Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою, в якій просять визнати [PERSON] , 1988 року народження такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , яка належить позивачам на праві спільної часткової власності. В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 серпня 2004 року. У вказаній вище квартирі також є зареєстрованою [PERSON] - колишня дружина [PERSON] (відповідно, сина і брата позивачів по справі), шлюб між якими розірвано в грудні 2020 року. Відповідно до змісту позовної заяви - позивач тривалий час не проживає у квартирі [ADDRESS] , однак, добровільно з реєстрації у вказаному житлі знятись не бажає. Позивачі зазначають, що факт реєстрації [PERSON] у належному їм житлі порушує права позивачів, як власників цього майна, що і стало підставою для звернення із цим позовом до суду. В судове засідання позивачі подали письмову заяву, якою заявлені до відповідача вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась вдруге, була повідомлена про час слухання справи належним чином, не повідомила суд про причини неприбуття, відзив на позовну заяву не подала. Позивачі не заперечують щодо заочного вирішення справи, а тому суд на підставі ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Позивачами заявлено клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Заявлене клопотання судом задоволено. Інших клопотань від сторін не надходило. Правовідносини між сторонами виникли з приводу володіння житловим приміщенням, власниками якого є позивачі. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Надана суду позивачами копія Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 серпня 2004 року, доводить, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (форма власності приватна спільна часткова - частки по 1/3 кожного співвласника, підстава набуття права власності - розпорядження органу приватизації). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 серпня 2004 року - право власності на вказане у позові житло є зареєстрованим за позивачами. Із дослідженої судом довідки №455 від 28 січня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Сарненської міської ради, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно є зареєстрованою по [ADDRESS] - з 12 лютого 2008 року. Аналогічна інформація щодо місця реєстрації відповідача, міститься в інформації, наданій на запит Сарненського районного суду органом реєстрації - Сарненською міською радою за №02/16-241 від 11 лютого 2021 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із наявного в матеріалах справи акта встановлення факту не проживання особи у квартирі, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] (проживає у квартирі №15 ) та [PERSON] (проживає у квартирі №12 ), вбачається, що відповідач - [PERSON] , взагалі ніколи не проживала у квартирі [ADDRESS] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач є зареєстрованою у належному позивачам на праві власності житлі, в якому не проживає більше року. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В позовній заяві позивачі зазначали, що наявність реєстрації у належному їм на праві власності житлі іншої особи порушує їх права власника цього майна, що стало підставою для звернення із позовом до суду. Враховуючи досліджені судом докази, якими доведено факт непроживання відповідача у належному позивачам на праві власності житлі, а також ті обставини, що доказів на спростування вказаних в позові обставин відповідачем, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України надано не було, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 379, 383, 395, 405 ЦК України,

Outcome: approved