Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

[PERSON] 10.10.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.03.2006 року померла його мати [PERSON], у звязку з чим відкрилась спадщина на належне останній майно, в тому числі, на житловий будинок, що розташований в місті Запоріжжі по вулиці Красноградська, 30. [PERSON] за життя заповіту не склала. Він є спадкоємцем першої черги за законом в прийняв спадщину шляхом спільного постійного проживання. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок через відсутність правовстановлюючого документу. Просив визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі, про що повідомили суд письмовою заявою. Представник відповідача [PERSON] Запорізької міської ради надав суду заяву, в якій не заперечує проти вимог позивача, просив справу розглянути без його участі. Третя особа [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі на підставі наявних доказів в матеріалах справи. За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.211,ч.2 ст.247 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є мати [PERSON] (свідоцтвао про народження серії І-ЖС №394381). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №034836, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції [PERSON], померла 07.03.2006 року, актовий запис №2355. Відповідно техпаспорту, житловий будинок №30 по вул. Красноградська в м.Запоріжжі побудований в 1957 році. Згідно витягу із рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради депутатів трудящихся від 14.06.1957 року № 20 про передачу у безстрокове користування [PERSON] земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку 459 м2. Згідно викопіровки із схеми плану будівельного кварталу земельна ділянка 30 по вулиці Красноградській в місті Запоріжжі загальною площею 459 м2 на підставі рішення виконкому Запорізької міської Ради депутатів трудящихся від 14.07.1957 року протокол №5 зареєстровано за [PERSON] реєстровий номер №26236/183 від 25.08.1964 року. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті [PERSON], померлої 07.03.2006 року в провадженні приватного нотаріуса [PERSON] знаходиться спадкова справа №60907477. Згідно з матеріалами спадкової справи №83/2017 після смерті [PERSON], спадкоємцем за законом є позивач [PERSON], інших спадкоємців немає. Згідно постанови приватного нотаріуса № 2260/02-31 від 18.09.2017 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Відповідно до ч.1 ст 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно ст 1218 ЦК України, входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1957 році. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі\~Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі\~Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцеві [PERSON] належало право приватної власності на житловий будинок № 30 по вул. Красноградська в м.Запоріжжі, тому враховуючи, що позивач є спадкоємцем померлої за законом, позов необхідно задовольнити. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог щодо спірного будинку та задовольняє позов. На підставі викладеного і

Outcome: approved