Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 06 червня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 41 будинку № 33 по проспекту Незалежності в м. Южноукраїнську Миколаївської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Окрім неї в зазначеній квартирі зареєстрований її син - [PERSON] Однак фактично у даному приміщенні він не проживав. Його місце знаходження їй невідоме. Посилаючись на те, що всі витрати з утримання квартири та сплати комунальних платежів вона несе самостійно, а також, наявною необхідністю у розпорядженні належною їй квартирою шляхом її продажу, просила суд визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився. Відзиву на позовну заяву не надав. ІІ. Заяви та клопотання учасників справи. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі. Свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Виклик відповідача [PERSON] в судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Однак, будучи належним чином повідомленим, останній до суду не з'явився, причину неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав. \~ \~ \~ \~А тому, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. ІV.\~ Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів справи судом встановлено, що згідно договору\~міни від\~08\~вересня 2015\~року,\~[PERSON],\~обміняла належну\~їй \~на праві\~власності квартиру\~[ADDRESS] на\~ квартиру\~[ADDRESS] належну\~[PERSON](а.с. 4 -5). Своє право власності на зазначену квартиру вона зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до витягу з якого, частка [PERSON] на зазначену квартиру складає 1/1 (а.с. 6). З довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 29 травня 2018 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] - квартиронаймач; [PERSON] - син (а.с. 3 - зворот). Відповідач [PERSON], в квартирі [ADDRESS], не проживає. V. Оцінка суду Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За результатами розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наявних в матеріалах спарви письмових доказів встановлено, що відповідач в спірному жилому приміщенні не проживав. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], ніколи не проживав, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved