] приїжджав та провідував [PERSON] , інколи залишався на ніч коли позивач на декілька днів виїжджав. Після одруження [PERSON] у квартиру по [ADDRESS] приїжджав з дружиною, декілька разів з дітьми, там у бабусі залишали дитячі речі, також там були речі відповідача [PERSON] спірній квартирі [PERSON] не міг проживати зі своєю сім`єю через відсутність умов для проживання, там були зламані крани, не працював унітаз, квартира була занедбана, у жахливому стані. Востаннє ремонт там робився за час їхнього спільного проживання у 2002 році. Позивач з 2003 року у квартирі жив за їх рахунок. Дозвіл на реєстрацію позивача вони надали на прохання її свекрухи, щоб він знайшов хорошу роботу, тоді позивач та [PERSON] говорили, що на квартиру [PERSON] претендувати не буде. Водолічильники у квартирі ставили за кошт відповідача для економії, щоб платити не за всіх п`яти осіб, які були прописані. Позивач у квартиру приводив своїх друзів, з якими разом випивали, прогулював гроші, працював не завжди, деякий час у квартирі жив син позивача. [PERSON] теж любила випити, разом з позивачем курила в квартирі. Відповідач [PERSON] у спостування позову надав копію заяви до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 05.03.2019 року № 103/45/Ф-297 у якій відповідач зазначав про те, що його з сім`єю не впускають проживати у квартиру [ADDRESS] , ключів від квартири не дають, тому вони не можуть проживати за адресою своєї реєстрації, у зв`язку з чим просив не приймати рішення про їх виписку з квартири без їхнього відома (т. 1 а.с. 118). Також відповідач [PERSON] надав відповідь Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві від 18.06.2019 року № 8704/125/50/05.2019 на його звернення від 05.06.2019 року, відповідно якої підстав для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має, зі звернення вбачаються цивільно-правові відносини, тому для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду (т. 1 а.с. 117). Відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей - відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] (т. 1 а.с. 211, 212). Судом встановлено, що відповідачі у спірній квартирі не проживають, що підтверджено показами свідків та актами про не проживання. З пояснень відповідача [PERSON] , він з дітьми та дружиною проживали у родичів його дружини, деякий час орендували житло, на даний час тимчасово мешкають у бабусі його дружини [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , у якій всього проживає вісім осіб. На підтвердження цих обставини відповідачем надано технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , договір дарування частини квартири від 22.11.2016 р., відповідно якого [PERSON] відчужила належну їй 1/5 частку у вказаній квартири на користь [PERSON] , довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2016 про реєстрацію права власності частки квартири за вказаним договором дарування та Довідку про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 07.08.2019 р., з якої убачається нарахування таких платежів по квартирі [ADDRESS] проводиться на п`ять осіб (т. 1 а.с. 123-131). Суд приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] про неможливість мешкання з дітьми у спірній квартирі через неналежні умови там проживання, оскільки ці доводи підтверджуються поясненням свідка [PERSON] , яка засвідчила, що квартира [ADDRESS] є двокімнатна, одна з кімнат є прохідною, умов для проживання там немає, квартира занедбана, у жахливому стані, позивач курить у квартирі, приводить туди своїх знайомих з якими розпивають спиртні напої. Наявність у спірній квартирі однієї відокремленої кімнати та однієї прохідної кімнати підтверджується технічним паспортом на квартиру від 08.01.2020 року (а.с. 169-172). З урахуванням вказаних обставин суд вважає, що відповідач [PERSON] , який має сім`ю: двох малолітніх дітей та дружину, з поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS] , оскільки там неналежні умови для проживання дітей, позивач є стороння відповідачу особа, стосунки між сторонами загострені, тому враховуючи технічне розташування двох кімнат, з яких одна прохідна, у зв`язку з чим перебуватиме у спільному користуванні, для уникнення конфліктів відповідач не мешкає за місцем своєї реєстрації. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] набув права власності або права постійного користування іншим житлом позивачем не надано. При цьому суд також враховує ті обставини, що відповідач [PERSON] не втратив інтересу до спірного житла, на початку 2019 року, тобто до подачі позову, сторони по справі вели перемовини з приводу користування квартирою. Також відповідач подавав 05.03.2019 року заяву до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про неможливість проживання за місцем реєстрації, не допуску до житла, ненадання ключів від спірної квартири (т. 1 а.с. 118). За викладених обставин суд вважає, що позов у частині позовних вимог до відповідача [PERSON] не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю факту неповажності причин не проживання у спірній квартирі. В іншій частині позову слід зазначити наступне. Згідно з частинами першою та четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом безспірно встановлено, що малолітні відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають зі своїми батьками. Підстава, на якій місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вони набули права користування цим житлом на законних підставах. Оскільки малолітні діти не можуть самостійно обирати місце свого проживання, тому факт їх не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дітей права користування цим житлом. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Як задекларовано у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов`язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Судом не встановлено обставин щодо визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та враховуючи їх вік, вказані відповідачі не можуть надавати суду пояснення і висловлювати свою думку з приводу обирання місця проживання; доказів щодо забезпечення дітей іншим придатним для проживання житлом позивач суду не надав; відповідачі [PERSON] та [PERSON] є малолітніми, з дитинства за волевиявленням їх батьків проживають з батьком та матір`ю, тому суд вважає, що вказані малолітні відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин, у зв`язку з чим позов у частині вимог до дітей також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом, позивач частково сплачує житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями, по спірній квартири наявна заборгованість по оплаті таких послуг (т. 1 а.с. 76-79). Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Разом з тим, несплата коштів за житлово-комунальні послуги також не може бути підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач у разі понесення ним таких витрат одноособово не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до відповідача [PERSON] , який також є законним представником (батьком) малолітніх дітей - відповідачів. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача у зв`язку з відмовою в позові в повному обсязі.

Outcome: dismissed