Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 541088,00 грн., а також за період з 12.09.2014 року по 01.03.2016 року інфляційні витрати у розмірі 75049,01 грн. і 3 % річних у розмірі 5738,14 грн., та стягнути суму сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 11.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони були зобовязані в строк до 11.09.2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири № 26 за адресою м. Харків, вул. О.Яроша, б. 20, корп. 1. За домовленістю сторін, [PERSON] передала [PERSON] завдаток 10000,00 доларів США, що складало за курсом встановленим Національним банком України станом на 11.09.2014 року 129765,98 грн. Відповідач у встановлений термін умови вказаного договору не виконав та продаж квартири у встановлений договором строк не здійснив, не зняв заборону відчуження на квартиру № 26 за адресою м. Харків, вул. О.Яроша,б. 20, корп. 1, як було передбачено п.3.3 та п.3.5 попереднього договору. В добровільному порядку гроші, надані в якості завдатку, відповідач повертати відмовляється, у звязку з чим позивач був змушений звернутись до суду. В судовому представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки відповідач не міг укласти основний договір на дату 11.09.2015 року з поважних та обєктивних причин, які від нього не залежали. Станом на 11.09.2015 року існувала заборона відчуження на спірну квартиру, накладена банком. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що 11.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони були зобовязані в строк до 11.09.2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири № 26 за адресою м. Харків, вул. О.Яроша, б. 20, корп. 1. Відповідно до п.4.1 вказаного договору в забезпечення його умов [PERSON] передає, а [PERSON] приймає завдаток в сумі 129769, 98 грн., що складало за курсом встановленим Національним банком України станом на 11.09.2014 року 10000,00 доларів США. Відповідач у встановлений термін умови вказаного договору не виконав, основний договір купівлі-продажу квартири у встановлений договором строк укладено не було. [PERSON] та не зняв заборону відчуження на квартиру № 26 за адресою м. Харків, б. 20, корп. 1, як те було передбачено п.3.3 та п.3.5 попереднього договору. В добровільному порядку гроші, надані в якості завдатку, відповідач не повернув. З метою врегулювання спору на адресу відповідача 19.12.2015 року був направлений лист-вимога, проте відповідача відповіді на даний лист не надав, грошові кошти не повернув. Частиною 1\~ст. 570 ЦК України\~встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був в зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані [PERSON] кошти завдатком. Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2\~ст. 570\~\~ЦК України). Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, то те, що сторонами вони зазначені як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених\~ст. 571 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача додатково суми у розмірі завдатку, встановленого п. 4.1 паперового договору від 11.09.2014 року. Частиною 2\~ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зі змісту договору вбачається, що під час підписання попереднього договору позивач передала, а відповідач отримав в рахунок сплати повної вартості квартири за договором купівлі-продажу у розмірі 129\~765,98 грн, що складає в еквіваленті 10 000 дол. США. за курсом НБУ станом на 11.09.2014 року. Таким чином, згідно з умовами договору кошти передавалися в національній валюті - гривні, а сторони визначили еквівалент у доларах США. Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 129\~765,98 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача за період з 12.09.2014 року по 01.03.2016 року інфляційних витрат у розмірі 75049,01 грн. і 3 % річних у розмірі 5738,14 грн. суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. З матеріалів справи вбачається, що основний договір купівлі-продажу спірної квартири відповідач повинен був укласти не пізніше ніж 11.09.2015 року, тому саме з цієї дати підлягають нарахуванню інфляційні витрати та 3 % відсотки річних. Отже, у зв'язку із простроченням відповідачем сплати грошового зобовязання за період з 11.09.2015 року по 01.03.2016 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму 5482, 89 грн. інфляційних витрат за час прострочення та 1824 ,89 грн. - 3% річних від простроченої суми. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про відсутність його вини в порушенні умов попереднього договору, оскільки йому було відомо, що квартира, яка повинна була стати предметом основного договору купівлі-продажу знаходилась в іпотеці та на неї накладено заборону відчуження. Відповідно до п.3.5 попереднього договору від 11.09.2014 року [PERSON] взяв на себе зобовязання надати до 11.09.2015 року всі документи на квартиру та звільнити квартиру від усіх обмежень та обтяжень, проте зазначених умов договору не виконав. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial