Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

[PERSON] 01 грудня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності за заповітом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 28 січня 2005 року помер його батько [PERSON], якому належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Мирне вул. Садова, буд. 23 Кременчуцького району Полтавської області, спадщину після якого прийняла [PERSON], але не оформила спадкових прав, померла 11 червня 2013 року. [PERSON] також належала земельна частка (пай) у землі КСП «Майбородівське» с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області (багаторічні насадження). Він та його брат [PERSON] являються спадкоємцями майна [PERSON] за заповітом від 21 липня 2003 року. Однак [PERSON] заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк не подав, тому є таким, що не прийняв спадщину і він це не заперечує відповідно до заяви поданої до нотаріальної контори. 23 червня 2014 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, а 09 серпня 2017 року на земельну частку (пай) у землі КСП «Майбородівське» с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області (багаторічні насадження) в звязку з неподанням оригіналу сертифікату на земельну частку (пай). Просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) площею 0,98 га (багаторічні насадження) у землі КСП «Майбородівське» с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області згідно сертифікату ПЛ №0180509 від 05.04.1997 року та на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Мирне вул. Садова, 23 Кременчуцького району Полтавської області, який складається з житлового будинку літ. «А», погрібу під частиною будівлі літ. «Гп», прибудови літ. «а», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», погрібника літ. «Г», гаражу літ. «Д», убиральні літ. «Е», ганку літ. «аг», трубопроводу літ. «к», воріт № 1, огорожі № 2 після померлої 11.06.2013 року [PERSON]. Від представника позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON]В надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов визнали, проти задоволення заперечують. Третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. В відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в звязку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 28 січня 2005 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 287551, виданим 01 лютого 2005 року Майбородівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 3. Як вбачається з довідки Майбородівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 23 січня 2014 року за № 45 згідно погосподарської книги сільської ради за № 303 за померлим 28.01.2005 року [PERSON], [INFO] обліковується житловий будинок з господарськими будівлями 1950 року забудови, розташований в с. Мирне вул. Садова, 23 Кременчуцького району Полтавської області та розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,12 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,70 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно технічного паспорта виданого 06 лютого 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне», інвентаризаційна справа № 23 зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», погрібу під частиною будівлі літ. «Гп», прибудови літ. «а», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», погрібника літ. «Г», гаражу літ. «Д», убиральні літ. «Е», ганку літ. «аг», трубопроводу літ. «к», воріт № 1, огорожі № 2, інвентаризаційна вартість якого становить 80 719 грн. Отже, спадковою масою був житловий будинок з господарськими будівлями в с. Мирне вул. Садова, 23 Кременчуцького району Полтавської області. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена, як зазначено в довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 07 лютого 2013 року за № 61/4394. Спадкоємці [PERSON] за заповітом посвідченим 21 липня 2003 року секретарем виконкому Майбородівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрованим в реєстрі за № 228 [PERSON] та [PERSON] заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини в установлений законом строк не подали, тому вважаються такими, що не прийняли спадщину. Спадщину за законом після [PERSON] прийняла [PERSON], але не оформила своїх спадкових справ, померла 11 червня 2013 року, свідоцтво про смерть серії І-КЕ № 241943 видане 12 червня 2013 року Майбородівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 9. Також встановлено і це зазначено в довідці Міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, що [PERSON] відповідно до сертифікату серії ПЛ № 0180509 виданого 05 квітня 1997 року на підставі розпорядження Кременчуцької райдержадміністрації Полтавської області від 31 березня 1997 року № 190 належала земельна частка (пай) у землі КСП «Майбородівське» с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області в розмірі 4,42 кадастрових гектарів, з них: рілля 3,44 га, багаторічні насадження 0,98 га. Право на земельну частку (пай) площею 0,98 в умовних кадастрових гектарах [PERSON] не реалізовано. Спадкоємцями [PERSON] за заповітом посвідченим 21 липня 2003 року секретарем виконкому Майбородівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрованим в реєстрі за № 229 є [PERSON] та [PERSON]. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернувся [PERSON]. [PERSON] заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк не подав, тому є таким, що не прийняв спадщину, що зазначено ним в заяві поданій до нотаріальної контори. Спадкова справа реєстрована в Спадковому реєстрі за номером 54773948. 03 червня 2014 року державний нотаріус [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, а 09 серпня 2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину додаткового за заповітом в звязку з не поданням оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) у землі КСП «Майбородівське» с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області (багаторічні насадження). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1,2 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Мирне вул. Садова, 23 Кременчуцького району Полтавської області та земельна частка (пай) у землі КСП «Майбородівське» с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області (багаторічні насадження) належали померлій 11 червня 2013 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved