Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , громадянка України, яка зареєстрована і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду із цією заявою (а.с.1-4), яку уточнила в прохальній частині (а.с.32), не змінюючи предмет і підстави цієї заяви, та просить постановити рішення, яким встановити факт народження доньки [PERSON] , яка народилася [INFO] у м. Донецьк, Україна, місцем народження вказати: Одеська область, Болградський район, с.Василівка. Також заявниця просить вказати батьками: - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , громадянка України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Свою заяву мотивує тим, що вона [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянки України серії [NUMBER] , виданий Болградським РС ГУДМС України в Одеській області. 10 жовтня 2015 року вона зареєструвала шлюб зі [PERSON] , громадянином України, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] вона, заявниця народила доньку [PERSON] в м. Донецьк. Реєстрацію народження якої було здійснено Совєтським відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис №138, та видано свідоцтво про народження. На даний час, вона заявниця з дитиною переїхала проживати до батьків в с. Василівка Болградського району Одеської області, однак державні органи не приймають свідоцтво про народження дитини, що видане на тимчасово окупованій території. При зверненні заявниці до Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про реєстрацію народження дитини за фактичним місцем проживання і реєстрації, їй заявниці було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене, заявник звернулася до суду та просить задовольнити її вимоги. Заявник [PERSON] у судове засіданні не прибула, надала суду заяву про розгляд справи без її участі у якій повністю підтримала заявлені вимоги (а.с.33). Представник заінтересованої особи Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.24). Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень щодо встановлення юридичного факту - не має (а.с.31). Заінтересована особа [PERSON] - просив задовольнити заяву [PERSON] , та судовий розгляд провести у його відсутність (а.с.27, 28-30). Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, доводи викладені в заяві, суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Конституція України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини поділяються на юридично значимі та юридично байдужі, з якими право не зв`язує будь-яких юридичних наслідків. Таким чином, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі чи в силу будь-яких особливих властивостей, а в результаті визнання їх такими державою та закріплення у законі. Відповідно до п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 1ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У відповідності до ч.2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судовим розглядом встановлено наступне: Заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , являється громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянки України серії [NUMBER] , виданий Болградським РС ГУДМС України в Одеській області від 24.10.2015 (а.с.6-8). 10 жовтня 2015 року заявниця [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON] , громадянином України в Болградському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.13). [INFO] заявниця народила доньку в м. Донецьк, що підтверджується медичною випискою епікриз № 621 від 03.07.2020 року з медичної карти історії пологів (а.с.15, 16-17, 18). Реєстрацію народження дитини [PERSON] було здійснено Совєтським відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, запис акту № 138 від 21.07.2020 року, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.14). Батьком дитини є [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-12). На час розгляду справи [PERSON] , [INFO] за наявності свідоцтва про народження, виданого Донецькою Народною Республікою, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с.34). Звернувшись до Болградського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заявниці було письмово відмовлено в проведенні державної реєстрації народження її доньки (а.с.19). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №00030570094 від 28 квітня 2021 року вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] - відсутня. Перевірку проведено у Болградському районному Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) по первинних актових записах з 30.06.2020 року по 28 квітня 2021 року (а.с.25-26). Таким чином, факт народження дитини [PERSON] у гр. [PERSON] підтверджується медичною випискою епікриз № 621 від 03.07.2020 року з медичної карти історії пологів (а.с.15, 16-17, 18), свідоцтвом про народження [NUMBER] від 21.07.2020 року (а.с.14). Проте всі ці документи видані на території Донецької області під час її тимчасової окупації. Згідно з п. 1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Положеннями ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що: 1. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. 2. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На сьогоднішній час лікарське свідоцтво про народження видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України. Лікарське свідоцтво про народження видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації народження на території України. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Оцінюючи надану копію виписного епікризу з історії хвороби [PERSON] №621 від 03.07.2020 року, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду цієї справи необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Як роз`яснив ВССУ в Інформаційному листі «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження … для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України». З огляду на викладене, суд приймає в якості належного і допустимого доказу виписного епікризу з історії хвороби [PERSON] №621 від 03.07.2020 року, виданого Донецьким клінічним територіальним медичним об`єднанням Міністерства охорони здоров`я Донецької Народної Республіки (а.с.16-17). Відповідно до положень ст.144 ч.1 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтями 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» з послідуючими змінами і доповненнями, державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього закону підлягають народження фізичної особи та її походження. Відповідно до ст. 13 названого Закону, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження … За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Такі ж вимоги прописані в п.2 глави 1 розділу ІІІ Правил, при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження дитини даною жінкою. Аналогічні положення закріплені і в Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні: підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного Кодексу України. Положеннями ч.2 ст. 13 названого Закону визначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України, походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Положеннями ст. 133 СК України передбачено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно ст. 145 ч.1 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. По батькові дитини визначається за іменем батька. Пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні встановлено, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження, підтверджене одним із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, або місце проживання батьків чи одного з них. Заявник наполягала на тому, що б в графі місце народження дитини [PERSON] було зазначено: с. Василівка, Болградський район, Одеська область, Україна (а.с.32). Отже, в відомостях про народження дитини необхідно зазначити: [PERSON] , [INFO] , місце народження: с.Василівка, Болградський район, Одеська область, Україна, на підставі п.4 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. А відтак, у відомостях про батьків дитини необхідно зазначити: Батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; Мати - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Суд також приймає до уваги наданий Болградським районним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 28 квітня 2021 року про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.25-26). З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини [PERSON] є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, з урахуванням обставин встановленим судовим розглядом, що надасть можливість отримати громадянам України свідоцтво про народження доньки у Відділі ДРАЦС, що має для заявника юридичне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Тож з метою захисту прав заявника та її дитини, суд вважає можливим відповідно до статті 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року ратифікованої Законом України № 69-У від 03.08.2006 року, допустити негайне виконання рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved