Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними та скасування держаної реєстрації права власності, про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позову,посилалась на те, що у 2005 році після смерті [PERSON] , житловий будинок у [ADDRESS] та дві спірні земельні ділянки були успадковані матір`ю позивачки - [PERSON] та її тіткою, відповідачкою по справі - [PERSON] . У 2005 році відповідачка без відома іншого співвласника будинку звернулась до землевпорядної організації СПД «Завалідров С.К.» та отримала правовстановлюючі документи, на вказані земельні ділянки. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №2-178 та виданого 12.02.2005 року нотаріусом Макарівської районної державне нотаріальної контори Київської області Борківським А.В. на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області Безсмертною С.В. 17.02.2000 року і зареєстрованого в реєстрі за №24, спадкоємицею 1/2 частки земельної ділянки розміром 0,624 га, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням: будівництво, обслуговування житлового будинку - 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,374 га є [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №2-177 та виданого 12.02.2005 року нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області Борківським А.В на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області Безсмертною С.В. 17.02.2000 року і зареєстрованого в реєстрі за №24, спадкоємицею 1/2 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] є [PERSON] (мати позивачки). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Макарівським бюро технічної інвентаризації, номер витягу: 6936889, дата: 06.05.2005, [PERSON] є власником 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про шлюб (бланк [NUMBER] ), виданого 28.05.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] та [PERSON] , яка народилась [INFO] , зареєстрували шлюб 28.05.2010 року, прізвище після реєстрації шлюбу дружини [PERSON] . [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , спадкоємцями якої є її дочка - [PERSON] (позивачка) та її син - [PERSON] (третя особа). Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 3222782601:01:010:0013, також до цієї земельної ділянки прилягає огород з кадастровим номером 3222782601:01:010:0014. Відповідно до довідки №223 від 19.05.2021 року, виданої за підписом старости сіл Колонщина, Березівка, Мар`янівна, Миколаївка [PERSON] , про те, що житловий будинок в [ADDRESS] , який перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] дійсно розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3222782601:01:010:0013, площею 0,250 га, державний акт серія ЯГ №166365 від 18.04.2006, виданий на ім`я [PERSON] . Своє право власності на 1/4 частку житлового будинку позивачка зареєструвала у встановленому законом порядку, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 256649957, дата та час формування: 15.05.2021. Також при зверненні до нотаріуса щодо земельної ділянки, на якій розташовується вказаний житловий будинок та огороду, позивачці було повідомлено, що вказані земельні ділянки знаходяться у володінні [PERSON] , а тому вона з братом не можуть їх спадкувати. Враховуючи викладене, позивач просить суд: -визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №166365, виданий [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.2005 року №№2-178, 2-181, на земельну ділянку площею 0,250 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд зі скасуванням державної реєстрації права власності, яка здійснюється органами державної реєстрації прав Міністерства юстиції України та державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку з кадастровим номером 3222782601:01:010:0013; -визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №166366, виданий [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.2005 року №№2-178, 2-181, на земельну ділянку площею 0,374 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства зі скасуванням державної реєстрації права власності, яка здійснюється органами державної реєстрації прав Міністерства юстиції України та державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку з кадастровим номером 3222782601:01:010:0014; - визнати за [PERSON] , [INFO] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/4 частку земельної ділянки, площею 0,624 га, що розташована на території [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,250 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,374 га, 1/2 частка якої належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 12.02.2005 року Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області за реєстровим номером №2-178; - стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 18.08.2021 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.10.2021 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третім особам - строк для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву. Ухвалою суду від 13.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 19.10.2021 року. У судове засідання позивач не прибула. Від її представника адвоката Оберемчук О.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, про підтримання позовних вимог, які просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання 19.10.2021 року не з`явилася, подала заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутність. Треті особи своїм правом на подачу письмових пояснень щодо позову не скористалися. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Як вказала позивач та що визнала відповідач, у [ADDRESS] розташовується житловий будинок з господарськими будівлями спорудами, який перебував на праві приватної спільної часткової власності у співвласників, а саме: матері позивачки та її тітки, що є відповідачкою по справі [PERSON] . У 2005 році після смерті [PERSON] , вказаний житловий будинок та дві спірні земельні ділянки були успадковані матір`ю позивачки - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про справо на спадщину за заповітом 12.02.2005 року за №2-177 та №2-178) та її тіткою, відповідачкою по справі - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про справо на спадщину за заповітом від 12.02.2005 року за №2-180 та №2-181). У 2005 році відповідачка звернулась до землевпорядної організації СПД «Завалідров С.К.» та отримала правовстановлюючі документи, на земельні ділянки, державні акти, які оскаржуються. Так, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку сер ЯГ №166365, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.2005 року №№2-178, 2-181 є власником земельної ділянки площею 0,250 га, що розташовується в [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Також, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №166366, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.2005 року №№2-178, 2-181 є власником земельної ділянки площею 0,374 га, що розташовується в [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для ведення ОПГ. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №2-178 та виданого 12.02.2005 року нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області Борківським А.В. на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області Безсмертною С.В. 17.02.2000 року і зареєстрованого в реєстрі за №24, спадкоємицею 1/2 частки земельної ділянки розміром 0,624 га, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням: будівництво, обслуговування житлового будинку - 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,374 га є [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №2-177 та виданого 12.02.2005 року нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області Борківським А.В. на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області Безсмертною С.В. 17.02.2000 року і зареєстрованого в реєстрі за №24, спадкоємицею 1/2 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] є [PERSON] (мати позивачки). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Макарівським бюро технічної інвентаризації, номер витягу: 6936889, дата: 06.05.2005, [PERSON] є власником 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про шлюб (бланк [NUMBER] ), виданого 28.05.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] та [PERSON] , яка народилась [INFO] , зареєстрували шлюб 28.05.2010 року, прізвище після реєстрації шлюбу дружини [PERSON] . [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Спадкоємцями [PERSON] , 1958 року народження, яка померла року є її дочка - [PERSON] (позивачка) та її син - [PERSON] (третя особа), про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом (бланк НРА 781883), видане 15.05.2021 року [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 3222782601:01:010:0013, також до цієї земельної ділянки прилягає огород з кадастровим номером 3222782601:01:010:0014. Відповідно до довідки №223 від 19.05.2021 року, виданої за підписом старости сіл Колонщина, Березівка, Мар`янівна, Миколаївка [PERSON] , про те, що житловий будинок в [ADDRESS] , який перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] дійсно розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3222782601:01:010:0013, площею 0,250 га, державний акт серія ЯГ №166365 від 18.04.2006, виданий на ім`я [PERSON] . Своє право власності на 1/4 частку вказаного житлового будинку позивачка зареєструвала у встановленому законом порядку, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 256649957, дата та час формування: 15.05.2021. Також при зверненні до нотаріуса щодо земельної ділянки, на якій розташовується вказаний житловий будинок та огороду, позивачці було повідомлено, що вказані земельні ділянки знаходяться у володінні [PERSON] , а тому вона з братом не можуть їх спадкувати. Відповідно до Постанови нотаріуса від 15.05.2021 №1450/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 0006151952020, НВ - 000615202020 від 10.12.2020 р. право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства належать іншій людині. Таким чином неможливо належність спадкового майна саме [PERSON] , 1958 року народження, яка померла [INFO] . За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`ясняє йому процедуру вирішення даного питання у судовому порядку. Отже, відповідачка - [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №2-181 та виданого 12.02.2005 року нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області Борківським А.В. на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області Безсмертною С.В. 17.02.2000 року і зареєстрованого в реєстрі за №24 може володіти лише 1/2 частиною земельної ділянки розміром 0,624 га, що розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням: будівництво, обслуговування житлового будинку - 0,250 га; ведення особистого підсобного господарства - 0,374 га. Проте відповідачка порушивши права іншого спадкоємця - своєї сестри, а на даний час позивачки та її брата, відповідно до спірних державних актів володіє одноособово вказаними земельними ділянками. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості (Постанова ВСУ від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15 (№ в ЄДРСРУ 42763573). Проте, при зверненні до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачці було повідомлено, що на земельні ділянки, які вона вважала спільними, є виготовлені Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №166365 та №166366, на ім`я відповідачки [PERSON] . На підтвердження вказаного, позивачем також надано належним чином завірену копію землевпорядної документації на підставі якої формувалась земельна ділянка з кадастровим номером: 3222782601:01:010:0013, що розташовується на території [ADDRESS] та був виданий державний акт серії ЯГ №166365; та належним чином завірену копію землевпорядної документації на підставі якої формувалась земельна ділянка з кадастровим номером: 3222782601:01:010:0014, що розташовується на території [ADDRESS] та був виданий державний акт серії ЯГ №166366. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частина 1 ст. 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 152 ЗК (в редакції, яка була чинною на час звернення позивача до суду держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Цивільним кодексом України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218); відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 статті 1296). Також згідно вимог статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності (користування) на земельну ділянку або її часі на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Так, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земель ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самі умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кільком особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначень правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності к будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювань нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладень правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювань нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону, а згідно ст. 321 ЦК України прав власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , набула право власності на земельні ділянки з порушенням вимог законодавства України, що прямо порушує права іншого співвласника. Згідно ст. 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинені за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Право приватної власності земельну ділянку може бути припинено також в порядку ст. 140 ЗК України, якої передбачений вичерпний перелік припинення права власності на землю. Згідно з ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завдані збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Позивачка, як законний землекористувач земельної ділянки розташованої для будівництва та обслуговування житлового будинку, та для ведення особистого підсобного господарства, що розташовуються в [ADDRESS] та законний співвласник цього ж будинку, має право вимагати усунення порушення свого права на землю, що передбачено ст. 391 ЦК України. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Таким чином, з моменту набуття позивачкою - [PERSON] , її братом - [PERSON] та відповідачкою - [PERSON] права спільної часткової власності на житловий будинок, вони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені ними як співвласниками. Щодо порядку користування земельною ділянкою, звертається увага на те, що такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натурі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону, а згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі викладеного, державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 166365 та № 166366 підлягають визнанню недійсними, а записи про державну реєстрацію підлягають скасуванню. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З набранням чинності 01.01.2013 р. постанови Кабінету Міністрів України затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 р. №1 постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021 втратила чинність. Починаючи з 01.01.2013 року вищевказані Порядки, на підставі яких здійснювалась державна реєстрація земельних ділянок, державна реєстрація та видача державних акті право власності на земельні ділянки, втратили свою чинність відповідно до положень частини 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 « затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру». Зокрема, з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року №3613-VІ та Порядку ведення Держави земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів. Пунктом 130 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 №105, передбачено, що відомості (зміни до них) про нового власника, користувача земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вносяться до Поземельної книги Державним кадастровим реєстратором відповідно до пункту 113 цього Порядку. В пункті 113 Порядку зазначено, що після отримання від органу державної реєстрації прав інформації в порядку інформаційного обміну Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить інформацію про власників користувачів земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до Поземельної книги в електрон (цифровій) та паперовій формі. Отже, після скасування права на землю органами реєстру прав, держави кадастровий реєстратор отримає в порядку інформаційного обміну інформацію скасування права, відповідно до чого і внесе зміни до Поземельної книги. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1952 розділ Державного реєстру прав реєстраційна справа закриваються в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Отже, вимога про скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку є похідною від вимоги визнання державного акту недійсним та обов`язковою. Окрім того, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом здійснюється також за умови отримання витяг у з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як це визначено в ст. 81 ч. 1 Земельного кодексу України. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, відсутність реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі Державному реєстрі речових прав за [PERSON] , не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті матері. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державну реєстрацію права. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат слід вказати наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України: інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. До таких витрат належать з-поміж інших, витрати на професійну правничу допомогу. Окрім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так позивачем при подачі даного позову сплачено судовий збір в загальному розмірі 3220,70 грн. (документально підтверджений а.с. 1). Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, 1610,35 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, при цьому решту 1610,35 грн. згідно ст. 142 ЦПК України, слід повернути позивачу з державного бюджету, оскільки відповідач визнав позов. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд керується вимогами ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. На їх підтвердження до позову додано договір про надання правової допомоги (а.с. 73-75), додаткову угоду (а.с. 76, 79), акт наданих послуг (а.с. 77), квитанцію про оплату послуг адвоката у сумі 6000,00 грн. (а.с. 78). Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від їх стягнення судом не встановлено, а також такі витрати в розумінні ст. 137 ЦПК України підтверджені належними доказами, що є достатнім для задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, тому такі витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved