Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Верховної Ради України (далі - Відповідач-1) та Кабінету Міністрів України (далі - Відподівач-2), третя особа: Констянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить стягнути солідарно з Відповідачів на його користь у відшкодування шкоди, завданої йому перешкоджанням в отриманні соціальних виплат у належному обсязі, 72819 грн. Позовні вимоги обґрунтовані Позивачем тим, що згідно встановленого Позивачу статусу та у відповідності до висновку МСЕК, при інвалідності 2-ї групи, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, його віднесено до 1-ї категорії учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. За цих підстав Позивач набув право на отримання пенсії по інвалідності даної категорії, з визначенням та обчисленням її складових частин згідно норм, передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, а також на підставі постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2014 р. в адміністративній справі №233/1718/14-а в наступних обсягах. В період з 01.01.2014 р. по 31.07.2014 р. до складу пенсії Позивача повинні входити обов'язкові нарахування у таких обсягах: - державна пенсія, у розмірі не нижче ніж 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи з відповідної мінімальної пенсії за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, - додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з відповідної мінімальної пенсії за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У відповідності до ст. 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету, схвалення проекту та остаточне прийняття якого віднесено до виключної компетенції Відповідачів. Отже, реалізуючи цю компетенцію, при схваленні проекту та прийнятті Державного бюджету України на наступні роки Відповідачі мали б передбачити його видатки, за рахунок яких відбулося б виконання норм ст. 50, ч. 4 ст. 54, 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати належних Позивачу грошових коштів. Проте, до цього часу вищенаведене судове рішення в частині виплати належної Позивачу соціальної допомоги так і не виконано, відповідні грошові кошти не сплачено і ним вони не отримані. Як було з'ясовано належні Позивачу грошові кошти протягом тривалого часу не виплачуються через те, що видатки на такі виплати не передбачувалися Державним бюджетом України, який проектувався Кабінетом Міністрів України і затверджувався Верховною Радою України на наступні бюджетні роки. Про цю обставину позивачу стало відомо з відповіді Третьої особи від 12.02.2016 р. за вих. № 2898/03/12-17, наданої за результатом розгляду його звернення щодо тривалої невиплати належних Позивачу грошових коштів. Внаслідок цього реалізація норм пенсійного забезпечення, передбачених ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 р. виявилася неможливою ані за рахунок коштів Державного бюджету України за видатками на 2014 р., ані за рахунок Державного бюджету України за видатками на наступні бюджетні періоди. Отже, при проектуванні Державного бюджету України Кабінетом Міністрів України та при його затвердженні Верховною Радою України на 2014 бюджетний рік і на наступні бюджетні роки Відповідачами не були виконані вимоги ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині встановлених на той час норм пенсійного забезпечення, в результаті чого було порушено право Позивача на належний рівень пенсійного забезпечення 01.01.2014 р., встановленого вищевказаними нормами Закону і підтверджене рішенням суду в адміністративній справі №233/1718/14-а. Такою бездіяльністю позивачу завдано значну шкоду, яка полягає у неможливості отримання пенсії з 01.01.2014 року, розмір якої згідно довідки Третьої особи становить 72819 грн. 17 коп. Будучи належним чином повідомленими, сторони в судове засідання не з'явились. Представник Відповідача-1 подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вимоги позову не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Відповідача-2 подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вимоги позову не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Третьої особи подав до суду письмові пояснення, що долучені до матеріалів справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2014 р. в адміністративній справі №233/1718/14-а, що набрало законної сили, серед іншого зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Костянтинівці та Косянтинівському районі Донецької області провести перерахунок та виплатити з 01.01.2014 р. Позивачу державну пенсію на підставі ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче від 8 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 75% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за відрахуванням фактично отриманих ним сум. Вказане рішення знаходиться на примусовому виконанні. Згідно довідки Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області, виданої на ім'я Позивача, сума заборгованості по виплаті пенсії за 2015 р. складає 72819,17 грн. Згідно Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1173 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди та її розміру. Також позивачем не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. Позивачем в належний спосіб не було доведено завдання шкоди вказаними ним Відповідачами, оскільки, само по собі посилання на те, що видатки про виплату Позивачу коштів не передбачувались Державним бюджетом України, який розроблявся Відповідачем-2 і затверджувався Відподвіачем-1 на наступні роки, не можна вважати доказом вини Відповідачів у невиконанні судового рішення. Слід зазначити про відсутність належних доказів про те, що прийняті, відповідно, закони були визнані неконституційними або в діях Відповідачів була встановлена інша протиправність або незаконність. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судового рішення та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання. Зокрема зазначеним законом врегульовано питання виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган. Крім того, як вбачається з письмових пояснень Третьої особи Позивачу згідно розпорядження Управління від 11.02.2016 р. нарахована основна та додаткова пенсія за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. на додатковий період березня 2016 р. у сумі 72819.17 грн. З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог з наданих Позивачем суду доказів не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed