Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) в особі представника адвоката Мамонова А.А. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» (далі - відповідач) на користь позивача належні звільненому працівнику суми в розмірі 54 975,93 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, не проведеного під час звільнення, до дати постановлення судом рішення, сума якого станом на час складання позову, тобто станом на 17.02.2021, становить 28 292,05 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом від 27.03.2020 був звільнений з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням; під час звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 54975,93 грн. Також позивач зазначає, що в день звільнення він не працював, перебував у відпустці, тому 17.12.2020 направив відповідачу заяву про проведення з ним остаточного розрахунку, однак на день подачі позову заборгованість відповідач не сплатив. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за період з 17.12.2020 по дату постановлення рішення, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача дорівнює 690,05 грн. Позивач та представник позивача до суду не прибули; від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позові наполягає (а.с.46). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіслав до суду відзив на позов, за змістом якого просить справу розглянути без участі представника та в позові відмовити. Мотиви незгоди зводяться до того, що позивач в день звільнення не працював, із вимогою про розрахунок не звертався; до відзиву додана довідка, за якою розмір заборгованості із заробітної плати дорівнює 54 975,93 грн (42905,62 грн після утримання податків та обов`язкових платежів), а також довідка про розмір середнього заробітку в сумі 755,47 грн (а.с.56-58, 61, 62). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 01.03.2021 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.39). Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 25.10.2018 по 27.03.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №87к від 27.03.2020 позивач був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.9-11, 65,66). Сторонами визнано, що позивач в день звільнення 27.03.2020 не працював, що підтверджується також запискою про надання відпустки позивачу (а.с.63). Відповідно до довідки відповідача від 12.03.2021 №575, за підписом головного бухгалтера та директора, відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 54 975,93 грн; з яких 11312,16 грн - за грудень 2019 р., 16560,84 грн - за січень 2020 р., 12421,25 грн - за лютий 2020 р.; 14681,68 за березень 2020 р.; суми вказані без урахування обов`язкових податків та зборів (42905,62 грн - розмір заборгованості після утримання податків та зборів) (а.с.61). Відповідно до довідки від 12.03.2021 №576, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача дорівнює 755,47 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за січень-лютий 2020 р. та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.62). 17.12.2020 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача із заявою, в якій просить погасити заборгованість по заробітній платі; відповідне поштове відправлення повернуто позивачеві як невручене адресату-відповідачу - за закінченням терміну зберігання (а.с.28-30). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що станом на дату розгляду справи 24.03.2021 відповідач здійснив позивачу виплату заборгованості із заробітної плати в сумі 54975,93 грн (без урахування податків та обов`язкових платежів), суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в означеному розмірі. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом, позивач в день звільнення - 27.03.2020 не працював; доказів пред`явлення позивачем відповідачу вимоги про розрахунок (до звернення позивача до суду з даним позовом) позивачем не надано; наявні у матеріалах справи копії заяви, опису та конверту з відміткою про неможливість їх вручення адресату-відповідачу «за закінченням терміну зберігання» не вказує на виникнення у відповідача обов`язку з виплати позивачу сум, що належать йому від підприємства при звільненні. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 27.01.2020 у справі №682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18) висловив такий правовий висновок про застосування норми права: ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст.116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримав копію позовної заяви позивача 10.03.2021 (а.с.45). Доказів розрахунку з позивачем не пізніше наступного дня після отримання відповідної вимоги відповідачем до суду не надано, як не надано й доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у вчиненні відповідного порушення (затримки розрахунку при звільненні). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 11.03.2021 (наступний день після отримання позовної заяви відповідачем) по 24.03.2021 (день постановлення рішення суду). Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки відповідача від 12.03.2021 №576, який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 755,47 грн. На день постановлення даного рішення (24.03.2021) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 10 робочим дням (з 11.03.2021 по 24.03.2021 включно). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 7554,70 грн. (755,47 грн.*10 робочих днів). Таким чином, позовні вимоги в означений частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) та на користь позивача - 245 грн (27% від 908 грн - судовий збір за заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку). З приводу стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5200 грн, суд зазначає таке. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надані: - договір №528 про представництво та надання професійної правничої допомоги від 10.02.2021; - акт приймання-здачі виконаних робіт за договором №528 від 10.02.2021, за яким адвокат надав позивачу такі послуги: усна консультація - 200 грн; правовий аналіз правочину, затрачено одну годину з вартістю виконаних робіт в 500 грн; складання позову разом зі складанням, витребуванням та виготовленням додатків до неї - затрачено 6 годин вартістю виконаних робіт в 3 000 грн; квитанція до прибуткового касового ордера №42 від 17.02.2021, за якою позивач на підставі договору про надання правової допомоги сплатив 5200 грн; попередній розрахунок суми судових витрат, до якого окрім вищезазначених послуг включені послуги з підготовки до розгляду справи в судах першої інстанції (в тому числі складання відповіді на відзив до позову вартістю 500 грн та представлення інтересів позивача в судах першої інстанції в розмірі 1000 грн (а.с.31-36). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 500 грн, в обґрунтування якого вказано, що дана справа не представляє собою високу складність, заявлений розмір послуг є неспівмірним із заявленими вимогами. Враховуючи надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає клопотання представника відповідача таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, на переконання суду, розмір витрат в сумі 3700 грн відповідає принципу співмірності виконаної адвокатом роботи; сума в розмірі 1500 грн заявлена до стягнення безпідставно, оскільки, по-перше, відсутній акт приймання-здачі виконаних робіт щодо послуг з підготовки до розгляду справи та представлення інтересів позивача в суді, по-друге, будь-які відповідні документи представником позивача в якості підготовки до розгляду справи до суду подані не були та участі в суді першої інстанції представник позивача не приймав. Відтак, враховуючи приписи ч.2 ст.141 ЦПК України та часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2775 грн (75% від 3700 грн). Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 11312,16 грн.

Outcome: partial