Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] 29.01.2020 року звернувся в суд з позовом до Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та просить визнати за ним право на житло - квартиру [ADDRESS] , зобов`язати Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти з ним договір найму цієї квартири, визнати за ним право на приватизацію квартири, зобов`язати орган приватизації вчинити дії з приватизації квартири за його заявою, зобов`язати Львівську міську раду видати наказ про передачу квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що проживає в квартирі [ADDRESS] з 1977 року.Ця квартира належала на праві користування сім`ї його дружини. Основним наймачем квартири [ADDRESS] була мати його дружини - [PERSON] , яка померла [INFO] . З [PERSON] ( [PERSON] ) одружився 24.12.1977р. Після одруження позивач з дружиною вселилися в квартиру [ADDRESS] , де постійно проживали. В квартирі позивач прописаний не був. Після смерті дружини 23.10.2019р., він звертався до ЛКП «Рясне-402», Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради з заявою про зміну договору найму житла та до КУ «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» з заявою про приватизацію житла. Йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю документів на квартиру, зокрема ордера на житлове приміщення чи рішення про надання житла колишньому наймачу чи члену його сім`ї. Вважає таку відмову незаконною. Впродовж всього часу проживання він приймав участь в утриманні квартири. Формально він був зареєстрований за іншою адресою. З 02.06.2011р. він з реєстрації знятий, іншого житла окрім спірної квартири не має. Вважає, що як член сім`ї дружини, набув право на користування спірною квартирою. Просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 30.01.2020 року розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачами відзивів на позов не подано. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] зазначені позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані у позовній заяві обставини та наведені у ній правові підстави. Просять позов задовольнити. Представник відповідача Львівської міської ради Шагай Р.О. проти позиву заперечила, вважає такий передчасним. Представник відповідача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Палайда-Тис О.М. проти позиву заперечила, вважає вимоги позивача до ШРА ЛМР необґрунтованими та передчасними. Представник третьої особи ЛКП «Рясне-402» заперечив проти позову. Від представника третьої особи ПАТ «Конвеєр» поступило клопотання про розгляд справи у їх відсутності, з поясненнями, що будинок [ADDRESS] не перебуває на балансі підприємства. Представник КУ «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» подав пояснення, в яких просив виключити установу з числа співвідповідачів у справі. Ухвалою судового засідання зі згоди позивача та його представника КУ «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» виключено з числа співвідповідачів у справі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належала до відомчого житлового фонду Львівського конвеєробудівного заводу і була надана [PERSON] на склад сім`ї з чотирьох осіб на підставі рішення заводського комітету профспілки від 13.05.1971 року. Даний факт стверджується Випискою з протоколу № 13 засідання заводського комітету профспілок Львівського конвеєробудівного заводу від 13.05.1971 року (а.с.30, 92,93). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] квартира складається з 1 житлової кімнати, загальна площа квартири становить 28,9кв.м (а.с.29). Згідно довідки ЛКП «Рясне-402» №1752 від 22.08.2013р. у квартирі з 1972р. були зареєстровані [PERSON] , основний наймач, [PERSON] , чоловік, [PERSON] , 1960р.н., донька, та [PERSON] , 1964р.н., син (а.с.23). Це підтверджується і Актом комісії ЛКП від 23.06.2020р. (а.с.164). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 24.12.1977р. одружився з [PERSON] , [INFO] (а.с.27,24-26). Після одруження позивач зі згоди наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] та членів її сім`ї вселився та став проживати з дружиною у вказаній квартирі. У шлюбі у них народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Факт постійного проживання позивача у вказаній квартирі підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 16.05.2011р., відповідно до якого [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Згідно довідки про зняття з реєстрації від 02.06.2011р. [PERSON] був знятий з реєстрації за адресою [ADDRESS] у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання [ADDRESS] (а.с.98). Згідно копії довідки ЛКП «Рясне-402» № 952 від 18.04.2013р. сім`я в складі [PERSON] , 1960р.н. (дружина позивача), [PERSON] , 1959р.н. (позивач), [PERSON] , 1990р.н. (донька позивача) проживають [ADDRESS] без реєстрації після смерті основного квартиронаймача - матері [PERSON] , [PERSON] . Основний наймач квартири [PERSON] померла [INFO] . Дружина позивача [PERSON] померла [INFO] . Після смерті дружини позивач [PERSON] і надалі проживає у квартирі [ADDRESS] без реєстрації. 19.11.2019 року [PERSON] звернувся із заявою про зміну договору найму в ЛКП «Рясне-402». Йому було відмовлено, оскільки до компетенції ЛКП не входить видача розпорядчих документів щодо оформлення права користування. 28.11.2019 року [PERSON] звернувся із заявою про зміну договору найму в Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради. Йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю документів на квартиру, зокрема ордера на житлове приміщення чи рішення про надання житла колишньому наймачу чи членам його сім`ї. 10.12.2019 року [PERSON] звернувся в КУ «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» з заявою про приватизацію житла. Цю заяву залишено без розгляду по суті. Позивач вважає що його право на користування житлом та право на приватизацію житла порушені. Заявляючи свої позовні вимоги [PERSON] покликається на безперервність проживання в квартирі [ADDRESS] як член сім`ї наймача. Пояснює, що не був прописаний та зареєстрований у квартирі. З 18.06.1975 року був зареєстрований в будинку [ADDRESS] та згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16.05.2011 року його визнано таким, що втратив право на проживання в будинку із зняттям з реєстрації. З 1977р. від фактично проживає у спірній квартирі. Після смерті основного квартиронаймача в 1993р. він несе витрати на утримання квартири, повністю виконує обов`язки наймача. За ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. У статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин першої та другої ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. За ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Згідно ст. 65 Житлового кодексу наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною першою статті 106 Житлового кодексу передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 Житлового кодексу). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). В судовому засіданні доведено факт набуття позивачем права користування квартирою [ADDRESS] , оскільки після одруження вселився у цю квартиру і проживав у ній зі згоди основного наймача - матері дружини. Дана обставина, поряд з іншими доказами, стверджується показаннями свідків. Свідок [PERSON] , 1946р.н., пояснила, що знає позивача тривалий час, вони є сусідами. Позивач дійсно проживав та проживає у квартирі [ADDRESS] . Свідок [PERSON] підтвердила факт проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка була надана у користування [PERSON] конвеєрним заводом. Свідок [PERSON] , 1960р.н. дала показання, що проживає у будинку [ADDRESS] з 1973 року. У квартирі [ADDRESS] на той час вже проживали [PERSON] , її матір та брат [PERSON] . Свідок є хресною мамою [PERSON] , доньки позивача та [PERSON] . Свідок вказала, що пізніше, [PERSON] отримала від конвеєрного заводу двокімнатну квартиру [ADDRESS] , куди перейшла жити з сином [PERSON] . А в спірній квартирі залишилися проживати її донька [PERSON] з чоловіком [PERSON] та дітьми. Свідок підтвердила факт постійного проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Допитаний в якості свідка [PERSON] дав показання аналогічні тим, що викладені в позові. Виходячи з наведеного суд вважає, що за позивачем слід визнати право на користування квартирою [ADDRESS] . Позивач вселився у це житло на законних підставах і протягом тривалого часу (з 1977 року) добросовісно використовує квартиру як єдине житло. Щодо решти заявлених позовних вимог про укладення договору найму, визнання за позивачем права на приватизацію квартири, зобов`язання до вчинення дій з приватизації квартири, суд вважає ці вимоги безпідставними та передчасними. Визнання за позивачем права на користування житловим приміщенням створює позивачу передумови для вчинення дії, спрямованих на приватизацію житла. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial