Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

[PERSON] 17 травня 2021 року звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] щодо неї та їх спільних дітей. Заявниця у своїй заяві посилається на те, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04.08.2012. Шлюб зареєстровано Красногвардійським відділом ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області про що в Книзі реєстрації шлюбів 04.08.2012 зроблено відповідний актовий запис за № 768. У шлюбі народилися діти [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] . Діти проживають разом з заявником, за адресою її реєстрації. 22.02.2021 рішенням Жовтневого районного суду по справі № 201/8570/20 шлюб розірвано. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати заявнику та її рідним фізичною розправою, а також відібранням дітей. Заявниця зазнає постійного психологічного тиску з боку [PERSON] . На її адресу та членів її родини постійно надходять, погрози, як в телефонних розмовах так і в текстових повідомленнях. Крім того, [PERSON] почав систематично проявляти стосовно неї безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути; виражатися в її адресу нецензурною лайкою що породжує як психологічне, так і фізичне домашнє насильство як стосовно заявниці, так і стосовно спільних малолітніх дітей. Серед зафіксованих проявів домашнього насильства з боку [PERSON] є наступні: -13.07.2020 за адресою: [ADDRESS] виник конфлікт між заявницею та [PERSON] , в ході якого останній висловлювався нецензурною лайкою, ображав заявницю, спричиняв їй фізичний біль, внаслідок чого заявниця звернулась до органів національної поліції із відповідною заявою, яка була зареєстрована в ЖЄО № 24760; - 18.03.2021 відкрите кримінальне провадження № 12021046650000108 відносно незаконних дій [PERSON] ; - 30.03.2021 відкрите кримінальне провадження № 12021046650000151 відносно незаконних дій [PERSON] 10.05.2021 заявниця звернулась до органів Національної поліції із заявою про те, [PERSON] без її дозволу забрав її дитину [PERSON] від її родичів та утримував його з 08.05.2021 по 10.05.2021 в невідомому місті не повідомляючи про це і не давав можливість матері спілкуватися із сином. Спільні із [PERSON] діти неодноразово ставали як і жертвою домашнього насильства, так і його очевидцями. З метою фіксації факту прояву домашнього насильства з боку [PERSON] до спільних з заявницею дітей було подано відповідну заяву-повідомлення до Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпрі ради. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, від представника заявника надійшла заява , в якій він просив розглянути справу за його відсутністю; з урахувань зазначеного та відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності цих осіб. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2012. У шлюбі народилися діти [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] . 22.02.2021 рішенням Жовтневого районного суду по справі № 201/8570/20 шлюб розірвано. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Заявниця стверджує, що [PERSON] вчиняє насильство щодо неї протягом тривалого часу, не зважає ні на які заходи чи попередження вжиті поліцією. Він впевнений у своїй безкарності. Зважаючи на це заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства з боку [PERSON] щодо неї, є дуже високою, звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявились неефективними та не захистили її від домашнього насильства. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із ч.3 ст. 26 цього закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису необхідно надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів бувшого подружжя, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що серед зафіксованих проявів домашнього насильства з боку [PERSON] є наступні: -13.07.2020 за адресою: [ADDRESS] виник конфлікт між заявницею та [PERSON] , в ході якого останній висловлювався нецензурною лайкою, ображав заявницю, спричиняв їй фізичний біль, внаслідок чого заявниця звернулась до органів національної поліції із відповідною заявою, яка була зареєстрована в ЖЄО № 24760; - 18.03.2021 відкрите кримінальне провадження № 12021046650000108 відносно незаконних дій [PERSON] ; - 30.03.2021 відкрите кримінальне провадження № 12021046650000151 відносно незаконних дій [PERSON] 10.05.2021 заявниця звернулась до органів Національної поліції із заявою про те, [PERSON] без її дозволу забрав її дитину [PERSON] від її родичів та утримував його з 08.05.2021 по 10.05.2021 в невідомому місті не повідомляючи про це і не давав можливість матері спілкуватися із сином. Також, на думку суду, свідчити про наявність фактів прояву домашнього насильства з боку [PERSON] до заявниці може також Довідка за результатами психодіагностичної роботи з дітьми. Крім того, заявниця зазначає, що [PERSON] вчиняє насильство віносно їх спільних дітей. З метою фіксації факту прояву домашнього насильства з боку [PERSON] до спільних з заявницею дітей, було подано відповідну заяву-повідомлення до Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпрі ради. Встановивши, що у порушення вимог статті 81 ЦПК України заявник не надав суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо дітей з боку [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, зазначені в заяві обставини не призвели до притягнення кривдника за скоєні ним правопорушення до відповідальності (адміністративної, кримінальної чи інш.). Сам факт звернення заявника до Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпрі ради не підтверджує факт вчинення [PERSON] насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому суд при розгляді даної заяви, враховуючи специфіку процедури розгляду вказаної категорії справ, яка обмежена часовим проміжком, позбавлений можливості ініціювати збір додаткових доказів. Як регламентовано ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Згідно ст. 24 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. У відповідності до ч. 3, 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню лише в частині видачі обмежувального припису відносно заявниці, щодо вимог про надання обмежувального припису відносно дітей є немотивованою та необґрунтованою та така, що не підлягає задоволенню. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial