Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

[PERSON] 21 січня 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 2-5), який в процесі розгляду справи підлягав уточненню шляхом виключення з числа відповідачів [PERSON] та відповідних вимог до нього, у звязку зі смертю (а. с. 76-78). В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві та у судовому засіданні з урахуванням уточнень посилався на те, що 01 липня 2014 року за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням [PERSON] та належного останній на праві власності та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої у судовому порядку був визнаний [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія». Вартість відновлювального ремонту автомобіля належного позивачу становить 41\~423,75 грн., ліміт відповідальності за відповідним страховим полісом становить 50\~000,00 грн., проте страхове відшкодування [PERSON] так і не було виплачено, у звязку із чим остання звернулась до суду з даним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила суд стягнути на користь позивача з [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 41\~423,75 грн. Представник позивача у судовому засіданні вимоги з урахуванням уточнень підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на не виконання позивачем відповідних вимог ЗУ «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: 01 липня 2014 року за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням [PERSON] та належного останній на праві власності та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи (а. с. 6-6 зворот, 7). Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014 року винуватцем в скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] (а. с. 7 зворот, 8). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до полісу №АС/7103778 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 63). [PERSON] 03 липня 2014 року звернулась на адресу [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про страхове відшкодування внаслідок пошкодження автотранспротного засобу в дорожньо-транспортній пригоді від 01 липня 2014 року (а. с. 64). Згідно з висновком № 0409/14/14 експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди спричиненого власнику КТЗ, складеного 03 вересня 2014 року, розмір матеріальної шкоди (без врахування втрати товарної вартості), спричиненої власнику автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, становить 36430,26 грн. (а. с. 9-10, 23-37). У виплаті страхового відшкодування позивачу відповідачем було відмолено з мотивів ненадання страховикові для огляду транспортного засобу (а. с. 68). В обґрунтування заявлений вимог, а саме: вартості відновлювального ремонту належного [PERSON] автомобіля, стороною позивача були надані акт виконаних робіт № 4 від 20 серпня 2014 року (а. с. 15) та товарний чек № 61 від 20 серпня 2014 року (а. с. 15), на загальну суму 41\~423,75 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно з положеннями ст.. 9 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача, враховуючи висновок № 0409/14/14 експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди спричиненого власнику КТЗ, складеного 03 вересня 2014 року, яким вартість матеріальної шкоди власнику пошкодженого автомобіля, належного позивачу, визначена у сумі 36\~430,26 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у сумі 36\~430,26 грн., частково задовольнивши таким чином позовні вимоги. У задоволенні вимог про стягнення розміру відновлювального ремонту автомобіля суд вважає за необхідне відмовити як у недоведених та необґрунтованих, виходячи з наступного. Так, суд оцінює як неналежні та недопустимі докази надані стороною позивача акт виконаних робіт № 4 від 20 серпня 2014 року та товарний чек № 61 від 20 серпня 2014 року, оскільки доказів сплати відповідних сум позивачем надано не було, крім того, акт виконаних робіт № 4 від 20 серпня 2014 року був виданий не [PERSON], а [PERSON] Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 364,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial