Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] 03.06.2013 року звернувся до суду з позовом до ГК «Автомобіліст», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 6499,58 грн. невиплаченої заробітної плати при звільнені та 5000 грн. моральної шкоди. В позові [PERSON] вказав, що він працював директором ГК «Автомобіліст» з 02.07.2011 року. Наказом №26 від 22.03.2012 року він звільнений за власним бажанням. При розрахунку йому не виплатили кошти в сумі 6499,58 грн. Комісії з трудових спорів на підприємстві немає, тому він неодноразово звертався до нового керівника ГК «Автомобіліст», йому пообіцяли, але не сплатили. Він змушений був звернутися до департаменту праці. В кінці 2012 року він отримав відповідь, в якій вказано, що керівнику надано припис щодо усунення порушень, а також рекомендовано йому звернутися до суду за захистом своїх прав. Також вважав, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. 09.07.2013 року представником ГК «Автомобіліст» було подано зустрічний позов до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на їх користь надмірно нараховану заробітну плату та безпідставно сплачену благодійну допомогу у розмірі 20772 грн., тобто відшкодувати завдані збитки. В позові вказано, що відповідач був обраний на посаду голови ГК «Автомобіліст» 02.07.2011 року відповідно до протоколу зборів членів кооперативу №10/к. 10.03.2012 року було проведено звітну конференцію членів кооперативу, на якій було заслухано та затверджено звіт ревізійної комісії фінансово-трудової діяльності кооперативу та постановлено: звільнити з посади голови правління [PERSON] з 22.03.2012 року за власним бажанням, звільнити з посади Голови гаражного кооперативу «Автомобіліст» [PERSON] за власним бажанням. 18.05.2012 року [PERSON] звернувся з заявою до Голови кооперативу про проведення повного розрахунку за відпрацьований час та з виплатою компенсації за невикористану відпустку. 03.10.2012 року [PERSON] було направлено лист №3/10 про рішення правління від 20.09.2012 року про виключення його з членів кооперативу, відповідно до протоколу засідання правління №95, та проведення перерахунку по заробітній платі голові кооперативу [PERSON] Розмір заборгованості за необґрунтовано встановлений розмір заробітної плати становить 18742 грн. та за незаконну внесену суму до медичного центру - 2300 грн. на підставі протоколу №1 від 10.03.2012 р. Відповідач отримав лист 04.10.2012 року та кошти до каси кооперативу не повернув. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] наполягали на задоволенні первісного позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому, просили задовольнити. Проти задоволенні зустрічного позову [PERSON] заперечував та пояснив, що він не має жодної заборгованості перед кооперативом. Представником ГК «Автомобіліст» надано до суду документи, які не мають жодної юридичної сили, а саме лист, як повідомлення його про якесь рішення, а самого рішення не існує. Заробітна плата ним підвищувалася відповідно до чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Представник ГК «Автомобіліст» адвокат [PERSON] наполягав на задоволенні зустрічного позову та заперечував проти задоволення первісного позову, посилаючись на обставини, що зазначені у зустрічному позові. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Наказом №7 від 02.03.2009 року рішенням звітно-вибірної конференції протокол №1 від 21.02.2009 р., [PERSON] був обраний головою ГК «Автомобіліст» та з 02.03.2009 р. приступив до виконання своїх функціональних обов'язків з окладом згідно штатного розпису. Як убачається з копії трудової книжки, [PERSON] був прийнятий на посаду голови кооперативу на підставі наказу №10/К від 02.07.2011 р. [PERSON] звільнений з займаної посади за власним бажанням з 22.03.2012 року на підставі наказу № 26 від 22.03.2012 року. З [PERSON] при звільнені ГК «Автомобіліст» не було проведено виплата всіх сум, що належать йому до виплат, а саме не було сплачено 6499,58 грн., що підтверджується листом заступника начальника Територіальної державної інспекції праці у Харківській області від 25.07.2012 р. №01-19-2744 про результати проведеної перевірки та довідкою, виданої ГК «Автомобіліст». Як убачається з довідки №5/11 від 05.11.2013 р. наданої до суду ГК «Автомобіліст», згідно розрахункової відомості по заробітній платі [PERSON] нарахована заробітна плата за березень 2012 року - 1972,31 грн. та компенсація за невикористану відпустку - 5959,82 грн. Всього нараховано 7931,13 грн. та за виключенням відрахувань йому належить отримати 6499,58 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, судом встановлено, що при звільнені [PERSON], йому не було сплачено всі належні при звільнені виплати, а саме заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку у загальному розмірі 6499,58 грн. [PERSON] також просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, оскільки незаконні дії відповідача завдали моральні страждання, в зв'язку з чим він втратив душевний спокій, він постійно перебуває у нервовому стані, невиплата йому заробітної плати призвела до того, що він був позбавлений можливості придбати ліки для своєї хворої матері та сплати своє лікування, що негативно вплинуло на його стан здоров'я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, суд також враховує строк невиплати позивачу належних йому виплат. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Що стосується зустрічного позову, то суд дійшов наступного висновку. Як вказано вище у рішенні, [PERSON] 02.03.2009 року був обраний головою ГК «Автомобіліст» та з 02.03.2009 р. приступив до виконання своїх функціональних обов'язків з окладом згідно штатного розпису, 02.07.2011 року він був прийнятий на посаду голови кооперативу, а звільнений з займаної посади за власним бажанням з 22.03.2012 року. Як убачається з довідки №5/11 від 05.11.2013 р. наданої до суду, на підставі рішення звітної конференції від 10.03.2012 року протокол №1, члени ГК «Автомобіліст» постановили: провести перерахунок по заробітній платі голови кооперативу [PERSON], головного бухгалтера [PERSON] та заступника голови [PERSON] Різницю між встановленою заробітною платою та нарахованою повернути до каси. Також було вирішено повернути до каси незаконно внесену суму в медичний центр в розмірі 2300 грн. Представник ГК «Автомобіліст» у зустрічному позові посилається на те, що [PERSON], як головою правління, без погодження зі зборами кооперативу було самовільно збільшено розмір свого посадового окладу та окладу інших працівників, внаслідок чого кооперативу було завдано збитків на загальну суму 18472 грн. Крім того, [PERSON] самовільно здійснив благодійний внесок до медичного центру в сумі 2300 грн. Тобто діями [PERSON] ГК «Автомобіліст» була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 20772 грн. В силу ст. 2 Закону України «Про кооперацію», кооператив юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Законом України «Про кооперацію» визначено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, які вважаються правомочними вирішувати питання кооперативу, якщо на них присутні більше половини його членів (ст. 15). Відповідно до п. 7.1 Статуту ГК «Автомобіліст» для контролю за фінансово-господарською діяльністю кооперативу обирається ревізійна комісія. Відповідно до п. 7.5 вищевказаного Статуту, ревізійна комісія проводить щорічні звіти і висновки по результатам діяльності кооперативу. Акти ревізії затверджуються загальними зборами. Позивачем не надано до суду в якості доказу - акту ревізійної комісії, який би було затверджено загальними зборами ГК «Автомобіліст» про виявленні порушення з боку [PERSON] під час його перебування на посаді голови кооперативу. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому у задоволенні зустрічного позову гаражного кооперативу «Автомобіліст» до [PERSON] про відшкодування шкоди належить відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved