Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися суд із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору - [PERSON], Кобаківська сільська рада про визнання недійсними правочинів Представник позивачів, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та просив позов задовольнити. Із позовної заяви [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивачам стало відомо із об'яви Косівської районної газети «Гуцульський край» від 1 серпня 2014 р., що відповідачка [PERSON] втратила свідоцтво на право власності на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS]. Така інформація стала для позивачів насторожливою, оскільки ніколи й мови не було між всіма спадкоємцями першої черги, що хтось із них буде оформляти свідоцтво про право власності на спадкове нерухоме майно. Вищезазначене свідоцтво про право власності на житловий будинок та інші - на земельну ділянку, грошовий вклад вважають незаконними і такими, що повинні бути визнані судом недійсними, виходячи з наступних підстав. Позивачу [PERSON] довелось бути учасником ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, після чого переслідували постійні турботи, пов'язані зі станом здоров'я. І навіть не було жодних мотивів передбачати щось неладне в майбутньому, реєструючись 17.03.2006 р. до господарства по [ADDRESS], тобто вважати наявність відсутності статусу співвласника спадкового майна, проживаючого й по даний час в цьому будинку. Всі вони жили в мирі та злагоді. Відповідач обманним шляхом та таємно від позивачів, з порушенням, традиційних принципів дотримання умов домовленості сімейної наради, які мали вигляд в контексті норм ч. 1 ст. 549 ЦК України (ред. 1963 р.), що всі спадкоємці фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, - реалізував своє право по оформленню свідоцтв про право на спадщину за законом від 22.01.1998 р., серії ААІ № 738713, ААІ № 738799, ААІ № 738760 в державного нотаріуса Косівської державної нотаріальної контори. При цьому в порядку норм ч. 1 ст. 553 ЦК України (в ред. 1963 р.) позивачі не заявляли про свою відмову від спадщини на користь відповідачки, тому нотаріальні дії не можуть вважатися правильними при оформленні таких свідоцтв. Таким чином, проведення відповідачкою дій при оформленні свідоцтв про право на спадщину за законом від 22.01.1998 р. супроводжувались явними порушеннями норм чинного законодавства, а саме: нез'ясуванням та невстановленням нотаріусом кола осіб першої черги за законом, відсутністю відмови спадкоємців від спадщини на користь інших спадкоємців, заведенням відповідачем в оману нотаріуса при зібранні належного повного пакету документів спадкової справи. Просять визнати недійсними свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом серії ААІ № 738713, ААІ № 738799, ААІ № 738760 від 22.01.1998 р., видані [PERSON] державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори. Відповідачка, [PERSON] в судовому засіданні позов заперечувала у повному обсязі тим, що позивачам було відомо про відкриття спадщини, після її чоловіка [PERSON], проте позивачі не зверталися до нотаріальної контори з відповідною заявою, жодних юридично значущих дій не вчинили для цього, натомість, вона звернулася у встановлені строки із заявою про прийняття спадщини та одержала свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Третя особа, [PERSON] в судовому засіданні позов заперечувала у повному обсязі, пояснення надала аналогічні поясненням відповідачки. Представник третьої особи, Кобаківської сільської ради до суду не з'явився, заяви про розгляд справи без участі представника сільської ради не подавав, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, та третьої особи, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть від 22.03.1997 року (а.с. 38) [PERSON] помер [INFO]. Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 39) вбачається, що [PERSON] була дружиною [PERSON]. Відповідно до копії довідки № 1247 від 14.08.2014 року виданої виконкомом Кобаківської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області (а.с. 10) вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] залишилися спадкоємці першої черги, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 22.01.1998 року (а.с. 7-9, 44-47) вбачається, що спадкоємцем всього майна [PERSON] є його дружина - [PERSON]. Згідно з копією газети «Гуцульський край» від 1 серпня 2014 р. № 31 (1388) (а.с. 11) вбачається, що втрачене свідоцтво на право власності на житловий будинок [PERSON] ([ADDRESS]) слід вважати недійсним. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, про що роз'яснено Пленумом Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у постанові № 7 від 30.05.2008. Отже, спадкові правовідносини з приводу прийняття та набуття права на спадкове майно після [PERSON], який помер [INFO], врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Також, відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). За даними спадкової справи №28 до майна померлого [INFO] [PERSON], долученої до матеріалів справи в копії, будь-яких заяв від позивачів у справі, [PERSON] та [PERSON], щодо спадкового майна після [PERSON] з часу відкриття спадщини не надходило (а.с. 37-47). Таким чином, відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) позивачі вважаються такими, що відмовилися від спадкового майна після [PERSON], оскільки не вчинили дій, що свідчать про прийняття спадщини. Разом з тим, позивачі не зверталися до суду з вимогами про продовження строку для прийняття спадщини після [PERSON]. Доводи представника позивачів про наявність усної домовленості сімейної наради з відповідачкою - [PERSON], за якою всі спадкоємці фактично вступили в управління та володіння спадковим майном не заслуговують на увагу, нічим не підтверджені і не можуть бути прийняті до уваги. Посилання представника позивачів на відсутність поданої позивачами заяви про відмову від спадщини як на підставу виявленої ним у такий спосіб волі на прийняття спадщини, суд оцінює критично, оскільки такі твердження суперечать наведеним нормам матеріального права щодо прийняття спадщини за ЦК УРСР (1963 року). Отже, правові підстави для визнання оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними відсутні, як і підстави для задоволення позовних вимог, а тому заявлений позов є безпідставним. На підставі наведеного, ст.ст. 524, 525, 526, 529, 548, 549, 553 Цивільного кодексу Української РСР, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, та

Outcome: dismissed