Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON] в липні 2015 року звернувся до Галицького районного суду з позовом і просить постановити рішення, яким стягнути в його користь з фізичної особи-підприємця (далі ФОП) [PERSON] 1353189 грн. 91 коп. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання та 167332 грн. 50 коп. - три проценти річних від суми боргу за період з 01.06.2012 року по 30.06.2015 року, що сукупно становить 1520522 грн. 41 коп. та 3654 грн. судових витрат. В позовній заяві [PERSON] посилається на ті обставини, що 30 травня 2015 року Апеляційним судом Львівської області у справі за його позовом до ФОП [PERSON] про визнання права власності, стягнення грошових коштів та штрафних санкцій, було винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 1813927 грн. 50 коп., в решті позовних вимог було відмовлено. 12 червня 2012 року начальником відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 11 червня 2012 року. Рішення суду й надалі перебуває на примусовому виконанні. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку інфляційного відшкодування за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2015 року загальна сума інфляційних втрат за прострочення грошового зобовязання відповідача становить 1353189 грн. 91 коп., а також з розрахунку трьох процентів річних загальна сума від суми боргу становить 167332 грн. 50 коп. Просив позов задовольнити. Представник позивача за довіреністю подав суду письму заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності позивача, не заперечує щодо винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився вдруге, хоч у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України вчасно і належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши представлені доводи позивача та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2015 року скасовано рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 28 лютого 2012 року в частині стягнення коштів в іноземній валюті і в цій частині ухвалено нове рішення, згідно якого стягнуто з ФОП [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в сумі 1813927 грн. 50 коп. (один мільйон вісімсот тринадцять тисяч девятсот двадцять сім гривень 50 копійок). З копії постанови начальника відділу ДВС Трускавецького міського управління юстиції Львівської області від 12.06.2012 року вбачається, що відповідно до прийнятого рішення суду начальником відділу ДВС [PERSON] було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення згідно виконавчого листа від 11.06.2012 року. Як вбачається з довідки відділу ДВС Трускавецького міського управління юстиції Львівської області за № Д/1-1/3065 від 30.06.2015 року рішення суду й надалі перебуває на примусовому виконанні. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч.1 ст. 598 цього ж кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання? передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняється права та обовязки сторін зобовязання. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як, грошове зобовязання між ФОП [PERSON] та [PERSON] існувало ще до винесення рішення судом і воно є грошовим, кредитор вправі звернутися до суду із вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних втрат. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідач не виконав зобовязання по сплаті боргу, в звязку з чим суд вважає, що наявні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення. Згідно поданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, інфляційні втрати за прострочення грошового зобовязання за період з 01 червня 2012 року по 30 червня 2015 року становлять 1353189 грн. 91 коп., а розмір трьох процентів річних за цей же період від суми боргу становить 167332 грн. 50 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача повинно бути стягнуто в користь позивача судові витрати в розмірі 3654 грн. На підставі вищенаведеного ст.ст. 509, 598, 599, 625 ЦК України,

Outcome: approved