Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі), вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог: Королівська сільська рада про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову позивач вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку окрім неї, зареєстровані також відповідачі, які з жовтня 2016 року не проживають у ньому. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають, тому позивач просить: визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду\~від 08.09.2020\~року позовну\~заяву [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу строк для подання\~відзиву на позовну заяву. Третій особі встановлено строк для подачі письмових пояснень щодо позову або відзиву. Копію ухвали суду від 08.09.2020 року та копію позовної заяви з додатками відповідачі отримали 30.09.2020 року, що підтверджуються рекомендованими повідомленнями № 0800105073093 та № 0800105073107. Відповідно у встановлений судом строк, відповідачі на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надали. Копію ухвали суду від 08.09.2020 року та копію позовної заяви з додатками третя особа отримала 23.09.2020 року, що підтверджуються рекомендованим повідомленням № 0800105073115. Відповідно у встановлений судом строк, третя особа на адресу суду письмових пояснень щодо позову не надала. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно копії паспорту [NUMBER] виданого 12.03.1996 р., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер витягу 173344065 від 10.07.2019 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). У вказаному будинку за адресою: [ADDRESS] окрім позивачки, зареєстровані її онуки - відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які з жовтня 2016 року у будинку не проживають, що підтверджуються довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.06.2020 р. №369, надана Королівською сільською радою (а.с. 15). Реєстрація відповідачів у належному позивачці житловому будинку також підтверджується випискою з погосподарської книги (а.с. 12), відповідями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 28.07.2020 р. (а.с. 27, 28). Відповідно до акту від 15.06.2020 р. складеного депутатом сільської ради Грищенко Ю.С., [PERSON] та\~ [PERSON] дійсно зареєстровані в [ADDRESS] , проте з жовтня місяця 2016 року не проживають за вказаною адресою (а.с. 16-17). Як вказала позивач, а відповідачі не скористалися своїм правом заперечити, реєстрація відповідачів у будинку порушує права позивача як власника житла, відповідачі будучи зареєстрованими в будинку, не несуть ніяких витрат по його утриманню, не сплачують поточних рахунків за комунальні послуги, добровільно знятися з реєстрації не бажають, що порушує право позивача на отримання субсидії. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Житловим Кодексом Української РСР. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. До членів сім`ї власника будинку (квартири) згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме його дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК України, \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником будинку, у якому зареєстровані відповідачі, однак більше року у ньому не проживають, відповідно не сплачують комунальних платежів, витрат на утримання майна, що порушує право власності позивача на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн., підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах, тобто по 420,40 грн. з кожного. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved