Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом- позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі за текстом -відповідач), в якому просить виселити з 41/300 частин комунальної квартири [ADDRESS] [PERSON] без надання йому іншого жилого приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що йому належить 41/300 частин комунальної квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зі згоди позивача до червня 2019 року фактично мешкала лише [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] зазначену частину комунальної квартири самовільно зайняв та вселився її син на ім`я [PERSON] . Представник позивача за вказаним фактом звернувся до органів МВС України з метою встановлення повних даних особи, яка самовільно зайняла 41/300 частину комунальної квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки «Про результати розгляду матеріалів №46072 від 11 листопада 2019 року зареєстрованого в ІТС «ІГПШУ» за даним фактом був опитаний гр. [PERSON] [INFO] , який повідомив, що наглядав за хворою матір`ю, коли вона померла, залишився проживати у квартирі. На підставі вказаних фактів, органами досудового розслідування було прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення, оскільки в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про виселення з 41/300 частин комунальної квартири [ADDRESS] [PERSON] без надання йому іншого жилого приміщення. Ухвалою Дзержинського районного суду від 11 січня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду від 14 квітня 2021 закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.05.2021 року відмовлено в задовленні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі. У судове засідання позивач не з`явився, представником позивача подано до суду заяву, в якій він просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судові засідання призначені на 24.06.2021, 18.08.2021 та 20.09.2021 не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Справу неоноразово було відкладено за клопотанням адвоката відповідача, проте відповідач або його представник до суду не з`явились. На підставі ст.223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 13 грудня 2007 року на праві приватної власності належить 41/300 частина комунальної квартири [ADDRESS] . Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30144970. З копії довідки про результати розгляду матеріалу №46072 від 11.11.2019 вбачається, що в ході перевірки заяви [PERSON] , яка була подана до Шевченківського ВПГУНП в Харківській області, гр. [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] (41/300 частин комунальної квартири), яка на праві приватної власності належить позивачу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник згідно зі ст.319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно із ст.383 КК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За нормами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Спосіб захисту права власності обирається власником майна на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи наведене та на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що відповідач самовільно зайняв жиле приміщення, чим порушив права та законні інтереси позивача як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та виселення відповідача з 41/300 частин комунальної квартири [ADDRESS] без надання йому іншого житлового приміщенням. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved