Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 11359,44 грн. матеріальної шкоди . Позивач зазначила, що вона є приватним підприємцем і 2 лютого 2016 року уклала трудовий договір № 2 з відповідачем на роботу продавцем продовольчих товарів в магазин « Вітязь» , розташований в смт. Новодонецьке, вул.. Жовтнева 1-а. 11 травня 2016 року трудовий договір розірваний у зв»язку з тим, що при перевірці у відповідача була виявлена недостача на суму 14659,44 грн. Виникнення недостачі [PERSON] пояснювала тим, що давала продукти харчування в борг , і пообіцяла зібрати гроші і повернути борг. На підтвердження цього 27 травня 2016 року відповідач написала дві розписки . В одній вона зобов»язалась до 7 червня 2016 року зібрати борг в сумі 6862,55 грн., в іншій зобов»язалась повернути до 1 червня 2016 року грошові кошти в сумі 7796,89 грн. Між тим повернула лише 3300 грн. Тому просить стягнути на відшкодування шкоди залишок 11359,44 грн. В судовому засіданні 20 лютого 2017 року [PERSON] підтримала позовні вимоги і пояснила ,що вона фізична особа - підприємець , здійснює торгівельну діяльність і використовує найману працю. 2 лютого 2016 року нею був укладений трудовий договір з [PERSON], яку вона прийняла на роботу тимчасово, відповідач відпрацювала 20 днів , ніяких претензій до неї не було. Потім був укладений договір з відповідачем 1 квітня 2016 року на роботу продавцем продовольчих товарів і договір про повну матеріальну відповідальність. Оскільки певний час відповідач не здавала бухгалтеру грошову виручку , мались зауваження до її поведінки на роботі , була проведена інвентаризації цінностей , в результаті якої виявлена недостача . [PERSON] пояснила, що на 25 тис. грн.. вона дала продуктів жителям у борг . На момент звільнення відповідача в травні 2016 року залишилось 14 тис. грн.. недостачі , на виплату якої [PERSON] написала дві розписки, однак виплатила лише 3300 грн. В подальшому в розгляді справи позивач [PERSON] участі не приймала. Подала клопотання про розгляд справи за її відсутності . Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] , посилаючись на зазначені в позовній заяві підстави , та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день і час судового засідання , судом отримане зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки , в судове засідання не з»явилась. Судом ухвалене заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що\~ \~між позивачем і відповідачем існували трудові правовідносини. Згідно трудового договору № 5 від 1 квітня 2016 року [PERSON] працювала у фізичної особи підприємця [PERSON] в якості продавця продовольчих товарів. Слід зазначити , що цей договір не зареєстрований в Добропільському міському центрі зайнятості , як це передбачає Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, якам використовує найману працю, затверджений наказом Мінпраці та соціальної політики від 8 червня 2001 оку № 260 ( в редакції наказу від 14 жовтня 2010 року № 320 зі змінами від 16 вересня 2014 року № 660), зареєстрований в МЮУ 27 червня 2001 року № 554/5745. З вищевказаного трудового договору вбачається, що з відповідачем трудовий договір був розірваний 11 травня 2016 року, запис зняття даного договору з реєстрації в центрі зайнятості відсутній. З розписки [PERSON] від 27 травня 2016 року (а.с.13) вбачається, що остання \~зобов»язалась зібрати борги в сумі 6862,55 грн. до 7 червня 2016 року за продукти, що надавала в борг. Згідно іншої розписки [PERSON] від 27 травня 2016 року (а.с.14) вона зобов»язалась віддати 7796,89 грн. до 1 червня 2016 року. В росписці здійснений запис про повернення 3300 грн. , зазначений залишок 4496,89 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач [PERSON] наполягає на тому, що матеріальну шкоду відповідачем [PERSON] спричинено саме при виконанні трудових обов»язків. Суд зазначає, що підстави та умови матеріальної відповідальності працівника за шкоду , заподіяну підприємству, установі, організації врегульовані лише нормами КЗпП України та іншими актами трудового законодавства, і не можуть змінюватися сторонами при укладанні трудового договору. Пунктом 7 трудового договору від 1 квітня 2016 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , передбачено, що при вирішенні питань, не передбачених цим договором, сторони керуються загальними нормами законодавства про працю України. Згідно ст.. 130 КЗпП України\~ працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.за умови , коли така шкода заподіяна винними протиправними діями працівника. Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема коли між працівником і роботодавцем укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей , переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як вбачається із договору від 1 квітня 2016 року, копію якого надано в судовому засіданні, між позивачем і [PERSON] укладений договір про повну матеріальну відповідальність за передані їй товарно - матеріальні цінності та кошти згідно з інвентаризаційними описами , що додаються до цього договору , а також ті цінності і кошти , що будуть надходити під звіт протягом усього терміну дії договору. Як визначено п. 4 договору, розмір заподіяної шкоди визначається за фактичними втратами на підставі бухгалтерського обліку. Між тим, позивачем не представлені суду дані, на підставі яких виявлена недостача товарно - матеріальних цінностей , акт проведення інвентаризації цінностей і бухгалтерські дані про результат інвентаризації відсутні. Таким чином, позивачем не доведено , що виявлена в результаті інвентаризації недостача товарно - матеріальних цінностей, з якою ознайомлена [PERSON] , стала наслідком порушення нею трудових обов»язків, і в тому є її вина. Немає підстав визнати , що розписки [PERSON] від 27 травня 2016 року стосуються недостачі товарно-матеріальних цінностей. Трудовим законодавством не передбачено заміну відповідальності працівника позиковим зобовязанням. Відповідно до ст.. 138 КЗпП України доведення наявності умов , передбачених ст.. 130 цього Кодексу , для покладання на працівника матеріальної відповідальності за шкоду , покладається на власника або уповноваженого ним органу. Тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] не існує, в позові слід відмовити. Враховуючи наведене ,

Outcome: dismissed