Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, нотаріус Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміна І.М., про визнання заповіту недійсним. Позов обґрунтовано тим, що неповнолітня [PERSON] є правнучкою [PERSON], яка постійно проживала в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], м. Камінь-Каширський Волинської області. [INFO] помер чоловік [PERSON] - [PERSON]. [INFO] помер син [PERSON] - [PERSON]. [INFO] помер другий син [PERSON] - [PERSON]. Після смерті зазначених осіб залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в м. Камені-Каширському Волинської області, що належав [PERSON] Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON], який спадщину не прийняв, бо помер раніше за спадкодавця, та сини [PERSON] і [PERSON], котрі також померли та не встигли прийняти спадщину. [INFO] помер [PERSON], який приходився онуком [PERSON] сином [PERSON] та батьком неповнолітньої [PERSON] Таким чином, враховуючи правила ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом. Також, враховуючи правила спадкування за правом представлення, спадкоємцем першої черги є [PERSON] (донька [PERSON], котрий приходився покійній [PERSON] сином), яка подала заяву на прийняття спадщини після смерті своєї рідної баби [PERSON] 02 березня 2015 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] усе своє майно. До складу спадкового майна входить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], м. Камінь-Каширський Волинської області. [INFO] [PERSON] померла. Позивачі вважають, що згаданий заповіт є недійсним з тих причин, що ще за свого життя [PERSON] перебувала на обліку у лікаря-психіатра внаслідок хронічного стійкого психічного розладу і не здатна була усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, стан її здоров'я протягом останніх років життя погіршувався. З 2006 року [PERSON] хворіла на церебральний атеросклероз, внаслідок чого переставала впізнавати своїх родичів, легко піддавалася навіюванню з боку третіх осіб, розмовляла з покійними людьми, думала, що вона є вчителькою, хоча була пенсіонеркою та проживала сама, що підтверджується показами свідків у справі про визнання [PERSON] недієздатною. Внаслідок хронічного постійного психічного розладу [PERSON] була не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи № 7, який було зроблено 08 грудня 2015 року. 06 серпня 2015 року онука [PERSON] - [PERSON] звернулася до Камінь-Каширського районного суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною. Під час розгляду даної справи сторонами озвучувалися обставини із життя [PERSON], які підтверджують її недієздатність у той період. Згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 березня 2017 року [PERSON] визнано недієздатною на підставі висновку судово-психіатричної експертизи № 7 від 08 грудня 2015 року. Оскаржуваний заповіт було укладено 02 березня 2015 року, тобто [PERSON] ще не було визнано судом недієздатною, проте вищезазначені обставини та висновок судово-психіатричної експертизи дають змогу зробити обґрунтовані припущення, що [PERSON] під час складання заповіту не розуміла значення своїх дій через психічну хворобу, симптоми якої простежувалися протягом багатьох років. Також позивачі зазначають, що 30 вересня 2014 року [PERSON] уклала нотаріально посвідчений правочин, а саме довіреність строком на три роки для здійснення представництва при вирішенні всіх питань, що стосувалися [PERSON], на [PERSON] Хоча даний правочин не було оскаржено, проте наведені факти щодо стану психічного здоров'я [PERSON] дають підстави зробити висновок, що [PERSON] могла не усвідомлювати значення своїх дій. Ще однією причиною визнання вказаного вище заповіту недійсним свідчить те, що ще за життя [PERSON], відповідач по справі усім показувала складений на неї заповіт і навіть долучила його копію до матеріалів справи в суді. Фактично своїми діями [PERSON] порушила таємницю заповіту, окрім того невідомо яким чином у [PERSON] опинився на руках заповіт, складений [PERSON] Посилаючись на викладені вище обставини, а також те, що заповіт від 02 березня 2015 року був складений на чужу особу, яку [PERSON] не знала (не впізнавала), що підтверджується поясненнями [PERSON] по справі № 157/648/16-ц, наданими 07 жовтня 2015 року, на момент складення заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними внаслідок тривалого психічного захворювання та навіювання інформації з боку третіх осіб, позивачі просять вказаний вище заповіт визнати недійсним, оскільки даний правочин усуває від спадкоємства кровних спадкоємців за законом. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Крім того, вказала, що є мамою позивача [PERSON], яка у свою чергу є правнучкою спадкодавця [PERSON] Протягом 2001 - 2007 років вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з онуком [PERSON] - [PERSON], тому з [PERSON] підтримувала дружні відносини, між тим, її батьки часто допомагали [PERSON] по господарству та опікувалися нею. Тому вона ставить під сумнів ту обставину, що [PERSON] могла скласти заповіт на сторонню особу, враховуючи й те, що починаючи з 2010 року [PERSON] не впізнавала людей, інколи блукала по місту та легко піддавалася сторонньому впливу. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Заповіт, складений за життя [PERSON] та посвідчений нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміною І.М. 02 березня 2015 року, вважає недійсним, оскільки на момент його посвідчення [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що доводиться висновками двох судово-психіатричних експертиз, проведених щодо [PERSON] у 2015 та 2016 роках під час розгляду справи про визнання її недієздатною, та висновком посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної в даній справі. Крім того, ознаки слабоумства [PERSON] проявляла під час її допиту в попередній справі, за результатами якої останню було визнано недієздатною та призначено над нею опікунів. Крім того, підставою для визнання заповіту недійсним вважає й ту обставину, що ще за життя [PERSON] відповідач [PERSON] привселюдно демонструвала оспорюваний заповіт, чим розкрила його таємницю. Третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] позов підтримав та пояснив, що після смерті батька [PERSON], який приходився сином [PERSON], він інколи приїздив до бабусі. Коли в 2014 році він у черговий раз відвідав [PERSON], вона поводилася дивно, тому вважає складений нею в 2015 році заповіт недійсним. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що на прохання її чоловіка [PERSON] вона здійснювала догляд за його рідною сестрою [PERSON] Коли в 2011 році [PERSON] поховала останнього члена своєї сім'ї - сина [PERSON], то особисто попросила в неї доглянути її в старості, оскільки вважала, що вона більше нікому не потрібна. Разом із чоловіком вони постійно відвідували [PERSON], допомагали по господарству та фактично нею опікувалися. Влітку 2014 року її чоловік [PERSON] повідомив, що в [PERSON] погіршується пам'ять, вона стала забувати деякі речі. Вони з чоловіком викликали лікаря, який оглянув [PERSON] та призначив їй ліки, однак в той час [PERSON] була адекватною. В [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після похорону брата [PERSON] знову попросила не залишати її та доглянути до смерті. [PERSON] неодноразово висловлювала намір заповісти їй все своє майно, оскільки вважала, що вона більше нікому не потрібна, а 02 березня 2015 року попросила відвести її до нотаріуса. Під час посвідчення заповіту вона чекала на [PERSON] у коридорі Камінь-Каширської державної нотаріальної контори, а коли [PERSON] вийшла з кабінету нотаріуса, то віддала їй свій заповіт і сказала, що це їй та наказала не загубити. Про існування заповіту [PERSON], складеного на її ім'я, вона розповідала всім, оскільки не хотіла аби вважали, що вона приховала дану обставину. Також вказала, що знає [PERSON] з 1969 року, вона ніколи не була піддатливою, радше недовірливою, а на її рішення неможливо було вплинути. В останні кілька років свого життя вона дійсно мала слабку пам'ять, часто згадувала минуле, однак не була неадекватною. В 2009 році [PERSON] випустила власну збірку віршів, а в грудні 2015 року, коли позивачі везли її на судово-психіатричну експертизу, то забирали її з власного дому, де вона жила одна та не потребувала постійного стороннього догляду як недієздатна особа та лише в 2016 році вона забрала [PERSON] до себе, оскільки на відміну від останньої мала житло з усіма зручностями. Тому вважає даний позов безпідставним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що переконливих доказів того, що [PERSON] у момент посвідчення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивачами не надано. Проведена посмертна судово-психіатрична експертиза також не підтвердила цю обставину. Тому підстав вважати заповіт [PERSON] недійсним немає. Просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, нотаріус Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміна І.М. позовні вимоги не визнала. Вказала, що 02 березня 2015 року вона посвідчила заповіт, складений [PERSON], за яким остання все своє майно заповіла [PERSON] Заповіт був складений і підписаний заповідачем о 15 год. 15 хв., зареєстрований згідно витягу в Спадковому реєстрі в 15 год. 50 хв. Увесь цей час, приблизно 50 хв. [PERSON] знаходилася в приміщенні нотаріальної контори та в присутності нотаріуса. Також увесь цей час із заповідачем проводилася бесіда, з'ясовувалися анкетні дані, які збігалися з даними в особистих документах. Ніяких порушень у мові, відхилень у спілкуванні та неадекватної поведінки нотаріус не виявила, тому підстав для відмови в посвідченні заповіту не було. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що починаючи з 2010 року [PERSON] проявляла ознаки слабоумства, раптово втрачала пам'ять, не орієнтувалася в часі, вважала живими покійних чоловіка та дітей, блукала по місту. В такому стані легко піддавалася впливу сторонніх людей, тому не могла свідомо скласти заповіт на [PERSON] Крім того, [PERSON] неодноразово висловлювала намір усе своє майно заповісти правнучці [PERSON] Свідок [PERSON] в суді показала, що познайомилася з [PERSON] 1996 року в Камінь-Каширській центральній районній лікарні, де вони разом проходили курс стаціонарного лікування. З того часу вони підтримували дружні стосунки. В лікарні [PERSON] відвідувала [PERSON], яка постійно здійснювала за нею догляд. [PERSON] неодноразово говорила, що її догляне [PERSON], а вона натомість перепише на неї хату. В літку 2015 року під час чергової зустрічі з [PERSON] остання повідомила, що вже склала заповіт на [PERSON], яка її доглядає. Допитаний у судовому засіданні як свідок лікар-психіатр Камінь-Каширської ЦРЛ [PERSON]. показав, що в липні 2014 року оглядав [PERSON] на дому на прохання її брата [PERSON] через відхилення розумової діяльності в останньої. Огляд здійснювався в присутності [PERSON] та його дружини [PERSON] У [PERSON] спостерігалися розлади пам'яті: вона пам'ятала минуле, однак не повністю орієнтувалася в сьогоденні. [PERSON] знала хто вона, де знаходиться та впізнавала близьких. На обліку в лікаря-психіатра [PERSON] не перебувала, однак у минулому зверталася за медичною допомогою. Під час лікування в неврологічному відділенні в [PERSON] було діагностовано судинну деменцію внаслідок хвороби Альцгеймера. Для даної хвороби характерна хвилеподібність, яка залежить від показників артеріального тиску, зокрема при його нормалізації наступає покращення пам'яті. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов безпідставний і до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в віці 86 років у м. Камені-Каширському Волинської області (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якого входять житловий будинок із господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельна ділянка для його будівництва і обслуговування, що знаходяться по [ADDRESS] в м. Камені-Каширському Волинської області (а.с. 47). На випадок своєї смерті 02 березня 2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміною І.М., за яким усе своє майно вона заповіла [PERSON] (а.с. 17). На час відкриття спадщини спадкоємців першої черги за законом у [PERSON] не було, оскільки її чоловік [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 8), син [PERSON] - [INFO] (а.с. 9), а син [PERSON] - [INFO] (а.с. 95). Разом із тим, за правилами ч. 1 ст. 1266 ЦК України право на спадщину після смерті [PERSON] за правом представлення мають її правнука [PERSON] та внуки [PERSON] і [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом. Наведене вище підтверджується дослідженими судом витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 12), свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 11), свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 13), свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 14) та свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 15). Усі загадані вище спадкоємці: [PERSON] - за заповітом, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - за законом, прийняли спадщину шляхом подання нотаріусу відповідних заяв, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 90/2017 до майна померлої [PERSON] (а.с. 89-96). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Наведені вище норми закону передбачають такий вид розпорядження особою майном на випадок своєї смерті як заповіт. Порядок його складення та посвідчення передбачений нормами цивільного законодавства, а підстави для визнання його недійсним чітко сформульовані та мають виключний перелік. Зокрема, однією з підстав для визнання заповіту недійсним, на яку посилаються позивачі у своєму позові, є те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позивачі стверджують, що спадкодавець [PERSON] на момент посвідчення заповіту внаслідок психічного захворювання не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначив, що системний аналіз норм цивільного кодексу свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Як встановлено судом, протягом 2015-2016 років в рамках розгляду цивільної справи про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна щодо останньої двічі, 08 грудня 2015 року та 09 серпня 2016 року, проводилися судово-психіатричні експертизи, згідно з висновками яких [PERSON] страждала на судинну деменцію (а.с. 22, 26). Наявний у неї психічний розлад мав хронічний характер та позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак висновки згаданих вище експертиз не дали категоричної відповіді на запитання про те, з якого часу [PERSON] втратила можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Не дав такої відповіді й висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 178 (а.с. 246), в якому також констатовано наявність у [PERSON] психічного розладу у формі судинної деменції, однак лише з певною долею ймовірності вказано, що в момент посвідчення заповіту - 02 березня 2015 року остання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Допитаний у суді лікар-психіатр [PERSON], який оглядав [PERSON] та був ознайомлений з історією її хвороби, вказав, що психічне захворювання, яким страждала [PERSON] має хвилеподібний характер і залежить від загального стану її здоров'я, зокрема від показників артеріального тиску, при стабілізації якого розумова діяльність хворої була здатна повністю відновлюватися. Таким чином, під час розгляду даної справи суду не було надано переконливих доказів того, що [PERSON] в момент складення заповіту перебувала в стані, який не давав їй можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. Не є таким доказами й показання допитаних у суді свідків, оскільки жоден із них чітко не вказав, з якого часу та в якій мірі в [PERSON] спостерігалися розумові відхилення та чи здатні були вони вплинути на її свідомість у момент укладення оспорюваного правочину. Таким чином, суд не вбачає правових та фактичних підстав для задоволення даного позову. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, тому вжиті за заявою представника позивача [PERSON] заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed