Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] акціонерне товариство «КБ «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], у якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRHTAE00151124 від 21.06.2007 року, в розмірі 17544.18 доларів США: -вилучити предмет застави та передати його у заклад (володіння) Публічному акціонерному товариству «[PERSON] банк «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль CHEVROLET, модель LACETTI, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-в, № кузова/шасі KL1NF196E5K148802, реєстраційний номер: АЕ4892ВМ, що належить на праві власності відповідачу [PERSON]; -звернути стягнення на предмет застави: автомобіль CHEVROLET, модель LACETTI, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-в, № кузова/шасі KL1NF196E5K148802, реєстраційний номер: АЕ4892ВМ, що належить на праві власності відповідачу [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також з наданням ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу; -стягнути солідарно з усіх відповідачів заборгованість в сумі 10000,00 грн.; Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, було закрито. Ухвала в зазначеній частині вимог набрала законної сили 11.05.2016 року. В обґрунтування своїх вимог позивачем [PERSON] акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» зазначається, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 15695,96 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 20.06.2012 року, проте в порушення умов договору свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та інших обумовлених договором платежів, належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем договору застави рухомого майна від 21.06.2007 року. Вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, що були предявлені [PERSON] акціонерним товариством «[PERSON] банк «ПриватБанк» до відповідача [PERSON] виконані належним чином не були. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та за викладених у ньому обставин просила задовольнити вимоги банку до відповідача позичальника. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення позову зауважуючи на обставинах, що викладені у наданих до суду письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № KRHTAE00151124 від 21.06.2007 року, долученого до матеріалів справи у копії, [PERSON] отримав у ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», кредит у сумі 15695,96 доларів США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 20.06.2012 року (п. 7.1). Згідно умов зазначеного кредитного договору (п. 2.2) позичальник взяв на себе зобовязання здійснювати погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 275,45 дол. США, у період сплати з 16 по 20 число кожного місяця. У порушення Закону та умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором № KRHTAE00151124 від 21.06.2007 року належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов зазначеного кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки, заборгованість за ним станом на 28.03.2012 року склала 17544,18 доларів США, та складається з наступного: - 8720,09 доларів США заборгованість за кредитом; - 4897,77 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 542,40 доларів США заборгованість по комісії; - 383,92 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який було перевірено у судовому засіданні. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором, між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна від 21.06.2007 року, згідно якого в заставу надано автомобіль CHEVROLET, модель LACETTI, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан-в, № кузова/шасі KL1NF196E5K148802, реєстраційний номер: АЕ4892ВМ, що належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про заставу» у редакції, яка діяла на момент укладення договору застави, договір застави повинен бути укладений у письмовій формі, у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Згідно із ч.2, 3 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 589, ч. 2 ст. 590 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу», у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений договором або законом строк, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. За змістом ст. 9 Закону України «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобовязання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави передається заставодавцем у володіння заставодержателя. Суд за браком доказів підтвердження виконання зобов'язань за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем, які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача - позичальника, що ним спростовано під час розгляду справи не було. Таким чином, звернення стягнення на предмет застави та передача предмета застави у заклад (володіння) банку в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобовязань відповідає умовам договору застави та вимогам закону, а відтак позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню. Той факт, що автомобіль, який є предметом застави, прийнято у заклад банку ще 10 жовтня 2009 року не можу бути підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у спосіб, обраний позивачем, оскільки лише фактичне перебування такого автомобіля у закладі банку не дає йому право на вчинення необхідних дій для його реалізації в один із способів, визначних п. 24 договору та ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-IV. Також є законними і обґрунтованими позовні вимоги у частині стягнення частини заборгованості за кредитним договором із позичальника у розмірі 10000,00 гривень, оскільки факт порушення відповідачем умов кредитного договору щодо повернення основної суми позики, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду справи, а розмір заборгованості підтверджується здійсненим і долученим до справи розрахунком грошового боргу, який був перевірений у судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України оскільки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру стягнутих сум.

Outcome: partial