Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом у якому просять стягнути з ВАТ «РЗТА» на користь [PERSON] компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 1 168 (одна тисяча сто шістдесят вісім) грн. 88 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 36 980 (тридцять шість тисяч дев'ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. та стягнути із ВАТ «РЗТА» на користь [PERSON] в сумі 3 076 (три тисячі сімдесят шість) грн. 27 коп. компенсацію за затримку виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 36 980 (тридцять шість тисяч дев'ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що з 06.06.2007р. по 29.12.2009р. [PERSON] працював на роботі в ВАТ «РЗТА». З 05.09.1978р. по 21.09.2011р. [PERSON] працювала на роботі в ВАТ «РЗТА». Після звільнення ВАТ «РЗТА» не виплатив позивачам заробітну плату. В лютому 2013р., згідно наказів Рівненського міського суду, заборгованість була виплачена ВДВС РМУЮ [PERSON] в сумі 25 215,42 грн. та [PERSON] в сумі 8117,18 грн. Однак, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивачам відповідач не виплатив. В ході розгляду справи від позивачів надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в якій вони просили стягнути із ВАТ «РЗТА» на користь [PERSON] компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 126 (сто двадцять шість) грн. 08 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 26 272 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят дві) грн. 00 коп. та стягнути з ВАТ «РЗТА» на користь [PERSON] компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 1 128 (одна тисяча сто двадцять вісім) грн. 28 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 36 980 (тридцять шість тисяч дев'ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що з моменту звільнення до дня звернення до суду позивачі неодноразово зверталися до відповідача з проханням надати довідку про середню заробітну плату, проте отримували відмову. Судові накази про стягнення заборгованості по заробітній платі не виконані. Представник відповідача Павлюк І.В. в судовому засіданні надала письмове заперечення проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що з 06.06.2007р. по 29.12.2009р. [PERSON] працював на роботі в ВАТ «РЗТА». З 05.09.1978р. по 21.09.2011р. [PERSON] працювала на роботі в ВАТ «РЗТА». Після звільнення ВАТ «РЗТА» не виплатив позивачам заробітну плату. В лютому 2013р., згідно наказів Рівненського міського суду, заборгованість була виплачена ВДВС РМУЮ [PERSON] в сумі 25 215,42 грн. та [PERSON] в сумі 8117,18 грн. Однак, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивачам відповідач не виплатив. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП Украни в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 20 постанови Пленому Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату правці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За встановлених по справі обставин суд визнає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про стягнення із ВАТ «РЗТА» на їх користь компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з пропущенням строків її виплати та середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі на підставі ст. 117 КЗпП України. Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов'язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Від сплати судового збору позивачі звільнені на підставі ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір». На підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved