Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Шахтоуправління» Покровське» (далі відповідач) на свою користь відшкодування морального шкоди, заподіяної в результаті хронічного професійного захворювання, в розмірі 65 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працював у відповідача по 26.11.2014, перебуваючи на посаді гірничомонтажника підземного з повним робочим днем в шахті, звільнений за станом здоровя. 15.01.2018 відносно позивача складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким позивачу визначено хронічне професійне захворювання: - хронічна радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії затухаючого загострення з помірним статико-динамічним порушенням, стійким больовим синдромом та легким парезом лівої стопи; - хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.); - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху IV (четвертого ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання професійні, встановлені вперше. Враховуючи отримане професійне захворювання, наслідки такого захворювання, а також тривале перебування з відповідачем у трудових відносинах, позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 65\~000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, за змістом позову просить розглянути справу без його участі. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю відповідача, просить врахувати наданий відзив на позов. За змістом відзиву на позов відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 26\~000 грн., мотиви незгоди зводяться до того, що позивач знав про погіршення стану його здоровя з 2011 р., проте продовжував працювати на підприємстві відповідача, не повідомивши про свій стан здоровя. Третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Покровського відділення УВД ФССУ в Донецькій області правом участі в судовому засіданні не скористалась, свого уповноваженого представника до суду не направила, надавши пояснення по справі, за змістом яких просить розглянути справу без участі представника третьої особи та винести рішення на розсуд суду. Також третьою особою зазначено, що Покровським відділенням 23.03.2018 було винесено постанову про призначення страхових виплат позивачу. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, копією трудової книжки серії БТ-І №4217805 на ім'я позивача підтверджується, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 30.11.2005 по 26.11.2014 за робочими професіями з повним робочим днем у шахті; звільнений наказом від 01.12.2014 на підставі ч.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя (а.с.8-9). За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 12.01.2018, затвердженого першим заступником начальника головного управління Держпраці у Донецькій області, комісія, до складу якої входять, в тому числі, працівники відповідача, провела розслідування причин виникнення у позивача професійних захворювань: - хронічна радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом та легким парезом лівої стопи; - хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.); - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху IV ст. (четвертий ст.)- за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання професійні, встановлені вперше 03.10.2017 клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН». За пунктами 16-18 вказаного Акту захворювання у позивача виникли у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактора - фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу; пил, шум. Причина професійного захворювання: важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м'язів нижніх кінцівок та тулубу) - фактична величина 139,9Вт при нормативному значенні 90Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю мязів плечового поясу) - фактична величина 64,0 Вт, при нормативному значенні 45Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 25 кг при нормативному значенні 30кг. Запиленість повітря робочої зони з вмістом діоксиду кристалічного до 9,8% складала -20,7мг/м3(ГДК 4 мг/м3), шум від працюючого обладнання - 87дБА (ГДР 80 дБА) протягом 80,3% часу робочої зміни (а.с.10-11). Зверненню позивача до лікарсько-експертної комісії та встановленню професійних захворювань передували факти його неодноразового амбулаторного та стаціонарного лікування за відповідними діагнозами, про що свідчать копії виписок з медичної карти позивача (а.с.12-14). 05.03.2018 позивач був оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями та йому встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково, рекомендовані медикаментозне та санаторно-курортне лікування за професійним захворюванням (Довідки №0869464 та №066573, а.с.15). На підстави наведених доказів суд доходить висновку, що аргументи, наведені позивачем щодо спричинення йому відповідачем моральної шкоди, є слушними та заслуговують на увагу з огляду на такі норми права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт установлення позивачу професійного захворювання, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 65% безстроково, та яке виникло у звязку з тривалою роботою, майже 9 років, в тому числі на підприємстві відповідача, підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та не спростовано відповідачем, свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Суд враховує, що за змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відповідне професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи, в тому числі, на підприємстві відповідача. Відсутність у позивача медичних заперечень під час проходження профілактичних медичних оглядів по захворюванню, як і обізнаність позивача про факт свого захворювання та неповідомлення про це відповідача, на що звертає увагу останній, як на підставу своїх заперечень, не свідчать про відсутність у позивача професійних захворювань та не знімає з відповідача відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обмовленого певним періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 65% втрати професійної працездатності (за професійним захворюванням) та 3 групи інвалідності безстроково, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого медикаментозного лікування, відчуття незручності у повсякденному житті, необхідність докладання додаткових зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також зважуючи на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження систематичного проходження ним обслідування та лікування за професійним захворюванням після встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності та інвалідності, суд оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 32\~000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. При цьому суд враховує, що законодавець не ставить відповідне право особи на отримання відшкодування моральної шкоди в залежність від призначення та виплати органом соціального страхування такій особі одноразової та щомісячної допомоги в разі стійкої втрати працездатності. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 345,35 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (49% від 704,80 грн.).

Outcome: partial