Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON], в інтересах якої діє законний представник [PERSON] 23.12.2015 року звернулися в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, стягнення коштів на лікування дитини. 25.12.2015 року [PERSON], в тому числі як законний представник [PERSON], подала заяву про зменшення позовних вимог, виключивши з прохальної частини вимогу про розірвання шлюбу. Свій уточнений позов мотивує тим, що 08 серпня 2014 року між нею, [PERSON], [INFO] та відповідачем по справі [PERSON], [INFO], укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], актовий запис № 38. Зазначає, що [INFO] від шлюбу у них народилася донька [PERSON]. Пояснює, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, в тому числі і сімейні обов'язки. Вказує, що відразу після укладення шлюбу відношення [PERSON] до неї різко змінилось на зневажливе, останній взагалі не дбав ні про забезпечення сім'ї, ні про сімейні стосунки, [PERSON] влаштовував сварки, при тому взагалі не зважав на вагітність, не підтримував дружину ні морально, ні матеріально. За весь час її вагітності єдиною матеріальною допомогою відповідача був заплачений ним у першому триместрі вагітності медичний рахунок в розмірі 120 грн. Також вказує, що під час вагітності нею були здійснені із обов'язкових наступні медичні обстеження: ПП Медичний центр «ІНТЕРСОНО» додаток № 1 до Договору «Про надання медичних послуг» № 57660 від 08.12.2014 р.», перелік отриманих 05.02.2015 р. платних пічних послуг на суму 170,00 грн., медична лабораторія «Сінево» замовлення 6001690255 від 09.02.2015 р. на суму 130 грн. Вважає, що така поведінка чоловіка суперечить нормам чинного Сімейного кодексу України, зокрема, статті 75, якою встановлено, що, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного та статті 84 цього Кодексу, якою встановлено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Внаслідок поведінки чоловіка [PERSON] у грудні 2014 року вона вимушено повернулась проживати до батьківської оселі, де по сьогодні проживає разом із новонародженою донькою, своїми батьками та рідним братом. Також зазначає, що із відомих їй обставин відповідач був працевлаштований спочатку в Україні (повар кафе «Дольче» м. Ужгород), після цього працював за кордоном (Угорська республіка, м. Будапешт). Вказує, що не бажаючи виконувати сімейні обов'язки та покращувати сімейні відносини [PERSON] звів спілкування з нею в основному до телефонного в грубій та принизливій формі. Чергове таке телефонне звернення чоловіка [PERSON] до неї спровокувало її емоційний стрес, який став причиною передчасних важких пологів, які у свою чергу стали причиною значних додаткових витрат як на її лікування, так і на лікування їхньої новонародженої доньки, про що свідчать додані до матеріалів справи накладні. Зазначає, що із самого народження доньки батько [PERSON] не цікавиться її здоров'ям, добровільно відмовляється виділяти кошти на її утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, відповідно ухиляється від покладеного на нього cт. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати свою дитину. Вказує, що наразі донька проживає з нею і знаходиться на її утриманні, про що також свідчать розрахункові документи, додані до матеріалів справи. Також за твердженням позивача відповідач ухиляється і від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, якими встановлено що дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно в житті сім'ї відповідач [PERSON] ніякої участі не бере, витрачає гроші на свої потреби, при тому абсолютно не надаючи жодної матеріальної допомоги, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище, оскільки в даний час вона позбавлена змоги працювати, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, являється студенткою II - курсу заочного навчання в Ужгородському торговельно-економічному коледжі КНТЕУ. Як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Зазначає, що фактичні шлюбні відносини між нами припинені з грудня 2014 року. Втрачені між ними фізичні та духовні зв'язки. Спільне господарство ними не ведеться. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю - нема. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливі і суперечать їхнім інтересам. Зазначає, що обставини сьогоднішнього працевлаштування відповідача їй не відомі, водночас, відповідач є молодим здоровим, повноцінним чоловіком, веде активний спосіб життя, про що свідчать його інтернет світлини, відповідно має змогу працювати та заробляти кошти як для себе, так і для сім'ї. На підставі вищевикладеного просить суд встановити виплату аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., починаючи з дня пред'явлення позову, встановити місцем проживання дитини [PERSON], [INFO], місце проживання її матері [PERSON], стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1600 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьох років, стягнути з [PERSON] 4481,00 грн., що складають кошти витрачені на лікування доньки, згідно з наданими розрахунковими документами, а також покласти на відповідача судові витрати, а також відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. 15 березня 2016 року, через канцелярію суду, представником відповідача - адвокатом Марамигін П.В., уповноваженим договором №1/ЦСБ про надання правової допомоги від 08.02.2016 року, було подано заперечення на позовну заяву. Зі змісту поданого заперечення вбачається, що відповідач частково визнає позов, який вважає таким, що підлягає до часткового задоволення. Разом з тим, наголошує, що в частині стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., починаючи з дня пред'явлення позову прохальна частина позовної заяви не є конкретною, так як не містить визначення періоду, за який підлягає сплаті вказана сума 2500,00 грн. (щомісяця, щорічно) та не містить періоду за який такі аліменти позивач прохає стягнути (наприклад до досягнення нею повноліття). А отже, вказаний пункт третій прохальної частини позовної заяви повинен бути уточнений відповідним чином та у встановленому порядку з дотримання вимог установлених ст. ст. 119-120 ЦПК України та прав та охоронюваних інтересів відповідача по справі. В той же час, зазначає, що відповідач не проти сплачувати аліменти на утримання спільної дитини у розмірі встановленому законодавством, а саме, визнає свій обов'язок но сплаті аліментів на утримання спільної дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з посиланням на вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України. В обґрунтування саме такого розміру аліментів, що визнає відповідач, зазначає, що позивачка вводить суд в оману, оскільки відповідно до довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Ужгородської РДА самій же позивачці 05.02 2016 р. № 1198 остання отримує на даний час щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ої дитини у розмірі 860 грн., в той же час, відповідач на даний час ніде не працює, так як на даний момент тяжко віднайти будь-яку роботу, що підтверджується ксерокопією з трудової книжки відповідача [NUMBER]; відповідач не отримує доходів, що підтверджується довідкою про доходи. Пояснює, що відповідач згоден і визнає свій обов'язок зі сплати ним аліментів на утримання спільної дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, іншу частину необхідних коштів по утриманню спільної дитини повинна нести позивачка самостійно, що у повній мірі узгоджується зі ст. 180 СК України. Щодо вимоги позивачки, висловленій в п. 2 прохальної частини позовної заяви, відповідач не заперечує проти встановлення місця проживання дитини разом з позивачкою, однак зазначає, що в такому разі, при розгляді справи обов'язковою є участь органу опіки та піклування, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують її право власності на житло в якому, як зазначено в позові, проживає позивачка, власниками житла не надано нотаріально посвідчених чи інших належних і допустимих правочинів, якими підтверджується право проживати в житлі позивачки та їхньої спільної дитини. Стосовно вимоги позивачки, висловленій в п. 4 прохальної частини позовної заяви, стосовно стягнення на утримання позивачки аліментів в розмірі 1600 грн. щомісяця до досягнення дитиною 3-ох років, то вказані вимоги заперечуються ним повністю, так як аліменти (право на утримання) про які просить позивачка, відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України можуть бути присуджені тільки за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а за тих умов, що відповідач на даний час не працює ніде, доходів не має, унеможливлює надання ним утримання на користь позивачки. Щодо вимоги позивачки, висловленій в п. 5 прохальної частини позовної заяви, відносно стягнення коштів в розмірі 4481,00 грн. на лікування доньки, відповідно до представлених розрахункових документів, зазначає, що вказані документи не є належними і допустимими, а відтак у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, оскільки з вказаних документів не випливає: 1) що дитина потребувала лікування за призначеними лікарем процедурами та препаратами; 2) витрати понесені на лікування саме спільної дитини; 3) що вказані витрати на лікування є саме лікувальними чи іншими процедурами, призначеними лікарем державного закладу (установи), так як відповідачем не погоджувалось лікування дитини у інших закладах; 4) що вказані витрати понесені саме позивачем (так як остання зазначає, що не має заробітку). При цьому, просить суд врахувати, що у відповідності до вимог, установлених Основами законодавства України про охорону здоров'я кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров'я медичної допомоги (ст. 8); Заклади охорони здоров'я забезпечують кожній жінці кваліфікований медичний нагляд за перебігом вагітності, стаціонарну медичну допомогу при пологах і медичну допомогу матері та новонародженій дитині (ст. 58). Відповідно до вимог, установлених ст. 43 Основ законодавства України про охорону здоров'я згода інформованого відповідно до ст. 39 цих Основ пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування. Щодо пацієнта віком до 14 віків (малолітнього пацієнта), а також пацієнта, визнаного в установленому законом порядку недієздатним, медичне втручання здійснюється за згодою їх законних представників. Відповідач не надавав згоди позивачці на проведення діагностичних процедур в приватних закладах охорони здоров'я. З огляду на вищезазначене просить суд позов задовольнити частково, а саме: стягнути аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, стосовно позовної вимоги про розірвання шлюбу - надати строк на примирення, в іншій частині позову - відмовити. 15 березня 2016 року позивачем [PERSON] було подано через канцелярію суду заяву, в якій позивачка просить розглянути справу без її участі та участі її представника. Зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Окрім того, позовні вимоги про стягнення аліментів просить викласти в наступній редакції: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] аліменти щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу штрихкодовий ідентифікатор 88000 1685036 0/89427 0010897 4, врученого особисто відповідачу 19.02.2016 року, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі №308/14820/15-ц від 05.01.2016 року до участі у справі було залучено органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації для подання відповідного висновку на предмет розв'язання спору щодо визначення місця проживання дитини. Представник органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду висновок про визначення місця проживання дитини від 05.02.2016 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як встановлено з матеріалів справи, 08 серпня 2014 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що 08.08.2014 року зроблено відповідний актовий запис № 38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим від 08.08.2014 року, [NUMBER]. У позивача з відповідачем є спільна дитина - донька [PERSON], яка народилася [INFO], про що 26.05.2015 року зроблено відповідний запис за № 602, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 26.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Як встановлено судом зі змісту позовної заяви та письмових заперечень, спільне життя між подружжям не склалося, позивачка [PERSON] проживає разом із новонародженою донькою, своїми батьками та рідним братом, що підтверджується витягом з прописки (реєстрації), відповідно до якої за адресою [ADDRESS] з 26.02.2013 року прописані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. За нормами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до приписів ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, донька - [PERSON], [INFO] постійно проживає разом з позивачкою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 756 від 27.05.2015 року Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні їхньої доньки. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Як вбачається із заперечення на позовну заяву від 15.03.2016 року відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року №928-VIII у 2016 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2016 року, а саме, щодо дітей віком до 6 років - 1167 гривень, а щодо дітей віком від 6 до 18 років - 1455 гривень. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час ніде не працює, що підтверджується ксерокопією трудової книжки [PERSON] [NUMBER] та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких за період з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року відсутня інформація про доходи [PERSON], а тому розмір аліментів суд вважає за доцільне визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до вимог ст. 184 СК України. За приписами частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач в добровільному порядку не допомагає матеріально і не надає коштів на утримання їхньої з позивачкою доньки, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з нього слід стягнути на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання їх малолітньої доньки в розмірі 1200,00 гривень щомісячно від дня пред'явлення позову до повноліття дитини. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1600,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьох років, останні узгоджуються з положеннями ст. ст. 75, 77, 79, 80, 82, 84 СК України, та підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. Так, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 5 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні встановлено, що позивач навчається в Ужгородському торговельно-економічному коледжі КНТЕУ на ІІ курсі заочної форми навчання за спеціальністю «Бухгалтерський облік», що підтверджується довідкою від 26 травня 2015 року №56, крім того здійснює догляд за малолітньою дитиною, відтак, потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України, оскільки у неї відсутні доходи для забезпечення їй прожиткового мінімуму, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» для працездатних осіб з 1 вересня -1378 грн., що діяв станом на день звернення з позовом, а також прожиткового мінімуму, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» працездатних осіб з 1 січня 2016 року - 1378 гривень. Беручи до уваги те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він є непрацездатною особою, має на утриманні інших осіб, отримує пенсію по інвалідності чи не має можливості працевлаштуватися, враховуючи, що відповідач є особою молодого віку (25 років) та має можливість працювати, а також зважаючи на те, що позивачка [PERSON] є студенткою Ужгородського, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьох років з урахуванням . Що стосується питання встановлення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З висновку про визначення місця проживання дитини № 75/03-38 від 05.02.2016 року, наданого Ужгородською районною адміністрацією Закарпатської області, вбачається, що питання про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 28.01.2016 року та прийнято рішення про доцільність визначення місця проживання з матір'ю за наступних обставин. У процесі проведеної перевірки було встановлено, що 08.08.2014 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 08.08.2014, [NUMBER]. Від шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] (свідоцтво про народження 26.05.2015, [NUMBER]). Відповідно до довідки 21.01.2016 № 341 та характеристики 21.01.2016 № 02-24/2, виданих Холмківською сільською радою, [PERSON] проживає в [ADDRESS], з народження. По місцю проживання характеризується з позитивної сторони. Скарг з боку сусідів та мешканців села в сільську раду не надходило. Також службою у справах дітей з'ясовано, що на даний час [PERSON], перебуває за межами області. Під час спілкування з його мамою [PERSON] та батьком [PERSON] стало відомо, що присутнім 28.01.2016 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON], не зможе бути і в телефонному режимі повідомив, що не заперечує щоб його донька [PERSON],[INFO], проживала разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки 27.05.2015 № 756, виданої Баранинською сільською радою, мама [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS], разом батьками [PERSON], мама [PERSON]. Під час обстеження умов проживання за вищевказаною адресою службою у справах дітей райдержадміністрації 21.01.2016 в ході бесіди з'ясовано, що в сім'ї панують добрі демократичні стосунки, для дитини [PERSON], [INFO], створені всі необхідні умови для її всебічного розвитку та виховання, є окрема кімната для відпочинку, багато іграшок та речей особистого вжитку. Батько [PERSON] [PERSON] та мама [PERSON] всіляко підтримують свою доньку у вихованні та утриманні [PERSON]. Батько дитини [PERSON] не проживає з дружиною з січня місяця 2015 року. Зі слів [PERSON], батько [PERSON] під час вагітності не підтримував її ні морально, ні матеріально, не приймає участі у вихованні [PERSON] з моменту її народження. Навідав доньку тільки один раз з дня народження. На підставі вищевказаного, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини 28.01.2016 № 1/01-15,

Outcome: partial