Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову вказують, що 06.03.2014 року помер [PERSON]. Після його смерті зашилося спадкове майно, а саме ? частина квартири № 31, що знаходиться по вул. Орджонікідзе, 1 в м. Черкаси. Вони [PERSON] (дружина) та [PERSON] (мати) звернулися до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з тим, що на належну спадкодавцю частину квартири накладено арешт постановою ВДВС Придніпровського району м. Черкаси при виконанні рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON]. Вказують, що аліменти на утримання дітей [PERSON] сплачувалися систематично, що стверджується квитанціями поштових переказів та розрахунковими листами бухгалтерського обліку підприємства на якому працював [PERSON] Також вказують, що наявність арешту на нерухоме майно спадкодавця та заборона його відчужувати порушують їх права на оформлення спадщини та користування власністю. А тому, просить звільнити з під арешту ? частину квартири № 31, що розташована по вул. Орджонікідзе, 1 в м. Черкаси. Ухвалою суду, занесеною до журналу судових засідань, до участі в справі в якості відповідачки притягнута [PERSON] та в якості третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Приватбанк». В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні 01.10.2015 року та 26.10.2015 року позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що після смерті чоловіка [PERSON] вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь матері померлого [PERSON]. На даний час до суду з позовом вона звернулася лише виходячи з інтересів [PERSON], оскільки їй важко самостійно реалізовувати свої права. В судовому засіданні 04.11.2015 року представник відповідача - Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, за довіреністю [PERSON], позовні вимоги визнала та пояснила, що на виконанні в Придніпровському ВДВС Черкаського МУЮ на боржника [PERSON] перебував виконавчий лист АЕ-310 від 05.12.1006 року про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей. 12.03.2014 року виконавче провадження закінчено у звязку із закінченням строку передбаченого законом для даного виду стягнення, однак арешт державним виконавцем знятий не був. Оскільки на даний час виконавче провадження закінчене і борг перед стягувачем відсутній не заперечувала проти задоволення позову. В судовому засіданні 04.11.2015 року відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала та пояснила що на даний час діти, на утримання яких за рішенням суду [PERSON] сплачував аліменти, вже повнолітні і заборгованості по виконавчому листу, в межах виконання якого накладався арешт, вже немає. Атому не заперечувала проти задоволення позову. В судовому засіданні 26.10.2015 року представник третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк», за довіреністю [PERSON], не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], відповідачки [PERSON], представника Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ [PERSON], представника третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється спадкоємцем після смерті сина [PERSON], який помер 06.03.2014 року і вона в передбачений законом строк звернулася до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина. [PERSON], як дружина померлого, також являється спадкоємцем після його смерті, однак вона 13.08.2014 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на користь матері померлого [PERSON]. Вказане підтверджується заявою [PERSON] від 13.08.2014 року та її поясненнями даними в судовому засіданні. Реалізувати своє право на спадкування позивачка [PERSON] позбавлена можливості, оскільки за даними Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на спадкове майно, а саме на ? частину квартири [ADDRESS] накладений арешт на підставі постанови Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ від 11.02.2008 року, серія АА № 769001 на імя власника [PERSON] (реєстраційний номер 6613453). Також в судовому засіданні встановлено, що на виконанні в Придніпровському відділі ДВС Черкаського МУЮ перебувало виконавче провадження №4166153 з виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси АЕ-310 від 05.12.1006 року про стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини доходів. Постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ від 11.02.2008 року був накладений арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме на ? частину квартири № 31, що розташована по вул. Орджонікідзе, 1 в м. Черкаси. Як вбачається з постанови старшого державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ від 12.03.2014 року виконавче провадження №4166153 було закінчено 12.03.2014 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення, однак арешт із майна, що належало [PERSON] знятий не був, що перешкоджає спадкоємцю [PERSON] реалізувати своє право на спадкування. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в законному порядку. Частинами 1, 2 ст. 321, ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], як спадкоємець після смерті [PERSON] не може реалізувати своє право на спадкування в звязку із накладенням арешту на спадкове майно, а саме на ? частину квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON], оскільки такий арешт порушує її законні права. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON], оскільки даний арешт її законні права не порушує так, як вона відмовилася від спадкування на користь матері померлого [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved