Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

[PERSON] 24.06.2021 звернулася до суду та просила видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] шляхом усунення заявниці та дитині [PERSON] перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] відновити доступ до квартири та написати заяву про поновлення електропостачання. В обґрунтування заяви заявниця вказує, що з кривдником вони проживали у шлюбі з 23.07.2011, рішенням суду від 26.10.2020 шлюб розірвано. [INFO] у них народилась донька. Подружжя проживало у квартирі [ADDRESS] . В березні 2020 року [PERSON] пішов із квартири, а вона із дочкою залишилися проживати у квартирі. 05.04.2021, за заявою кривдника, у квартирі відключено електропостачання. 23.06.2021 кривдником змінено замки у вхідних дверях у квартиру чим обмежено їх з дочкою доступ до квартири. Вказує, що в провадженні суду перебувають справи за її позовом до заінтересованої особи про визнання права власності на Ѕ частину квартирою [ADDRESS] , за позовами обох батьків про визначення часу спілкування батька з дочкою, також нею подано позов про усунення перешкод у користуванні квартирою. Заінтересованою особою подано пояснення згідно якими він є власником квартири, заявниця, яка залишилася проживати у квартирі змінила замки та не допускала його до квартири. Тому, для доступу до квартири він був змушений пошкодити замки та відповідно замінити їх, ключі від нових замків він пропонував надати заявниці, проте остання відмовилася. Підчас входу у квартиру було виявлено відсутність побутової технічки, зокрема холодильника, стан квартири свідчив, що у ній тривалий час ніхто не проживає. Покликаючись на висновки Верховного Суду у справі №753/17743/19 вказав, що такі дії не можуть бути визнані економічним насильством. Заява про припинення електропостачання була написана ним у зв`язку із несплатою заявницею послуг з електропостачання, такі послуги надаються не квартирі а певному суб`єкту і вони не можуть вважатися позбавленням можливості користуватися житлом. Вказує, що обмежувальним приписом заявниця намагається вирішити житловий спір. Вимога написати заяву про поновлення електропостачання не відповідає способам захисту визначеним спеціальним законом, оскільки щодо неї не може бути встановлено строк. У судовому засіданні [PERSON] вимоги заяви підтримала, надала пояснення аналогічні фабулі заяви. Визнала, що [PERSON] пропонував їй ключі від квартири 25.06.2021, проте вона відмовилася їх отримати. Також визнала факт того, що після того як [PERSON] покинув квартиру нею було змінено верхній замок вхідних дверей. Заінтересована особа в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні фабулі письмових пояснень. Суд, заслухавши заявницю, заінтересовану особу, дослідивши матеріали заяви та додатково долучені матеріали, дійшов наступних висновків. 23.07.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Місце проживання усіх вказаних осіб зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу від 19.12.2013 право власності на вказану квартиру була оформлено за [PERSON] . Останні є стороною договору про надання послух з електропостачання квартири. Електропостачання вказаної квартири було припинено на підставі заяви останнього від 24.03.2021. Без його волевиявлення надавач послуг відмовляється відновити електропостачання у квартирі. Учасниками визнаються обставини: що [PERSON] змінила замок на вхідних дверях у квартиру; 23.06.2021 замки на вхідних дверях були замінені [PERSON] ; 25.06.2021 останній пропонував надати ключі від цих замків [PERSON] , яка відмовилася від їх отримання. Заінтересованою особою подано докази на підтвердження заборгованості за електропостачання по квартирі станом на квітень 2021 року в сумі 1\~353,98 грн. В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа №932/6085/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири, згідно відзиву [PERSON] заперечує проти позову. Також в провадженні цього суду перебуває справа №932/607/21 між тими ж сторонами про стягнення аліментів із [PERSON] [PERSON] подавався позов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом заборони подання заяв та поновлення електропостачання, справа №932/3086/21. Питання відкриття провадження на даний час не вирішено. Вирішуючи справу суд виходить із наступного. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до частини першої статті 24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У відповідності до п.2 ч.2 ст.26 вказаного закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4\~ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18, у постанові від 04.12.2019 по справі № 607/10122/19). Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному\~Законом «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Відповідне положення\~міститься у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі №754/11171/19. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Судом враховано, що заявницею було замінено замок у вхідних дверях квартири, що унеможливило заінтересовану особу доступу до квартири та те, що після зміни замків 23.06.2021 останній пропонував надати ключі від замків заявниці 25.06.2021. Вказані обставини не дають підстав для висновку про чинення перешкод заявниці в користуванні квартирою в цій частині. Тому дії заінтересованої особи не можна визнати економічним насильством. Правильність вказаного підтверджується висновком Верховного Суду наведеними у постанові від 23.12.2020 у справі №753/17743/19. Суд погоджується, що припинення електропостачання перешкоджає заявниці користуватися квартирою. Таке припинення відбулося за волею заінтересованої особи, та без її волі надавач послуг відмовляється відновити електропостачання чи укласти договір про постачання із заявницею. Проте, проживаючи у квартирі заявниця не оплачувала за послуги з електропостачання. Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.06.2018 у справі №725/3790/16-ц користування комунальними послугами має оплачувати їх безпосередній споживач. Проте, враховуючи, що такі послуги надавалися на підставі договору із заінтересованою особою останній був зобов`язаний сплачувати комунальні послуги, яких не споживав. Тому дії із припинення електропостачання заінтересованої особи мають під собою певні підстави. І хоча такі дії є дещо агресивними щодо заявниці, особливо враховуючи факт реєстрації місця проживання дитини у квартирі, зокрема [PERSON] не ініціював перед [PERSON] питання зміни сторони договору. Проте й заявниця не зверталася до [PERSON] щодо вирішення питання електропостачання та його оплати як до так і після відключення квартири. Крім того суд звертає увагу судом встановлено, що між заявником та заінтересованою особою існує спір щодо власності на квартиру (це є предметом справи №932/6085/21) та щодо усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою (позов подано, питання відкриття провадження у справі №932/3086/21 не вирішено). У відповідності до п.2 ч.2 ст.26 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначає можливим вжиття припису щодо майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Тобто даному випадку не йде мова про права володіння та користування майном, яке визначено за заявницею реєстрацією її місця проживання у квартирі. У відповідності до ч.5 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Оскільки на даний час квартира оформлена в цілому за заінтересованою особою, а право власності заявниці може бути встановлено за результатами розгляду судового спору з приводу права власності на квартиру, судом не може бути застосований визначений заявницею захід тимчасового обмеження. Суд звертає особливу увагу учасників на наступне. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами статей 11, 12 вказаного закону батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Встановлено, та це не заперечується учасниками, що між ними виникли вкрай неприязні відносини, існують численні судові спори. Відносини та поведінка батьків негативно впливають на їхню доньку, що не заперечується батьками (проте із звинуваченнями у цьому один-одного). На переконання суду така поведінка батьків неприпустима. Батькам необхідно спрямувати свої зусилля не на боротьбу один з одним а на виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку. У силу ч. 3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed