Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] в суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що з 28.09.1970 р. по 12.09.1994 р. працював на шахті № 2 «Великомостівська» ім. 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції комбінату «Укрзахідвугілля» на різних підземних роботах. 18.08.1993 р. з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він травмував голову та плече, через що змушений був звернутись за медичною допомогою. Крім того, через тривалу роботу в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. 17.10.1994 р. йому встановлено 60 % втрати профпрацездатності та ІІІ групу інвалідності, внаслідок профзахворювання та в подальшому внаслідок чергових переоглядів 13.09.2001 р. йому встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати профрацездатності безтерміново. 12.09.1994 р., був звільнений з роботи, у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі по стану здоров'я. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, на 60 % втратив працездатність, з яких 10% через трудове каліцтво та йому встановлено ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений постійно звертатись за медичною допомогою, що призвело до зміни ритму та порядку життя, втратив можливість належно матеріально забезпечувати свою сім'ю. Розмір моральної шкоди оцінює у 30000 грн. та просить такий стягнути з відповідача, оскільки, ліквідована шахта була підпорядкована Міністерству як органу управління майном. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Подав письмове пояснення, згідно якого заперечив щодо задоволення позову. Вказав, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України. Крім того, Міненерговугілля є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах, тому несе відповідальність за своїми зобов'язаннями згідно з чинним законодавством. Хоча міністерство і є засновником ДП «Шахта № 2 «Великомостівська» ім. 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції комбінату «Укрзахідвугілля», однак, воно не відповідає за зобов'язаннями останнього. Зважаючи на зазначене, а також, той факт що позивач ніколи не працював в апараті Міненерговугілля, останнє не може виступати належним відповідачем, тому просить відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1967 по 1994 роки, позивач працював на шахті № 2 «Великомостівська», що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON] [INFO]. За час виконання своїх посадових обов'язків 18.08.1993 р. із позивачем стався нещасний випадок, а саме, після закінчення зміни він вийшов з спряження на шрек і знаходячись за приводом конвеєра лави, почав збирати свій інструмент. Коли нагнувся за обушком, з покрівлі виробки випав кусок породи і вдарив його по голові та плечах, що стверджується актом про нещасний випадок №53 від 19.08.1993 р. Також, з матеріалів справи встановлено, що у зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. Як вбачається з акту розслідування профзахворювання від 9.09.1994 р., професійне захворювання позивача виникло в результаті контакту з вугільно-породним шахтним пилом в концентрації вище ГДК. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до акту № 2960 від 17.10.1994 р., [PERSON] вперше встановлено 60 % та ІІІ групу інвалідності, після проходження чергових комісій, 13.09.2001 р. позивачу встановлено 60% втрати працездатності, з яких 50% - профзахворювання; 10% - трудове каліцтво та ІІІ групу інвалідності, безтерміново, що стверджується довідкою обласної МСЕК серії ЛВА-2 № 016618. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовуються вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Наказом МВП СРСР від 29.05.1991р. №60 «Про перейменування шахт об'єднання «Укрзахідвугілля»», розпорядженням в/о «Укрзахідвугілля» від 14.05.1991р. №97 шахту ім. 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції перейменовано в шахту №2 «Великомостівська». На базі шахт №1 «Червоноградська», №2 «Великомостівська», №6 «Великомостівська» шляхом об'єднання створено шахту «Червоноградську», яка стала правонаступником прав і обов'язків шахт на базі яких вона створена. Відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості від 27.06.1996р. №290-а, змінено організаційно правову форму підприємства з Шахта «Червоноградська» на Державне відкрите акціонерне товариство (ДВАТ) «Шахта «Червоноградська». Наказом Міністерства палива та енергетики від 02.02.2001р. №50 «Про перейменування ДХК «Укрзахідвугілля» та ДВАТ (шахт), що входять до його складу» ДВАТ Шахта «Червоноградська» перейменована на ДВАТ «Шахта «Бендюзька». Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.11.2014 р., ДП «Шахта «Бендюзька» є юридичною особою з місцем знаходження - с. Бендюга Сокальського району Львівської області. Дата державної реєстрації - 5.06.2006 р. Юридична особа знаходиться в стадії припинення підприємницької діяльності. Керівником ліквідаційної комісії є [PERSON] Суд не може погодитись із твердженнями позивача наведеним в позовній заяві щодо відповідальності Міністерства енергетики і вугільної промисловості України, так як згідно наказу Міністерства вугільної промисловості України від 19.01.2006 року було створено окрему юридичну особу ДП «Шахта «Бендюзька» шляхом виділення зі складу ДП «Львіввугілля» відокремленого підрозділу «Шахта «Бендюзька». Згідно п. 6 даного наказу, створене ДП «Шахта «Бендюзька» є правонаступником майнових прав та обов'язків ДП «Львіввугілля», пов'язаних із діяльністю його відокремленого підрозділу «Шахта «Бендюзька», згідно з розподільчим балансом. Виходячи із змісту даного наказу ДП «Шахта «Бендюзька» стала правонаступником всіх майнових прав та обов'язків ДП «Львіввугілля», пов'язаних із діяльністю його відокремленого підрозділу «Шахта «Бендюзька».Крім того, шахта «Червоноградська», що на даний час «Бендюзька» була окремою юридичною особою, як на момент виникнення профзахворювання та трудового каліцтва у позивача, так і на даний час. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відсутні докази, які б стверджували, що позивач працював в апараті Міненерговугілля. Профзахворювання та трудове каліцтво яке на його думку завдало моральної шкоди було спричинено на ДП «Шахта «Бендюзька» (№ 2 «Великомостівська» ім. 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції комбінату «Укрзахідвугілля»), а тому Міненерговугілля є неналежним відповідачем. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем [PERSON] не наведено жодних обставин та не представлено належних та допустимих доказів заподіяння моральної шкоди відповідачем. Таким чином, суд приходить до остаточного висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed