Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] (далі\~- позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі\~- відповідач) на свою користь 40000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійного захворювання. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 12.11.2009 по 15.01.2013 перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи з повним робочим днем в шахті, звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Під час виконання трудових обов`язків отримав професійне захворювання гіпертонічна хвороба І-ІІ ст. ст.ІІ, СН0ст, ризик 3 (високий), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху (ІV ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого йому було видано акт за формою П-4 від 21.05.2014. Висновком МСЕК йому встановлено 40% втрати працездатності безстроково з 22.05.2014, визначено потребу у медикаментозному лікуванні. Позивач вважає,\~що саме\~умовами виробництва\~на підприємстві\~відповідача йому\~заподіяна моральна\~шкода,\~яка полягає\~в тому,\~що він\~вже не\~має змоги\~як раніше\~працювати на\~шахті та\~отримувати гідну\~заробітну плату,\~через втрату\~працездатності не\~може вести\~повноцінний спосіб\~свого життя,\~постійно відчуває\~фізичні страждання,\~обумовлені важкістю\~захворювання. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позові наполягає. Відповідач проти задоволення позову заперечував, про що подав відзив на позов, мотиви незгоди зводяться до такого. Позивач працевлаштувався на підприємство відповідача, вже маючи стаж роботи в підземних умовах, тобто в умовах впливу шкідливих факторів, - 30 років 09 місяців 23 дні, на підприємстві відповідача позивач працював лише 3 роки 01 місяць 03 дні, отже, професійне захворювання, на думку відповідача, не могло розвинутися та отримати професійний характер саме на його підприємстві. Випадок професійного захворювання у позивача взято на облік відповідачем лише на підставі п.п.62, 98 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (постанова КМУ від 30.11.2011 №1232), як останнє підприємство вугільної промисловості, з яким позивач перебував у трудових відносинах. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, не доведена наявність вини відповідача у виникненні професійного захворювання, крім того, не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, навівши доводи, аналогічні викладеним у відзиві. Третя особа\~- Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, правом участі в судовому засіданні не скористалась, надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що Покровським відділенням було винесено Постанови від 25.06.2014 про призначення страхових виплат [PERSON] , а саме, одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 82824 грн. та щомісячної грошової суми в розмірі часткової чи повної втрати професійної працездатності. Наразі Покровське відділення продовжує виплачувати позивачу призначену щомісячну страхову виплату в розмірі 7197,82 грн. Управління просить суд розглянути справу без участі його представника та винести рішення на розсуд суду. В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю позивача та третьої особи. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Копією трудової книжки (дублікат) на ім`я позивача підтверджується, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 12.11.2009 по 15.01.2013, звільнений з посади гірника очисного вибою підземного 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті наказом від 15.01.2013 за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.7-11). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.05.2014, затвердженого головним державним санітарним лікарем міста Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району Лазарєвим В.О. 21.05.2014, комісія провела розслідування причини виникнення у позивача професійного захворювання за діагнозом, встановленим Клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України»: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії ремісії з помірним больовим синдромом; гіпертонічна хвороба І-ІІ ст. ст.ІІ, СН0ст, ризик 3 (високий), хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху (ІV ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . За пунктами 16-19 вказаного Акту: - професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на шахтах регіону в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом промислового фактору пил, важкість праці; - причина виникнення професійного захворювання - згідно лабораторно-інструментальних досліджень: запиленість повітря робочої зони 121,6 мг/8м3\~ (ГДК 10 мг/м3), потужність зовнішньої роботи при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба 182,3 Вт (ПДР-90 Вт), теж при роботі з переважною участю м`язів плечового поясу 94,6 Вт (ПДР-45 Вт); - з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) начальнику медслужби запропоновано посилити контроль за якістю медоглядів при прийомі на роботу та під час проведення періодичних медичних оглядів; - з огляду на тривалий виробничий стаж працівника в шкідливих умовах праці, кількаразову зміну дільниць і робочих місць, часту зміну керівників дільниць, встановити осіб, винних у порушенні норм і правил охорони праці, що стали причиною даного професійного захворювання, неможливо (а.с.13-15). Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 10ААА №243517 від 02.06.2014 позивачу, без встановлення інвалідності, встановлено за сукупністю 40% втрати професійної працездатності безстроково з 22.05.2014, з яких 15% хронічний попереково-крижовий радикуліт, 25% хронічний бронхіт. Визначена потреба у медикаментозному лікуванні (а.с.12). Встановленню позивачу вищенаведеного діагнозу передувало його неодноразове амбулаторне та стаціонарне лікування, в тому числі з діагнозами бронхіту та хронічного радикуліту (а.с.17-25). Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 25.06.2014 позивачу призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 82824 грн. та щомісячну грошову суму в розмірі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, з 22.05.2014 в розмірі 4621,81 грн.(а.с.39-40). Постановою Фонду соціального страхування України від 17.08.2017 позивачу продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату з 01.08.2017 в розмірі 5712,56 грн.(а.с.41), постановою від 15.03.2019 - призначено перераховану щомісячну страхову виплату з 01.03.2019 у розмірі 7197,82 грн. (а.с.42). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт встановлення позивачу професійного захворювання, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 40% безстроково, та яке виникло у зв`язку з тривалою роботою в підземних умовах майже 30 років 09 місяців, з яких на підприємстві відповідача 3 роки, підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та не спростовано відповідачем, свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 40% втрати професійної працездатності (за професійним захворюванням) безстроково, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого медикаментозного лікування, відчуття незручності у повсякденному житті, необхідність докладання додаткових зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно зважаючи на те, що при виявлених захворюваннях інвалідності не встановлено, а також те, що такі захворювання обумовлені тривалим періодом роботи позивача не лише у відповідача, а й на інших підприємствах, суд оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 10 000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 192,10 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (25% від 768,40 грн. (сума судового збору за заявлені вимоги майнового характеру).

Outcome: partial