Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] 20.07.2015 р. звернувся до Московського районного суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами, 3% річних, неустойки та звернення стягнення на предмет іпотеки. В ході судового розгляду позивач вточнив позовні вимоги та вказав в обґрунтування наступне. 16.10.2010 р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів в сумі 5300 доларів США, договір посвідчений нотаріально. 01.04.2011 р. [PERSON] додатково позичив [PERSON], [PERSON] 5110 доларів США; договір посвідчений нотаріально. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] 16.10.2010 р. був укладений договір іпотеки; 01.04.2011 р. сторонами укладено додатковий договір №1 до Договору іпотеки від 16.10.2010 р. Відповідно до п.2 основного Договору іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира №73, яка розташована по вул. Героїв Праці, буд.36 в м. Харкові, загальною площею 50,6 м2, житловою площею 31,6 кв.м., яка на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10.12.2007 р., вартість предмету іпотеки сторонами оцінено у 100\~000 гр. (п.4 додаткового Договору №1). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.11.2014 р. стягнено із [PERSON] на користь [PERSON] 13535 доларів США в рахунок боргу, відсотків за користування коштами, 3% річних; пеню в розмірі 13535 доларів США, що на день ухвалення рішення за курсом НБУ складає 421209 гр. 20 коп.,та судовій збір в рівних частках в сумі 3654 гр. Однак, незважаючи на вжиті позивачем заходи щодо стягнення з боржника сум боргу, [PERSON] свої зобов*язання не виконала, тому, позивач змушений знову звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів з вимогами про стягнення процентів за користування коштами, відповідно облікової ставки НБУ у відповідному періоді, за період з 29.05.2014 р. по 16.07.2015 р. в сумі 2 185 доларів США, трьох процентів річних за період з 29.05.2014 р. по 16.07.2015 р. (тобто, за 413 днів) в сумі 413 доларів США, неустойки за прострочення виконання зобов'язання за період з 29.05.2014 р. по 16.07.2015 р. у сумі 3% за кожен день прострочення від вартості неповернутих валютних цінностей за курсом НБУ, що становить 128 979 доларів США (10410:100х413х3). Загальна сума становить 131\~517 доларів США. 22.04.2011 р. [PERSON] помер; до цього часу рішення суду іншій боржник- Доля В.В. добровільно не виконала, кошти не повернула. Згідно повідомлення 11-ї Харківської державної нотаріальної контори від 27.10.2014 р. після смерті [PERSON] заяв про прийняття або відмову у прийняття спадщини не надходило, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Оскільки, чинне законодавство розмежовує поняття «здійснення права на спадкування» та «оформлення права на спадкування», з посилкою на ст.1216,1219,1220,1268,1269,1296,1297 ЦК України зазначають, що [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є такою, яка прийняла спадщину фактично; ця спадщина належить їй з часу відкриття спадщини; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її права на спадщину. Отже, відповідачці перейшло право власності на предмет іпотеки в цілому, вона набула статус єдиного іпотекодавця, має права і несе всі обов*язки одноосібно за Іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. 14.08.2012 р., 14.07.2015 р. на адресу відповідача №1 направлена вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки. Тому, з посилкою на ст.7,33,38 39,40 Закону України «Про іпотеку» просять суд в рахунок задоволення вимог [PERSON] за договором позики від 16 грудня 2010 р. в редакції відповідно до Додаткового договору № 1 від 01 квітня 2011 р. на загальну суму 421 209 грн. 20 коп., яка складається з неповернутої частини боргу в сумі, еквівалентній 10 410 доларам США, процентів за користування коштами у сумі, еквівалентній 2 557 доларів США, трьох процентів річних в сумі, еквівалентній 568 доларам США, які разом складають суму, еквівалентну 13 535 доларам США, що становило за курсом НБУ на день ухвалення рішення 210 604 грн. 60 коп., пені в сумі, еквівалентній 13 535 доларам США, що становило 210 604 грн. 60 грн., згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року, а також вимог, пред'явлених у цьому позові на загальну суму, еквівалентну 137 517 доларам США, яка складається з процентів за користування коштами у сумі, еквівалентній 2 185 доларам США, трьох процентів річних у сумі, еквівалентній 413 доларам США, неустойки за прострочення виконання зобов'язання у сумі, еквівалентній 128 979 доларам США, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 73, яка знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Героїв Праці, будинок 36 - із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п. 4 іпотечного договору ціною на рівні 54 256 (п'ятдесят чотири тисячі двісті п'ятдесят шість) грн. 00 коп. з виселенням [PERSON] із цієї квартири та переданням квартири в управління Позивача; з наданням права особисто та через представників пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні довідки (в тому числі про сімейний стан іпотекодавця, належність їм майна на праві власності, про кількість продажів, визначення нормативної вартості тощо), будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень об'єктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна (в тому числі висновки експертів) та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах (в тому числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предмета іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно), обладнувати предмет іпотеки новими охоронними пристроями, мати вільний доступ до предмета іпотеки, змінювати замки, укладати договори на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладати договори оренди предмету іпотеки з правом отримання орендної плати та вчиняти всі інші необхідні дії, пов'язані з продажем предмета іпотеки. А також стягнути з відповідачів на користь Позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати. Представник позивача в суді позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути за його відсутності, про що надав суду письмову заяву. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав; в судове засідання відповідачі двічі не з*вились, про день, час слухання справи булі повідомлені належним чином, в порядку, передбаченому ст.74-76 ЦПК України. Тому, суд, за згодою представника позивача, розглянув справу у їх відсутності, на підставі наданих доказів, заочно. Суд, вивчивши надані письмові докази, приходить до наступного. 16.10.2010 р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів в сумі 5300 доларів США, договір посвідчений нотаріально. 01.04.2011 р. [PERSON] додатково позичив [PERSON], [PERSON] 5110 доларів США; договір позики посвідчений нотаріально. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.11.2014 р. стягнено із [PERSON] на користь [PERSON] 13535 доларів США в рахунок боргу, відсотків за користування коштами, 3% річних; пеню в розмірі 13535 доларів США, що на день ухвалення рішення за курсом НБУ складає 421209 гр. 20 коп.,та судовій збір в рівних частках в сумі 3654 гр. Вказані обставини підтверджуються копіями Договорів позики, Договорів іпотеки; копією судового рішення від 13.11.2014 р. Відповідно статті 526 ЦК України «Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.» Згідно статті 543 вказаного Кодексу «1. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. 2. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.» Статтею 551 ЦК України зазначено, що «1. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. 2. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.» Статею 625 ЦК України передбачено, що «1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.». Аналіз приведених положень ЦК України дозволяють зробити суду правовий висновок про те, що [PERSON], як солідарний боржник, повинна виконати обов*язки з повернення коштів належним чином, в спосіб, порядку, строки, зазначеними у Договорі; та у разі неналежного виконання цих обв*язків до неї застосовуються негативні наслідкі, передбачені ст. 551,625 ЦК України. Договір позики не розірваний; тому, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування коштами, відповідно облікової ставки НБУ у відповідному періоді, за період з 29.05.2014 р. по 16.07.2015 р. в сумі 2 185 доларів США, трьох процентів річних за період з 29.05.2014 р. по 16.07.2015 р. (тобто, за 413 днів) в сумі 413 доларів США належать повному задоволенню. Що стосується розміру неустойки за прострочення виконання зобов'язання за період з 29.05.2014 р. по 16.07.2015 р. суд зазначає наступне. Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що «Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.» У Правовому висновку Верховного Суду України по справі 6-100цс14 від 03.09.2014 р. вказано, « За загальним правилом період, за якій нараховується пеня за прострочення виконання зобов*язання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). При цьому, виходячи щ правової природи пені, яка нараховується за кожен окремий день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов*язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов*язання (разом з нарахованою індексацією та 3 процентами річних) суд не застосував до спірних відносин норму частини 3 статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню» [PERSON] із позовом щодо стягнення неустойки у сумі 3% за кожен день прострочення від вартості неповернутих валютних цінностей за курсом НБУ звернувся 17.07.2015 р., тому, суд може стягнути неустойку лише за період, починаючи з 17.07.2014 р. По друге. Стягнення на користь позивача неустойки в розмірі 128 979 доларів США порушить справедливий баланс інтересів боржника перед стягувачем, оскільки, сума неустойки вочевидь, в декілька десятків разів, перевищує суму основного боргу. Крім того, рішенням Московского суду м.Харкова від 13.11.2014 р. стягнено із боржника [PERSON] на користь [PERSON] відсотки за користування коштами, 3% річних, та пеня, розмір якої складає13535 доларів США, що також належить врахуванню судом. Застосування частині 3 ст.551 ЦК України є правом суду; застосування цих положень чинним цивільним законодавством України не ставиться в залежність від наявності клопотань з боку боржника, тому, суд застосує зазначені положення Закону і зменшує розмір неустойки до 500 доларів США. Що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до наступного. 16.10.2010 р. з метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань, між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON] з другої сторони укладений договір іпотеки, якій посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №3933. 01.04.2011 р. до зазначеного Договору іпотеки сторонами укладено додатковий договір №1 , якій посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1100. Відповідно до п.2 основного Договору іпотеки предметом іпотеки є двокімнатна квартира №73, яка розташована по вул. Героїв Праці, буд.36 в м. Харкові, загальною площею 50,6 м2, житловою площею 31,6 кв.м., яка на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10.12.2007 р., вартість предмету іпотеки сторонами оцінено у 100\~000 гр. (п.4 додаткового Договору №1). Пунктом 4 укладеного Договору позики передбачено, що «зобов*язання Позичальника за цим договором при затриманні строку повернення позики мають бути виконані зверненням стягнення на майно, яке є предметом наступного договору про задоволення вимог іпотеко держателя». Це узгоджується з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 22.04.2011 р. [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом, якій міститься у матеріалах справи. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки- квартиру №73, яка розташована по вул. Героїв Праці, буд.36 в м. Харкові, вказуючи, що відповідачка [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON], заяв про прийняття або відмову у прийняття спадщини до нотаріуса не надходило, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось; відповідач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та є такою, яка прийняла спадщину фактично; ця спадщина належить їй з часу відкриття спадщини; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її права на спадщину. Тому, відповідачці перейшло право власності на предмет іпотеки в цілому, вона набула статус єдиного іпотекодавця, має права і несе всі обов*язки одноосібно за Іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Як впливає із довідки про склад сім*ї, [PERSON] на час смерті [PERSON]була зареєстрована разом зі спадкодавцем; свідоцтва про право на спадщину не отримала. Згідно ч. 3 ст.1296 ЦК України «відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.» Виходячи зі смислу норм ЦК України, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обовязком спадкоємця. При цому, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Боржником [PERSON] належним чином грошові зобовязання перед [PERSON] не виконані, про що свідчить рішення Московського райсуду м.Харкова від 13.11.2014 р. про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в рахунок погашення заборгованості по договору позики. Рішення суду не виконано та відомостей щодо цього суду не надано. Таким чином, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, з оглядом на приписи ст.23 ЗУ «Про іпотеку» яка наголошує, що «У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи равонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.»- належать задоволенню. При вирішення питання щодо визначення способу реалізації предмету іпотеки суд враховує наступне. Так, відповідно п.12 «б» Іпотечного договору сторони при його укладанні домовились про такі можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: «продажу предмета іпотеки будь-якій особи та будь-якім способом на підставі договору купівли-продажу у порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку», для чого Іпотекодавці шляхом підписання цього Договору надають Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною, яка встановлена за згодою між Іпотекодавцями та Іпотекодержателем на момент укладання Договору або на підставі оцінки майна суб*єктом оціночної діяльності, та умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії. Право вибору способу задоволення вимог належить Іпотекодержателю.» Відповідно статі 38 ЗУ «Про іпотеку» Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Статею 39 вказаного закону закріплено, що «У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові,що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації…» Верховний суд України у своїй постанові від 27 травня 2015 року у цивільній справі № 6-61 цс 15 виклав свою правову позицію, відповідно до якої встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Тому, позовні вимоги в цієї частини належать задоволенню. У задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON] з квартири, передання іпотечного майна в управління Позивача, надання позивачу права обладнувати предмет іпотеки новими охоронними пристроями, мати вільний доступ до предмета іпотеки, змінювати замки, укладати договори на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладати договори оренди предмету іпотеки з правом отримання орендної плати,- суд відмовляє. Згідно ст. 60 ЦПК України «кожна сторона зобов*язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях». Доказів на підтвердження викладених позовних вимог суду не надано. Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що «рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах,є обов*язковим для … всіх суддів України.» Верховним Судом України у справі №6-39цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку зроблений правий висновок про те, що за змістом ст.39,40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв*язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки надається інше постійно житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбано не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Позивачем іншого житла особі, яку просить виселити із житлового приміщення у зв*язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки- не надано та про це у позові не зазначено. Позовних вимог до [PERSON] - не заявлено. Судові витрати суд розподіляє відповідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial