Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] 04.12.2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області та ПАТ «ОТП Банк», про усунення перешкод у користуванні автомобілем шляхом виключення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05.12.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу автотранспортних засобів. Повний розрахунок відбувся 05.12.2016 року, що підтверджується розпискою. На момент підписання договору власником автотранспортних засобів був відповідач. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням перереєструвати автомобілі на позивача. Позивач вважає, що з моменту підписання договору купівлі-продажу, повного розрахунку та передачі йому автотранспортних засобів, він є власником автотранспортних засобів. Позивач просив суд усунути перешкоди в розпорядженні майном, а саме: автотранспортними засобами SCHMITZ-напів-причеп бортовий Е, д/н [NUMBER], 1998 року випуску, номер шасі: VIN-WSMS6080000099884; номер кузова: WSMS6080000099884, технічний паспорт САК075135, марка автомобіля МАN, модель 19.343, тип автомобіля: сідловий тягач Е, технічний паспорт САК075134 шляхом виключення майна з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, що належить [PERSON], який придбав у [PERSON] У заяві від 28.03.2018 року позивач [PERSON] просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у заяві від 28.03.2018 року просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області в особі начальника відділу у клопотанні від 19.03.2018 року просив розглядати справу без участі представника відділу на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи ПАТ «ОТП Банк» у судовому засіданні 29.03.2018 року просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У письмових поясненнях зазначив, що належним відповідачем по справі є ПАТ «ОТП Банк». Крім того, позивачем не підтверджено факт оплати автотранспортних засобів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 05.12.2016 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу автотранспортних засобів, зареєстрований на Товарній біржі «Дніпродзержинська» за реєстраційним номером № 05/012, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця автотранспортні засоби, зазначені у п. 1.2 цього Договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість транспортних засобів (а.с. 67-72). Відповідно до п. 1.2 Договору характеристика автотранспортних засобів: Марка причепа: SCHMITZ-напів-причеп бортовий Е, д/н [NUMBER], 1998 року випуску, номер шасі: VIN-WSMS6080000099884; номер кузова: WSMS6080000099884, технічний паспорт САК075135; марка автомобіля: МАN, модель: 19.343, тип автомобіля: сідловий тягач Е, обєм двигуна: 9973, технічний паспорт САК075134 (а.с. 67). Згідно п. 4.1 Договору вартість автотранспортних засобів, що є предметом цього Договору складає 170000,00 грн., а відповідно до п. 4.2 Договору оплата переданих за цим Договором автотранспортних засобів здійснюється покупцем наступним чином: стовідсоткова сплата вартості автотранспортних засобів до підписання цього договору. Пунктом 3.5 Договору передбачено, що право власності на автотранспортні засоби переходить від продавця до покупця після повного розрахунку покупцем. Також встановлено, що на підставі виконавчого листа № 205/6416/16-ц, виданого 10.02.2017 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, відкрито виконавче провадження № 53515172 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу 3\~113\~200,55 грн. (а.с. 37). Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] від 20.03.2017 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с. 49 оберт). Згідно повідомлення Територіального сервісного центру № 1241 Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області від 24.05.2017 року № 2709вс накладено заборону відчуження спірних автотранспортних засобів (а.с. 50). Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Закон України «Про дорожній рух» визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації. Згідно з пунктом 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Натомість позивачем не було здійснено державну перереєстрацію спірних автотранспортних засобів з відповідача. Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Отже, зі змісту вказаних норм права вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд зауважує, що ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» та Порядок не пов'язують момент реєстрації транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах із набуттям особою права власності на нього, вказаними актами регулюються та встановлюються обов'язки продавців та покупців транспортних засобів (зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу, тощо). Таким чином, автотранспортні засоби SCHMITZ-напів-причеп бортовий Е, д/н [NUMBER], та МАN, д/н [NUMBER], на момент прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника від 20.03.2017 року, не належали божнику [PERSON], оскільки останній продав їх позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2016 року. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття арешту з майна. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 640,00 грн. (а.с. 25) покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved