Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє адвокат Радіонов А.В., звернувся до суду із позовом в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельні ділянки кадастрові номери: 5122785800:02:001:1370 та 5122785800:02:001:0912, розташовані за адресою: [ADDRESS] . У обґрунтування позову зазначив, що 19.11.2001 року він на підставі розписки про сплату коштів придбав, а [PERSON] придбав будинок розташовані за адресою: [ADDRESS] . В подальшому вулицю Комсомольська, було перейменовано на [ADDRESS] . З того часу він відкрито, безперервно та добросовісно володіє земельними ділянками та розташованим на них житловим будинком, як своїм власним майном. В подальшому рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2017 року, було визнано за ним право власності вищевказаний житловий будинок в порядку набувальної давності. У зв`язку з тим, що в нього відсутній договір купівлі продажу майна, він не може зареєструвати зазначені земельні ділянки, через що він вимушений звернутися до суду. Представник позивача адвокат Радіонов А.В. у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, надавши заяву про визнання позову та про розгляд справи за його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату судового засідання повідомлений належним чином. Розглянувши позовну заяву, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2017 року у справі №504/1993/17 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Зокрема, суд встановив, що [PERSON] з 2001 року відкрито, безперервно та добросовісно володіє зазначеним будинком. Рішення суду вступило в законну силу 04.12.2017 року /а.с.18-20/. Частинами 4,5\~ст.\~82\~ЦПК України,\~визначено,\~що обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до рішення Сичавської сільської ради, вулицю Комсомольську було перейменовано на вулицю Шевченка /а.с.26/ Земельні ділянки кадастрові номери 5122785800:02:001:0912, площею 0,25 га., 5122785800:02:001:1370, площею 0,0841 га., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , відводились [PERSON] в довгострокову оренду строком на 49 років, про що свідчать відповідні витяги з державного земельного кадастру /а.с. 6-11, 22-23/. Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач позов визнав, а позивач добросовісно заволодів чужим майном і більше 19 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельними ділянками, у зв`язку з чим суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на вищевказані земельні ділянки. Ухвалюючи рішення, суд зазначає, що на зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок, право власності на який було визнано за позивачем в порядку набувальної давності на підставі рішення суду від 22.11.2017 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до\~статті 119 ЗК України\~громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Інститут набувальної давності захищає права справжнього володільця проти попереднього.\~\~\~\~\~\~\~\~ Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також частини четвертої\~ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18) вказано, що «умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у\~ЗК України. Відповідно до\~статті 118 ЗК України\~громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. За змістом положень\~статті 122 ЗК України\~вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування». Відповідно до частин 1,4\~ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст.\~12,\~13,\~82, 206, 229,\~264,\~265,\~273,\~268 ЦПК України, та

Outcome: approved