Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, відповідно до якого просять суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивували тим, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.12.1997 року за № 1390/48 відділенням Південної залізниці, вони являються співвласниками в рівних частках квартири [ADDRESS] . В вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акту про фактичне не проживання від 25.02.2019 року , вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають в вищевказаній квартирі з січня 2008 року, особистих речей їх в квартирі не має. Реєстрація відповідачів в квартирі порушує їх право як власників щодо розпорядження вищевказаним майном, а також позбавляє права на отримання субсидії по оплаті комунальних послуг. Враховуючи вищевикладене, вони змушені були звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Єрмоленко О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що зазначені у позові. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча завчасно подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча завчасно подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзиви на позовну заяву до суду не надходили. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, хоча завчасно подав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без його участі, на підставі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» просить в задоволені позовних вимог в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити, в частині інших позовних вимог рішення винести на розсуд суду. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідачів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 грудня 1997 року відділенням Південної залізниці на підставі розпорядження від 08 грудня 1997 року №1390/48 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується довідками, виданими Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради 22.03.2019 за вих.№2173/01-27, №2172/01-27, №2174/01-27, місце проживання відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у встановленому законом порядку зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23.11.2018 за вих.№М-01-38/324 за заявою [PERSON] , оскільки реєстрація місця проживання осіб за адресою: [ADDRESS] відбулася в 1992 і 2013 роках, Крюківська районна адміністрація не має можливості надати роз`яснення стосовно підстав реєстрації. Відповідно до Акту про фактичне не проживання від 25 лютого 2019 року, складеного зі слів свідків [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , останні підтверджують факт непроживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з січня 2008 року по теперішній час. Особистих речей в квартирі не має. Згідно ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Ч.1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є власниками (співвласниками) спірної квартири, не є членами сім`ї власників квартири, у вказаній квартирі не проживають більше 11 років, доказів, щоб свідчили про наявність у останніх права користування спірною квартирою суду не надано та судом не встановлено обставин, за яких за ними зберігається вказане житлове приміщення, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved