Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] 07 червня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2019 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Позивач у своєму позові посилався на те, що 02 вересня 2008 року він надав відповідачеві [PERSON] у борг 50 000 доларів США до 02 вересня 2018 року зі сплатою 1% річних від суми позики, про що було складено відповідну розписку. Відповідач щорічно сплачувала відсотки за користування кредитом у сумі 500 доларів США. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто нею грошові кошти і до теперішнього часу, мотивуючи відсутністю грошових коштів. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на його користь 50 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 325 000 гривень, а також судові витрати. Позивач у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 02 вересня 2008 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 50 000 доларів США і зобов`язалася їх повернути у строк до 02 вересня 2018 року зі сплатою 1 % річних від суми позики (а.с. 12). Розписка була написана власноруч відповідачем. Відповідач [PERSON] сплачувала позивачеві відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 500 доларів США щорічно, що не заперечувалося сторонами. На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: [PERSON] власноруч було написано розписку та підписано договір позики грошових коштів. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно з розпискою [PERSON] взяла у позивача грошові кошти та зобов`язалася повернути у строк до 02 вересня 2018 року, але до теперішнього часу відповідачем борг повернуто не було. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 50 000 доларів США за договором позики від 02 вересня 2008 року. Позивач у своїх вимогах просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості, яка гривневим еквівалентом складає 1 325 000 гривень. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 02 вересня 2008 року у розмірі 50 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 325 000 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем позовні вимоги було визнано під час підготовчого засідання відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 4 802 гривень 50 коп. (9 605 гривень х 50 % = 4 802 гривні 50 коп.). На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Оскільки позовні вимоги судом було задоволено, позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 4 802 гривень 50 коп. (9 605 гривень х 50 % = 4 802 гривні 50 коп.), оскільки 50 % сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачеві з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved