Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення боргу. На підставу своїх вимог посилається на положення ст. ст. 625, 1049, 1050, 1046 ЦК України та на те, що 29 березня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено спадковий договір, який нотаріально посвідчений. На підтвердження справжності намірів сторін, Відповідачем 29.03.2012 було складено розписку про отримання від [PERSON] коштів в розмірі 45000 грн. 09.11.2013 [PERSON] помер, тому у звязку зі смертю фізичної особи-набувача за спадковим договором дія договору припинилася. Спадкоємцем [PERSON] є його син [PERSON] - Позивач, який звернувся до Відповідача з пропозицією переукласти спадковий договір, але отримав відмову. Повернути кошти у відповідності до розписки в сумі 45000 грн. Відповідач також відмовився. Тому, Позивач просить стягнути з Відповідача суму боргу у відповідності до розрахунку станом на 25.07.2016, а саме основний борг в розмірі 45000 грн., суму інфляційних збитків в розмірі 33120 грн., три відсотки річних, що складають суму в розмірі 4528,28 грн., разом 82648,28 грн. Позивач до початку розгляду справи подав до суду заяву якою позов підтримав повністю, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити, справу розглядати за його відсутності за наявними матеріалами. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на підстави, викладені в запереченні, яке надійшло до суду 04.10.2016 вх. №3847/16. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, заслухавши учасників судового процесу, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29 березня 2012 року між Відповідачем та [PERSON] було укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Тальнівського районного нотаріального округу Черкаської області та зареєстровано в реєстрі за №843. Зі змісту вищевказаного договору вбачається, що Відповідач, який є відчужувачем за цим договором, передає після своєї смерті у власність набувача [PERSON] земельну ділянку, яка належить Позивачу на праві приватної власності площею 30000 кв. м., призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Павлівської сільської ради Тальнівського району, кадастровий номер 7124087800:01:000:0217. Зазначена земельна ділянка належить Позивачу (відчужувачу) відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧР №003020, виданого на підставі розпорядження Тальнівської районної державної адміністрації від 12.07.2002 за №144, зареєстрованого 31.07.2002 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №208. Відповідно до п. 5 вищевказаного спадкового договору на набувача за цим договором покладаються такі обовязки: організовувати та проводити господарську діяльність на земельній ділянці, сплачувати всі необхідні платежі щодо вказаної земельної ділянки, в разі необхідності здати в оренду земельну ділянку на умовах на його розсуд, брати участь у зборах власників земельних ділянок, контролювати всі питання, які стосуватимуться земельної ділянки та її господарського призначення, змінити призначення земельної ділянки та виготовити всю технічну документацію, якщо на те виникне потреба. Зі змісту п. 6 спадкового договору вбачається, що право власності на вказану в договорі земельну ділянку переходить до набувача у разі виконання ним умов цього договору та після смерті відчужувача. Зі змісту наданої позивачем розписки складеної 29.03.2012, вбачається, що [PERSON] цією заявою підтвердив факт отримання від [PERSON] гроші в сумі 45000 грн. Одночасно повідомив, що спадковий договір від 29.03.2012, що зареєстрований за №843, укладений ним добровільно. Зобовязався повернути вказану суму в разі розірвання спадкового договору з ініціативи [PERSON] або за наявності його вини [PERSON] не пізніше одного місяця з дня розірвання договору. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-СР №222160 виданого 12.11.2013, [PERSON] помер 09.11.2013. Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом №777 виданого 28.05.2014 по спадковій справі №345/2013 вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], а саме спадщина, на яку видано це майно складається з автомобіля марки MERCEDES-BENZ, автомобіля марки ACURA, причіп марки ГКБ, майнових прав на частку в статутному капіталі ТОВ «САТП-2304». Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості ; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до пункту 8.10 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі смерті фізичної особи набувача за спадковим договором дія договору припиняється. Згідно з пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті набувача спадковий договір вважається припиненим. У цьому випадку спадкоємці набувача мають право вимагати від відчужувача відшкодування витрат, яких вони зазнали при виконанні спадкового договору в тій частині зобов'язань, які були виконані набувачем до його смерті. Втім, даний позов заявлено з інших підстав, а саме з підстав виконання відповідачем зобовязання сплатити суму боргу за розпискою від 29.03.2012, натомість дана розписка не є борговою в розумінні ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України на що посилається Позивач, оскільки зі змісту розписки вбачається застереження про те, що в разі розірвання спадкового договору з ініціативи Відповідача або за наявності вини Відповідача останній зобовязується повернути отриману суму коштів [PERSON]. Наведене свідчить про те, що надану Позивачем розписку від 29.03.2012 не можна вважати доказом отримання позики в розумінні суті статей 1046-1050 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спадковий договір укладений між [PERSON] та [PERSON] припинений 09.11.2013 у звязку зі смертю набувача [PERSON] Тому Позивач, як спадкоємець набувача, має право вимагати від відчужувача Відповідача відшкодування витрат, яких він зазнав при виконанні спадкового договору в тій частині зобов'язань, які були виконані набувачем до його смерті, в тім, зазначені вимоги не були заявлені позивачем в межах розгляду даної справи. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Основною вимогою для задоволення позовних вимог позивача, є обовязкова наявність порушеного права та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову (Правовий висновок ВСУ у справі №6-94 цс/13 від 25.12.2013). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову з підстав стягнення боргу за розпискою від 29.03.2012 наданою Відповідачем на підтвердження укладення спадкового договору між ним та [PERSON] від 29.03.2012.

Outcome: dismissed