Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] 11 вересня 2014 року через представника своїх інтересів [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради», третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 3-7). В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 25 грудня 2013 року за участю автомобіля швидкої допомоги марки «Рено Мастер», д/н [NUMBER], під керування водія [PERSON] та автомобіля марки «Фольксваген», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та їй належного відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. У судовому порядку винуватцем вказаної ДТП був визнаний [PERSON], який під час ДТП виконував трудові обовязки перед КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради». Страховою компанією було виплачено потерпілій стороні [PERSON] Л,В. страхове відшкодування у розмірі 49000,00 грн. Оскільки розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу внаслідок вказаної ДТП та визичений відповідним автотоварознавчим дослідженням становить 164889,22 грн., [PERSON] звернулась на адресу суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути на її користь з відповідача 115889,22 грн. матеріальної шкоди, 1500,00 грн. в рахунок повернення витрат за евакуацію автомобіля та судових витрат у сумі 1173,90 грн. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на невинуватість [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП та на вину [PERSON] Третя особа [PERSON] та представник його інтересів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на вину [PERSON] у скоєнні означеної ДТП. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оглянувши у судовому засіданні адміністративний матеріал Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП України, судом були встановлені наступні факти: 25 грудня 2013 року за участю автомобіля швидкої допомоги марки «Рено Мастер», д/н [NUMBER], під керування водія [PERSON] та автомобіля марки «Фольксваген», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та їй належного (а. с. 48) відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені (а. с. 9). Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2014 року був визнаний [PERSON] (а. с. 8). Даною постановою на останнього накладений адміністративний штраф в дохід держави; постанова в апеляційному порядку оскаржена не була, вступила в законну силу 03 лютого 2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином факт винуватості [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25 грудня 2013 року, встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили та не підлягає доказуванню в даному судовому процесі, у звязку з чим суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON], надані у судовому засіданні від 19 січня 2015 року, які зазначали про невинуватість, на їхній погляд, водія автомобіля швидкої допомоги у скоєнні ДТП від 25 грудня 2013 року. Крім того, однозначного висновку щодо можливості водія автомобіля «Фольксаваген Гольф», д/н [NUMBER], уникнути зіткнення з автомобілем швидкої допомоги не було надано судовим експертом відповідно до висновку № 358-15 судової автотехнічної експертизи (а. с. 109-115). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Рено Мастер», д/н [NUMBER], станом на 25 грудня 2013 року застрахована ПрАТ СК «Дніпроінмед» відповідно до полісу №АЕ/2167783 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 10), а також не заперечувалось сторонами та їхніми представниками, а також третьою особою та його представником, у судовому засіданні. З пояснень наданих учасниками судового процесу у судовому засіданні судом встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди від 25 грудня 2013 року водій автомобіля швидкої допомоги перебував у трудових відносинах з КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради» та саме виконував свої функціональні та посадові обовязки. [PERSON] 01 квітня 2013 року звернулась на адресу ПрАТ СК «Дніпроінмед» із заявою про страхове відшкодування (а. с. 11). Відповідно до висновку № 1713 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 24 лютого 2014 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Фольксаваген Гольф», д/н [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, становить 151695,42 грн. без урахування втрати товарної вартості та 164889,22 грн. з урахуванням ВТВ (а. с. 12-44). Стороною позивача були надані пояснення, відповідно до яких ПрАТ СК «Дніпроінмед» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 49000,00 грн. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами цивільного кодексу України, а також ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів». Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до п. 28 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана, в тому числі, з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з положеннями ст.. 9 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Статтею 12 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача, враховуючи висновок № 1713 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 24 лютого 2014 року, яким вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля визначена у розмірі 151695,42 грн. без урахування втрати товарної вартості та 164889,22 грн. з урахуванням ВТВ, приймаючи до уваги, що страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за вирахуванням суми франшизи, тобто 49000,00 грн., приймаючи до уваги, що дана сума грошових коштів не покриває повністю матеріальних збитків, завданих позивачу, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці між розміром матеріальних збитків з урахуванням втрати товарної вартості автомобіля, встановленим вказаним дослідженням у сумі 164889,22 грн., та розміром виплаченого страхового відшкодування у сумі 49000,00 грн., що становить 115889,22 грн. Вирішуючи вимоги щодо стягнення 1500,00 грн. витрат повязаних з евакуацією пошкодженого транспортного засобу суд вважає за необхідне відмовити, оскільки стороною позивача не було надано суду оригіналів документів на підтвердження фактичної сплати зазначених послуг. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 1158,89 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial