Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] яка діє від свого імені та як законний представник неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Шевченківське РВ ГУ ДМС України в м. Києві, ТОВ «Київжитлосвіт», відділ опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі позивача зареєстровано сім осіб . Фактично у квартирі проживають три особи - позивач, [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі у квартирі не проживають понад вісім років про що свідчать складені акти. Усі витрати по утриманню квартири несе позивач. Оскільки відповідачі не проживають у квартирі більше восьми років, то відповідно до положень ст.405 ЦК України вони втратили право користування вказаним приміщенням. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились про причини неявки суд не повідомили. Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог вважаючи їх необґрунтованими. Представник відділу служби у справах дітей заперечував проти задоволення позовних вимог. За згодою позивача суд розглядає справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 10.11.2006р. перебував з відповідачкою - [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу, позивач та відповідач мають дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2011р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до договору дарування квартири від 07.06.2010р. зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.06.2010р. 07.06.2010р. позивач є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки за формою №. 3, в спірній квартирі проживають і зареєстровані [PERSON] з 26.05.1995р., [PERSON] з 03.02.1995р., [PERSON] з 11.05.2006р., [PERSON] з 11.05.2006р., [PERSON] з 11.05.2006р. [PERSON] з 11.05.2006р., [PERSON] 24.02.2011р.. Комісією у складі майстрів [PERSON], [PERSON], бригадира [PERSON] актами від 24.12.2013р., 17.01.2014р., 18.03.2014р. встановлено, що відповідач з дітьми [PERSON] 1996р. народження, [PERSON] 2006р.народження, [PERSON] 2006р. народження у квартирі [ADDRESS] не проживають. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень с.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з даною заявою звернуся до суду 10.02.2014р. В подальшому позивачем від 10.04.2014р. у судовому засіданні подана уточнена позовна заява. Таким чином в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що відповідач разом із дітьми: [PERSON] 1996р. народження, [PERSON] 2006р.народження, [PERSON] 2006р. народження як член сім'ї власника житла більше року без поважних причин в спірній квартирі не проживають та не цікавляться нею. Крім цього, частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Враховуючи викладене, суд вважає, що неповнолітній [PERSON], малолітні [PERSON] та [PERSON]. мають право користуватися спірною квартирою, як члени сім'ї позивача та власника цієї квартири, на рівні з іншими жильцями вказаної квартири, оскільки суд вважає, що їхня відсутність має поважні причини, так-як вони є малолітніми дітьми, які на даний час проживають зі своєю матір'ю, оскільки батько - позивач по справі на момент розгляду справи не позбавлений батьківських прав, проживає у спірній квартирі та не виявляє інтересу щодо проживання своїх дітей. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed