Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON].) в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 21.07.2012 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу народився син, [PERSON], [INFO]. Однак, з травня 2014 року сторони припинили спільне проживання, як подружжя та не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім'ї є різниця в поглядах на життя, у зв'язку з чим подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 21.07.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 94. Від вказаного шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Так, сторони бажають розірвати шлюб, строк на примирення просили не надавати, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує, більш того, позов визнає та просить задовольнити. Як визначено у ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст.. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе, більш того, відповідач в судовому засіданні визнав позов, що не суперечить чинному законодавству та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ст.. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила прізвище, суд роз'яснює позивачеві право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243,60 грн. у відшкодування судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved