Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] 27.12.2019 року поштовим засобом зв`язку звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, а саме просить суд визначити [PERSON] додатковий строк в два місця для прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , який відраховувати з дня набрання рішенням законної сили. Вимоги позову обґрунтовано тим, що у 2009 році позивач разом з дружиною придбали у власність гараж № [NUMBER] у ГК «Ювілейний», який розташований по [ADDRESS] , свідоцтво про право власності оформлене на дружину. [INFO] померла дружина позивача - [PERSON] , та після її смерті відкрилася спадщина, яка становить Ѕ частини гаражу. За життя спадкодавець заповіту не залишила, тому спадкування здійснюється за законом. Жоден із спадкоємців не прийняли спадщину після смерті спадкодавця. Позивач звернувся до нотаріуса після спливу шести місяців з моменту смерті дружини, тобто з пропуском строку для прийняття спадщини. Напередодні смерті дружини (у лютому 2014 року) позивач переніс повторний інфаркт міокарда, його стан був тяжкий, після виписки у березні 2014 року у нього почалася кровотеча, у зв`язку з чим його знову було госпіталізовано до лікарні. З моменту перенесення повторного інфаркту та по теперішній час позивач дуже сильно хворіє на тяжку хворобу, фактично не виходить з дому та постійно перебуває під наглядом лікарів, його стан здоров`я не дозволяє навіть самостійно себе обслуговувати. Вказане і стало причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Молчанова Ю. Ю. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутністю представника позивача за наявними у справі матеріалами, вимоги позову підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Харківської міської ради - Хрущ Є. І. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд за його відсутністю, просить ухвалити рішення згідно чинного законодавства, яке не буде порушувати права третіх осіб. Суд, дослідивши письмові доводи сторін, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 05.09.2014 року. При цьому, позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане Палацом одруження 22.05.1965 року. Згідно рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання від 06.10.2009 року №285/21 «Про видачу свідоцтва про право власності на гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] гр. [PERSON] » [PERSON] видано свідоцтво про право власності на гараж № [NUMBER] площею 23 , 0 м2 по [ADDRESS] (ГК «Ювілейний»). Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Котлярової О. М. від 06.12.2019 року №132/02-31 [PERSON] відмовлено в оформленні спадкового права та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини, передбаченого частиною 1 статті 1272 Цивільного кодексу України, а також у зв`язку з тим, що на день відкриття спадщини заявник не проживав постійно та не був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця. В шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини, заяв про прийняття спадщини від [PERSON] та інших спадкоємців не надходило. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 Цивільного кодексу України). За змістом частини 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Отже, правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16. Підстав для відступлення від цієї правової позиції Верховним Судом не встановлено. Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі, закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ суду слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Наведене свідчить про те, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця спадкоємців. Вказаний висновок викладений зокрема у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року по справі №394/8/19 (провадження № 61-1404св20). Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 14.02.2014 року по 11.03.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні, про що свідчить виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4797, діагноз: ІБС, гострий (14.02.2014), повторний (2) задній інфаркт міокарда, постінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 2 ступінь, ризик високий. Кардіогенний шок, 11 ст., синдром дреслера. Емфізема легень, дифузний пневмосклероз, ЛН 0 ст. Матеріали справи свідчать про те, що лікування позивача продовжилося після 2014 року, зокрема про це свідчить виписка з історії хвороби стаціонарного хворого №1825, час госпіталізації з 27.03.2014 року по 01.04.2014 року, копія медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , виписний епікріз до амбулаторної карти від 14.05.2014 року, щорічний епікріз на диспансерного хворого від 29.12.2014 року, довідки кардіолога від 31.08.2016 року та 11.04.2017, з яких вбачається, що у позивача наявні сердечні захворювання, а також гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, час госпіталізації з 15.06.2017 року по 20.06.2017 року, виписка із історії хвороби №31825, час госпіталізації з 05.12.2017 року по 22.12.2017 року, довідка кардіолога від 19.02.2018 року, висновок відділу магнітно-резонансної томографії від 20.01.2019 року, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1521, час госпіталізації з 19.01.2019 року по 13.02.2019 року. Як наголошує позивач, фактично на теперішній час він не виходить з дому та постійно перебуває під наглядом лікарів, стан здоров`я не дозволяє самостійно себе обслуговувати, крім того позивач є інвалідом ІІ групи, причина інвалідності - загальне захворювання, інвалідність встановлена безстроково (довідка серії ХАР-02, №025868). Відомостей щодо звернення до нотаріуса інших спадкоємців [PERSON] із заявами про прийняття спадщини матеріали справи не містять. Територіальна громада із заявою про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою до суду також не зверталась. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що [PERSON] наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, отже наявні підстави для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Що стосується визначення строку для подання заяви, то суд вважає, що додатковий строк терміном два місяці буде достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved