Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просять: 1) визнати право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; 2) зобов`язати приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Майстренко І.В. видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях відповідно до заповіту. На обґрунтування представник позивачів за ордером адвокат Волошенко О.В. послався на обставини викладені в позові та додав, що право власності є непорушним і належало спадкодавцю на підставі нормативних актів, які діяли на той час. Тому вважає, що у нотаріуса не було підстав відмовити позивачам у видачі права власності на спадкове майно. У поданому позові зазначено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] внаслідок чого відкрилася спадщина. Згідно залишеного заповіту спадкодавець заповідав належне йому майно в рівних частках своїм дітям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Останні своєчасно звернулися до нотаріуса Майстренко І.В. із заявами про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів підтверджуючих належність спадкового майна спадкодавцеві. Посилаючись на нормативні акти СРСР заявники стверджують, що зі змісту діючого на той час законодавства виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права і достатньо було реєстрація у погосподарських книгах сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали, на підставі чого ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації. Відтак, на їх переконання, відмова нотаріуса є незаконною, що і обумовило звернення до суду. Відповідач приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Майстренко І.В. подала відзив, у якому просить розглядати справу без неї, задоволенню вимог заперечує, оскільки позивачі при зверненні до нотаріуса не надали правовстановлюючих документів підтверджуючих належність спадкового майна спадкоємцеві (а.с.61). Суд, вислухавши доводи представника позивачів адвоката Волошенка О.В., дослідивши представлені докази приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог виходячи із такого. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина, зокрема й на домоволодіння в [ADDRESS] , яке, згідно із записом у погосподарській книзі, значиться за спадкодавцем (а.с.26, 11, 14-25). Відповідно до заповіту [PERSON] все своє майно в рівних частках заповідав дітям - позивачам по справі (а.с.27-28). З метою оформлення спадкових прав позивачі своєчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, проте їм було відмовлено в отриманні свідоцтва по 1/3 частці у спадщині на житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки право власності на вказане домоволодіння не зареєстроване, тобто відсутній правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця (а.с. 7-8). Не погоджуючись з правовою позицією нотаріуса позивачі звернулися до суду з вимогами про визнання права власності на вказане домоволодіння за покійним спадкодавцем [PERSON] та просять зобов`язати нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.25 ЦК здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. У статті 26 ЦК визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. У статті 46 ЦПК України вказано, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Частиною першою статті 47 ЦПК передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК, дає підстави дійти висновку, що чинним цивільним законодавством не передбачено можливості для померлої фізичної особи набути майно у власність. Отже, після смерті особи її правоздатність припиняється, вона не може бути учасником цивільних відносин і суб`єктом цивільних прав, а тому визнання права власності на спадкове майно за спадкодавцем суперечить чинному цивільному законодавству України. Слід також звернути увагу на визначення належного відповідача у справах про визнання права власності на спадкове майно. Так, за змістом ст.392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У справах про визнання права власності на спадкове майно як належний відповідач не може вважатись нотаріус. Якщо нотаріус відмовляє у вчиненні покладених на нього нотаріальних дій, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку. Нотаріус не є учасником матеріальних відносин зі спадкування, у зв`язку з чим відсутні підстави пред`явлення саме до нотаріуса позову про визнання права власності на спадкове майно у випадку його відмови видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. За положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed