Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] в березні 2015 року заявила позов до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення депозитного вкладу з урахуванням відсотків в сумі 2867,28 доларів США, 3% річних в сумі 4,29 доларів СЩА, та судові витрати. Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем договору валютного банківського вкладу (депозиту). [PERSON] подала через канцелярію суду заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач свого представника в суд не направив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, заперечень до позову не надіслав. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, то суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. 20.11.2014р. між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договор про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» №300937/72101/07-14 (далі договір), на підставі якого вкладник передала, а банк прийняв на депозитний рахунок [NUMBER] вклад в сумі 3000 доларів США на строки визначені п.1.1 договору, з виплатою відсотків визначених п.1.2 договору. Для зарахування відсотків банк відкрив рахунок [NUMBER] (п.2.1 договору). В день закінчення строку встановленого п.п.1.1.12 договору 11.02.2015 року позивач, як це вбачається з матеріалів справи, звернулась до відповідача з письмовою вимогою про повернення вкладу готівкою. Згідно з п.2.9 договору, після закінчення будь-якого з строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 договору, або настання інших обставин визначених законодавством України, або цим договором, кошти з депозитного рахунку [NUMBER] повертаються «Клієнту» за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний, або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. Проте, відповідач видав позивачу лише 132,72 доларів США, а решту вкладу перерахував на рахунок відкритий на ім'я позивача [NUMBER] для обліку коштів по процентній ставці за вкладом на вимогу із розрахунку 0,0001% річних. В наступному позивач ще тричі 18 лютого, 04 та 20 березня 2015 року подавала відповідачу заяви про повернення вкладу. Наявність цього спору вказує на те, що дані заяви залишились без задоволення. Наведене дає суду прийти до висновку, що відповідач фактично відмовив у видачі позивачу належних йому коштів. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1066 ЦК України, встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу, відповідно до ст. 1060 ЦК України, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку(строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За таких фактів та відповідним їм правовідносин, суд знаходить позов в частині стягнення вкладу обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Статтями 525,526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2. ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки, позивач заявила вимогу про повернення вкладу 11.03.2015 року, то вклад їй повинен був бути повернутим не пізніше 18.02.2015 року. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, вклад до цього часу не повернуто позивачу, то її вимоги про нарахування на вклад трьох процентів річних є правомірними. Розрахунки вказаних процентів, що здійснені позивачем, суд знаходить правильними, і за підстав наведеного вважає за можливе задовольнити позов і в цій частині вимог. Отже, позов підлягає задоволенню повністю. Що стосується, судових витрат, то за такого рішення, сплатити судовий збір має відповідач відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення на свою користь 4384,80 грн. витрат на правову допомогу. Проте, хоч такі витрати і знайшли своє підтвердження платіжними документами, суд знаходить їх таким, що не відповідають наданим юридичним послугам, тобто є завищеними, а тому виходячи з присів ст. 84 ЦПК України, визначає таке відшкодування в сумі 1000 грн.

Outcome: approved