Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] 25.03.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.11.2003 р. вони із відповідачем зареєстрували шлюб від якого [INFO] народилася дитина [PERSON] Після реєстрації шлюбу вони із відповідачем деякий час проживали разом, але на даний час вони проживають окремо та майже не спілкуються. Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно працює на посаді монтера колії Київської дистанції колії ПЧ-3, де регулярно отримує заробітну плату. Відповідач добровільно не бажає надавати кошти на утримання дитини. Вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини всіх його доходів до досягнення дитиною повноліття. Просить справу розглянути у її відсутність, оскільки зайнята на роботі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просить її задовольнити, уточнила, позовні вимоги, просила суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки від його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом. Додатково пояснила, що дитина чоловік покинув сім»ю 19.02.2016 року та пішов жити до своїх батьків, залишивши вдома 150 гривень. Вона із десятирічною дочкою мешкає у будинку, частка у якому належала їй, а іншу частку вони придбали, перебуваючи із відповідачем у шлюбі. Відповідач проживав у будинку без реєстрації. Надавав допомогу невеликими сумами та нерегулярно, хоча обіцяв сплачувати аліменти у сумі не менше тисячі гривень. Позивачка не вірить відповідачу, оскільки він під час їх спільного проживання приховував свої реальні доходи. На даний час у відповідача дійсно є непогашені кредитні зобов»язання, які він виплачує, однак не всі кредитні кошти пішли на потреби сім»ї. Так позивач «зробив зуби», частину грошей потратив на власні потреби. Позивач та дитина здорові. Позивачка працює та отримує середній дохід 1500 грн. У відповідача дохід набагато більший. Дитині потрібно купувати одяг, взуття, готувати до школи у вересня цього року. На це коштів у позивачки не вистачає. Вона дає дитині щодня 7-10 гривень, тратитись по 200 грн. на репетиторів, за два місяці позивачка заборгувала за електроенергію, сама оплачує комунальні послуги. Інших неповнолітніх дітей у відповідача немає, його мати - інвалід першої групи по зору. Вважає, що відповідач може та має сплачувати аліменти на утримання їх дочки у розмірі 1/3 його доходу. Пояснила, що ображена на відповідача через його негідну поведінку у сім»ї та недостатнього утримання та приділення уваги дитині. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки його доходу. Підтримав надані письмові заперечення (а.с. 19-21), відповідно до яких зазначає, що зі позивачкою вони разом прожили 13 років в помешканні, 1/2 частина якого належить позивачці. В 2014 році ним було отримано кредит на купівлю 1/2 частини цього ж помешкання по [ADDRESS], яке оформлено на нього. За весь час спільного проживання він був зареєстрований за місцем проживання своїх батьків. На даний час їх шлюбні відносини припинені і подальше збереження сім'ї є неможливим. На даний час їх дитини дійсно проживає разом із позивачкою. Позивачка у позові вказує, що він не надає на утримання дитини коштів, що не відповідає дійсності, оскільки його батько, за його проханням на ім'я позивачки в квітні 2016 року надіслав 1000 грн. Чиним законодавством України передбачено обовязок обох батьків утримувати неповнолітніх дітей, позивачка на даний час має відмінне здоров'я та гарну роботу. Із визначеним позивачкою розміром аліментів, який вона просить суд стягнути з нього він не погоджується та згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Додатково та на запитання суду пояснив, що стан його здоров'я нормальний, інших утриманців він не має. Проживає у житлі, що належить його батькам. Матір - інвалід першої групи по зору, та він їй допомагає. Йому не відомо, які суми витрачає позивачка на утримання дочки, її дохід йому не відомий. Він під час шлюбу взяв кредит на придбання іншої чатсини будинку, де вони мешкали із позивачкою. Потім він уклав інший кредитний договір за яким йому до 2018 року слід виплачувати по 1100 грн. щомісяця. Кошти, отримані за кредитом потрачені на потреби сім»ї. Він дійсно обіцяв позивачці виплачувати аліменти добровільно у сумі 1000 грн., але отримав аванс у сумі 1000 грн., тому не міг виплатити кошти, однак зробив це як лише зміг. Під час спільного проживання він витрачав кошти на побудову господарських споруд біля будинку, тому нерідко позичав гроші у батьків. Можливо він не достатньо приділяє уваги дитині, однак окрім аліментів має намір допомагати дочці чим зможе. В тому числі мав намір поїхати за кордон на заробітки на кілька місяців, однак був викликаний до суду. Вислухавши пояснення сторін, оглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02.11.2003 р. (а.с. 5) Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 6) Дитина проживає разом із матір'ю - [PERSON] в [ADDRESS], та перебуває на її утриманні. Даний факт визнаний відповідачем, а відтак приймається судом до уваги на підставі ст. 61 ч.1 ЦПК України. Відповідач працює у Відокремленому підрозділі Київська дистанція колії та отримує заробітну плату (а.с. 7, 18), розмір якої за період з жовтня 2015 року по березень 2016 р. склав 44616,65 грн. без відрахувань. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Встановленим в суді фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). При вирішенні питання про розмір аліментів, враховуючи, що відповідач здоровий, працездатний, працюючий, скрутне матеріальне становище дитини, часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про стягнення аліментів на користь позивачки в інтересах дітей в частці від заробітку відповідача, починаючи з дня пред'явлення позову, враховуючи вимоги ст.ст. 182, 183, 191 СК України та виходячи з обставин справи. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути кошти (аліменти) на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача [PERSON], так як ним позов визнано частково та визначений розмір аліментів на утримання дитини відповідає вимогам закону, є законним та справедливим, відповідає інтересам та потребам дитини, дасть можливість забезпечити прожитковий мінімум дитини відповідного віку на рівні встановленому законом. Позивачкою не наведено обставин, які мають істотне значення та не доведено, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж визначений судом. При цьому суд враховує наявність у відповідача кредитних зобов»язань, які виникли під час проживання однією сім»єю із позивачкою, використання їх в основному на потреби сім»ї, та тягар їх погашення лежить на відповідачеві. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментного платежу за 1 місяць. Відповідно до ст. ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial