Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати кредитні договори №№ 10002625118 від 21 листопада 2020 року, 10002625082 від 21 листопада 2020 року, укладені із ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», недійсними. В обґрунтування позову вказано, що, починаючи з грудня 2020 року, до позивача телефонують невідомі особи з різних номерів та від різних компаній стосовно необхідності повернення кредиту. Він стверджує, що жодних правовідносин з банками чи будь-якими кредитними (фінансовими) установами, не оформляв та не отримував від них позик (кредитів). Виявивши в бюро кредитних історій записи про оформлення на його ім`я 21 листопада 2020 року договорів позики (договорів про надання фінансового кредиту) № 10002625118 - сума кредиту 4 500, 00 грн та № 10002625082 - сума кредиту 1 000, 00 грн, видавцем яких вказано компанію «ІНВЕСТ ФІНАНС». 23 квітня 2021 року позивач подав заяву про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення, яку скерував до Слідчого відділу Луцького ВП ГУНП у Волинській області, а 05 травня 2021 року відомості про кримінальне правопорушення по зверненню [PERSON] були внесені до ЄРДР № 12021035580000949, розслідування у якому триває. Після цього, як вказує позивач, він намагався особисто сконтактувати із вказаними фінансовими компаніями, повідомити про факт скоєння стосовно нього кримінального правопорушення і як наслідок попросити у добровільному порядку про анулювання боргу та вилучення відповідних записів з БКІ. Проте, його зусилля виявилися марними. ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» не бере до уваги вказані ним обставини, продовжує нараховувати заборгованість. Позивач заперечує факт укладення кредитних договорів з відповідачем. У поданому до суду відзиві сторона відповідача позов не визнала, у заперечення вказано, що фактом підтвердження щодо ознайомлення із Правилами, примірним договором на надання заявником дозволу (згоди) на обробку своїх персональних даних, які зазначені у заявці на отримання кредиту, є проставлення заявником / користувачем при реєстрації відповідних відміток на сайт Товариства. Заборгованість за кредитним договором № 10002625082 від 21 листопада 2020 року позичальником повністю погашена 28 листопада 2020 року. За кредитним договором № 10002625118 від 21 листопада 2020 року нараховується заборгованість, яка становить 28 лютого 2021 року становить 16 451, 10 грн. Зазначені договори укладені в електронній формі з проставлянням позивачем електронного підпису - одноразовим ідентифікатором. Позивач, здійснивши акцептування оферти, підтвердив, що впевнений у тому, що всі умови йому зрозумілі та він чітко усвідомлює, які платежі, у якій сумі, у який термін та у якій валюті необхідно буде сплачувати, та шляхом підписання заяви, засвідчив, що у належній та доступній формі був проінформований про всі умови і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. II. Процесуальні дії та рішення суду. 25 жовтня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 05 листопада 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін у судове засідання /а. с. 50-51/. 06 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява позивача про забезпечення доказів шляхом витребування у відповідача письмових доказів. 07 грудня 2021 року ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення доказів. 21 грудня 2021 року від відповідача до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив, до якого додано і докази у письмовій формі, витребувані ухвалою суду. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. 21 листопада 2020 року [PERSON] , з метою отримання кредиту було здійснено реєстрацію на веб-сайті Товариства та надано наступні відомості: [INFO] , паспортні дані: серії [NUMBER] , виданий 29 квітня 2016 року; РНОКПП [NUMBER] ; телефон: [NUMBER] ; е- mail: [INFO]; масковані номери карток: [NUMBER] , [NUMBER] , на які було здійснено перерахунок грошових коштів (кредиту) за кредитними договорами. Також 21 листопада 2020 року сторонами укладено договір № 10002625082 про надання фінансового кредиту в електронному вигляді на веб-сайті Товариства - https://cashberry.com.ua, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором 64015, на суму 1 000, 00 грн, строком на 7 календарних днів, із сплатою 1, 71 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. 21 листопада 2020 року заборгованість за кредитним договором у розмірі 1017, 10 грн, з яких 1000, 00 грн - тіло кредиту, 17, 10 грн - відсотки за договором, повністю сплачена, що підтверджується інформаційною довідкою № 162/12 від 08 грудня 2021 року про проведення успішної транзакції на суму 1 018, 00 грн та довідкою про стан кредитної заборгованості за вказаним договором. Окрім цього, 21 листопада 2020 року [PERSON] укладено з Товариством договір №10002625118 про надання фінансового кредиту в електронному вигляді на веб-сайті Товариства - https://cashberry.com.ua шляхом підписання одноразовим ідентифікатором 18529, на суму 4 500, 00 грн, строком на 7 календарних днів, із сплатою 1,71% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до довідки про стан кредитної заборгованості, станом на 27 лютого 2021 року існує заборгованість за договором №10002625118 про надання фінансового кредиту від 21 листопада 2020 року, яка становить 16 451, 10 грн. 23 квітня 2021 року [PERSON] подав заяву про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 190 КК України, до слідчого відділу Луцького ВП ГУНП у Волинській області, згідно з якою 08 травня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021035580000949. Так відповідно до фабули кримінального провадження, 21 листопада 2020 року невстановлена особа, діючи умисно, шляхом обману заволоділа, незаконно зібрала конфіденційну інформацію щодо [PERSON] , після чого від імені останнього уклала договори позики у банківських установах на загальну суму 11 398, 00 грн. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). За положеннями статей 626-628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до пункту 9.1 договорів, невід`ємною його частиною є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджені Товариством. Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на веб-сайті Товариства www.cashberry.com.ua. Договір, відповідно до п. 9.2. договорів, укладався за допомогою інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт www.cashberry.com.ua. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За передбаченими у Розділі 9 умовами спірних договорів, кожний з них укладався шляхом пропозиції його укласти (оферти) Товариством та її прийняття (акцепту) позичальником. У разі погодження позичальником з умовами запропонованої Товариством оферти, він має заповнити в особистому кабінеті заяву про прийняття оферти (здійснити акцепт Оферти). Заява про акцепт оферти підписується заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Із змісту заявок позичальника на укладення кредитних договорів № 10002625118 від 21 листопада 2020 року і № 10002625082 від 21 листопада 2020 року вбачається, що ним вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема, дату народження, паспортні дані, ідентифікаційний номер, галузь зайнятості, місце проживання, а також зазначено номер картки, якою користується позичальник. Позивач не надав належних та обґрунтованих доказів тому, що мали місце дзвінки та повідомлення від невідомих осіб з погрозами та вимаганням сплати боргу, які представлялися представниками ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». Предметом спору у цій справі є дійсність кредитних договорів, укладення яких з відповідачем позивач заперечує, оскільки, як стверджує, ними скористалися шахраї, а не він. В той же час доказів своїх тверджень відповідач не надав суду - не надано судового рішення, яке набрало законної сили, постановленого у кримінальному провадженні, у якому судом встановлено факт отримання кредитних коштів, з протиправним використанням персональної інформації відносно нього, шахраями. Оскільки, підписуючи договір позичальник погоджується зі всіма його умовами, маючи всі можливості та час ознайомитися із умовами, то посилання позивача на те, що він не погоджував умови договору, є безпідставними. Судом встановлено, що TOB «ФК «Інвест Фінанс» є фінансовою установою і надає фінансові послуги з: факторингу, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та примірного договору. У відповідності до положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, маючи рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed