Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він з [PERSON] (далі - Відповідач) перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1997 року. Від шлюбних стосунків мають неповнолітню дитину, доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем і знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що з 05 травня 2013 року шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися, спільне господарство не ведеться. Внаслідок несумісності характерів, різності поглядів на ведення господарства та виховання дитини, між ними втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Вважаючи примирення та подальше збереження сім'ї неможливим, просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 371. Позивач та його представник в судовому засіданні означений позов підтримали, просили суд задовольнити вказану позовну заяву з мотивів, що викладені в позовній заяві. При цьому сторона позивача наполягала на тому, що причиною розірвання шлюбу є неповажна поведінка відповідача по відношенню до свого чоловіка, а шлюбні стосунки припинились не раніше березня 2013 року. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечували, однак зазначили при цьому, що підставами припинення сімейних відносин є подружня зрада з боку чоловіка, і такий шлюб фактично припинився на початку лютого 2013 року. Суд, заслухавши позивача, його представника, відповідача та її представника, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованими шлюбі з 17 жовтня 1997 року (а.с.4). Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину, доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем і знаходиться на її утриманні (а.с.5). Судом встановлено, що сім'я сторін по даній справі фактично розпалась на початку лютого 2013 року. Такий висновок суду ґрунтується на наступному. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитані під час розгляду даної цивільної справи по суті в якості свідків [PERSON], [PERSON], надали суду аналогічні за своїм змістом пояснення, відповідно до яких 09 лютого 2013 року позивач вела з ними розмову щодо того, що нею було припинено сімейні стосунки із позивачем через його непорядку поведінку та подружню зраду. Допитаний під час розгляду даної цивільної справи по суті в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що у березні 2013 року сторони не жили однією сімє'ю, при цьому у першій половині лютого 2013 року він зустрічався із відповідачем в кафе де така сторона розповіла йому про припинення сімейних стосунків. Допитана під час розгляду справи по суті в якості свідка матір позивача - [PERSON] повідомила суду, що їй стало відомо про припинення сімейних стосунків між сторонами на початку березня 2013 року, коли її син приніс додому свої пошкодженні речі. Суд оцінюючи означені показання свідків у їх сукупності, беручи до уваги в якості письмового доказу наявну в матеріалах справи розписку від 05.03.2013 року про отримання відповідачем грошової суми від позивача на утримання їх спільної дитини (а.с. 6) доходить висновку, про те, що сім'я сторін фактично розпалась у лютому 2013 року, а означені дії, що були вчинені сторонами на початку березня 2013 року, є лише наслідком припинення таких сімейних стосунків. Суд також враховує ту обставину, що відповідач другу половину лютого 2013 року перебувала у лікарні через необхідність проведення операційного втручання, що підтверджується відповідною випискою із історії хвороби та виписним епікризом (а.с. 21-23), а відтак такі дії не могли бути вчинені раніше. Судом також встановлено, а сторонами визнано, що на час вирішення даної цивільної справи по суті позивач та відповідач не проживають разом, спільного господарства не ведуть, ніяких відносин не підтримують. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Так, відповідно до вимог ст.111 СК України суд вжив заходів щодо примирення подружжя. Ухвалою суду від 09 жовтня 2013 року провадження по даній справі було зупинено, а сторонам надано строк для примирення терміном в шість місяців, але сторони не примирились, і позивач не бажає миритися та жити з відповідачем. Як вбачається зі ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Судом встановлено, що внаслідок несумісності характерів, різності поглядів на ведення господарства, між сторонами виникли неприязні стосунки, втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Саме означені обставини, на думку суду, є причиною припинення сімейних стосунків між сторонами. Названі стороною позивача неповажлива поведінка його дружини до нього, та зазначені стороною відповідача обставини щодо подружньої зради, є наслідками означених обставин, а не дійсною причиною розірвання шлюбу. Суд вважає що причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до приписів до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке є в неї з моменту державної реєстрації шлюбу, а саме: «[PERSON]». Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved