Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітньої доньки [PERSON] звернулася з позовом до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. про визнання права власності на земельну ділянку як за спадкоємцем по заповіту. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 15.11.2018 року). На день смерті вона була зареєстрована та постійно проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 4,4500 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробнитцва, розташована на території Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225688200-01-002-0201, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №039462 від 06.02.2002 року. За життя [PERSON] 17 листопада 2017 року склала заповіт, яким належну їй на день смерті земельну ділянку заповіла [PERSON] Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В., зареєстрований в реєстрі за №1121. Звернувшись в інтересах своєї доньки до приватного нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона отримала постанову нотаріуса від 30 жовтня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом в інтересах своєї доньки вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1233 ЦК України, прохає визнати за [PERSON] право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в інтересах малолітньої дочки [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити. Представник відповідача Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області в підготовче засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 15.11.2018 року). На день смерті вона була зареєстрована та постійно проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 4,4500 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробнитцва, розташована на території Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225688200-01-002-0201, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №039462 від 06.02.2002 року (а.с.12-18). За життя [PERSON] 17 листопада 2017 року склала заповіт, яким належну їй на день смерті земельну ділянку заповіла [PERSON] Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В., зареєстрований в реєстрі за №1121 (а.с.10). Позивач, звернувшись в інтересах своєї доньки [PERSON] до приватного нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона отримала постанову нотаріуса від 30 жовтня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved