Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого на підставі ордеру та відповідного договору діяла адвокат Мякота Т. М., звернувся до суду із заявою «Про встановлення факту належності правовстановлюючих документів», до участі у розгляді якої залучив в якості заінтересованої особи - Нововодолазьку селищну раду (а. с. 2 4). На обґрунтування заяви він зазначив, що є власником земельних ділянок, площею 0,15\~гектарів,\~кадастровий номер\~6324255100:01:001:0537,\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка),\~розташованої за\~адресом:\~ [ADDRESS] ,-\~та площею\~0,15\~гектарів,\~кадастровий номер\~6324255100:01:001:0538,\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка),\~розташованої за\~адресом:\~Харківська область,\~Нововодолазький район,\~селище міського\~типу Нова\~Водолага.\~У зв`язку\~із неоднаковим\~перекладом його\~прізвища з\~російської на\~українську мови\~виникла розбіжність,\~а саме:\~в паспорті\~громадянина України\~його прізвище\~зазначене як\~« [PERSON] »,\~а в\~державному акті\~на право\~приватної власності\~на землю\~(серії\~ХР-21-57-083490)\~-\~«Конирев»,\~та в\~державному акті\~на право\~приватної власності\~на землю\~(серії\~ХР-21-57-071515)\~-\~«Конирьов».\~Крім того,\~в державному\~акті на\~право власності\~на землю\~(серії\~ХР-21-57-071515),\~не зазначена\~адреса місця\~розташування земельної\~ділянки -\~ [ADDRESS] .\~Після 2013\~року державні\~акти на\~право приватної\~власності на\~землю не\~видаються і\~законодавством не\~передбачено внесення\~змін до\~раніше виданих\~державних актів\~на право\~приватної власності\~на землю,\~а тому\~відповідно до\~статті 37\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр»\~виправлення технічних\~помилок,\~допущених у\~відомостях Державного\~земельного кадастру,\~може здійснюватися\~на підставі\~рішення суду.\~Вказав,\~що помилки\~в Державному\~акті та\~у відомостях\~Державного земельного\~кадастру позбавляють\~його права\~розпорядження земельною\~ділянкою.\~Просив встановити\~факт належності\~йому державного\~акту на\~право приватної\~власності на\~змелю (серії\~ХР-21-57-083490,\~виданого 20\~вересня 2000\~року Нововодолазькою\~селищною радою\~Харківської області\~на підставі\~рішення виконкому\~Нововодолазької селищної\~ради Нововодолазького\~району Харківської\~області №\~813\~від 10\~вересня 1996\~року,\~зареєстрованого в\~Книзі записів\~державних актів\~на право\~приватної власності\~на змелю\~за №\~836\~на ім`я\~ [PERSON] ,\~а також\~встановити факт\~належності йому\~державного акту\~на право\~приватної власності\~на землю\~(серії\~ХР-21-57-071515),\~виданого 04\~листопада 1997\~року Нововодолазькою\~селищною радою\~Харківської області\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~земельної ділянки\~від 13\~листопада 1996\~року №\~2951,\~зареєстрованого в\~Книзі записів\~державних актів\~на право\~приватної власності\~на змелю\~за №\~472\~на ім`я\~ [PERSON] ,\~розташованої за\~адресом:\~ [ADDRESS] (а. с. 38 40). Розпорядженням керівника апарату суду № 1192 від 21.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідному протоколу справу передано до розгляду головуючому судді Мащенко С. В. (а. с. 21, 22). Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, але скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 58 зазначеного кодексу, щодо участі у судовому процесі через представника адвоката Мякоти Т. М. (а. с. 62). Представник заявника - адвокат Мякота Т. М., що діє за ордером на надання правової допомоги від 06.08.2018 року (серії ПТ № 063507), виданим на підставі договору про надання правової допомоги (договору про надання правничої (правової) допомоги № 83/18, укладеного 03.08.2018 року між нею та [PERSON] ), а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (серії ПТ № 1646), виданого 21.03.2017 року Радою адвокатів Полтавської області, у судове засідання теж не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 4319/19-вх від 19.06.2019 року, в якій просила справу розглянути за їх із заявником відсутності, задовольнивши заяву у повному обсязі (а. с. 15, 16, 17, 61, 63). Представник заінтересованої особи Нововодолазького селищної ради, у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак від селищного голови Єсіна О. А. надійшла заява, зареєстрована за вхідним № 2753/19-вх від 17.04.2019 року, в якій він просив справу розглянути за відсутності їх представника, зазначивши, що вони не заперечують проти задоволення заяви (а. с. 49). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання учасниками справи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебувала на розгляді належного суду. В ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки (бланк серії ААА № 612838), укладеного 13.11.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміівською Т. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2951, [PERSON] продала, а [PERSON] , який знаходиться у [ADDRESS] , купив земельну ділянку, площею 0,15 гектарів, розташовану за адресом: [ADDRESS] (а. с. 13). З Державного акту на право приватної власності на землю (серії ХР-21-57-071515), виданого 04.11.1997 року Нововодолазькою селищною Радою народних депутатів Харківської області на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.11.1996 року (бланк серії ААА № 612838, реєстровий № 2951) та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 472, вбачається, що [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] квартирі [ADDRESS] , передана у приватну власність земельна ділянка, площею 0,15 гектарів, в межах згідно з планом, для будівництва житлового будинку, що розташована на території селища міського типу Нова Водолага (а. с. 5). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6306224252018, сформованого 09.07.2018 року, земельна ділянка (кадастровий № 6324255100:01:001:0538) із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 гектарів, розташована за адресом: [ADDRESS] ,- належить на праві приватної власності та зареєстрована 04.11.1997 року на ім`я [PERSON] , документованого паспортом громадянина України (серії [NUMBER] ), відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 13.11.1996 року державним нотаріусом Нововодолазької нотаріальної контори Змієвською Т. М. (бланк серії ААА № 612838, реєстровий № 2951) (а. с. 7 - 9). З Державного акту на право приватної власності на землю (серії ХР-21-57-083490), виданого 20.09.2000 року Нововодолазькою селищною радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 836, вбачається, що на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної Ради народних депутатів № 813 від 10.09.1996 року [PERSON] , який мешкає за адресом: [ADDRESS] ,- передана у приватну власність земельна ділянка, площею 0,15 гектарів, в межах згідно з планом, для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресом: [ADDRESS] (а. с. 6). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6306223092018, сформованого 09.07.2018 року, земельна ділянка (кадастровий № 6324255100:01:001:0537) із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1500 гектарів, розташована за адресом: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності та зареєстрована 20.09.2000 року на ім`я [PERSON] , документованого паспортом громадянина України (серії [NUMBER] ), відповідно до рішення органу виконавчої влади рішення Нововодолазької селищної ради № 813 від 10.09.1996 року (а. с. 10 - 12). Як убачається з паспорту громадянина України (серії [NUMBER] ), виданого Нововодолазьким РВ ГУ МВС України в Харківській області 19.11.2008 року, [PERSON] народився [INFO] в селі Раздольне Удерейського району Красноярського краю та зареєстрований з 20.10.2007 року в [ADDRESS] (а. с. 14). Під час розгляду заяви [PERSON] суд виходить з того, що з огляду на приписи пункту 5 частини 2 статті 293 та частини 1 статі 315 Цивільного процесуального кодексу України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється судом в порядку окремого провадження. Положення частини 1 статті 293 вказаного цивільного процесуального кодифікованого закону України передбачають, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження, зокрема, в пункті 6 цієї норми чітко встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, зазначена норма права передбачає, що підставою встановлення наведеного вище факту є наявність відповідних розбіжностей між відомостями, які містяться у певному правовстановлюючому документі та безпосередньо документами, що посвідчують особу, а саме: свідоцтві про народження або паспорті. Тотожні роз`яснення надані й в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами та доповненнями), а саме: при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Одночасно із цим вказана постанова у своєму пункті 1 звертає увагу судів на те, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що він звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів (Державних актів на право приватної власності на землю) як особі, прізвище якої, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним в паспорті, й встановлення цього факту необхідне йому для реалізації прав власника у повному обсязі до усієї тріади повноважень власника. В ході розгляду справи за суттю вимог заявника, судом встановлено, що дійсно відомості стосовно прізвища заявника, які містяться у правовстановлюючому документі, а саме: в Державному акті на право приватної власності на землю (серії ХР-21-57-071515) та в Державному акті на право приватної власності на землю (серії ХР-21-57-083490),- не відповідають відомостям щодо його прізвища, зазначеного в паспорті громадянина України (серії [NUMBER] ), виданого Нововодолазьким РВ ГУ МВС України в Харківській області 19.11.2008 року [PERSON] . При цьому, суд враховує, що наявність зазначених розбіжностей впливає на можливість реалізації заявником своїх прав власності на зазначене нерухоме майно, а також те, що встановити цей факт в позасудовому порядку неможливо, а тому наявними є підстави для встановлення цього факту, що має юридичне значення. Враховуючи викладене, на підставі аналізу вищезазначеного, суд впевнився, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки ним у законний спосіб доведено, що від встановлення цього юридично значимого для заявника факту залежить виникнення, зміна та припинення правовідносин, в яких він особисто бере участь через реалізацію свого права власності на земельні ділянки, не існує іншого, окрім судового, порядку його встановлення, і його визнання не пов`язане з вирішенням спору про право. Враховуючи наведені вище норми права, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності з приводу встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним в паспорті, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що є необхідність у його встановленні, так як від встановлення цього факту у судовому порядку залежить реалізація тріади повноважень заявника як власника земельних ділянок, зокрема, щодо розпорядження ними, тобто встановлення цього факту породжує безпосередньо юридичні наслідки та має юридичне значення для нього, а саме те, що Державні акти на право приватної власності на землю (серії ХР-21-57-071515 та серії ХР-21-57-083490) належать [PERSON] . У відповідності із приписами частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved