Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON] 16.01.2014року звернулась в суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів . Позовні вимоги мотивує тим, що 15 липня 2013 року вона звернулася до фізичної особи-підприємця [PERSON] із проханням допомогти їй у працевлаштуванні, так як основним видом діяльності відповідача є діяльність агентств працевлаштування. Письмовий договір про надання послуг між нею та відповідачем не укладався з причини, що відповідач у своїй діяльності не практикувала укладення договорів. За зобов'язання знайти їй роботу та, відповідно, працевлаштувати, вона заплатила останній грошові кошти у сумі 2 700 (дві тисячі сімсот) грн. На підтвердження отримання від неї коштів відповідач написала розписку. Тобто, між нею та відповідачем був укладений усний договір про надання послуг з працевлаштування. З моменту укладення усного договору про надання послуг та до даного часу послуги відповідачем їй надані не були, чим істотно порушені її законні права та інтереси. Намагаючись врегулювати конфлікт мирним шляхом, 27 грудня 2013 року нею відповідачу було надіслано вимогу з проханням працевлаштувати її, або повернути у повному розмірі суму попередньої оплати. До даного часу відповідач не вчинила жодних дій щодо виконання умов договору та взятих на себе зобов'язань, чим істотно було порушено її права. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 2 700 (дві тисячі сімсот) грн., сплачених нею на виконання зобов'язання за усним договором про надання послуг з працевлаштування від 15.07.2013 року як попередня оплата. Стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь інфляційні та 3 % річних за порушення виконання зобов'язання за договором про надання послуг з працевлаштування в розмірі 36 (тридцять шість) грн. 66 коп. В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує з наведених у позовній заяві мотивів . Відповідач в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача по наявних матеріалах та зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч.1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2013 року [PERSON] звернулася до фізичної особи-підприємця [PERSON] із проханням допомогти їй у працевлаштуванні, оскільки основним видом діяльності відповідача є діяльність агентств працевлаштування. Письмовий договір про надання послуг між сторонами не укладався. За зобов'язання знайти роботу позивач сплатила відповідачу кошти у сумі 2700 (дві тисячі сімсот) грн. На підтвердження отримання коштів відповідач позивачу написала розписку. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, між сторонами був укладений усний договір про надання послуг з працевлаштування. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Як вбачається з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором про надання послуг виконала, сплативши за них кошти у сумі 2 700грн., однак відповідач не виконує зобов'язання за вищевказаним договором до даного часу, а саме: послуги працевлаштування відповідачем позивачу надані не були, чим порушено законні права та інтереси останньої. Статтею 906 ч. 1 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що під порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача інфляційні та 3(три) % річних за порушення виконання зобов'язання [PERSON] за вищевказаним договором про надання послуг з працевлаштування становить 36 (тридцять шість) грн. 66 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення; з відповідача слід стягнути на користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача в користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по справі.

Outcome: approved