Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

[PERSON] 10 червня 2014 року звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, [INFO] померла [PERSON], яка заповідала все своє майно позивачу, але він не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після її смерті. Спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1268 ч. З ЦК України фактично прийняв її чоловік [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та який також мав право на обов'язкову частку у спадщині, але за життя він не отримав свідоцтво про право на спадщину на своє ім'я та помер [INFO]. [PERSON] також на випадок своєї смерті заповів все своє майно позивачеві, але він не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після його смерті оскільки не мав грошей на оформлення спадщини та в зв'язку з юридичною необізнаністю вважав, що при наявності заповіту на його ім'я спадщину він може оформити в любий час. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з земельної ділянки сільськогосподарського призначення N9-762 площею 4.7278 га, кадастровий номер: 6323586200:05:001:0032, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, яка належала [PERSON] згідно державного акту серії ХР №- 019670, на яку я до цього часу не оформив свої спадкові права. Оскільки позивач не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON], а також не має свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON], змушений звернутися з позовом до суду. В відкритому судовому засіданні представник позивача, що діяв на підставі довіреності позовні вимоги підтримав повністю та прохав їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в відкритому судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та прохав суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно положень норм Цивільного - Процесуального Кодексу України , щодо обов`язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, пред`явлений позов розглядається виключно в межах заявлених вимог. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного - Процесуального Кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст. 58, 59 Цивільного - Процесуального Кодексу України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається зі свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 25 липня 2011 року Рябоконівською сільською радою Краснокутського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на її майно, що складається із земельної ділянки площею 4,7278 га, згідно Державного акту Серії ХР № 019670 на право власності на земельну ділянку. При зверненні до Краснокутської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва на спадщину, йому було відмовлено в зв'язку із пропущеним строком для прийняття спадщини. 10 липня 2013 року рішенням Краснокутського районного суду Харківської області [PERSON] було надано додатковий строк тривалістю в один місяць для подання до Краснокутської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, однак в визначений судом термін [PERSON] до нотаріальної контори не звернувся. Спадщину належним чином не прийняв.. На думку позивача спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її чоловік, [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим 12 вересня 2012 року Рябоконівською сільською радою Краснокутського району Харківської області. Позивач [PERSON] звернувся Краснокутської державної нотаріальної контори про отримання свідоцтва про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку із пропущеним строком для прийняття спадщини. До суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини після померлого [PERSON], позивач [PERSON] не звертався. Будь - якого документального підтвердження переходу прав та обов`язків від [PERSON] до [PERSON] суду не надав. Згідно ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом вказаного вище строку не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Лише в разі пропуску цього строку з поважної причини, суд відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України може визначити такому спадкоємцю додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Краснокутської державної нотаріальної контори від 21.05.2014 року №506/02-31, після смерті гр. [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилася, ніхто із спадкоємців з заявами про прийняття спадщини чи її відмову до нотаріальної контори не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Тобто, у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк, ніхто зі спадкоємців за заповітом чи за законом із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від неї до нотаріуса не звернувся, постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину - не приймалася. Позивач також не звернувся до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Як вбачається з позовної заяви чоловік спадкодавця (дід позивача) - [PERSON], фактично прийняв спадщину після смерті дружини, однак на підтвердження цього позивач не надав жодного документального підтвердження, натомість прохав визнати право власності на земельну ділянку за померлою особою, тобто за [PERSON]. На даний час право власності на земельну ділянку площею 4.7278 га, кадастровий номер 6323586200:05:001:0032, що розташована на території Рябоконівської сільської ради Краснокутського району Харківської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №-019670 виданого 12 серпня 2004 року зареєстровано на ім'я [PERSON]. Жодних переходів права власності до інших осіб документально не зафіксовано. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами. Враховуючи вище наведене,

Outcome: dismissed