Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Національного банку України (далі - Відповідач 1) та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сибіги Сабріни Еглерівни (далі - Відповідач 2, Приватний нотаріус Сибіга С.Е.) про припинення зобов`язань за кредитним договором, припинення дії договору іпотеки, скасування запису про іпотеку та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.09.2004 року [PERSON] уклав з Акціонерним комерційним банком «Інтерконтинентбанк» (далі - АКБ «Інтерконтинентбанк») кредитний договір № 210904-306 від 21.09.2004 року та договір іпотеки б/н від 21.09.2004 року, посвідчений Приватним нотаріусом Сибігою С.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 6222. Відповідно до договору іпотеки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про заборону відчуження на об`єкти, які належать позивачу на праві приватної власності. 05.07.2019 року Позивач, у зв`язку з виконанням зобов`язань в повному обсязі перед АКБ «Інтерконтинентбанк» за кредитним договором № 210904-36 від 21.09.2004 року, звернувся до відповідача 2 із заявою про припинення іпотеки та обтяження, однак Приватний нотаріус відмовив у задоволенні заяви, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт повного виконання зобов`язань перед кредитором. В обґрунтування зазначеного позивач зазначає, що на час повного виконання зобов`язань за кредитним договором, останній не звертався до банку за документальним підтвердженням повного виконання зобов`язань, відповідних документів не має. Однак Відповідачем 2 не враховано інформацію, надану Позивачем, про ліквідацію АКБ «Інтерконтинентбанк», відсутність правонаступників, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Посилаючись на викладене, просить суд припинити зобов`язання за кредитним договором № 210904-306 від 21.09.2004 року, припинити дію договору іпотеки б/н від 21.09.2004 року, скасувати номер запису про іпотеку 1320086, зобов`язати Приватного нотаріуса Сибігу С.Е. вчинити дії щодо припинення обтяження. Ухвалою суду від 23.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. В судовому засіданні Позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, вважали їх обґрунтованими та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача 1 - Національного банку України Донченко О.Г. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До початку розгляду справи представником Національного банку України Калугіною О.А. надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зауважила, що Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а також, що погашення заборгованості за кредитним договором може підтверджуватися лише письмовими доказами, у вигляді виписок, квитанцій чи інших розрахунково-касових документів, які містять відомості про сплату коштів та вважає, що Національний банк України не є належним відповідачем у справі. Відповідач 2 - Приватний нотаріус Сибіга С.Е в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До початку розгляду справи надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зауважила, що враховуючи вимоги законодавства України та відсутність документів, підтверджуючих факт повного погашення [PERSON] своїх зобов`язань перед кредитором, вона не мала законних підстав для задоволення заяви Позивача про припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна. Розгляд справи просила здійснити за її відсутністю. Суд, у порядку загального позовного провадження, вислухавши сторін по справі та представників, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову із наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21 вересня 2004 року між АКБ «Інтерконтинентбанк» та Суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] укладено кредитний договір № 210904-306, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит в сумі 15 000 доларів США строком з 21.09.2004 року по 20.09.2006 року, із сплатою 15 відсотків річних (а. с. 11-13). На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 21 вересня 2004 року між АКБ «Інтерконтинентбанк» та Суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сибігою С.Е., предметом іпотеки за яким є земельна ділянка, площею 0,0597 га та садовий будинок загальною площею 17 кв.м, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до договору іпотеки, та інформації з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Сибігою С.Е. накладено заборону на відчуження земельної ділянки та садового будинку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] до припинення договору іпотеки (а. с. 14-21, 24-25). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та листа Національного банку України №55-012/62-12503 від 01.07.2009 року, юридична особа - АКБ «Інтерконтинентбанк» припинена та виключена з Державного реєстру банків (а. с. 26-27). 11.06.2019 року Національний банк України, на виконання вимог заяви Позивача про надання довідки про повне виконання зобов`язань останнього за кредитним договором № 210904-306 від 21.09.2004 року перед АКБ «Інтерконтинентбанк», повідомив, що документи, які б могли свідчить про наявність або відсутність заборгованості [PERSON] на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися. 13.06.2019 року Позивач звернувся до Приватного нотаріуса Сибіги С.Е. із заявою про припинення іншого речового права (іпотеки) та обтяження (заборону відчуження), у зв`язку з виконанням зобов`язання за кредитним договором № 210904-306 в повному обсязі та припиненням юридичної особи - АКБ «Інтерконтинентбанк». 05.07.2019 року Відповідач 2 відмовила в задоволенні заяви Позивача, посилаючись на норми чинного законодавства України та на відсутність документів на підтвердження факту повного погашення [PERSON] зобов`язань перед кредитором. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. При цьому, частиною 1 ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. А відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, зіставляють з підставами для припинення права іпотеки. Однак при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. У зв`язку з наведеним, суд не бере до уваги посилання позивача на ч. 1 ст. 609 ЦК України у відповідності до якої зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), оскільки у матеріалах справи відсутні докази виконання основного зобов`язання належним чином. Посилання позивача на лист Національного банку України від 11.06.2019 року за №20-0007/30504, як на доказ відсутності заборгованості перед АКБ «Інтерконтинентбанк», суд оцінює критично, оскільки даним листом НБУ лише поінформував позивача про те, що такі дані на архівне зберігання не передавались, натомість з відповідним клопотанням про витребування ліквідаційного балансу АКБ «Інтерконтинентбанк» після завершення його ліквідації, позивач до суду під час розгляду справи у підготовчому засіданні не звертався. Окрім того, стаття 4 Закону України «Про Національний банк України», регламентує, що Національний банк не відповідає за зобов`язаннями фінансових установ, а фінансові установи не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання. При цьому, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, до суду вправі звертатися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, за змістом вказаної статті, а також інших норм, які гарантують право на звернення до суду (Конституція України, ЦК України та інші нормативно-правові акти) повинні існувати порушення права чи законного інтересу або спір щодо них на момент звернення до суду. Відтак, звертаючись до суду з вимогами про припинення зобов`язань за кредитним договором та припинення дії договору іпотеки, позивачем не доведено яким чином порушується його право чи не визнається іншою особою до якої пред`явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК України з урахуванням ст. 4 Закону України «Про Національний банк України», зокрема до Національного банку України, належних та допустимих доказів ним не надано. Щодо зобов`язання до вчинення дій Приватного нотаріуса Сибіги С.Е., судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.. Згідно з пп. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав;про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстави для відмови в державній реєстрації прав: 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; Аналіз вищенаведених правових норм та встановлених обставин вище дає підстави для висновку про те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з цим, іпотека є забезпеченням виконання основного зобов`язання, яка припиняється, зокрема у разі припинення основного зобов`язання. Однак, Позивачем не надано доказів на підтвердження факту повного погашення ним зобов`язань перед АКБ «Інтерконтинентбанк», письмових документів, які б містили відомості про сплату коштів, в рахунок погашення кредиту. У зв`язку з наведеним, суд погоджується з доводами Приватного нотаріуса Сибіги С.Е. щодо відсутності підстав для припинення іншого речового права (іпотеки) та обтяження (заборони відчуження) нерухомого майна, яке складало предмет іпотеки за Договором іпотеки, укладеного між Суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] та АКБ «Інтерконтинентбанк» від 21.09.2004 року через відсутність відповідних документів, а відтак і підстави до зобов`язання Приватного нотаріуса Сибіги С.Е. вчинити відповідні дії відсутні. Окрім того, зобов`язання за спірними кредитним договором та договором іпотеки, та, які оспорені позивачем, виникли між суб`єктами господарювання, зокрема Суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] та АКБ «Інтерконтинентбанк», тобто, позивач у даній справі - [PERSON] , звернувшись до суду як фізична особа з позовними вимогами щодо припинення зобов`язань за кредитним договором та дії договору іпотеки, укладеними між суб`єктами господарювання, є неналежним позивачем за заявленими позовними вимогами, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до положень чч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене, приймаючи до уваги вимоги позивача, виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд надходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed