Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» (далі - відповідач, Банк) на свою користь моральну шкоду у розмірі 199 786 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є споживачем банківських послуг, адже 17.05.2011 між нею та відповідачем був укладений договір банківського вкладу №SAMDN25000716557694, відповідно до якого вона зробила грошовий вклад на суму 1058,31 доларів США. Станом на 13.06.2016 сума грошових коштів на рахунку за договором банківського вкладу «Стандарт» складала 1686,57 доларів США. Проценти по даному банківському вкладу щомісячно перераховувались на вклад №SAMDN27000716558261 «Скарбничка 12 міс» від 17.05.2011; станом на 13.06.2016 сума відсотків складала 433,33 доларів США. 13.06.2016 відповідач незаконно списав кошти у сумі 1686,57 доларів США з рахунку за банківським вкладом «Стандарт» та 433,33 доларів США з рахунку «Скарбничка 12 міс», сума вказаних грошових коштів позивачу не повернута; вказує, що незаконність дій банку підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2017, зміненого рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11.05.2017. Посилається на те, що з 13.06.2016 вона не може користуватись належними їй коштами, виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа за вказаним судовим рішенням, триває, 2119,90 доларів США позивачу не повернуті, у зв`язку з чим вона позбавлена своєї власності - грошових коштів в сумі 2119,90 доларів США - протягом тривалого часу з 13.06.2016 по теперішній час. Вказує, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов депозитного договору, незаконним списанням її коштів та їх утриманням (неповерненням) протягом більше як 4 років, вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, що виражаються у відчутті тривоги, розпачу, стресу, безсонні, адже вона протиправно позбавлена своєї власності, відчуває розчарування, оскільки навіть після отримання рішення суду вона не може повернути свої кошти, які привласнив банк, зазначає, що вимушена додатково неодноразово звертатися до банку як усно, так і письмово, а також звертатись за консультаціями до юристів, до судових органів (було пройдено три судові інстанції) за захистом своїх прав, до державної виконавчої служби за примусовим виконанням рішень судів. Наголошує, що судом не встановлено будь яких обставин, які б спростовували вину відповідача у позбавленні її власності. Посилається на приписи ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», правову позицію Верховного Суду та просить стягнути моральну шкоду, виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати, встановлених протягом 2016 - 2020 р.р. Ухвалою суду від 15.02.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.21). Позивач в судове засідання не прибула, за змістом позову просить розглянути справу без її участі (а.с.3). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, правом участі в судовому засіданні не скористався, свого представника до суду не направив, надіслав заяву про розгляд справи за відсутністю відповідача та відзив на позов, за яким у задоволенні позову просить відмовити. Мотиви незгоди зводяться до того, що підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є цивільне правопорушення, структурними елементами якого є чотири складові, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. На думку відповідача, залишається незрозумілим, якими фактичними даними підтверджуються вказані позивачем страждання та як вони впливають на її життя, який причинний зв`язок між діями Банку і переживаннями позивача. Звертає увагу, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди, крім того, що не підтверджений жодними доказами, є явно завищеним і не відповідає принципам справедливості та справедливої сатисфакції, оскільки перевищує розмір стягнутої з відповідача судовим рішенням суми, майже в чотири рази (а.с.26,27-30). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 17.05.2011 між позивачем та відповідачем укладений договір банківського вкладу «Стандарт» №SAMDN25000716557694, за яким позивач передала Банку 1058,31 доларів США строком на 12 місяців до 17.05.2012 включно з виплатою 8,5 % річних; у випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у п.1 цього договору; приписами п.13 договору встановлені умови, за яких банк може списати кошти, а саме: у разі наявності у клієнта простроченої заборгованості за кредитами, які отримані клієнтом у банку, та якщо клієнт є поручителем по кредитам (а.с.6). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2017 у справі №235/6674/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів встановлено, що 13.06.2016 відповідач списав з рахунку позивача за банківським вкладом «Стандарт» №SAMDN25000716557694 кошти у сумі 1686,57 доларів США та 433,33 доларів США з рахунку «Скарбничка 12 міс», де обліковувались проценти за банківським вкладом «Стандарт»; таке списання визнано судом порушенням Банку вимог чинного законодавства та безпідставним стягненням грошових коштів з депозитного владу позивача, які є її власністю; позов задоволений, стягнуто з Банку на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 2119 доларів США 90 центів та пеню у сумі 1589 доларів США 93 центи, а разом 3709 доларів США 83 центи (а.с.7-10). Вказане судове рішення суду переглянуто судом апеляційної інстанції, який зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконне списання відповідачем грошових коштів з депозитного рахунку позивача та процентів за банківським вкладом, оскільки відповідач без звернення до суду та без розпорядження позивача списав з її рахунків грошові кошти за відсутності умов, передбачених пунктом 13 договору №SAMDN25000716557694 (Вклад «Стандарт» з щомісячною сплатою) від 17.05.2011, чим порушив вимоги ст.1071 ЦК України. 05.09.2016 позивач, діючи відповідно до умов зазначеного договору банківського вкладу, звернулася до відповідача з заявою про розірвання договору та повернення їй вкладу. Проте, в передбачений договором строк - через два банківські дні відповідач суму вкладу та проценти за вкладом їй не повернув. Суд визнав необґрунтованими доводи Банку про те, що вина останнього в поверненні грошових коштів відсутня, та вказав, що неперерахування банком грошових коштів за вкладом та процентів за вкладом позивачу є порушенням зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 11.05.2017 рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2017 у справі №235/6674/16-ц змінено; стягнуто з Банку на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 119 доларів США 90 центів та пеню у сумі 42 062,96 грн (а.с.11-16). Постановою головного державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра відкрито виконавче провадження №54108620 за виконавчим листом №2/235/87/17 від 29.05.2017, виданим Красноармійським міськрайонним судом Донецької області; стягувач - позивач, боржник - Банк (а.с.17). Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вказане виконавче провадження передано іншому державному виконавцю для подальшого виконання (а.с.18). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням суду у цивільній справі №235/6674/16-ц (провадження №2/235/87/17) встановлено, що дії Банку зі списання грошових коштів з депозитного рахунку позивача та процентів за банківським вкладом всього в розмірі 2 119,90 доларів США, які є власністю останньої, є незаконними, такими, що порушують умови договору та вимоги ст.1071 ЦК України, за якими Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження; грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Суд встановив наявність вини банку в неповерненні/неперерахуванні позивачу грошових коштів та процентів за вкладом та порушення банку свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження повернення грошових коштів позивачу на підставі зазначеного судового рішення у цивільній справі №235/6674/16-ц чи наявності обставин, які унеможливлюють з об`єктивних причин здійснення такого повернення на підставі рішення суду. За змістом ч 2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин 3 та 4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Приписами ст.1167 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також ч.3 ст.386 ЦК України (у тому числі прав на інші права, зокрема, права вимоги до банку про повернення вкладу). Відповідно до ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 01.09.2020 у цивільній справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) дійшла правового висновку, що виходячи з аналізу норм Закону України «Про захист прав споживачів» та правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі №761/31065/14-ц (провадження №6-37цс16), від 01 червня 2016 року у справі №761/13926/15-ц (провадження №6-2558цс15), від 28 вересня 2016 року у справі №180/1179/15-ц (провадження №6-1699цс16), від 13 березня 2017 року у справі №761/14537/15-ц (провадження №6-2128цс16), порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, незважаючи на умови укладеного договору, є недоліком продукції (неналежним наданням фінансової послуги) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої вкладникові таким неналежним наданням фінансової послуги. Укладеним позивачем та Банком Договором вкладу від 17.05.2011 не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням банком зобов`язання з повернення вкладу. Втім, відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на дату укладення Договору вкладу від 17.05.2011) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 01.09.2020 у цивільній справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) також констатувала, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Також вказана постанова від 01.09.2020 містить правовий висновок, за яким, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону № 1023-XII прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону № 1023-XII про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Наявність винних дій Банку при виконанні зобов`язань за депозитним договором з позивачем доведена матеріалами справи та не спростована відповідачем, що, враховуючи тривалість невиконання банком своїх зобов`язань (4 роки), чималий розмір грошових коштів, необхідність вжиття позивачем заходів, направлених на їх повернення Банком за відсутністю факту добровільного виконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання на всій території України, свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди, адже продовження протиправного порушення Банком умов договору, позбавлення позивача можливості користуватися належними їй коштами та отримати законний, очікуваний дохід відповідно до умов договору від 17.05.2011 не може не призвести до сильних душевних страждань. За викладених обставин, враховуючи характер порушення прав позивача, глибину її душевних страждань, та одночасно зважуючи на вимоги розумності та справедливості, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн в якості компенсації завданої моральної шкоди, адже розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача, а не приведення його до збагачення. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», враховуючи часткове задоволення позову та приписи ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 100 грн (5% від 1997,86 грн (судовий збір в розмірі 1% від ціни позову).

Outcome: partial