Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[INFO] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 83\~191, 43 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.10.2018 року Закарпатським окружним адміністративним судом, по справі № 807/915/16, за позовом колишнього військовослужбовця [INFO] [PERSON] до Західного регіонального управління та [INFO] про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення з військової служби за службовою невідповідністю та поновлення на військовій службі, було частково задоволені позовні вимоги та поновлено старшого прапорщика [PERSON] на військовій службі. Зазначає, що наказом начальника [INFO] від 14.11.2018 року № 448-ОС старшого прапорщика [PERSON] було поновлено на військовій службі. 15.11.2018 року старшим прапорщиком [PERSON] був виконаний рапорт (від 15.07.2018 року №14624) на ім`я начальника [INFO] , яким він просив звільнити його у зв`язку із закінченням строку контракту. Наказом начальника [INFO] від 15.11.2018 року № 450-ОС старшого прапорщика [PERSON] було звільнено з військової служби, у зв`язку із закінченням строку контракту. Наказом начальника [INFO] від 28.12. 2018 року № 520-ОС старшого прапорщика [PERSON] виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення [INFO] , у зв`язку із по закінченням строку контракту. Під час виключення із списків особового складу [INFO] , у зв`язку із закінченням строку контракту, старшого прапорщика [PERSON] розраховано зі всіх видів забезпечення, в тому числі виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 83191,43 грн., що передбачена частиною 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Главою 1 пункту 1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, зареєстровано в Міністерстві юстиції У країни 23.07.2018 за № 854/32306. Зазначені нормативно - правові акти визначають порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, якою передбачено, що у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Також, Главою 9 пункту 3 даної Інструкції передбачено, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, одноразова грошова допомога не виплачується. 19.11.2018 року Західним регіональним управління і Мукачівським прикордонним загоном Державної прикордонної служби України подано апеляційну скаргу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року. Восьмим апеляційним адміністративним судом 30.01.2019 року було задоволено апеляційні вимоги [INFO] та, в свою чергу, скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року і відмовлено в задоволенні позову. Рішення набрало законної сили 30.01.2019 року. На підставі вищевказаного рішення апеляційного суду, наказом начальника [INFO] від 13.02.2019 року № 60-ОC було внесено зміни у відповідні накази, та старшого прапорщика [PERSON] звільнено з військової служби за службовою невідповідністю. Проте у зв`язку з звільненням [PERSON] з військової служби за службовою невідповідністю, відпала підстава, згідно якої ним набуто 83\~191, 43 грн., відтак позивач вважає, що зазначені кошти зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави та повернуті позивачу не були. Враховуючи зазначене, на підставі 1212 та 1213 ЦК України, позивач - [INFO] просить стягнути з [PERSON] безпідставно отримані кошти, у зв`язку зі звільненням з військової служби за службовою невідповідністю в сумі 83\~191, 43 грн. 28.10.2019 р. до канцелярії суду представником відповідача [PERSON] адвокатом Ільчук І.М. надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Зауважив, що позивачем не надано доказів, що виплата коштів відповідачу була проведена помилково, не добровільно, і що відповідач повів себе недобросовісно. Представник позивача не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві, 05.11.2019 р. надав до суду відповідь на відзив. Зазначив, що одноразова грошова допомога не являється видом грошового забезпечення. Вважає, що посилання представника відповідача на ст. 381 КАС України та ч.2 ст.445 ЦПК України є безпідставними. Представник позивача Мукачівського прикордонного загону (військова частина 2142) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Ільчук І. надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги заперечують. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, старший прапорщик [PERSON] проходив військову службу у [INFO] (військова частина [NUMBER] ). 20.07.2016 року [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду, у якому просив: 1) визнати незаконним та скасувати наказ начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 22.02.2016 року № 86-аг в частині оголошення [PERSON] дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; 2) визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. начальника Мукачівського (27-го) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Мукачівський ПЗ) № 49-ос від 16.03.2016 року у частині виключення старшого прапорщика [PERSON] із списків особового складу частини і зняття з усіх видів забезпечення; 3) поновити старшого прапорщика [PERSON] на посаді інспектора прикордонної служби І категорії - інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « [INFO] » III категорії (тип Б) Мукачівського ПЗ (І категорії) або на іншій рівноцінній посаді; 4) зобов`язати командування [INFO] поновити позивача у списках особового складу частини та в усіх видах забезпечення. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року, у справі № 807/915/16, позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу ЗРУ ДПС від 22.02.2016 року № 86аг. Визнано протиправним та скасовано наказ Мукачівського ПЗ від 16.03.2016 року № 49-ос в частині виключення із списків особового складу старшого прапорщика [PERSON] . Поновлено [PERSON] на займаній на час звільнення посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби «Лужанка» III категорії (тип Б) Мукачівського ПЗ (І категорії) з 17.03.2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Згідно наявного в матеріалах справи витягу з наказу начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України від 14.11.2018 року № 448-ОС старшого прапорщика [PERSON] було поновлено на військовій службі. Продовжено строк дії контракту на строк вимушеного прогулу з 14.06.2016 року по 14.11.2018 року. 15.11.2018 року наказом начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України № 450-ОС старшого прапорщика [PERSON] було звільнено з військової служби, у зв`язку із закінченням строку контракту. Наказом начальника [INFO] від 28 грудня 2018 року № 520-ОС стар-шого прапорщика [PERSON] виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення [INFO] , у зв`язку із по закінченням строку контракту. Встановлено, що під час виключення із списків особового складу [INFO] , у зв`язку із закінченням строку контракту, старшого прапорщика [PERSON] розраховано зі всіх видів забезпечення, в тому числі виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного гро-шового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 83191,43 грн. Зазначену суму коштів було нараховано та виплачено [PERSON] у січні 2019 року, що підтверджується довідкою розрахунком, яка наявна в матеріалах справи. 30.01.2019 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, апеляційні скарги Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Мукачівського (27-го) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України - задоволено. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року, у справі № 807/915/16, та у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. На підставі вищевказаного рішення апеляційного суду, наказом начальника [INFO] від 13.02.2019 року № 60-ОC було внесено зміни у відповідні накази, та старшого прапорщика [PERSON] звільнено з військової служби за службовою невідповідністю. Проте у зв`язку з звільненням [PERSON] з військової служби за службовою невідповідністю, відпала підстава, згідно якої ним набуто 83\~191, 43 грн., відтак позивач вважає, що зазначені кошти зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави та повернуті позивачу не були. Як на підставу для стягнення вказаних коштів, позивач посилається на вимоги ст.1212 і 1213 ЦК України. Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим у ст. 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування ст. 1215 ЦК України зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц.; постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц. Доказів про набуття відповідачем - 83191,43 грн. у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, та і на такі обставини сторони не посилаються. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Таким чином, суд приходить до переконання, що виплата одноразової грошової допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку; недобросовісність з боку відповідача не встановлена. А отже, незважаючи на те, що після зміни підстави звільнення відповідача [PERSON] , а саме за службовою невідповідністю, підстава для виплати одноразової грошової допомоги відпала, в силу вимог ст. 1215 ЦК України, ці кошти поверненню не підлягають. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом, викладені в постановах по справам № 753/15556/15-ц від 16 січня 2019р., № 473/2859/17 від 03 травня 2018р., суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні, стороною позивача не було доведено недобросовісність дій відповідача чи зловживання останнім, а також наявності рахункової помилки, при цьому судом враховано положення ч. 1 ст. 1215 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed