Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про встановлення факту належності будинку спадкодавцю, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частину будинку та спадкове майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом. В ході розгляду справи, [PERSON] помер, внаслідок чого у справу вступили його правонаступники - доньки [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] (після його смерті - до правонаступниць [PERSON] та [PERSON]), [PERSON], [PERSON]; треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини за [PERSON], встановлення факту прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини, а також про визнання за кожною із них права власності на частку будинку. В ході розгляду справи, [PERSON] неодноразово змінювала та уточнювала свої вимоги та остаточно просила суд встановити факт прийняття [PERSON] спадщини за [PERSON], у вигляді 21/100 будинку, факт прийняття [PERSON] спадщини за [PERSON], у вигляді 21/200 будинку, факт прийняття [PERSON] за [PERSON] спадщини, у вигляді 21/200 будинку, факт прийняття [PERSON] за [PERSON] спадщини, у вигляді 21/1600 будинку, за правом представлення, замість свого батька, [PERSON], визнання за [PERSON] права власності на 189/1600 будинку. Позов [PERSON] у січні 2010 року був залишений судом за її клопотанням без розгляду, однак в червні 2012 року [PERSON] звернулася до суду як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору до [PERSON] та [PERSON], про визнання за нею права власності на 21/1600 будинку, отриманих нею у спадщину від [PERSON] за правом представлення, замість свого батька, [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з зустрічними позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», [PERSON], [PERSON] про визначення ідеальної частки [PERSON] у будинку та поділ спадкового майна, залишеного у спадщину [PERSON], та визнання за нею права на 1/3 такого майна. В ході розгляду справи, [PERSON] неодноразово змінювала, доповнювала та уточнювала свої вимоги, у зв'язку із чим остаточно просила у суду встановити факт прийняття [PERSON] спадщини за [PERSON], у вигляді 21/100 будинку, а також за [PERSON], у вигляді 21/800 будинку; визнати за [PERSON] право власності на 189/800 будинку. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про встановлення факту прийняття нею спадщини від [PERSON], визначення ідеальної частки [PERSON] у праві власності на будинок, поділ спадкового майна та визнання за нею права власності на 1/3 будинку, залишену їй у спадок [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти основного позову [PERSON], [PERSON] заперечували, взаємні зустрічні позови визнали, а вимоги [PERSON] та [PERSON] за основним позовом визнали частково, в частині визнання за ними права власності на 189/1600 будинку по [ADDRESS], що у ідеальному виразі складає 15,58 м.кв., за кожною. [PERSON], [PERSON] мотивували свої позовні миоги та розмір часток спадкоємців у спадковому майні недійсністю свідоцтва про право власності на 37/100 частин будинку, виданого на ім'я [PERSON] У зв'язку із цим позивачі вважали, що [PERSON], на момент його смерті, належав весь будинок (як одна ціла), а не 63/100 будинку, як зазначено у правовстановлюючому документі, виданому на ім'я останнього. Одна ціла, на думку [PERSON], [PERSON], підлягає поділу, у зв'язку з чим зустрічні позовні вимоги [PERSON] вони визнали, в частині визнання за нею права власності на 3/8 будинку, позовні вимоги [PERSON] - в частині визнання за нею права на 9/48 будинку, позовні вимоги [PERSON] - в частині визнання за нею права на 1/48 будинку, позовні вимоги [PERSON] - в частині визнання за нею права на 1/24 будинку, в решті позовних вимог вказаним особам просили відмовити. Представники третіх осіб, Першої Київської державної нотаріальної контори, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, просили розглянути справу без їх участі. Представники третіх осіб, [PERSON] та [PERSON], заявили про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], в частині визнання за ними права власності на 189/1600 будинку по [ADDRESS], що у ідеальному виразі складає 15,58 м.кв., за кожною. Також вважали, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] можливо задовольнити повністю, та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, їх представників та представників третіх осіб, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для повного задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], частково задоволення вимог [PERSON] та [PERSON], та необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], зважаючи на наступне. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. В ході судового розгляду справи встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 серпня 2012 року, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], в частині визнання за ними права власності на спадкове майно по 189/1600 будинку за кожною, задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано за нею право власності на 189/800 будинку, задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано за нею право власності на 189/1600 будинку, а також задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано за нею право власності на 21/1600 будинку. [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 листопада 2012 року, вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 січня 2013 року, скаржникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено у відкритті касаційного провадження у цивільній справі №6-2247СК13. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 травня 2014 року, заяву [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами було задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2012 року - скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку в судове засідання. Крім того, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року, заяву [PERSON] про залишення без розгляду основного позову в частині визнання за нею права власності на 8/100 частин будинку по [ADDRESS], задоволено. Отже, як встановлено в ході судового розгляду, правовстановлюючі документи на будинок по [ADDRESS] видано на ім`я [PERSON] (63/100) (а.с.20, том 1), [PERSON] (37/200) (а.с. 86-90, том 1), [PERSON] (37/200) (а.с. 205-206, том 1). Спірні 63/100 будинку складаються із кімнат 1-1 (4,4 м.кв.), 1-2 (5,8 м.кв.), 1-3 (8,8 м.кв.), 1-4 (14,9 м.кв.), 1-5 (16,6 м.кв.), 3-1 (4,5м.кв.), 3-2 (4,8 м.кв.), 3-3 (14,7 м.кв.) (а.с.178-198, том 1), 4-4 (8,6). Решта кімнат будинку є такими, що розташовані у частках [PERSON] (37/200), [PERSON] (37/200), та не виступають предметом спору. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 63/100 житлового будинку по [ADDRESS], що складає 83, 1 м.кв. будинку. Частка [PERSON] була успадкована у рівних частинах його дітьми - спадкоємцями першої черги: сином [PERSON], сином [PERSON] та донькою [PERSON], які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, та одержали по 21/100 кожен (а.с. 121-125, том 4; а.с. 226-229, том 4) (63/100:3=21/100). Інша донька [PERSON], [PERSON], на час смерті батька у спадковому майні не проживала, заяви про прийняття спадщини не подавала, будь-яких інших дій, спрямованих на прийняття спадщини не вчиняла (а.с. 121-125, том 4; а.с. 226-229, том 4). На момент своєї смерті, [PERSON] був розлучений із своєю колишньою дружиною - [PERSON].(а.с.21, том 1), яка хоч і проживала із ним на момент його смерті (а.с. 121-125, том 4; а.с. 226-229, том 4), однак права на спадкування не отримала, у зв'язку з наявністю спадкоємців першої черги. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 21/100 будинку, одержану ним раніше у спадщину від батька, [PERSON] (а.с.14, том 1). Частка [PERSON] була успадкована у рівних частинах його донькою - [PERSON] (а.с.27, том 1) та матір`ю - [PERSON] (а.с. 80, том 1), які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, в порядку ст. п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, та одержали по 21/200 кожна (а.с. 121-125, том 4; а.с. 226-229, том 4) (21/100:2=21/200). Інша донька [PERSON] - [PERSON].(а.с.29, том 1), на час смерті батька у спадковому майні не проживала, заяви про прийняття спадщини не подавала, будь-яких інших дій, спрямованих на прийняття спадщини не вчиняла. На момент своєї смерті [PERSON] був розлучений із своєю колишньою дружиною - [PERSON] (а.с.86-90, том 1), у зв'язку із чим остання права на спадкування не отримала. Крім того, слід зауважити, що [PERSON], проживаючи, на момент смерті свого батька, у 63/100 будинку, належних [PERSON], займав кімнату 4-4 (8,6м.кв.), що підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні (а.с. 121-125, том 4; а.с. 226-229, том 4), яка не входила до 37/100. Вказані 37/100 перебували у титульній власності [PERSON] до моменту їх поділу Ленінградським районним судом міста Києва у 1984 році як спільне майно подружжя на дві частини, по 37/200 кожна (а.с.86-90, том 1). Вказані 37/200 були єдиним майном, на яке, станом на дату смерті [PERSON], існував правовстановлюючий документ. У зв'язку із цим, донька [PERSON] - [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою, отримала таке майно у спадщину (а.с.146, том 1) та відчужила його згодом за договором купівлі-продажу третій особі - [PERSON] (а.с.205-206, том 1). Отже, на момент смерті [PERSON], на 21/100 будинку, одержану [PERSON] у спадщину від батька, [PERSON], правостановлюючого документу не існувало, у зв'язку із чим нотаріус не могла включити його до спадкової маси. [INFO] померла [PERSON] (а.с.13, том 1), після смерті якої відкрилася спадщина на 21/200 будинку, одержану нею раніше у спадщину від сина, [PERSON], шляхом вступу у фактичне управління спадковим майном (а.с.14, том 1; а.с.80, том 1; а.с. 121-125, том 4; а.с. 226-229, том 4). Частка [PERSON] була успадкована у рівних частинах її дітьми - спадкоємцями першої черги: сином [PERSON].(а.с.25, том 1), донькою [PERSON].(а.с. 16, том 2), донькою [PERSON] (а.с.33, том 2), а також онуками - [PERSON] та [PERSON] (а.с.27, 29, том 1), які успадкували за правом представлення частку їх батька [PERSON], яку успадкував би він за своєю матір`ю, якби був живий (а.с.14, том 1) на момент відкриття спадщини (ч.2 ст.529 ЦК УРСР). Вказані особи прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори, в порядку п.2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, та одержали по 21/800 кожен, крім [PERSON] та [PERSON], які одержали по 21/1600 кожна. Як встановлено вище, [PERSON] на момент своєї смерті у шлюбі не перебувала (а.с. 21, том 1). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 374, том 1), після смерті якого відкрилася спадщина на 189/800 будинку, яку склали 21/100, одержана ним раніше у спадщину від батька, [PERSON], а також 21/800, одержана ним раніше у спадщину від матері - [PERSON] (21/100+21/800=189/800). Частка [PERSON] була успадкована у рівних частинах його доньками (а.с.26, 27, том 1) - [PERSON] та [PERSON], які, проживали разом із батьком на час його смерті, та одержали по 189/1600 кожна (189/800:2=189/1600). Як встановлено в ході судового розгляду, на момент своєї смерті [PERSON] був розлучений із своєю дружиною - [PERSON], у зв'язку із чим остання права на спадкування не отримала, та не претендує на спадкове майно під час перегляду справи за нововиявленими обставинами, подавши заяву про залишення її позовних вимог без розгляду, яка була задоволена судом відповідною ухвалою. Отже, як вбачається з матеріалів справи, 63/100 будинку на даний час прийняті у спадщину наступними особами у таких розмірах: [PERSON] - 189/800 будинку (з яких 21/100 - одержані нею у спадщину від батька, [PERSON], а 21/800 від матері, [PERSON].), [PERSON] - 189/1600 (одержані нею у спадщину від батька, [PERSON].), [PERSON] 189/1600 (одержані нею у спадщину від батька, [PERSON].), [PERSON] - 189/1600 (з яких 21/200 - одержані нею у спадщину від батька, [PERSON], а 21/1600 від баби, [PERSON], за правом представлення замість її батька, [PERSON], [PERSON] -21/1600 (одержані нею у спадщину від баби, [PERSON], за правом представлення, замість її батька, [PERSON], [PERSON] - 21/800 (одержані нею у спадщину від матері, [PERSON] (189/800+189/1600+189/1600+189/1600+21/800+21/1600=63/100). Так, розмір ідеальної частки кожного із спадкоємців у спірних 63/100, складає: для [PERSON] - 31,16 м.кв. (=189/800*83,1:63/100); для [PERSON] - 15, 58 м.кв. (=189/1600*83,1:63/100); для [PERSON] - 15, 58 м.кв. (=189/1600*83,1:63/100); для [PERSON] - 15, 58 м.кв. (=189/1600*83,1:63/100); для [PERSON] - 1,73 м.кв. (=21/1600*83,1:63/100); для [PERSON] - 3,47 м.кв. (=21/800*83,1:63/100). 31,16+15,58+15,58+15,58+1,73+3,47=83,1 Оскільки позивачі в ході судового розгляду просили визнати за кожним із них право на частку у спадковому майні, вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги [PERSON] та [PERSON] - частковому задоволенню, в межах, вказаних судом. Суд не знайшов підстав для повного задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] виходячи з наступного. Правовстановлюючий документ, виданий на ім'я [PERSON], зокрема, свідоцтво про право власності від 11 березня 1983 року (а.с.20, том 1), свідчить про те, що йому належало лише 63/100 будинку. Твердження позивачів щодо визнання судом недійсним свідоцтва про право власності на 37/100 будинку, виданого 11 березня 1983 року на ім. [PERSON], автоматично зумовлює виникнення права власності на такі 37/100 у [PERSON], є помилковими. Зокрема, підстави, на яких у [PERSON] могло виникнути право власності на майно, регламентовані ст.4 ЦК УРСР 1963 року. Розмір часток, про визнання права, на які позивачі просять суд, визначаючи за спадкову масу не 63/100 будинку, які належали спадкодавцю [PERSON], а весь будинок в цілому, є невірним. Разом з тим, обставина будівництва [PERSON], разом із дружиною, 37/100 будинку по [ADDRESS], знайшла своє підтвердження в матеріалах інвентаризаційної справи Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». Також, в матеріалах даної справи містяться копії відповідних заяв подружжя [PERSON] про розрахунок ідеальних часток для одержання правовстановлюючого документу, розрахунки таких часток. Зокрема, в листі Начальника Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», адресованому Начальнику Райжилуправління Ленінградського району міста Києва від 11 березня 1981 року, йдеться про те, що у 1970 році син [PERSON] - [PERSON] та його дружина - [PERSON] зробили до будинку прибудову із трьох жилих кімнат підсобного приміщення. На окремих аркушах інвентаризаційної справи містяться власні письмові пояснення сусідів Корніяко та Шуморова, які власноручно описали, коли та як 37/100 були зведені [PERSON]. В ході розгляду справи досліджувався повний текст рішення Виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів №120 від 28 лютого 1983 року, на предмет виявлення у ньому фрагментів додрукованого тексту. За змістом вказаного рішення, не беручи до уваги додрукований фрагмент, увесь час йдеться про двох осіб, які будували вказаний будинок у нерівних частинах. Останнє речення рішення Виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів №120 від 28 лютого 1983 року, що, нібито, має ознаки додрукування, містить висновок щодо кола осіб, яким за змістом рішення належить видати свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS]. Згідно висновку експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України в м. Києві від 16 вересня 2013 року за №358тдд, в рішенні №120 від 28 лютого 1983 року, виданого виконкомом Ленінградської ради народних депутатів про надання дозволу на видачу свідоцтва про право особистої власності на будинок [ADDRESS], з цифровою позначкою 44, яке міститься в інвентаризаційній справі №6251 БТІ в м. Києві, вносились зміни шляхом додрукування фрагменту друкованого тексту «[PERSON]» та не відповідає рішенню №120 від 28 лютого 1983 року, виданого виконкомом Ленінградської ради народних депутатів про надання дозволу на видачу свідоцтва про право особистої власності на будинок [ADDRESS], з цифровою позначкою 224. Той факт, що в рішення №120 від 28 лютого 1983 року, виданого виконкомом Ленінградської ради народних депутатів про надання дозволу на видачу свідоцтва про право особистої власності на будинок [ADDRESS], вносились зміни шляхом додрукування, і на підставі цього було видане свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 11 березня 1983 року на ім'я [PERSON], став достовірно відомим лише після відкриття кримінального провадження та проведення при цьому почеркознавчої експертизи. В рішенні Виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів №120 від 28 лютого 1983 року, зміст останнього речення, без додрукованого фрагменту, є наступним: «дозволити БТІ видати свідоцтво про право власності на 63/100 та 37/100 частин будинку [ADDRESS] на ім. гр. [PERSON]». Із наведеного вбачається, що 37/100 + 63/100 = 1. Отже, якби рішення було прийнято про видачу свідоцтва про право власності одній особі - [PERSON], то таке свідоцтво було б видане на будинок у цілому, а не на окремі та, до того ж, нерівні його частини. Отже, у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання, у момент його вчинення, вимог, встановлених ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. [PERSON], [PERSON], всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, не надали суду належних доказів щодо невідповідності свідоцтва про право власності на 37/100, виданого на ім'я [PERSON], вимогам, встановленим ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, у зв'язку суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги, а також вимоги щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я [PERSON], щодо невідповідності якого вимогам, встановленим ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, також не недано належних доказів позивачами за основним позовом. З огляду на вищевказане, в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] та [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити. [PERSON] також просила визнати за нею право на спадщину, залишену їй її батьком, [PERSON] Місце проживання [PERSON], на момент смерті [PERSON], було зареєстровано за іншої адресою, ніж: [ADDRESS]. В ході розгляду справи, [PERSON] не надала суду належних доказів вчинення нею будь-який дій на прийняття спадщини за [PERSON], передбачених чинним на той час ст.549 ЦК УРСР. Згідно ч.2 ст.553 ЦК УРСР, вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної із дій, що свідчать про прийняття спадщини, передбачених ст.549 ЦК УРСР. В той же час, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті її матері, [PERSON], шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, при цьому, [PERSON] не заявляла суду вимоги про визнання за нею права на спадкове майно, залишене її матір`ю, а вихід за межі позовних вимог судом не допускається. Крім того, [PERSON] неодноразово повідомлялася судом про час та місце розгляду справи, викликалася до суду для дачі особистих пояснень, однак жодного разу не з`явилася до суду. Документи, що надходили від [PERSON], до суду направлялися поштою. Серед таких документів є ряд заяв [PERSON] про розгляд справи без її участі (а.с. 35, 88, 96, том 2; а.с. 85, том 4). На підставі наведеного,

Outcome: partial