Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 20.06.1996 року № 244 «Про затвердження спільного рішення адміністрації і комітету профспілки АТ «[PERSON] арматурний завод» про надання жилої площі працівникам заводу із звільненого житлового фонду по вул. Франка, 100» та ордеру на житлове приміщення від 27 червня 1996 року №3250, виданого виконкомом [PERSON] міської ради, вони, [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] (чоловік [PERSON]М.) та [PERSON] (син [PERSON]М.). поселилися та з 20 серпня 1996 року зареєстровані в ізольованій квартирі [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок відносився до житлового фонду, який знаходився у повному господарському віданні ЗАТ «[PERSON] арматурний завод» і квартирна плата вносилася їх сімєю на рахунок ЗАТ «[PERSON] арматурний завод». Постановою Господарського суду Сумської області від 27.06.2001 року ЗАТ «[PERSON] арматурний завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 10 грудня 2007 року закрите акціонерне товариство «[PERSON] арматурний завод» ліквідовано як юридичну особу. В інтересах своєї сімї вона, [PERSON], 3 серпня 2012 року звернулася до [PERSON] міської ради з проханням надати дозвіл на приватизацію квартири [ADDRESS], однак отримала розяснення про неможливість приватизації вказаної квартири, оскільки житловий фонд, до якого відносився вищезазначений будинок, знаходився у повному господарському віданні АТ «[PERSON] арматурний завод», яке припинило свою діяльність як юридична особа, не передавши житловий будинок на баланс комунальних підприємств міста [PERSON]. На її неодноразові звернення з питання прийняття будинку № 100 по вул. Франка в м.Кролевець до комунальної власності виконкомом [PERSON] міської ради надав розяснення, що даний будинок не увійшов до статутних Фондів АТ «[PERSON] арматурний завод», тобто не має власника. Фактично він є безхазяйним майном, але в ньому зареєстровані мешканці і одна квартира із чотирьох перебуває у приватній власності, в звязку з чим будинок не може бути переданий до комунальної власності як безхазяйне майно та рекомендовано звернутись до суду з питання набуття права власності на квартиру за набувальною давністю. У 2016 році КП «[PERSON] РБТІ» було здійснено обмір квартири [ADDRESS], виготовлено технічний паспорт та видано довідку, в якій зазначено, що право власності на квартиру не зареєстровано. Вони (позивачі) з 20 серпня 1996 року зареєстровані в спірній квартирі та проживають в ній, користуються нею, а саме: користуються комунальними послугами (світло, газ, вода) та оплачують їх, власним коштом та працею виконують ремонтні роботи. Квартира [ADDRESS] є єдиним житлом, в якому їх сімя проживає останні 20 років, іншого житла вони не мають. Враховуючи викладене вище, позивачі, посилаючись на ч. 1 ст. 344 ЦК України, просять визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] - по 1/3 за кожним. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують повністю (а.с. 65, 66, 67). Відповідач [PERSON] міська рада Сумської, будучи належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, до суду свого представника не направила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника міськради. Позов визнає (а.с. 61). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує, на спірну квартиру не претендує (а.с.63). Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання сторін, третьої особи, суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії інвентаризаційної справи на житловий будинок №100 по вул. Франка в м.Кролевець, початої 04.10.1995 року, вбачається, що у м.Кролевець Сумської області по вул. Франка, 100 знаходиться одноповерховий чотириквартирний житловий будинок літ.А-1, 1987 року побудови (а.с. 27-34). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської Ради народних депутатів Сумської області від 20.06.1996 року № 244 «Про затвердження спільного рішення адміністрації і комітету профспілки АТ «[PERSON] арматурний завод» про надання жилої площі працівникам заводу із звільненого житлового фонду по вул. Франко, 100» було затверджене спільне рішення адміністрації і комітету профспілки АТ «[PERSON] арматурний завод» від 06.03.1996 року протокол №14, рішення загальних зборів акціонерів АТ «[PERSON] арматурний завод» від 05.03.1996 року про надання житлової площі із звільненого житлового фонду по вул.Франка, 100 працівникам заводу, в тому числі [PERSON] двокімнатну квартиру №3, житловою площею 27,5 кв. м, сімя складається з чотирьох чоловік (вона та три сина), яка перебуває на квартирному обліку з 10.06.1993 року як багатодітна сімя, без зняття з квартирного обліку. Дані обставини вбачаються з архівного витягу, наданого архівним відділом [PERSON] РДА Сумської області від 14.08.2012 року (а.с.16). Згідно ордеру на житлове приміщення від 27 червня 1996 року № 3250, виданого виконавчим комітетом [PERSON] міської ради народних депутатів, [PERSON] з сімєю із чотирьох чоловік (склад сімї: син [PERSON], син [PERSON], син [PERSON]) надано право на зайняття житлового приміщення, житловою площею 27,5 кв. м, яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі [ADDRESS] (а.с.17). 24 травня 1996 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 13, 15). Із картки поквартирного обліку на кв. №3, по вул.Франка, 100 в м.Кролевець вбачається, що наймачем вказаної квартири є [PERSON] (зареєстрована з 20.08.1996 р.), окрім неї у квартирі зареєстровані: чоловік [PERSON] (з 20.08.1996 р.), син [PERSON] (з 20.08.1996 р., 04.06.2004 р. знятий з реєстрації та зареєстрований 04.06.2004 р.), син [PERSON] (з 20.08.1996 р.), син [PERSON] (з 20.08.1996 р., 07.10.2006 року знятий з реєстрації) (а.с.18). У будинковій книзі для прописки громадян, що проживають [INFO] по вул.Франка в м.Кролевець, власником квартири зазначена [PERSON], в розділі прописка містяться дані про реєстрацію її в квартирі з 20.08.1996 року. Окрім неї, в даній квартирі на постійній основі також зареєстровані [PERSON] з 20.08.1996 року, [PERSON] з 04.06.2004 року, [PERSON] з 20.08.1996 року, що підтверджується копією вказаної будинкової книги, а також довідкою виконавчого комітету [PERSON] міської ради Сумської області від 16.11.2016 року №1026, виданої на підставі будинкової книги (а.с.23, 24-26). З копії трудової книжки позивачки [PERSON] вбачається, що остання з 1983 року працювала на Кролевецькому арматурному заводі (з 1992 р. - АТ «[PERSON] арматурний завод») та у 2001 році звільнена з роботи у звязку з банкрутством підприємства (а.с.40-43). Постановою Господарського суду Сумської області від 27 червня 2001 року по справі №647-15/20, порушеної за заявою кредитора Кролевецького районного відділу ПФУ України до боржника ЗАТ [PERSON] арматурний завод про визнання банкрутом, боржника ЗАТ [PERSON] арматурний завод визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 10 грудня 2007 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ЗАТ [PERSON] арматурний завод, ЗАТ «[PERSON] арматурний завод» ліквідовано як юридичну особу, провадження у справі припинено (а.с.48). 03 серпня 2012 року позивачка [PERSON] звернулася до [PERSON] міської ради з проханням надати дозвіл на приватизацію квартири [ADDRESS] (а.с.19), однак отримала відмову з посилання на те, що житловий будинок № 100 по вул. Франка в місті Кролевець відносився до житлового фонду, який знаходився у повному господарському віданні АТ «[PERSON] арматурний завод». Підприємство припинило свою діяльність як юридична особа не передавши вказаний житловий будинок на баланс комунальних підприємств міста [PERSON] (а.с. 20). Після чого у 2013 р. та 2016 р. [PERSON] зверталась до [PERSON] міської ради з питання щодо оформлення права власності на вказану квартиру, проте виконком [PERSON] міської ради листами від 05.03.2013 року та 24.11.2016 року надав розяснення, що житловий будинок № 100 по вул. Франка в місті Кролевець не увійшов до статутних Фондів АТ «[PERSON] арматурний завод», тобто не має власника. Даний будинок, фактично є безхазяйним майном, але в ньому зареєстровані мешканці і одна квартира із чотирьох перебуває у приватній власності, в звязку з чим будинок не може бути переданий до комунальної власності як безхазяйне майно (а.с. 21, 22). З викладеного вбачається, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 1996 року зареєстровані та проживають в [INFO], у 1997 році на замовлення [PERSON] (чоловіка [PERSON]М.) до квартири було підведено газопостачання (а.с.39). З 2001 року, після визнання ЗАТ [PERSON] арматурний завод банкрутом, вони володіють та користуються квартирою, як власністю. [PERSON] (третя особа по справі) також з 1996 року зареєстрований та проживає у вищезазначеній квартирі, користується нею, однак на квартиру не претендує, про що зазначив у своїй заяві (а.с.63). Комунальним підприємством [PERSON] районне бюро технічної інвентаризації 17.11.2016 року було складено технічний паспорт на квартиру №3 в житловому будинку №100 по вулиці Франка, здійснено оцінку квартири (а.с. 36-38) та видано довідку №490 від 13.12.2016 року, в якій зазначено, що згідно матеріалів інвентиризаційної справи право власності на квартиру №3 в житловому будинку №100 по вулиці Франка не зареєстровано (а.с.35). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила даної норми про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України. Згідно ст 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.4 ЦПЦ України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.2 ст. 16 ЦКУкраїни способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом встановленим законом. Проаналізувавши в судовому засіданні зібрані по справі докази суд вважає доведеним те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіють нерухомим майном квартирою №3, що знаходиться в будинку №100 по вулиці Франка в місті Кролевець протягом більш як десять років, а тому є підстави визнати за ними право власності за набувальною давністю на вказану квартиру - по 1/3 частки за кожним. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: approved