Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість по заробітній платі разом з вихідною допомогою, передбаченою ст.44 КЗпП України, загалом у розмірі 126157,70 грн, а також середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні у сумі 40877,20 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 09.06.2010 по 17.08.2020, наказом від 17.08.2020 був звільнений з шахти за власним бажанням, останній день роботи - 17.08.2020. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 126 157,70 грн. Також позивач вказує, що відповідно до довідки відповідача №1714 від 28.10.2020 розмір його середньоденної заробітної плати становить 729,95 грн; оскільки він був звільнений 17.08.2020 та в день звільнення працював, проте повний розрахунок підприємством не проведено по цей час, загальна затримка розрахунку при звільнені становить з 18.08.2020 по 05.11.2020 - 56 днів; отже, 56 днів затримки розрахунку х 729,95 грн. = 40877,20 грн. Позивач зазначає, що загалом за затримку виплати заробітної плати при звільненні відповідач за період з 18.08.2020 по 05.11.2020 повинен виплатити середній заробіток у сумі 40877,20 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.36). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.27-35). За змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнює 126157,70 грн; середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 729,95 грн; ані при звільненні, ані під час отримання позивачем трудової книжки, ані в наступному позивач вимог до відповідача щодо проведення розрахунку не заявляв, отже, на думку відповідача, позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку боргу із заробітної плати на розсуд відповідача, який вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні слід вважати з дня отримання відповідачем копії позову - 13.11.2020. Стверджує, що відповідачу вкрай важко виконувати в повному обсязі вимоги статей 116 та 117 КЗпП України, наведені обставини щодо складної економічно-фінансової ситуації вважає форм-мажорними. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 11.11.2020 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.22). Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 09.06.2010 по 17.08.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №1274/к від 17.08.2020 позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7-9). З Довідки про відмітки, таб.№6157, наданої відповідачем, вбачається, що 17.08.2020 - день звільнення - позивач був на роботі (а.с.32). Відповідно до довідки відповідача від 28.10.2020 №1713 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 126 157,70 грн, з яких за 12.2019 р.- 4747,55 грн, 01.2020 р. - 11599,26 грн. за 02.2020 р. - 11774,85 грн, за 03.2020 р. - 11218,37 грн, за 04.2020 р. - 13306,26 грн, за 05.2020 р. - 4427,59 грн, за 06.2020 р. - 10798,59 грн, за 07.2020 р. - 10516,81 грн; за 08.2020 р. - 47 768,42 грн; наведені суми заборгованості вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.18). Відповідно до довідки від 28.10.2020 №1714, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 729,95 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за червень-липень 2020 року та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.19). Позивач двічі засобами поштового зв`язку звертався до відповідача із заявою про погашення заборгованості по заробітній платі з урахуванням вихідної допомоги - 13.10.2020 та 22.10.2020 (а.с.10-17). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, наявності форс-мажорних обставин (сертифікату Торгово-промислової палати України тощо), суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 126157,70 грн (сума вказана за винятком обов`язкових утримань), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України, у вигляді стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку виплати заробітної платні за період з 18.08.2020 по 05.11.2020 в сумі 40 877,20 грн. При цьому суд зауважує, що за відомостями з контрольного табелю, за якими в останній день праці - 17.08.2020 позивач був на роботі. Отже, доводи відповідача з наведеної обставини є безпідставними та недоведеними. Щодо розміру середнього заробітку, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем в позові зазначено, що за затримку виплати заробітної плати при звільненні відповідач за період з 18.08.2020 по 05.11.2020 має сплатити середній заробіток в розмірі 40877,20 грн, що позивач й просить стягнути з відповідача. Задовольняючи позов в означеній частині, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 28.10.2020 (а.с.19), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 729,95 грн. В заявленому позивачем для стягнення середнього заробітку періоді затримки виплати заробітної плати - з 18.08.2020 (наступний день після дня звільнення) по 05.11.2020 (включно) - 56 робочих днів; отже, сума середнього заробітку за вказаний період затримки розрахунку дорівнює 40877,20 грн (729,95 грн.*56 робочих днів). Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 4747,55 грн.

Outcome: approved