Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) у якому просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 52 287,38 грн.. та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 06.11.2017 року на 29-ому кілометрі ділянки автодороги Київ-Харків-Довжанський в напрямку м. Києва сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] , який керував автомобілем «Mercedes-Benz» GLS 350 D4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] , та [PERSON] , який керував автомобілем Audi Q5, державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , в результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2017 року [PERSON] визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків спричинених транспортному засобу від 16.11.2017 року № SOS_-171107-4552720 вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням транспортного засобу, складає 143 287,38 грн.. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz» на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», з лімітом відповідальності страховика за шкоду, завдану третім особам, 100 000,00 грн.., то страховик виплатив позивачу 100 000,00 грн.. Отже, з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем на евакуацію автомобіля в розмірі 9 000,00 грн.., та різниця між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди, що становить 43 287,38 грн.., що разом складає 52 287,38 грн.. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2018 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] . На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та роз`яснено відповідачу право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2019 року постановлено здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (далі - третя особа, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.06.2019 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2019 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 30.09.2019 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2019 року, у зв`язку із неявкою відповідача та третьої особи, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 19.12.2019 року. 19.12.2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, справу знято зі складу та судове засідання призначено на 14.04.2020 року. 13.04.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача в якій просив розглядати справу без участі позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2020 року, у зв`язку із неявкою відповідача та третьої особи, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 20.08.2020 року. 20.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача в якій просив розглядати справу без участі позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання, призначене на 20.08.2020 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначені в позовній заяві адреси, які були одержані всіма учасниками справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, проте не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, а представник позивача просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що 06.11.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] , який керував автомобілем «Mercedes-Benz» GLS 350 D4 Matic, державний номерний знак [NUMBER] , та [PERSON] , який керував автомобілем Audi Q5, державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , у результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень (а.с. 25). Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 29.12.2017 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано [PERSON] (а.с. 8-9). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з лімітом страхового відшкодування 100 000,00 грн.. Відповідно до Звіту № SOS_-171107-4552720 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, від 16.11.2017 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi Q5, державний номерний знак [NUMBER] , складає 143 287,38 грн. (а.с. 10-22). Згідно з актом про надання послуг від 24.11.2017 року № 38 та квитанцією до прибуткового касового ордера від 24.11.2017 року № 34 [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] 9 000,00 грн. за транспортування автомобіля Audi Q5, державний номерний знак [NUMBER] , з м. Бориспіль до м. Одеси (а.с. 23-24). Відповідно до страхового акта від 22.01.2018 року, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» визначило страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., тобто в межах ліміту відповідальності (а.с. 26) та 23.01.2018 року виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.01.2018 року № 11022 (а.с. 27). Зважаючи на ліміт страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., шкода завдана [PERSON] внаслідок ДТП була відшкодована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» лише частково. У зв`язку з цим позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача несплаченої частини страхового відшкодування поза межами страхового ліміту, а також витрат, понесених із оплатою транспортування пошкодженого автомобіля. За загальним правилом, визначеним ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як визначено у ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 4 Закону, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону, страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Як визначено у п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За приписами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, у позивача є право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, оскільки суми відшкодування за полісом цивільно-правової відповідальності недостатньо для відшкодування фактичних витрат позивача на відновлювальний ремонт транспортного засобу потерпілого. Оскільки різниця між фактично сплаченим страховим відшкодуванням за договором добровільного страхування транспортного засобу та отриманою позивачем сумою страхового відшкодування за страховим полісом відповідача складає 43 287,38 грн. (143 287,38 - 100 000,00), то вказана сума підлягає відшкодуванню відповідачем. Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплачених послуг за транспортування пошкодженого автомобіля в розмірі 9 000,00 грн. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження відшкодування [PERSON] завданої майнової шкоди, у зв`язку із чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 704,80 грн. у відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору за подання позовної заяви. Враховуючи викладене, відповідно до ст. ст. 1166, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 17, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved