Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) 25 вересня 2018 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, Позивач вказує, що з Відповідачем по справі вона перебуває в шлюбі, зареєстрованому 12 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 47. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження записаний Відповідач. Сторони неодноразово припиняли стосунки, тривалий час проживали окремо, проте маючи намір зберегти повну родину, мирилися. Спільне життя з Відповідачем не склалось, шлюбні відносини припинені. На даний час сторони проживають окремо. Позивач прийшла до висновку про недоцільність збереження шлюбу, вважає, що примирення неможливе в зв'язку з чим, шлюб належить розірвати. На підставі викладеного, Позивач просить, розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 47. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]» та стягнути з Відповідача сплачені судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав. Нормами частини третьої статті 211 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 12 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 47, зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка після державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на «[PERSON]». Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частин другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При розподілі судових витрат суд враховує те, що Відповідач визнав позов повністю, тому Позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до частини першої статті 142 КПК України, а решта підлягає стягненню з Відповідача.

Outcome: approved