Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] в особі представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 350000,00 гривень та судових витрат в розмірі 3500,00 гривень. В обґрунтування вимог зазначив, що 10.05.2011 він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого передав [PERSON] кошти в сумі 350000,00 гривень, з зобовязанням повернути кошти до 01.10.2011, про що було складено відповідну розписку. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, посилаючись на тяжке матеріальне становище. У зв'язку з неповерненням відповідачем боргу, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 350000,00 гривень та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3500,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 11.04.2018, провадження по справі відкрито й справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 10.05.2011 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв грошові кошти в сумі 350000,00 гривень, й зобовязався повернути в повному обсязі до 01.10.2011. На підтвердження укладання договору позики [PERSON] надав позивачу розписку написану власноручно. (а.с.9). 08.12.2017, 29.12.2017 [PERSON] звертався до [PERSON] з претензією про повернення боргу в сумі 350000,00 грн. (а.с. 13-18). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору між [PERSON] та [PERSON], але й факту передачі грошової суми позичальнику. За таких обставин, суд задовольняє позов в повному обсязі. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду, який прохає поновити, посилаючись на те, що тривалий час працював за межами території України. Суд розглянувши вказане клопотання, вважає його поновити , оскільки строк звернення до суду пропущений з поважних причин. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 3500,00 грн. відповідно до ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved