Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) в особі представника - адвоката Очеретька Є.О. звернувся до суду з вказаним позовом до Покровської міської ради Донецької області (далі - відповідач), в якому просить встановити факт, що [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою - [ADDRESS] , який залишився у спадщину після смерті його батьків - [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач зареєстрований та постійно проживає в спірному житловому будинку, в якому за життя проживали його батьки - мати [PERSON] та батько [PERSON] . Вказано, що [INFO] померла мати позивача, після її смерті позивач та його батько не звертались до нотаріуса про прийняття спадщини, а продовжували проживати в спірному житловому будинку, а отже, є такими, що прийняли спадщину. [INFO] помер батько позивача, позивач звернувся до приватного нотаріуса Михайленко О.В. для оформлення права на спадщину після смерті батьків. 20.02.2020 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки він не має правовстановлюючих документів на майно на ім`я батька, а також є розбіжність літер у прізвищах позивача та його батька. Посилаючись на приписи ЦК України, а також стверджуючи, що, хоча право власності на спірний житловий будинок його матір`ю за життя не було зареєстроване, вона мала право власності на нього, оскільки будинок вважався прийнятим в експлуатацію, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 09.06.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, у приватного нотаріуса витребувано належним чином засвідчені копії спадкових справ, відкритих після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с.52). В судове засідання позивач та його представник не прибули, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов просить задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши заяву про розгляд справи без участі представника та винесення рішення на розсуд суду (а.с.57). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] , заповненого російською мовою, батьками позивача - [INFO] , є « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.9), які уклали шлюб 26.03.1964, дошлюбне прізвище матері - « [PERSON] » (а.с.12). З копії свідоцтва поро народження Серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.77). З листа Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 23.06.2020 вбачається, що актовий запис про народження №126 від 01.03.1963 складений Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану на [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] ; актовий запис про шлюб №99 від 26.03.1964 складений Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.30). 28.07.1959 рішенням виконкому Красноармійської міської ради [PERSON] відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку під [ADDRESS] (а.с.15). 03.01.1959 між виконкомом Красноармійської міської ради та матір`ю позивача укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно, площа земельної ділянки 580 кв.м за адресою - [ADDRESS] (а.с.16-17). 30.09.1989 працівником БТІ складений технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS] , власником якого вказана [PERSON] , та який збудований в 1958 р., що вбачається і з технічного паспорту на вказаний будинок, який виготовлено 10.02.2020 на замовлення позивача (а.с.20-25, 42-44). За свідоцтвом про смерть, складеним українською мовою, [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). За свідоцтвом про смерть, складеним українською мовою, [PERSON] помер [INFO] (а.с.14). З копії спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що: звернулись позивач - із заявою про прийняття спадщини та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , а.с.75) - із заявою про відмову від своєї частки у спадщині як за законом, так і за заповітом (а.с.61-62). Згідно з листом КП «БТІ» від 10.02.2020 та 05.11.2020 до 01.01.2013 будинок [ADDRESS] не зареєстрований (а.с.85, 105). За даними листа Міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирнограді ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 05.02.2020 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] станом на 01.01.2013 не приватизована, кадастровий номер відсутній (а.с.86). За Довідкою КУ Покровський ККСН від 15.10.2020 №6626 позивач проживає за адресою - [ADDRESS] з 10.01.1984 по теперішній час; мати [PERSON] - з 28.04.1980 по день смерті [INFO] , батько [PERSON] - з 28.04.1980 по день смерті [INFO] (а.с.102). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.08.2021 відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок на адресою - [ADDRESS] відсутні (а.с.114). З довідки приватного нотаріуса Михайленко О.В. від 14.02.2020 вбачається, що до майна померлого [INFO] [PERSON] відкрита спадкова справа №93/2019, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх прав; із документів вказаної спадкової справи вбачається, що спадкоємцем є позивач, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.26). Постановами приватного нотаріуса від 12.02.2020 та від 18.11.2020 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок після смерті його батьків, оскільки право власності на цей житловий будинок не зареєстроване, крім того виявлено факт розбіжності літер у прізвищах: у свідоцтві про смерть померлого спадкодавця - « [PERSON] » та паспорті спадкоємця « [PERSON] » (а.с.27, 29). Наявності інших спадкоємців, окрім по зивача, судом з копій спадкових справ не встановлено. Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. За приписами ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК України). Так, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи наявні матеріали справи, суд доходить висновку, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] у віці 85 років, є однією і тією ж особою та батьком позивача. Відтак, зважаючи на приписи ст.1261 та ст.1268 ЦК України, оскільки заповіти ані матір позивача, ані батько позивача не складали, а сестра позивача відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька, батько позивача та позивач є спадкоємцями майна матері позивача, а позивач спадкоємцем майна батька. Спірний житловий будинок був збудований матір`ю позивача в 1958 р. До набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.2 згаданого Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ст.3). У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948), який втратив чинність за Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 № 8502-ІІ, а також прийнятою відповідно до Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26.08.1948 та Постановою від 26.08.1948 підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 в справі № 303/7555/15-ц (провадження № 61-9383св18). Крім того, постановою КМУ «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.1992 №449 (втратила чинність 30.12.2004) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Отже, до 05.08.1992 не передбачалась й процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З огляду на викладене, враховуючи наявність у матері позивача дозвільних документів на будівництво спірного житлового буднику та технічного паспорту, складеного за результатами технічної інвентаризації такого будинку, суд доходить висновку про виникнення у матері позивача права власності на нього, однак вона не здійснила державну реєстрацію свого права власності, оскільки на той час чинне законодавство не зобов`язувало вчиняти такі дії. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені на підставі сукупності наявних доказів обставини справи, суд доходить висновку, що батько позивача та позивач є такими, що фактично прийняли спадщину після смерті дружини/матері шляхом постійного проживання з нею, в тому числі і спірний будинок, але не оформили своїх спадкових справ. Відтак, зважаючи на приписи ч.3 та ч.5 ст.1268 ЦК України, спірний будинок перейшов у власність в порядку спадкування після смерті батька до позивача. Отже позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушено.

Outcome: approved