Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також позивач є власником земельної ділянки площею 0,1581 га кадастровий номер 6522185200:01:001:0776, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що після набуття нею права власності на вищевказане майно, суміжний землекористувач по [ADDRESS] [PERSON] самовільно заволодів частиною земельної ділянки [PERSON] площею 0,0133 га, огородив її парканом та протиправно користується нею, таким чином самовільно збільшивши площу земельної ділянки, яку він фактично займає. На зауваження власника [PERSON] про звільнення зайнятої частини її земельної ділянки відповідач не реагує. Вказує, що на замовлення позивача, 07 серпня 2018 року інженером-землевпорядником було здійснено обміри земельної ділянки позивача по [ADDRESS] та складено «Схему захоплення частини земельної ділянки площею 0,0133 га за адресою [ADDRESS] з боку суміжного землекористувача [PERSON] », якою підтверджено самовільне захоплення останнім земельної ділянки позивача. 28 серпня 2018 року постійною депутатською комісією з питань земельно-комунальної власності та будівництва Стрілківської сільської ради проведено комісійний виїзд на місце у присутності землевпорядника, позивача та відповідача, про що складено відповідний акт, яким підтверджено вищезазначене самовільне захоплення відповідачем частини земельної ділянки позивача та встановлення на ній огорожі (паркану) відповідачем. Вважає, що дії відповідача порушують її права, як власника земельної ділянки, та у зв`язку з викладеним просить зобов`язати відповідача демонтувати встановлену огорожу, звільнити земельну ділянку та стягнути з відповідача судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача Пінаєв О.В., позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Наполягав на тому, що земельну ділянку він не захоплював. Зазначав, що рішенням суду було розділено будинок та земельну ділянку у рівних частинах 1093,8, однак при формуванні вулиці Світлої для зменшення розривів між вулицями до площі його земельної ділянки було додано 17,5 метрів по всій її довжині, що в результаті складало 236,25 метри квадратних. Вказує, що попереднім власником земельної ділянки, яка зараз належить позивачу, було захоплено частину його земельної ділянки, у результаті чого площа цієї земельної ділянки збільшилась до розміру, вказаного у державному акті. Також просив стягнути з позивача витрати за проведення експертизи у справі №№ 653/4273/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 березня 2018 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 411 від 29 березня 2018 року та земельної ділянки кадастровий номер: 6522185200:01:001:0776, площею 0,1581 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 410 від 29 березня 2018 року. Відповідачу [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на землю серії ХС VII-33-555 від 22 грудня 1997 року належить земельна ділянка площею 1090 кв.м. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 вересня 1986 року, [PERSON] успадкував Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6503991172018 від 12 липня 2018 року щодо земельної ділянки кадастровий номер 6522185200:01:001:0776 вбачається, що документацією із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрації земельної ділянки є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 28 серпня 2017 року. Рішенням Генічеського районного народного суду Херсонського області від 14 серпня 1989 року, між відповідачем та [PERSON] встановлено порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] та виділено в користування останнім ділянки розміром 1093,8 кв.м. Відповідно до схеми захоплення частини земельної ділянки площею 0,0133 га за адресою [ADDRESS] з боку суміжного землекористувача [PERSON] складеної інженером-землевпорядником [PERSON] , відповідач захопив частину (0,0133 га) земельної ділянки [PERSON] . З рішення Стрілківської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 12 листопада 2011 року «Про визнання прав на земельну ділянку» вбачається, що розглянувши заяву та документи надані [PERSON] радою затверджено схему розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право володіння та користування земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,1090 га та присвоєно зазначеній земельній ділянці юридичну адресу: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право володіння та користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,1581 га та присвоєно зазначеній земельній ділянці юридичну адресу: [ADDRESS] . Актом обстеження меж суміжних земельних ділянок в с. Стрілкове Генічеського району Херсонської області від 28 серпня 2018 року затвердженим Стрілківським сільським головою Генічеського району Херсонської області, встановлено, що згідно схеми наданої [PERSON] відбулося захоплення частини земельної ділянки площею 0,0133 га за адресою: [ADDRESS] з боку суміжного землекористувача [PERSON] та запропоновано вчинення дій направлених на вирішення межового спору. Згідно висновку судового експерта Малого О.В. № 36/19 від 03 травня 2019 року, експертом було досліджено земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,1581 га, кадастровий номер 6522185200:01:001:0776. За результатом дослідження встановлено наступне. Розмір та межі земельної ділянки, яка належить та перебуває у користуванні [PERSON] , не відповідає розмірам та межам встановленим земельною документацією. Проведеним дослідженням виявлено порушення меж земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] , суміжним землекористувачем [PERSON] , який є власником садиби [ADDRESS] , яка з південного боку межує зі вказаною вище ділянкою. Дане порушення полягає у фактичному використанні [PERSON] частиною земельної ділянки належної [PERSON] . Площа даної ділянки становить 0,0133 га (133 кв.м.). З висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 19-2432/2433 від 28 серпня 2019 року по цивільній справі № 653/4273/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку (за результатами розгляду якої у задоволенні позовних вимог відмовлено) вбачається, що межі земельних ділянок, розташованих за адресою: [ADDRESS] (державний акт ХС VII33-497) та [ADDRESS] (державний акт ХС VII 33-555), не відповідають межам земельних ділянок, наведеним на Схемі встановлення порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS] згідно рішення Генічеського районного народного суду Херсонської області від 14 серпня 1989 року. Експертом встановлено що площа земельної ділянки по [ADDRESS] : згідно рішення Генічеського районного народного суду від 14 серпня 1989 року 1093,8 м.кв., схеми встановлення порядку користування 1093,8 м.кв., державного акту на право приватної власності на землю серії ХС VII 33-555 - 1090,0 кв.м., фактична площа земельної ділянки 1235,0 кв.м. Площа земельної ділянки по [ADDRESS] : згідно рішення Генічеського районного народного суду від 14 серпня 1989 року 1093,8 м.кв., схеми встановлення порядку користування 1093,8 м.кв., державного акту на право приватної власності на землю серії ХС VII 33-497 1581,0 кв.м., фактична площа земельної ділянки 1581,0 кв.м. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю гарантується. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Частиною 2 ст. 90 ЗК України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власники земельних\~ділянок зобов`язані,\~зокремане порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України). Положення ч. 1 ст. 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 791 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами доведено обставини (факти), якими обґрунтовуються його позовні вимоги, зокрема те, що позивач є власником земельної ділянки, його права порушуються відповідачем, а саме останнім самовільно захоплено частину земельної ділянки, яка належить позивачу у зв`язку з чим площа земельної ділянки яка фактично перебуває у користуванні відповідача більша, аніж площа зазначена у його державному акті. Натомість заперечення відповідача, а саме його посилання на захоплення частини його земельної ділянки, та те що площа його земельної ділянки була збільшена правомірно, оскільки при формуванні вулиці Світлої для зменшення розривів між вулицями до площі його земельної ділянки було додано 17,5 метрів по всій її довжині, що в результаті складало 236,25 метри квадратних, не підтверджуються наявними у справі доказами. Також, не підтверджує обґрунтованість заперечень відповідача і висновки експертизи проведеної по цивільній справі № 653/4273/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , на яку посилається відповідач, з огляду на те, що на вирішення експерта ставились питання щодо відповідності меж та площ земельних ділянок позивача та відповідача межам і площам визначеним у схемі розподілу земельної ділянки, встановленої рішенням Генічеського районного суду від 14 серпня 1989 року. Висновки даної експертизи не підтверджують правомірність користування [PERSON] частиною земельної ділянки площею 133 кв.м., яка належить позивачу, а лише підтверджує, факт того що площа земельної ділянки позивача є більшою ніж площа визначена у схемі розподілу земельної ділянки, встановленої рішенням Генічеського районного суду від 14 серпня 1989 року (яка на даний час не є документом, який: підтверджує право власності позивача на земельну ділянку, встановлює її площу, межі та підтверджує їх правомірність). Крім того, даним висновком підтверджується фактичне користування відповідачем земельною ділянкою, розмір якої не відповідає розміру визначеному у державному акті відповідача. Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлення факту порушення прав позивача, яке виявляється у самовільному захопленні відповідачем частини земельної ділянки позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином з відповідача слід стягнути на корить позивача судові витрати по справі у розмірі 6984 грн. 80 коп., що складаються з суми сплаченого позивачем судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. та витрат за проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 6280 грн. 00 коп. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з позивача судових витрат, а саме витрат на проведення експертизи по справі № 653/4273/17, суд зазначає, що дана вимога не може бути задоволена, оскільки ці витрати не входять до судових витрат у даній справі, питання про розподіл яких, суд повинен вирішити.

Outcome: approved