Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 07 травня 1981 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки, різні погляди на сімейне життя та обов`язки з ведення спільного господарства. На теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач вважає, що примирення є неможливим, а подальше спільне життя та шлюбні відносини навіть такими, що суперечать їхнім інтересам. В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством порядку, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідач не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законодавством порядку, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд доходить наступного висновку. Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 травня 1981 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 753, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 07 травня 1981 року. Шлюбні стосунки позивача та відповідача фактично припинилися, примирення між ними неможливе. Частиною третьою статті 56\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини третьої статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Встановлені судом обставини життя позивача та відповідача свідчать, що між ними шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд доходить висновку, що шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов підлягає задоволенню повністю. Стосовно заяви відповідача [PERSON] , в якій вона заперечувала проти покладення на неї судових витрат по сплаті судового збору, оскільки нею не порушено прав позивача, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Таким чином, Цивільним процесуальним кодексом України передбачена імперативна норма щодо розподілу судових витрат між сторонами. Ані Цивільним процесуальним кодексом України, ані Законом України Про судовий збір не передбачена можливість суду не покладати на будь-яку із сторін сплату судового збору з підстав, зазначених відповідачем. Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved