Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) в особі адвоката Карасьової Л.А., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), в якому вказала, що Вироком Макарівського районного суду Київської області від 23.07.2020 року, який залишений без змін Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.12.2020 року, [PERSON] , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та встановлено, що 06.03.2020 року близько 18 години, [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки ЗАЗ Славута, реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись заднім ходом по проїжджій частині вул. Черняхівського в напрямку вул. Пушкіна в смт. Макарів Київської області, не пересвідчившись в безпеці свого маневру, не звернувся за допомогою сторонніх осіб, проявив неуважність та здійснив зіткнення з велосипедисткою [PERSON] , яка рухалась по вул. Пушкіна в смт. Макарів Київської області в напрямку окружної дороги, чим порушив пп. 1.5, 2.3 «б», 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2021 року (далі - ПДР). Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка [PERSON] , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому латерального виростку лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, що відносять до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Через отриману травму на лівій нозі 06 березня 2020 року позивач була доставлена за допомогою швидкої медичної допомоги до хірургічного відділення КНП «Макарівська ЦРЛ» МРР, де позивач була госпіталізована по 17 березня 2020 року. У вказаний період лікування позивачу була здійснена операція відкрита МОС гвинтами (металофіксатори) та призначене післяопераційне лікування медичними препаратами такими як гепацеф, кетанов, аналгін, димедрол, нефопам, регулярні перев`язки, ЛФК, що підтверджується копією виписки з медичної карти хворої №845-423. Відповідно до вказаної вище виписки позивача виписали на амбулаторне лікування до травматолога та рекомендовано ходити на милицях 3,5-4 місяці, здійснювати регулярні перев`язки, вживати кальцемін, остеогенон, протекон, пентоксифілін. Перебіг лікування лівої ноги ускладнився, тому позивач звернулася до хірургічного відділення лікарні і за період з 05 травня 2020 року по 12 травня 2020 року продовжувала отримувати відповідне лікування травмованої лівої ноги, а саме диклоберл, вітаксон, реосорбілакт, пентоксифілін, фіз. Процедури, ЛФК, що підтверджується копією виписки з медичної карти №1312-630. Відповідно до вказаної вище виписки позивача виписали на амбулаторне лікування до травматолога та рекомендовано ходити на милицях 1 місяць, вживати протекон. пентоксифілін, мукосат, а також зовнішньо застосовувати німід-гель та ЛФК. З 26.05.2020 року по 05.06.2020 року позивач повторно стаціонарно отримувала лікування в КНП «Макарівська ЦРЛ» МРР. Тимчасова непрацездатність позивача та лікування травмованої ноги під час ДТП продовжувалося включно до 29.10.2020 року та при обстеженні в КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» позивач отримала консультативне заключення для МСЕК ортопеда-травматолога: «Повільно консолідуючий багатоуламковий перелом латерального виростка лівої стегнової кістки з наявністю метало фіксаторів (МОС 12.03.2020). Стан після* оперативного лікування комбінованої контрактури лівого колінного суглобу (27.05.2020): мобілізація лівого колінного суглобу. Статико-динамічні порушення.», що підтверджується копією даного заключення лікаря від 13 жовтня 2020 року, виписками із медичної карти амбулаторного хворого лікаря - травматолога КНП БРР «Бородянська ЦРЛ» від 09 липня 2021 року. Медико-соціальна експертна комісія (далі - МСЕК) 29.10.2020 року при обстеженні позивача встановила їй III групу інвалідності загального захворювання до 01.11.2021 року, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК. До сьогодні позивач продовжує лікування травмованої в ДТП лівої ноги та травматологом рекомендовано ендопротезування лівого колінного суглобу (заміна колінного суглобу, яке передбачає оперативне втручання), про що свідчать виписки із медичної карти амбулаторного хворого лікаря - травматолога КНП БРР «Бородянська ЦРЛ» від 09.07.2021 року. Після дорожньо-транспортної пригоди позивач змушена була потерпати від болю в лівій нозі, постійно приймаючи відповідні лікувальні засоби, які також мають побічні дії для всього організму; від незручностей, які полягали в тому, що ліва нога була непрацездатна, у зв`язку з чим позивач змушена була довгий період часу пересуватися на милицях, що позбавляло повноцінно вести усталений її спосіб життя; від безсоння, яке виникало через фізичні болі в нозі. Як вбачається з довідки №100 від 28.07.2021 року позивач [PERSON] , з 30.03.1990 року по теперішній час (тобто і в момент ДТП) працює на посаді сестри медичної поліклінічного відділення в КНП БСР «Бородянська ЦРЛ», однак після отриманої травми внаслідок ДТП потребувала регулярного стаціонарного лікування лівої ноги через ускладнення, при амбулаторному лікуванні - постійні відвідування лікаря для огляду та здійснення перев`язок, зняття швів, що позбавило можливості відвідувати свою роботу, постійного спілкування з колегами по роботі, друзями, що змусило позивача вчиняти додаткові зусилля для відновлення попереднього стану здоров`я та побуту. Крім того відповідач, який завдав своєю протиправною поведінкою шкоду позивачці у вигляді завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень, після дорожньо-транспортної пригоди (з 06.03.2020 року) до сьогодні жодного разу не запропонував допомогу на її лікування, не поцікавився її здоров`ям та самопочуттям. Вищевказані обставини завдають позивачці психологічний дискомфорт і душевні страждання. Враховуючи викладене, позивач оцінив завдану їй моральну шкоду у розмірі 200000 грн., яку, посилаючись на ст.ст. 1167, 1187, 1192 ЦК України просить стягнути з відповідача. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2500 грн., витрат на правову допомогу. У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку відповідач подав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог частково заперечив. У відзиві на позов, відповідач вказав, що не заперечує свою вину у скоєнні ДТП, внаслідок якої позивачка отримала тілесні ушкодження і повністю усвідомлює та не заперечує факту заподіяння останній моральної шкоди. Беззаперечно, що у результаті дій [PERSON] , позивачка перенесла фізичний біль і страждання у зв`язку із каліцтвом. Таким чином відповідач визнає позов [PERSON] , частково і готовий частково відшкодувати заявлену суму, однак в той же час [PERSON] , переконаний, що сума моральної шкоди являється значно завищеною, ніж та яка буде достатньою для відновлення морально-психологічного стану позивачки. Відповідач також вказав, що глибоко жалкує про наслідки своїх дій та повністю усвідомлює завдану моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і бути не може точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою потерпілої [PERSON] . При цьому переконаний, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому вважаємо, що будь-який її розмір матиме суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Таким чином, на наше переконання, рівень моральних страждань має визначатися не видом правопорушення і нескладністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Однак у даній справі позивачка не зазначає яким чином було проведено розрахунок вказаної суми та не надає ніяких доказів, наприклад висновку експертів, щодо розрахунку саме такої суми. Окрім того не обґрунтовується, яким чином саме така сума грошей сприятиме відновленню морально-психологічного стану позивачки. Згідно чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду у даних правовідносинах, розмір моральної шкоди необхідно визначати залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи вищезазначене відповідач вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] , частково у розмірі 75 000 грн., яка на його переконання буде достатньою для забезпечення відновлення морально- психологічного стану позивача. Ухвалою суду від 28.08.2021 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено порядок подання відзиву на позов, в тому числі направлення його копії іншим учасникам справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справі, суд встановив наступне. Вироком Макарівського районного суду Київської області від 23.07.2020 року, який залишений без змін Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.12.2020 року, [PERSON] , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та встановлено, що 06.03.2020 року близько 18 години, [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки ЗАЗ Славута, реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись заднім ходом по проїжджій частині вул. Черняхівського в напрямку вул. Пушкіна в смт. Макарів Київської області, не пересвідчившись в безпеці свого маневру, не звернувся за допомогою сторонніх осіб, проявив неуважність та здійснив зіткнення з велосипедисткою [PERSON] , яка рухалась по вул. Пушкіна в смт. Макарів Київської області в напрямку окружної дороги, чим порушив пп. 1.5, 2.3 «б», 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2021 року (далі - ПДР). Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка [PERSON] , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому латерального виростку лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, що відносять до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Через отриману травму на лівій нозі 06 березня 2020 року позивач була доставлена за допомогою швидкої медичної допомоги до хірургічного відділення КНП «Макарівська ЦРЛ» МРР, де позивач була госпіталізована по 17.03.2020 року. У вказаний період лікування позивачу була здійснена операція відкрита МОС гвинтами (металофіксатори) та призначене післяопераційне лікування медичними препаратами такими як гепацеф, кетанов, аналгін, димедрол, нефопам, регулярні перев`язки, ЛФК, що підтверджується копією виписки з медичної карти хворої №845-423. Відповідно до вказаної вище виписки позивача виписали на амбулаторне лікування до травматолога та рекомендовано ходити на милицях 3,5-4 місяці, здійснювати регулярні перев`язки, вживати кальцемін, остеогенон, протекон, пентоксифілін. Перебіг лікування лівої ноги ускладнився, тому позивач звернулася до хірургічного відділення лікарні і за період з 05 травня 2020 року по 12 травня 2020 року продовжувала отримувати відповідне лікування травмованої лівої ноги, а саме диклоберл, вітаксон, реосорбілакт, пентоксифілін, фіз. Процедури, ЛФК, що підтверджується копією виписки з медичної карти №1312-630. Відповідно до вказаної вище виписки позивача виписали на амбулаторне лікування до травматолога та рекомендовано ходити на милицях 1 місяць, вживати протекон. пентоксифілін, мукосат, а також зовнішньо застосовувати німід-гель та ЛФК. З 26.05.2020 року по 05.06.2020 року позивач повторно стаціонарно отримувала лікування в КНП «Макарівська ЦРЛ» МРР. Тимчасова непрацездатність позивача та лікування травмованої ноги під час ДТП продовжувалося включно до 29.10.2020 року та при обстеженні в КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» позивач отримала консультативне заключення для МСЕК ортопеда-травматолога: «Повільно консолідуючий багатоуламковий перелом латерального виростка лівої стегнової кістки з наявністю метало фіксаторів (МОС 12.03.2020). Стан після* оперативного лікування комбінованої контрактури лівого колінного суглобу (27.05.2020): мобілізація лівого колінного суглобу. Статико-динамічні порушення.», що підтверджується копією даного заключення лікаря від 13 жовтня 2020 року, виписками із медичної карти амбулаторного хворого лікаря - травматолога КНП БРР «Бородянська ЦРЛ» від 09 липня 2021 року. Медико-соціальна експертна комісія (далі - МСЕК) 29.10.2020 року при обстеженні позивача встановила їй III групу інвалідності загального захворювання до 01.11.2021 року, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК. До сьогодні позивач продовжує лікування травмованої в ДТП лівої ноги та травматологом рекомендовано ендопротезування лівого колінного суглобу (заміна колінного суглобу, яке передбачає оперативне втручання), про що свідчать виписки із медичної карти амбулаторного хворого лікаря - травматолога КНП БРР «Бородянська ЦРЛ» від 09.07.2021 року. Як вбачається з довідки №100 від 28.07.2021 року позивач [PERSON] , з 30.03.1990 року по теперішній час (тобто і в момент ДТП) працює на посаді сестри медичної поліклінічного відділення в КНП БСР «Бородянська ЦРЛ», однак після отриманої травми внаслідок ДТП потребувала регулярного стаціонарного лікування лівої ноги через ускладнення, при амбулаторному лікуванні - постійні відвідування лікаря для огляду та здійснення перев`язок, зняття швів, що позбавило можливості відвідувати свою роботу, постійного спілкування з колегами по роботі, друзями, що змусило позивача вчиняти додаткові зусилля для відновлення попереднього стану здоров`я та побуту. Вказані обставини не заперечувалися відповідачем. Вирішуючи вимоги за даним позовом суд керується наступним. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, частино 5 вказаної статті передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Щодо стягнення моральної шкоди, то згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як передбачено ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Таким чином, необхідними підставами цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди у даному випадку, що має довести позивач у межах даної справи є: наявність протиправної поведінки відповідача; наявності моральної шкоди, її розміру; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та такою шкодою. Оскільки відповідачем оспорюється лише розмір моральної шкоди, суд розгляне лише це питання. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Вказана позиція є аналогічною і у вирішенні інших справ Європейського суду: рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Антипенко проти Російської Федерації», постанова у справі від 14 лютого 2008 року «Пшеничний проти Російської Федерації». Суд вважає, що діями відповідача позивачу однозначно завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, протиправною поведінкою щодо неї, позбавлення можливості позивача повноцінно вести усталений її спосіб життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно актуальної позиції Верховного Суду, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Разом з тим, заявлений цивільним позивачем розмір відшкодування моральної шкоди жодним чином не обґрунтований. Враховуючи викладене, визначаючи розмір відшкодування, суд вважає за можливе задовольнити позов частково у розмірі 75 000 грн., у якому його визнав відповідач, що буде відповідати принципами розумності, справедливості, співмірності і буде достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1125 грн. (1,5% від розміру задоволених вимог) слід стягнути з відповідача в дохід держави. Інші судові витрати, зокрема, витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки на підтвердження цих витрат надано договір від 28.07.2021 року про надання правової допомоги, Додаток №1 до договору, де визначена вартість послуг, ордер від 28.07.2021 року акт приймання-передачі наданих послуг від 21.09.2021 року та копію квитанції про їх сплату. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial