Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] 05 березня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини та здійснення перерахунку по стягуваним аліментам. Позивач у своєму позові і з представником посилалися на те, що 22 жовтня 2018 року своїм наказом по цивільній справі № 201/11208/18 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу щодо стягнення з позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська зобов`язав позивача сплачувати аліменти на його старшого сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття. Зазначена цивільна справа розглядалася у порядку наказного провадження, суд не розглядав обгрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, отже позивач, як він ствнрджує, не мав можливості надати пояснення та заперечення до суду щодо вимог [PERSON] так як статтею 170 ЦПК України подача заяви про скасування судового наказу, яким стягнуто аліменти, не передбачена, а відповідно до ч. 7, 8 статті 170 ЦПК України у разі незгоди з винесеним судовим наказом, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Отже, користуючись цим правом, він і звертаєся до суду з цим позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь його старшого сина, без урахування того, що він має ще двох неповнолітніх дітей, непрацюючу дружину та хворого непрацездатного батька, яких згідно із Сімейним Кодексом України позивач має обов`язок утримувати. Із [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2010 року їх шлюб розірвано, син залишився проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 8750 від 11 жовтня 2018 року надана суду). Після розлучення своєму сину позивач допомагав фінансово, спілкувався з ним та приймав участь в його вихованні та утриманні за домовленістю з його матір`ю. Через деякий час після розірвання шлюбу позивач став мешкати і проживає до цього часу разом з [PERSON] . В зареєстрованому шлюбі вони не перебувають, але мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти та його цивільна дружина зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Крім дітей позивача та дружини там мешкає мати дружини та син дружини від першого шлюбу (довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб № 1315 від 14 лютого 2019 року надана суду). Місце проживання позивача зареєстровано разом з його батьками в будинку [ADDRESS] . Але фактично він мешкає разом із дітьми та його цивільною дружиною, дуже часто буває у батьків за місцем своєї реєстрації. Позивач працює в управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області, має стабільний заробіток; з вересня минулого року із його заробітної плати на утримання його старшого сина - [PERSON] - почали утримувати аліменти. Із нарахованої зарплати у розмірі 10990.55 (без відрахувань податків та зборів) утримується 4 506.13 грн. (довідку про розмір утриманих аліментів додано). На утримання двох його молодших дітей та йому самому й непрацюючій дружині - матері його двох молодших дітей - залишається після відрахувань із заробітної плати менше чотирьох тисяч гривень, що з урахуванням позивача, його хворого непрацездатного батька, двох дітей та дружини складає менше тисячі гривень на одну особу. Це суперечить вимогам законодавства України. Мати його двох молодших дітей - [PERSON] - на теперішній час не працює, зайнята доглядом за дітьми, самостійного доходу не має, а отже також потребує утримання від позивача. В підтвердження цьому надано до суду довідку із центру зайнятості та копію її трудової книжки. Крім цього, позивач має батька, який є інвалідом 3-ї групи, переніс дуже складну операцію 23 листопада 2017 року. Згідно виписного епікризу із історії хвороби № ЄА 9501 відділення нейрохірургії № 2 Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації батько має таку тяжку хворобу: «Опухоль средней и задней трети фалькба с ростом в правую теменную долю и верхний согитальньїй синус. Состояние после операции - костно-пластическая трепанация черепа справа, удаление опухоли 10.11.2017года». Це є невиліковна хвороба, батько перебуває на постійному обліку у онколога, потребує лікування, обстеження, підтримує свою життєдіяльність, витрачаючи значні кошти на ліки та медичні препарати. Він потребує фінансової підтримки сина (позивача), бо отримує невелику пенсію, якої ледь вистачає на покриття комунальних послуг та харчування. Практично його лікування забезпечує позивач. Встановивши розмір аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, суд, на думку позивача, позбавив його можливості рівноцінно утримувати ще двох моїх дітей, непрацюючу цивільну дружину - матір його менших двох дітей - та хворого батька. Особливо втрачають його діти, бо саме вони є в нерівних умовах із своїм старшим братом, бо та частка моєї заробітної плати, що залишається після відрахувань на аліменти старшого сина не відповідає вимогам Сімейного Кодексу України про мінімальний розмір аліментів на дітей: 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Подаючи заяву в порядку наказного провадження відповідачка - [PERSON] - не повідомила суд про те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей та хворого батька. Так як заява відповідачки про утримання з нього аліментів на його старшого сина розглядалася у наказному провадженні і він був позбавлений можливості надати суду свої заперечення щодо розміру утримання з нього аліментів, позивач вважає, що має право на звернення до суду із цією позовною заявою про зменшення розміру аліментів а також перерахунку утриманих з його зарплати аліментів за минулий час (з 16 жовтня 2018 року) із врахуванням його матеріального становища та необхідністю утримувати ще двох дітей, цивільну дружину та хворого непрацездатного батька. Отже, позивач вважає, що достатнім та справедливим буде розмір аліментів на старшого сина [PERSON] визначений у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття. Цей розмір не буде суперечити вимогам ч. 2 ст. 182 СКУ, тобто він не буде нижчим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму - 1500 грн. А навіть, буде перевищувати. Таким чином, стягувані аліменти він сплачує, але через тяжке матеріальне становище може виникнути заборгованість. Вважає стягуваний розмір аліментів неправомірним. Звертався до відповідачки і третьої особи з питанням домовитися про зменшення розміру стягуваних аліментів, але це ні до чого не призвело. Зараз він має скрутне матеріальне становище, аліменти у встановленому розмірі сплачувати не має можливості, у вихованні та матеріальному забезпеченні сина участь приймає і поточні аліменти платить. Просив змінити порядок стягнення аліментів шляхом зменшення розміру стягуваних з нього згідно рішення - наказу суду про стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина зі стягнення в ј частку його доходу на стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки аліментів щомісячно до повноліття сина, зробивши відповідний перерахунок вже стягнутих аліментів з дня подачі заяви відповідачкою про стягнення аліментів, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вказаним і матеріалами справи, на думку суду, в поясненнях суду проти позову заперечувала, вказавши на те, що дійсно перебували в шлюбі, мають неповнолітнього сина, за наказом суду позивач дійсно повинен виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина до повноліття цієї дитини. Державний виконавець вірно вирахував суму стягуваних аліментів та порядок її стягнення згідно рішення суду. Вважає за не можливе зниження розміру стягуваних аліментів в заявлених позивачем вимогах та зміну порядку їх стягування, оскільки і в неї скрутне матеріальне становище, на утримання їх сина не вистачає і цих коштів, дитина хворіє, потребує постійного лікування та додаткових витрат на лікування та навчання, догляду, оздоровлення, про що маються належні письмові докази. Вважає також, що позивач навмисне ставить питання про зменшення розміру стягуваних аліментів, в нього можуть бути більші статки, ніж він говорить; проти задоволення позову заперечує, просила справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону, справу розглянути без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, проти позову не заперечували, просили справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону, справу розглянути без участі їх представника. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що сторони [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , він є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , відповідач є мамою цієї дитини. Сімейне життя в подальшому не склалося, подружні стосунки припинені, шлюб їх згодом було за рішенням суду розірвано, майно поділили добровільно, мешкати стали окремо, неповнолітній син залишився мешкати з відповідачкою. 22 жовтня 2018 року своїм наказом по цивільній справі № 201/11208/18 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу щодо стягнення з позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська зобов`язав позивача сплачувати аліменти на його старшого сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття. Зазначена цивільна справа розглядалася у порядку наказного провадження, суд не розглядав обгрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, отже позивач, як він стверджує, не мав можливості надати пояснення та заперечення до суду щодо вимог [PERSON] так як статтею 170 ЦПК України подача заяви про скасування судового наказу, яким стягнуто аліменти, не передбачена, а відповідно до ч. 7, 8 статті 170 ЦПК України у разі незгоди з винесеним судовим наказом, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Отже, користуючись цим правом, він і звертається до суду з цим позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь його старшого сина, без урахування того, що він має ще двох неповнолітніх дітей, непрацюючу дружину та хворого непрацездатного батька, яких згідно із Сімейним Кодексом України позивач має обов`язок утримувати. Із [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2010 року їх шлюб розірвано, син залишився проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 8750 від 11 жовтня 2018 року надана суду). Після розлучення своєму сину позивач допомагав фінансово, спілкувався з ним та приймав участь в його вихованні та утриманні за домовленістю з його матір`ю. Через деякий час після розірвання шлюбу позивач став мешкати і проживає до цього часу разом з [PERSON] . В зареєстрованому шлюбі вони не перебувають, але мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти та його цивільна дружина зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Крім дітей позивача та дружини там мешкає мати дружини та син дружини від першого шлюбу (довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб № 1315 від 14 лютого 2019 року надана суду). Місце проживання позивача зареєстровано разом з його батьками в будинку [ADDRESS] . Але фактично він мешкає разом із дітьми та його цивільною дружиною, дуже часто буває у батьків за місцем своєї реєстрації. Позивач працює в управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області, має стабільний заробіток; з вересня 2018 року із його заробітної плати на утримання його старшого сина - [PERSON] - почали утримувати аліменти. Із нарахованої зарплати у розмірі 10990.55 (без відрахувань податків та зборів) утримується 4 506.13 грн. (довідку про розмір утриманих аліментів додано). На утримання двох його молодших дітей та йому самому й непрацюючій дружині - матері його двох молодших дітей - залишається після відрахувань із заробітної плати менше чотирьох тисяч гривень, що з урахуванням позивача, його хворого непрацездатного батька, двох дітей та дружини складає менше тисячі гривень на одну особу. Це суперечить вимогам законодавства України. Мати його двох молодших дітей - [PERSON] - на теперішній час не працює, зайнята доглядом за дітьми, самостійного доходу не має, а отже також потребує утримання від позивача. Крім цього, позивач має батька, який є інвалідом 3-ї групи, переніс дуже складну операцію 23 листопада 2017 року. Згідно виписного епікризу із історії хвороби № ЄА 9501 відділення нейрохірургії № 2 Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації батько має таку тяжку хворобу: «Опухоль средней и задней трети фалькба с ростом в правую теменную долю и верхний согитальньїй синус. Состояние после операции - костно-пластическая трепанация черепа справа, удаление опухоли 10.11.2017года». Це є невиліковна хвороба, батько перебуває на постійному обліку у онколога, потребує лікування, обстеження, підтримує свою життєдіяльність, витрачаючи значні кошти на ліки та медичні препарати. Він потребує фінансової підтримки сина (позивача), бо отримує невелику пенсію, якої ледь вистачає на покриття комунальних послуг та харчування. Практично його лікування забезпечує позивач. Стаття 180 Сімейного Кодексу України встановлює обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Також, стаття 202 Сімейного Кодексу України зобов`язує повнолітніх дочку чи сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Стаття 203 цього ж Кодексу визначає обов`язок дочки чи сина брати участь у додаткових витратах на батьків: Дочка, син зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Встановивши розмір аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, суд, на думку позивача, позбавив його можливості рівноцінно утримувати ще двох моїх дітей, непрацюючу цивільну дружину - матір його менших двох дітей - та хворого батька. Особливо втрачають його діти, бо саме вони є в нерівних умовах із своїм старшим братом, бо та частка моєї заробітної плати, що залишається після відрахувань на аліменти старшого сина не відповідає вимогам Сімейного Кодексу України про мінімальний розмір аліментів на дітей: 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Подаючи заяву в порядку наказного провадження відповідачка - [PERSON] - не повідомила суд про те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей та хворого батька. Так як заява відповідачки про утримання з нього аліментів на його старшого сина розглядалася у наказному провадженні і він був позбавлений можливості надати суду свої заперечення щодо розміру утримання з нього аліментів, позивач вважає, що має право на звернення до суду із цією позовною заявою про зменшення розміру аліментів а також перерахунку утриманих з його зарплати аліментів за минулий час (з 16 жовтня 2018 року) із врахуванням мого матеріального становища та необхідністю утримувати ще двох дітей, цивільну дружину та хворого непрацездатного батька. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, тяжке матеріальне становище батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 183 СКУ передбачає визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини: «1. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.» Беручи до уваги дохід позивача та необхідність утримання трьох дітей, непрацюючої дружини - матері його двох малолітніх дітей - та хворого немічного батька, вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються із нього на користь відповідачки для утримання його старшого сина в сторону зменшення із 1/4 частки заробітної плати (доходу) на 1/6 частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття. Частиною 2 статті 182 СКУ визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини: «Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.» Законом України від 23 листопада 2018 року № 2629-УІІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років - 2 027 грн. Отже, позивач вважає, що достатнім та справедливим буде розмір аліментів на старшого сина [PERSON] визначений у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття. Цей розмір не буде суперечити вимогам ч. 2 ст. 182 СКУ, тобто він не буде нижчим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму - 1500 грн. А навіть, буде перевищувати. Зараз він має скрутне матеріальне становище, аліменти у встановленому розмірі сплачувати не має можливості, у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, на думку позивача, він участь приймає. В добровільному поряду спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню частково, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач зараз офіційно працевлаштований, має скрутне матеріальне становище, але сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина; в нього суттєво не змінився матеріальний стан, але змінився суттєво сімейний стан (він як працював офіційно так там і працює, має на утриманні як двох малолітніх дітей, так хворого похилого віку непрацездатного батька, цивільну дружину), отримує не значний дохід за основним місцем роботи і сплачує аліменти, він звернувся до суду з позовом про зміну порядку стягнення шляхом зменшення розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] неповнолітній, свого постійного доходу не має, знаходяться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час офіційно працевлаштована; неповнолітній син навчається, сторін хворіє різними захворюваннями, потребує лікування, оздоровлення, відпочинку, постійного догляду і численних додаткових витрат, які зараз несе і відповідачка; основний тягар всього цього несе на собі лише відповідачка. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах в частині перерахунку стягуваних аліментів за минулий час, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час. Частиною 1 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов`язків батьків. Вищезазначене підтверджено і доведено доказами. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] за судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2018 року по цивільній справі № 201/11208/18 на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , встановивши розмір аліментів - 1/6 частини заробітку (доходу) батька цієї дитини: [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи таке стягнення з 17 січня 2020 року, в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про здійснення перерахунку по стягуваним аліментам слід відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини та здійснення перарахунку стягуваних аліментів в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial