Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

[PERSON] 18.09.2014р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення суми передоплати 58 439 грн., суми збитків 34 698 грн., суми інфляцій 15 535,75 грн., а всього 108 672, 75 грн., стягнення 3-х відсотків річних у розмірі 1 446,81 грн., суму пені 15 601,09 грн., а всього 17 047, 90 грн., стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн. (з урахуванням уточнених вимог 19.03.2015р.) (а.с. № 1 - 7, 110 - 114). 09.06.2015р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором підряду, відшкодування моральної шкоди (а.с. № 157-160). При винесені судом рішення не було вирішено питання про судові витрати. Розгляд питання про винесення додаткового рішення призначено на 19.06.2015р., сторони по справі про розгляд цього питання повідомлені належним чином (а.с. № 164, 165). Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про причині своєї неявки суд не сповістили. За таких обставин суд розглянув справу за відсутністю сторін по справі з урахуванням того, що відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України неявка сторін по цьому процесуальному питанню не є обов'язковою. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що судові витрати слід стягнути з позивача шляхом винесення додаткового рішення. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Позивач по тексту позовної заяви до суду зазначав, що він не сплачує при подачі позову судовий збір з огляду на те, що в силу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Незважаючи на те, що в додатку до позовної заяви, позивач зазначив, що він додає до позову квитанцію про судовий збір, акт працівників суду від 18.09.2014р. підтверджує, що такої квитанції позивачем надано не було (а.с. № 1-7, 46). Крім того, сам текст позовної заяви підтверджує, що позивач вважав, що він звільнений від сплати судового збору з огляду ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Між тим, слід зазначити, що до даних правовідносин не застосовуються норми спеціального Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається позивач, оскільки відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 даного Закону виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Тобто цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. На відносини, де виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем, а також на випадки, де набувачем товарів, користувачем послуг є підприємства, установи, організації - дія цього Закону не поширюється. Отже, суд, відмовивши у задоволені позовних вимог позивачу, який при подачі позову не сплатив судовий збір, в порядку розподілу судових витрат по справі згідно зі ст. 88 ЦПК України, цим додатковим рішенням вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у загальному розмірі - 1500грн.81коп. (1257грн.21коп. за позовні вимоги за вимоги матеріального характеру на суму 125 720грн. 65коп. + 243грн. 60коп. - за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди = 1500грн. 81коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved