Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Енергодарські телевізійні системи» (далі відповідач, ТОВ «Телерадіокомпанія «ЕНТС») в якій просить суд: визнати поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Енергодарські телевізійні системи» в новинах [INFO] та на веб сайті «You [INFO] » ( [INFO] .youtube.com [INFO] = [INFO] ), в частині, що стосується позивача, а саме: «Мешканці будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] , були проти ОСББ через те, що керувати будинками мав би екс-депутат [PERSON] , це питання перенесли на наступну сесію…», такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та зобов`язати відповідача протягом семи днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену про [PERSON] у спосіб, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, а саме: шляхом зачитування резолютивної частини рішення суду у цій справі в ефірі Телеканалу «ЕНТС». Обґрунтовуючи вимогу позову, позивач зазначає, що 24 липня 2018 року, під час\~новин телеканалу\~ ЕНТС, власником якого є відповідач, поширено інформацію наступного змісту: «…пакетом проголосували\~за передачу\~на баланс\~ОСББ будинків\~по [ADDRESS] [ADDRESS] та [ADDRESS] . Мешканці будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] , були проти ОСББ через те, що\~керувати будинками мав би екс-депутат [PERSON] , це питання перенесли на наступну сесію…».\~Також проілюстровано фото позивача [PERSON] . Аналогічний матеріал під заголовком «Сесія міськради: депутати голосували пакетами» розміщено в мережі Інтернет на веб сайті «You Tube» (https//www.youtube.com/watch?v=ub_ngzrjJEs) (запис з 1 мин.27 сек.). В програмі\~обговорюються події,\~що мали\~місце на засіданні 22 сесії Енергодарської міської ради, що відбулася 24 липня 2018 року, де розглядалося питання «Про передачу на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Українська, [ADDRESS] , [ADDRESS] », багатоквартирних житлових будинків за адресою: [ADDRESS] ». На думку позивача, озвучена в\~сюжеті інформація,\~яка розміщена\~в мережі\~Інтернет на\~веб сайті\~«You\~Tube»\~не відповідає\~дійсності та\~є спотвореною\~в частині\~того,\~що нібито\~мешканці вказаних\~будинків,\~проти передачі\~на баланс\~ОСББ «Українська,\~29, 33»\~цих будинків\~з тієї підстави, що керувати, тобто бути управителем мав би позивач, проте, позивач лише був одним з багатьох ініціаторів створення ОСББ «Українська, 29, 33», за адресою де проживає і жодним чином не намагався стати його керівником або управителем. Позивач зазначає, що таке поширене відповідачем твердження, є недостовірним, неправдивим, надуманим та безпідставним, має яскраво виражений негативний характер та вчинено з метою дискредитування позивача, чим завдає шкоди особистим немайновим правам позивача, порочить його честь, гідність та ділову репутацію. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення тотожні змісту позовної заяви та просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «ЕНТС», повідомлений належним чином про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с.77, 96), причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань, відзову, пояснень чи заперечень щодо позовних вимог суду не надав. Враховуючи відсутність підстав передбачених для відкладення слухання справи визначених ч.2 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та у зв`язку з наявністю сукупності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, провести розгляд справи в порядку заочного провадження. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні у суду докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Судом встановлено, що 24 липня 2018 року, телеканалом ЕНТС, було здійснено трансляцію репортажу щодо засідання сесії Енергодарської міської ради Запорізької області, в якому, поряд з іншою інформацією, у тому числі було озвучено текст наступного змісту: «…пакетом проголосували\~за передачу\~на баланс\~ОСББ будинків\~по [ADDRESS] [ADDRESS] та [ADDRESS] . Мешканці будинків по [ADDRESS] та [ADDRESS] , були проти ОСББ через те, що\~керувати будинками мав би екс-депутат [PERSON] , це питання перенесли на наступну сесію…».\~Також проілюстровано фото позивача [PERSON] , що з`ясовано з дослідження відеоматеріалу на диску відеозапису телевізійного репортажу наданого позивачем (а.с.9) Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд, надаючи оцінку зазначеній інформації, перш за все вважає необхідним з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Частинами 1 та 2 статті 30\~Закону України «Про інформацію» (в редакції від 01\~січня 2017\~року,\~чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.\~Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зміст пункту 19 Постанови №1, відносить до оціночних суджень думки, переконання, критичну оцінку певних фактів і недоліків, які є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, і які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Зміст понять «фактичне твердження» та «оціночне судження» також було розкрито і у постанові Верховного Суду України від 01.02.2018 р. у справі №757/33799/15-ц, відповідно до якої: твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом; судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст.10 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), яка, відповідно до\~ст.9 Конституції України, є частиною законодавства України та відповідно до ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовується судом як джерело права, поряд і з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Статтею 10 Конвенції, визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави стверджувати, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08.07.1986 р. в справі «Лінгенс проти Австрії»). Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Суд зауважує, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 28.03.2018 року в рамках справи № 761/8035/16-ц, від 08.05.2018 року по справі №369/1052/16-ц, від 15.08.2018 року у справі №207/1161/17-ц та ін. При цьому, слід зазначити, що при розгляді даної справи, також має значення, що спірна інформація була висвітлена закадровим текстом у новинах телерадіокомпанії, у своєму рішенні рішення у справі «Обсервер і Ґардіан проти Сполученого Королівства»,\~від 26.11.1991 р, ЄСПЛ зазначив, що журналістська свобода та громадська діяльність, які включають можливість перебільшень або навіть провокацій. Повідомлення новин,\~засноване на інтерв`ю\~або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль « [INFO] суспільства». У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» заява №16695/04 від 15.07.2010 р., остаточне 15.10.2010 р.). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» («Карпюк та інші проти України», заяви №№30582/04 і 32152/04, §188, ЄСПЛ, 06.10.2015 р.). У світлі зазначеного, враховуючи наявні у суду матеріали та пояснення учасників судового засідання, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких доказів, які дають суду підстави вважати, що висвітлена 24.07.2018 р. телерадіокомпанією інформація, про яку зазначає позивач, є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, оскільки її відповідність об`єктивній дійсності не може бути доведена. Крім того, слід зауважити, що відповідно до змісту пункту 15\~Постанови №1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність усіх наступних обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи вищевикладене, не доведення стороною позивача будь-якими достовірними даними та доказами, які свідчать на наявність такої складової як: поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права через надане йому законодавством право на відповідь, зокрема передбачене статтею 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Зі встановлених судом обставин справи та її матеріалів не випливає, що позивач намагався скористатись таким правом, чи саме таке його право було порушене відповідачем (Постанова Верховного Суду від 24.10.2018 р. у справі у справі №161/4052/16-ц, провадження №61-7181св18). Відповідно до приписів п.6ч.1ст.264, п.2ч.5ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення. Враховуючи висновку суду про відмову в задоволенні позовної вимоги, положення ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed