Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 08.12.2014 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], 3 особа - [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 20.05.2008 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Позивач зазначав, що 03.04.2013 року Відділом державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП №37305248 - з примусового виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2012 року про стягнення з [PERSON] (відповідача 3) на користь [PERSON] (позивача) боргу у розмірі 2855184,09 грн.; в процесі виконавчих дій було виявлено і накладено арешт на майно Боржника - будинок за адресою [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,132 га за тією ж адресою, а також на квартиру [ADDRESS]. 05.09.2014 року позивачеві стало відомо про те, що згідно ухвали Солом»янського районного суду м. Києва від 12.05.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики від 20.05.2008 року - у якості забезпечення позову було накладено арешт на вищезазначене майно [PERSON] (повторно). Вважаючи, що укладення Договору позики від 20.05.2008 року не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, а вчинено з метою ухилення [PERSON] від виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2012 року на користь Позивача; [PERSON] у період з 2000 року по травень 2008 року не мала доходів для надання позики у розмірі 380000,00 доларів США; [PERSON] відповідно цих коштів не отримував, Договір позики було підписано відповідачами у 2014 році, а не у травні 2008 року, тому Позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким визнати договір позики від 20.05.2008 року між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] (поручителем) недійсним, як укладений з грубим порушенням вимог ч.5 ст.203 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві; відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також 3 особа - [PERSON], в судове засідання не з»явились повторно, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином; представником відповідача [PERSON] - [PERSON] (а.с.33) до матеріалів справи надані письмові заперечення, згідно яких просить в задоволенні позову відмовити (а.с.42-43). Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно наданої копії рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2012 року (а.с.5-8) та копій матеріалів виконавчого провадження ВП №37305248 (а.с.9-13) - з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] (позивача) борг за договором позики від 15.12.2008 року в розмірі суми позики - 2686294,40 грн., 3% річних від суми боргу - 167069,69 грн., судові витрати в сумі 1820,00 грн., а всього - 2855184,09 грн. Як стверджує представник позивача, в процесі виконавчих дій у ВП №37305248 було виявлено та накладено арешт на майно [PERSON] (боржника) - будинок за адресою [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,132 га за тією ж адресою, а також на квартиру [ADDRESS] (а.с.10-13). Згідно наданих Позивачем матеріалів - між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики від 20.05.2008 року, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у борг в сумі 380000,00 доларів США та зобов»язався повернути позичені кошти до 20.05.2012 року (а.с.124-125 копія договору); згідно договору поруки від 20.05.2008 року [PERSON] як поручитель був зобов»язаний нести субсидіарну відповідальність перед Позикодавцем за Позичальника (а.с.126-128 копія договору поруки). Як вбачається з наданої копії ухвали Солом»янського районного суду м. Києва від 12.05.2014 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики від 20.05.2008 року, провадження у якій відкрите 08.05.2014 року, у якості забезпечення позову також було накладено арешт на вищезазначене майно [PERSON] (а.с.14-15). Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу. Згідно наданих відповідачем [PERSON] в особі представника [PERSON] заперечень проти позову (а.с.42-43), відповідачем стверджується факт отримання ним у позику від [PERSON] (позикодавця) грошових коштів в сумі 380000,00 доларів США відповідно до договору позики від 20.05.2008 року; до матеріалів справи надані копії розписок [PERSON] на підтвердження часткового виконання зобов»язань позичальника [PERSON] - від 11.03.2015 року на суму 10000,00 доларів США, від 16.04.2015 року на суму 5000,00 доларів США, від 04.05.2015 року на суму 3000,00 доларів США (а.с.99-101); тобто сторонами цього договору, а також [PERSON], зазначений правочин не оспорюється. В судовому засіданні встановлено, що заявлені позивачем [PERSON] вимоги щодо недійсності договорів позики та поруки від 20.05.2008 року (позичальник [PERSON], поручитель [PERSON]) - ґрунтуються по суті на припущеннях; будь-яких належних та допустимих доказів позивачем не надано; позивач [PERSON] не є стороною у оспорюваних ним правочинах тощо. Згідно положень ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За встановлених обставин, ствердження представника відповідача [PERSON] - [PERSON] щодо безпідставності та необґрунтованості заявлених позивачем вимог, в судовому засіданні достатніми та допустимими доказами не спростовані, тому в задоволенні позову має бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed