Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] 08.06.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до Нижанковицької селищної ради Старосамбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно та майно колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що [INFO] померла її мама - [PERSON], та [INFO] помер її батько - [PERSON]. Батьки проживали разом з нею в [ADDRESS] у власному житловому будинку, який відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою двору був [PERSON]. Станом на 01 липня 1990 року в господарстві проживали та були зареєстровані четверо осіб: мама - [PERSON], батько - [PERSON], позивачка та її чоловік [PERSON]. Оскільки господарство, в якому проживала їх сім»я, належало до колгоспного двору, то кожний мав право на ? частину цього майна. Після смерті [PERSON],яка померла [INFO], на майно, яке належало їй на праві власності, і на майно, на яке вона мала право на день смерті, відкрилася спадщина. На день смерті [PERSON] мала право на ? частину житлового будинку, за життя вона не розпорядилася своїм майном на випадок смерті, а тому спадкування її майна повинно бути за законом. Спадкоємцями майна [PERSON] за законом першої черги були її чоловік [PERSON] та вона, тобто позивачка [PERSON]. Проживаючи разом з [PERSON] на день її смерті та продовжуючи проживати до теперішнього часу в житловому будинку, вона і [PERSON] фактично вступили в управління та володіння її спадковим майном, тобто, прийняли спадщину після смерті [PERSON]. Одночасно після смерті мами [PERSON], батько [PERSON] також мав право на 3/8 частини житлового будинку та господарських будівель, із яких 2/8 частина як майна бувшого колгоспного двору і 1/8 частини цього майна в порядку спадкування майна дружини [PERSON].Вважає, що після смерті мами [PERSON] мала право на 3/8 частини житлового будинку із яких 2\\8 частини як майна бувшого колгоспного двору і 1/8 частини в порядку спадкування майна [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], на майно, яке належало йому на праві власності, і на майно на яке він мав право на день смерті, відкрилася спадщина. На день смерті [PERSON] мав право на 3/8 частину житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS]. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт на ім'я свого сина - [PERSON], а тому спадкування його майна повинно було бути за заповітом. Спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом був його син [PERSON]., який на день смерті батька, проживав окремо, в іншому житловому будинку, де і був зареєстрований, і на протязі шестимісячного строку після відкриття спадщини, і в подальшому до самої смерті (помер [INFO]), не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті батька. Оскільки на день смерті [PERSON] проживала разом з ним та вела з ним спільне господарство, будучи спадкоємцем за законом, вступила в управління та володіння його спадковим майном, що свідчить про те, що вона прийняла спадщину, оскільки інший спадкоємець за заповітом не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини. Отже, після смерті батька - [PERSON], з урахуванням спадкування його частки в майні бувшого колгоспного двору - 3/8 частини, вона набула право на 6/8 частин житлового будинку в [ADDRESS]. [INFO] помер її чоловік [PERSON], після його смерті, на майно, яке належало йому на праві власності, і на майно, на яке він мав право на день смерті, відкрилася спадщина. На день смерті [PERSON] мав право на 2/8 частину житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS]. За життя [PERSON] не розпорядився своїм майном на випадок смерті, а тому спадкування його майна повинно бути за законом. Спадкоємцями майна [PERSON] за законом першої черги є вона, як його дружина, тобто позивачка. Вона звернулася до Старосамбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 23 лютого 2017 року, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що житловий будинок та господарські будівлі в минулому відносилися до суспільної групи колгоспний двір, в якому були зареєстровані та проживали інші особи, частки яких не було визначено, а тому їй було рекомендовано звернутися з позовом до суду про захист своїх спадкових прав. При цьому їй не було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, через що вона змушена була через свого представника звертатися із скаргою на державного нотаріуса до Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Просить, із врахуванням неодноразових уточнень до позовної заяви, визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], та після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Позивачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні 13.11.2017 року та представник позивачки 28.11.2017 року позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві та в уточненнях до неї. Представник відповідача - Нижанковицької селишної ради Старосамбірського району Львівської області, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. В канцелярію суду поступив лист за підписом селищного голови Нижанковицької селищної ради Старосамбірського району Львівської області Смолінського В.О. про слухання справи у відсутності їхнього представника, заперечень проти позову [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно не мають (а.с.36). Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із особистих документів позивачки [PERSON].(виписки із паспорта, свідоцтва про одруження)/а.с.25-26,10/, [INFO], уродженки та жительки [ADDRESS] вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим (повторно) 07.06.1957 року в с. Заболотці Нижанковицького району Дрогобицької області (а.с.9). Технічним паспортом (а.с.20-23) встановлений факт існування житлового будинку [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25.06.1984 року, яке видано на підставі рішення виконкому Нижанковицької селищної ради від 22.05.1984 року за №17, житловий будинок в [ADDRESS], відносився до суспільної групи - колгоспний двір, головою двору був [PERSON] (а.с.15). З довідки №650 від 25.04.2017 року Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації вбачається, що будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON], як головою колгоспного двору на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Нижанковицької селищної ради від 22.05.1984 року за №17 (а.с.17). З довідок виконкому Нижанковицької селищної ради вбачається, а саме: - від 09.03.2017 року №114, що з 1984 року по липень 1991 року у житловому будинку [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: власник будинку - [PERSON] (помер [INFO]), дружина власника - [PERSON] (померла [INFO]), син власника - [PERSON] (знятий з реєстрації у березні 1986 року., помер [INFO]), внук власника - [PERSON] (знятий з реєстрації в березні 1986 року), дочка власника - [PERSON] (зареєстрована з 20.04.1989 року по даний час), зять власника - [PERSON] (зареєстрований з 20.04.1989 року, помер [INFO])/а.с.77/; - від 13.06.2017 року № 255, що станом на 01.07.1990 року у житловому будинку [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: власник будинку - [PERSON] (помер [INFO]), дружина власника - [PERSON] (померла [INFO]), дочка власника - [PERSON] (зареєстрована з 20.04.1989 року по даний час), зять власника - [PERSON] (зареєстрований з 20.04.1989 року, помер [INFO])/а.с.76/; Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року - далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.112 цього Кодексу). Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи не -повнолітніх. [INFO] померла мама позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] Нижанковицькою селищною радою Старосамбірського району Львівської області (а.с.6). Позивачка просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], та після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). З довідок №433 від 01.10.2017 року, від 13.06.2017 року № 255, від 09.03.2017 року, виданої виконавчим комітетом Нижанковицької селищної ради Старосамбірського району Львівської області (а.с. 76, 77, 78) відомо, що позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] були зареєстрованими у житловому будинку [ADDRESS] з 20.04.1989 року, а відтак, виходячи з вище наведених норм права та роз»яснень пленуму Верховного Суду України, вони у відповідності до ст. 126 ЦК УРСР вважаються такими, що не набули на належну кожному з них частку у майні колгоспного двору. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 6 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Згідно зі ст. 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Він виступає у цивільних правовідносинах як єдине ціле. Власність колгоспного двору складають трудові доходи членів двору, одержані від участі в господарстві колгоспу, а також інше майно, передане у власність двору, та майно, придбане на спільні кошти двору. Відповідно до ч. 1 ст. 120, ч.2 ст.123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, виходячи із рівності часток усіх членів двору. Так, після смерті [INFO] [PERSON] спадщина не відкрилася відповідно до правил ст. 563 ЦК Української РСР, оскільки майно двору належало на праві сумісної власності його членам (ст.120 цього Кодексу). Батько позивачки - [PERSON] продовжував володіти і користуватись майном цього двору одноособово, залишився в ньому останнім членом. Отже, до 15 квітня 1991 року [PERSON] не втратив права на майно, яке належало колгоспному двору (розташований по [ADDRESS]), і збереглося після припинення його існування. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 22.03.1999 року Нижанковицькою селищною радою Старосамбірського району Львівської області (а.с.7). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Статтею 563 ЦК Української РСР визначено, що якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовується Розділ VII (спадкове право). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26 червня 1983 року із наступними змінами і доповненнями, спадщина на майно колгоспного типу двору відкривається лише після смерті останнього члена двору. Після смерті [PERSON], який помер [INFO], батька позивачки, на майно, на яке він мав право на день смерті, відкрилася спадщина. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт на ім'я свого сина [PERSON], а тому спадкування його майна повинно було бути за заповітом(а.с.52). Однак, в судовому засіданні було з»ясовано, що також підтверджується довідками Нижанковицької селищної ради Старосамбірського району (а.с.59,77), що [PERSON] з березня 1986 року в тому числі і на день смерті свого батька - [PERSON] з ним в одному будинку не проживав - в будинку по [ADDRESS], а проживав окремо в іншому житловому будинку ([ADDRESS]), де і був зареєстрований, і на протязі шестимісячного строку після відкриття спадщини, і в подальшому, до самої смерті (помер [INFO] /а.с.74,а.с.63/), не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.77,, а тому, у відповідності зі ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті батька. Згідно ст. 553 ЦК України у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин, вважається, що відмовилися від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини (стаття 549 цього кодексу). Як було встановлено в судовому засіданні, на день смерті [PERSON] позивачка проживала разом з ним та вела з ним спільне господарство (а.с.73), будучи спадкоємцем за законом, а відтак, вона вступила в управління та володіння його спадковим майном, що свідчить про те, що вона прийняла спадщину, оскільки інший спадкоємець за заповітом не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини, а відповідно набула право в цілому на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи позивач зверталася до Старосамбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 23 лютого 2017 року, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що житловий будинок та господарські будівлі в минулому відносилися до суспільної групи колгоспний двір, в якому були зареєстровані та проживали інші особи, частки яких не було визначено, а тому їй було рекомендовано звернутися з позовом до суду про захист своїх спадкових прав. При цьому їй не було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, через що вона змушена була через свого представника звертатися із скаргою на державного нотаріуса до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що підтверджується відповіддю на скаргу ( а.с.18). Отже, після смерті [PERSON] позивачка, проживаючи постійно разом з ним та своїм чоловіком [PERSON] на день його смерті (а.с.73), тобто на день відкриття спадщини, та продовжуючи проживати до теперішнього часу в житловому будинку, набула право в цілому на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS]. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації № 255 від 21.04.2017 року загальна вартість житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] становить 139115 гривень (а.с. 16). Позивачка [PERSON] є інвалідом ІІ групи(а.с.55) , а тому у відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved