Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач, [PERSON]) звернулася з вищевказаним позовом у якому просила суд визнати рішення Липівської сільської ради незаконним та скасувати його, визнати державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що позивачу, третім особам у справі, а також відповідачу - [PERSON] належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] [PERSON] разом з іншими співвласниками - третіми особами по справі дійшла згоди про те, щоб переоформити свої частки у власності на вказаний будинок на користь позивача. У результаті чого, звернулись до Реєстраційної служби Макарівського РУЮ з метою зареєструвати своє право власності на вказане майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і отримали відповідні витяги. Після отримання згаданих вище витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачка в грудні 2015 року звернулась до сільської ради з метою присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок в с. Лозовик. Однак в сільській раді [PERSON] дізналась про те, що зазначена земельна ділянка в цілому належить на праві власності відповідачу у справі [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 22.03.2007р. на підставі рішення Липівської сільської ради від 12.04.2006р. №8-1-ІV. Вказаним державним актом посвідчується право власності на земельну ділянку площею 0,172 га, кадастровий номер ділянки [NUMBER], яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і розташована в [ADDRESS]. В результаті чого позивач вважає, що відповідач незаконно набув право власності на спірну земельну ділянку, що призвело до порушення її прав як співвласника житлового будинку, який розташовано на зазначеній земельній ділянці. У результаті чого була змушена звернутися до суду за захистом порушених прав. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Липівська сільська рада Макарівського району Київської області у судове засідання свого представника не направили. Надіслали клопотання про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Розгляд справи просять залишити на розсуд суду. Представник [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовільнити. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про масце, день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв, клопотань, доказів не надали. Вислухавши пояснення сторін, представника, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 21 травня 1997 року за №1598, яке видане Макарівською районною державною адміністрацією Київської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що [PERSON] та інші сторони по справі зареєстрували своє право власності на вказане майно, відповідно до закону і отримали відповідні витяги. Після отримання згаданих вище витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачка в грудні 2015 року звернулась до сільської ради з метою присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку, на якій розташований належний сторонам житловий будинок в с. Лозовик. Однак в сільській раді остання дізналась про те, що зазначена земельна ділянка в цілому належить на праві власності відповідачу у справі [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 22.03.2007р. на підставі рішення Липівської сільської ради від 12.04.2006р. №8-1-ІV. Вказаним державним актом посвідчується право власності на земельну ділянку площею 0,172 га, кадастровий номер ділянки [NUMBER], яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і розташована в [ADDRESS]. Відповідно до статті 30 Земельного кодексу України від 18.12.1992р., який був чинний станом на час набуття нами у власність житлового будинку, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. У зв'язку тим, що позивач, треті особи та відповідач набули право власності на житловий будинок в [ADDRESS], до цих осіб перейшло також і право користування земельною ділянкою, на якій розташовано вказане нерухоме майно. В свою чергу відповідачем спірну земельну ділянку було набуто у власність 2006 року в період дії Земельного кодексу України від 25.10.2001, а тому при вирішенні питання про законність приватизації земельної ділянки слід керуватись відповідними нормами Земельного кодексу України від 25.10.2001 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Зокрема, відповідно до статті 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. В той же час станом на час прийняття Липівською сільською радою оскаржуваного рішення від 12.04.2006 за №8-l-IV, сільська рада не взяла до уваги того факту, що спірна земельна ділянка перебувала в користування декількох громадян - співвласників житлового будинку в [ADDRESS]. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не був єдиним користувачем вказаної земельної ділянки, а тому рішення Липівської сільської ради про передачу йому вказаної ділянки у власність є незаконним та порушує права інших співвласників як користувачів спірної земельної ділянки. Згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (в чинній редакції) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена судом в постанові від 4 червня 2014 року (справа № 6 - 46 цс 14), відповідно до статі 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином вимоги позивача про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, яким посвідчується право власності відповідача на спірну земельну ділянку, а також відповідного рішення сесії, яке є підставою для передачі земельної ділянки у власність відповідачу, є такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved