Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 07.09.2002 між ними був укладений шлюб, від шлюбу мають дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, між ними відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на подружнє життя. Подальше спільне життя, на думку позивача, не є можливим, збереження сім'ї суперечить її інтересам, на примирення не згодна, просить шлюб з відповідачем розірвати, прізвище залишити [PERSON], судові витрати покласти на відповідача. Позивач в підготовче засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, шлюб просить розірвати, прізвище не змінювати. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, надав заяву, за змістом якої позов визнає, позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути без нього. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.09.2002 Відділом реєстрації актів громадянського стану Новогродівського міського управління юстиції, актовий запис №70, після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). Сторони мають двох спільних дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачкою. За змістом позову шлюбні відносини між сторонами не склались, відсутність взаєморозуміння переростає в сварки, сторони перестали проживати як подружжя та вести спільне господарство; встановлювати термін для примирення недоцільно. Відповідачем викладені обставини не спростовані та визнані. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що доводи та вимоги позивача є обґрунтованими з огляду на такі норми права. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу, суд доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved