Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON] в січні 2014 року звернулася в суд з даним позовом. В заяві послалася на те, що 28.10.1997 року, сімї в складі: її, [PERSON] (син) та [PERSON] (батько) був виданий ордер на вселення в квартиру [ADDRESS], куди вони вселилися та зареєстрували там своє місце проживання. В жовтні 1997 року вона виїхала на заробітки в Ізраїль де перебувала до 17.11.2005 року. Після повернення додому їй стало відомо, що відповідачка по справі [PERSON], скориставшись її відсутністю, без її згоди як основного квартиронаймача, вселилася в дане житло, і в березні 1998 року прописалася в даній квартирі разом зі своїм сином [PERSON]. 19.05.2004 року бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» прийняло рішення № 30 про приватизацію вищевказаної квартири особами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Так як вона згоди на вселення в квартиру та прописку в ній [PERSON] та [PERSON] не давала, заяву про приватизацію житла в приватизаційний орган вона не подавала, просить визнати незаконною приватизацію квартири [ADDRESS], визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації Червоноградської міської ради № 22 від 09.04.2013 року, визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Позивачка суду пояснила, що її син [PERSON] одружився з [PERSON] в серпні 1997 року, проживши в їхній квартирі два дні молоде подружжя поїхало в Молдову до бабці її невістки. Приблизно в 1999 році до неї в Ізраїль приїжджав її син, де пробув місяць-два. Телефонував до своєї дружини в Україну і, поговоривши з дружиною, повідомив їй про те, що на їхній квартирі святкують хрестини його сина, а її внука. За деякий час до неї в Ізраїль зателефонувала невістка ([PERSON]І.) і попросила надати їй доручення на приватизацію їх квартири. Вона оформила таке доручення і відіслала її невістці в м. Червоноград. Коли вона в листопаді 2005 року повернулася в м. Червоноград, то довідалася, що її невістка та внук прописалися в її квартирі, квартира приватизована на всіх осіб, які в ній зареєстровані, в тому числі і на невістку та внука. Так як вона ніколи не давала згоди на прописку невістки та її сина в спірній квартирі і на приватизацію житла, просить позов задоволити. Представник відповідачки [PERSON] позов заперечив, вважає його необґрунтованим. Просить суд в позові відмовити у звязку з його безпідставністю, а якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість позовних вимог, відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин. Представник КП «Червонограджитлокомунсервіс» (орган приватизації) до суду не зявився, КП звернулося до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність їх представника. Неповнолітній відповідач [PERSON] та представник органу опіки та піклування до суду не зявилися, виконавчий комітет Червоноградської міської ради, рішенням від 26.12.2014 року № 223, втрату права користування квартирою № 1 по вул. Сокальській, 44 в м. Червонограді неповнолітнім [PERSON], [INFO], визнав недоцільним. Представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. [PERSON], син позивачки, та [PERSON] одружилися 06.09.1997 року і даний шлюб розірвали 27 січня 2004 року, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.190) та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.191). Після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] вселилися в квартиру [ADDRESS] для проживання, в якій на той час проживала і позивачка, тобто з усної згоди останньої. В подружжя [PERSON] 23.02.1998 року народився син [PERSON]. Як вбачається з постанови слідчого СВ Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області від 25.09.2013 року про закриття кримінального провадження, позивачка в жовтні 1997 року виїхала в Ізраїль на заробітки, звідки повернулася до місця свого проживання, як пояснила позивачка, в листопаді 2005 року, і тоді ж довідалася про те, що в даній квартирі прописані її невістка [PERSON] та син невістки і її сина [PERSON], а в 2004 році квартира приватизована, в тому числі і на її невістку та внука. Позивачка пояснила, що згоди на прописку невістки та внука в спірній квартирі вона не давала, хоч погодилася видати довіреність на приватизацію житла на прохання невістки. Відповідно до ч. 1 ст. 62 ЖК України, наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Рішенням бюро приватизації Комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» від 19.05.2004 року № 30 (п.8) вирішено приватизувати громадянам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.207). Позивачка, 23.02.2004 року, перебуваючи в Ізраїлі, видала довіреність, нотаріально посвідчену, на імя свого сина [PERSON], якого уповноважила приватизувати на її імя на умовах по своєму вибору, квартиру [ADDRESS], в тому числі і подавати від її імені заяви, ставити підпис та здійснювати всі дії повязані з виконанням даного доручення. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482 ХІІ передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час приватизації квартири були в ній зареєстровані, всі члени сімї, в тому числі і позивачка, надали згоду на приватизацію житла, то приватизація квартири проведена відповідно до законодавства, а тому позов є необґрунтованим.

Outcome: dismissed