Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON], від імені якого виступає [PERSON], звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.02.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 222554591 про надання кредитних коштів у розмірі 19 800 доларів США на споживчі цілі строком до 25.02.2017 року. На забезпечення кредитного договору 26.02.2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок, розташований в с. Лашківка, вул. Перемоги, 13, Кіцманського району Чернівецької області. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу [PERSON] і підписаний довіреною [PERSON] особою - [PERSON] на підставі довіреності, завіреної 03.05.2006 року Генеральним консулом України в Чикаго. Про укладення кредитного договору та договору іпотеки йому стало відомо наприкінці 2013 року. Вважає, що договір іпотеки є незаконним, оскільки він укладений його дочкою - [PERSON], позичальником є її чоловік - [PERSON], кредитні кошти використані на потреби їх сім`ї, тому з підстав, передбачених ч.3 ст.238 ЦК України має бути визнаний недійсним. Окрім того, предмет іпотеки - житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, розпорядженні таким майном має здійснюватися за взаємною згодою та відповідно до ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. На момент укладення договору іпотеки його дружина [PERSON] знаходилась за межами України в США, згоди на укладення такого договору вона не надавала, тому просив позов задовольнити. [PERSON], від імені якої виступає [PERSON], також пред'явила позов про той самий предмет спору, вказуючи, що договір іпотеки, укладений 26.02.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], від імені якого діяла [PERSON], суперечить вимогам ст.ст. 60, 65 Сімейного кодексу України, на момент укладення договору іпотеки вона перебувала за межами України в США і згоди на його укладення не надавала, тому з підстав, передбачених ст.,ст. 203, 215 ЦК України просила позов задовольнити. В судовому засіданні представники позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, підтримали заявлені вимоги з наведених підстав. Представники відповідача - ВАТ КБ «Надра» заперечували проти позову тим, що договір іпотеки укладений уповноваженою особою, є нотаріально посвідчена заява [PERSON] про надання згоди на кладення договору іпотеки, а копія її закордонного паспорта не доводить протилежного. Відповідач [PERSON] позов визнала, вказуючи, що діяла за довіреністю і за згодою батьків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не повідомивши причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що 26.02.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 222554591 про надання кредитних коштів у розмірі 19 800 доларів США на споживчі цілі строком до 25.02.2017 року. На забезпечення кредитного договору 26.02.2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок, розташований в с. Лашківка, вул. Перемоги, 13, Кіцманського району Чернівецької області. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу [PERSON] і підписаний довіреною [PERSON] особою - [PERSON] на підставі довіреності, завіреної 03.05.2006 року Генеральним консулом України в Чикаго. Згідно ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. За змістом довіреності [PERSON] уповноважує [PERSON] управляти та розпоряджатися всім своїм майном, в тому числі: заставляти (передавати в іпотеку) в забезпечення як своїх, так і третіх осіб зобов'язань і приймати під заставу (іпотеку) нерухомість та інше майно. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. 26.02.2007 року від імені [PERSON] до приватного нотаріуса Кіцманського районного нотаріального округу [PERSON] подано письмову заяву, завірену сільським головою Лашківської сільської ради Кіцманського району [PERSON], про надання згоди [PERSON] на передачу в іпотеку будинку по вулиці Перемоги в с. Лашківка Кіцманського району. За змістом цієї заяви [PERSON] з умовами кредитного договору та договору іпотеки ознайомлена та з усіма пунктами погоджується. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд не вбачає порушення вимог законодавства, передбачених ст. 238 ЦК України, ст.ст. 60, 65 Сімейного кодексу України, як і не вбачає підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України для визнання договору іпотеки недійсним. З приводу підроблення заяви про надання згоди [PERSON] на передачу в іпотеку будинку [PERSON] до правоохоронних органів не зверталась. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомостей про перетинання державного кордону України [PERSON], [INFO]., не виявлено. Суд вважає, що самого факту про відсутність відомостей про перетинання державного кордону України [PERSON] недостатньо для визнання договору іпотеки недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, аналізуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 238 ЦК України, ст.ст. 60, 65 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed