Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] 30.12.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що з 04 вересня 2014 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що вони з відповідачем проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Син перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі в його вихованні та розвитку не приймає. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1500 щомісячно, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що з 04.09.2014 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо та знаходяться в процесі розлучення. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], сторони по справі є його батьками. Згідно пояснень позивача, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що має істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення позивачкою до суду та до повноліття дитини. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, у зв'язку з чим судовий збір з відповідача підлягає стягненню у дохід держави.

Outcome: approved