Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON], просять визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS], та примусово зняти її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [PERSON] на праві приватної власності належить вищевказане житло. В житловому будинку за зазначеною адресою зареєстрована відповідач [PERSON], яка являється дочкою його дружини [PERSON], однак відповідач лише зареєстрована, але фактично по місцю реєстрації не проживає. В даний момент у позивачів виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються також на відповідача, а тому [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], та примусово зняти її з реєстраційного обліку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, заперечень проти позову, а також заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не подала. Тому, суд в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних в ній даних, доказів і постановляє заочне рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 14 жовтня 2002 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, цілий житловий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого Тернопільською районною держнотконторою 25 червня 2002 року за реєстровим №2098 та записано в реєстрову книгу за №214. Як вбачається із записів у будинковій книзі для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS], за вказаною адресою 16 січня 2004 року зареєстрована [PERSON], уродженка м.Тернопіль, [INFO]. Відповідно до довідки №773 від 09 вересня 2015 року, виданої Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] проживає і зареєстрований в [ADDRESS]. Склад сім'ї: [PERSON], [PERSON]. Із акту обстеження, складеного 11 вересня 2015 року комісією в складі представників Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на предмет проживання [PERSON] в [ADDRESS], встановлено, що [PERSON] за даною адресою не проживає на протязі 15 років. Як вбачаться із заяв сусідів позивачів [PERSON] та [PERSON], долучених до матеріалів справи, останні засвідчують той факт, що [PERSON] в 1999 році виїхала за кордон на роботу, не проживає за адресою [ADDRESS] та комунальні платежі не оплачує. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є дочкою дружини позивача [PERSON], однак вона не мала з позивачами жодних домовленостей щодо проживання у будинку [ADDRESS]. [PERSON] без поважних причин не користується житлом, де вона зареєстрована, понад рік. Вказані доводи підтверджені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], слід задовольнити. Водночас, суд вважає за необхідне роз'яснити, що [PERSON] є неналежним позивачем в даній справі, оскільки не є власником житлового будинку [ADDRESS], а тому не наділена абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, як і правом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, яке їй не належить. Також, суд приходить до висновку, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки, згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, з чого вбачається, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації. В силу ст.88 ЦПК України із відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved