Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) посилаючись на те, що відповідач [PERSON] без відома та згоди позивача, у її відсутність незаконно зайняв для власного користування одну з кімнат (21,7 кв.м.) належного їй на праві власності будинку по [ADDRESS], придбаного на підставі договору купівлі - продажу (№6) від 17.04.1990 року, посвідченого секретарем виконкому Борівської сільської ради народних депутатів під склад, куди завіз інструменти, деталі, матеріали, влаштував у будинку технічну майстерню. На неодноразові пропозиції позивача щодо виселення з належного їй на праві власності домоволодіння відповідач не реагує, як наслідок, своїми діями спричинив позивачу матеріальних та моральних збитків. Вважає, що через неправомірні дії відповідача вона та члени її сім'ї позбавлені можливості володіти вищевказаним житловим будинком, а тому за захистом своїх прав вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та її представники викладене підтримала, позов з викладених підстав просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю позивачем, зазначив, що жодних речей в даному будинку не має, проживає за іншою адресою та не чинить позивачу жодних перешкод в користуванні власністю. Заслухавши сторони, представників позивача, свідків, при цьому, аналізуючі зібрані по справі сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Позивачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу (р.№6) від 17.04.1990, посвідченого секретарем виконкому Борівської сільської ради народних депутатів, на праві власності належить цілий житловий будинок [ADDRESS] (підтверджується вищевказаним договором, а.с.6 -7, Витягом про державну реєстрацію прав, а.с.8 та технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового будинку, а.с.10-12). Відповідно до свідоцтва про право власності (а.с.13), індексний номер:17017409 від 29.01.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.16, 16 зворот) земельна ділянка площею 0,0782 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] належить [PERSON] Відповідно до висновку від 27.06.2013 року (а.с.18) про результати звернення гр. [PERSON] (від 18.06.2014 року) щодо самовільного захвату половини будинку в [ADDRESS], з врахуванням того, що матеріали перевірки не містять даних, які вказують на ознаки кримінального правопорушення перевірку по повідомленню вважати закінченою. Аналогічно, висновок від 09.07.2014 року (а.с.19) за заявою [PERSON] від 04.07.20104 року щодо викрадення металевих виробів та інших речей а також про те, що про результати перевірки заяви від 18.06.2014 року його було повідомлено. В судовому засіданні приведений у встановленому законодавством порядку до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність свідок [PERSON] (син позивача) підтвердив викладене в позові [PERSON], зазначив «викладене в позові підтримую», проте, на запитання суду «коли ви останній раз були в будинку за адресою [ADDRESS]», відповів, «приблизно 2 роки назад», що фактично спростовує його покази. В судовому засіданні приведені у встановленому законодавством порядку до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в своїй сукупності пояснили та підтвердили, що відповідач по справі [PERSON] в житловому будинку за адресою [ADDRESS] жодних кімнат не займав, склад та майстерню не облаштовував, його там взагалі не бачили значний проміжок часу, поскільки проживає за іншою адресою. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Зазначені положення кореспондуються із ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Також згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст. 57 ЦПК України передбачає, що ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед зазначених у даній статті способів захисту цивільних прав та інтересів є: визнання права; · визнання правочину недійсним; · припинення дій ,яка порушує право та інші... Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. В той же час, позивачем на підтвердження викладених обставин, якими останній обгрунтовує позовні вимоги, жодних належних та допустимих доказів суду не надано, як то: зайняття відповідачем однієї з кімнат (21,7 кв.м.) належного позивачу на праві власності будинку та облаштування там майстерні а також не надано доказів саме наявності перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю, спричинених діями відповідача. Як наслідок, суд критично ставиться до твердження позивача, в обґрунтування своїх вимог, про те, що саме через неправомірні дії відповідача вона та її чоловік вимушені були звертись до органів міліції, суду та до юридичних консультацій, оскільки відповідно до висновку від 27.06.2013 року (а.с.18) про результати звернення гр. [PERSON] (від 18.06.2014 року) щодо самовільного захвату половини будинку в [ADDRESS] зазначено прізвище ім'я та по батькові особи, яка це здійснили, як [PERSON]. В підтвердження інших вищенаведених тверджень, жодних належних та допустимих доказів суду не надано. Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів наявності в позивача наведених в позові матеріальних цінностей, а саме: великої кількості цегли, 70 штук металевих скоб, двигуна до стругального станка, 0,5 тонни металевої арматури суду також надано не було. Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів звернення позивача з пропозицією до відповідача [PERSON] виселитися з належного позивачу домоволодіння та не спричиняти своїми діями йому матеріальної та моральної шкоди, суду не надано. Враховуючи викладене, позовна вимога [PERSON] про усунення перешкод власнику у володінні, користуванні та розпорядженні власністюзадоволенню не підлягає в зв'язку з не доведеністю позивачем. В свою чергу, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягає, оскільки є похідною від основної позовної вимоги в задоволенні якої судом відмовлено. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України поверненню не підлягають

Outcome: dismissed