Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] 28 лютого 2017 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Обґрунтував наступним. 18 березня 2016 року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. [PERSON] (Леніна), буд. 93 в с. Бугаївка Глобинського району Полтавської області. Позивач є спадкоємцем майна померлої за заповітом. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Бугаївської сільської ради Глобинського району Полтавської області, представник третьої особи Градизької державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи - Глобинської районної державної адміністрації, в особі сектору державної реєстрації, третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляли. Заперечення на позов не направили. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 18.03.2016 померла [PERSON]. За життя 06.11.2012, вона склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Бугаївської сільської ради [PERSON] за реєстровим № 39, згідно якого усі права та обовязки, які належать їй на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки які можуть належати їй у майбутньому та усе його майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла сину [PERSON], [INFO] (позивачу у справі). Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженої судом спадкової справи №86 від 12.04.2016, заведеної після померлої 18 березня 2016 року [PERSON], позивач прийняв спадщину за заповітом, в установлений законом строк, подавши до державної нотаріальної контори відповідну заяву. Осіб, які відмовилися від прийняття спадщини немає. Осіб які б мали право на обовязкову частку у спадщині не виявлено. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині, немає. Спадщина відумерлою не визнана. Державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] постановою від 21 лютого 2017 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на імя спадкодавця, який посвідчує його право власності на вказане нерухоме майно. Згідно технічного паспорту за адресою: Полтавська область, Глобинський район, село Бугаївка, вулиця Миру, буд.93, було побудовано: сарай літ. «В», колодязь питний літ. «К» - у 1960; житловий будинок літ. «А», веранду літ. «а» - у 1963; веранду літ. « а1», ворота з хвірткою №1,огорожу №2- 1970; погріб з шийкою літ. «Б», сарай літ. «З»- 1980, лютню кухню літ. «г», літню кухню сарай - гараж літ. «Г», убиральню літ. «Д», літній душ літ. «Е», сарай літ. «Ж» - у 1985. На час будівництва спадкодавцем будинку питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно до довідки №02-35/114, виданої 23.02.2017 виконкомом Бугаївської сільської ради Глобинського району Полтавської області [PERSON], до дня смерті проживала і була зареєстрована за адресою: вул. [PERSON] (колишня вулиця Леніна), буд. №93, с. Бугаївка, Глобинського району Полтавської області, і мала наступний склад сім'ї: син - [PERSON], [INFO]; невістка - [PERSON], [INFO] Згідно довідок № 02-32/94 та № 02-32/95 від 27.02.2017, виданих виконкомом Бугаївської сільської ради Глобинського району Полтавської області, [PERSON] належить житловий будинок з погосподарськими будівлями згідно запису в погосподарській книзі на 2016-2020 рр під №171-1 за адресою вул. [PERSON] (колишня вулиця Леніна), буд. №93, с. Бугаївка, Глобинського району Полтавської області і розташований на не приватизованій земельній ділянці розміром 0,25 га.. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Глобинської РДА від 24.02.2017 № 82/02-04, будівлі розташовані по вулиці Миру, буд. 93 в селі Бугаївка Глобинського району Полтавської області, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючим документом, може бути рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до вимог ст. ст.\~1233,\~1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Власник майна за життя має право вільно та самостійно розпоряджатися своєю власністю. Ч.5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вулиці [PERSON] (Леніна), буд. 93 в селі Бугаївка Глобинського району Полтавської області, суд прийшов до висновку, що позивач має право на успадкування названого майна за заповітом. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved