Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - Відповідач, ПАТ «НАСК «ОРАНТА»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] (далі - [PERSON] ), Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБ України) про стягнення грошових коштів та просить стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 30 135 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.11.2018 року в Бородянському районі Київської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Seat Cordoba», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даного ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бородянського районного суду Київської області від 10.01.2019 року у справі №360/2821/18, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», куди позивач звернувся із відповідним повідомленням про настання події, що мають ознаки страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 22.01.2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомила про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, з посиланням на ст. 380 Митного кодексу України та відмовила у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 16.07.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розгляд даної справи проводити за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. До початку розгляду справи представником відповідача було надано до суду Відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що водій, який знаходився за кермом транспортного засобу з «єврономером», та не ввозив зазначений транспортний засіб в Україну для своїх особистих потреб, не буде вважатися особою, відповідальність якої застрахована, оскільки таке володіння транспортним засобом не є правомірним у відповідності до ст. 380 Митного кодексу України. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, в якій підтримала вимоги позовної заяви та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник третьої особи - МТСБ України в судове засідання не з`явився, надав до суду пояснення, відповідно до яких зазначено, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими, а тому просив постановити рішення на розсуд суду та розгляд справи проводити без його участі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2018 року в Бородянському районі Київської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Seat Cordoba», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даного ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бородянського районного суду Київської області від 10.01.2019 року у справі №360/2821/18, [PERSON] визнано в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності. Власником автомобіля «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] (а.с.20). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», згідно поліса № АК/9941407 з лімітом відповідальності по майну 100 000 грн. та франшизою 2 000 грн. (а.с.15). Відповідач надав разом з відзивом матеріали страхової справи (звіт та розрахунки), відповідно до яких ТОВ «Гарант-Асістанс», що є суб`єктом оціночної діяльності, було складено Звіт (Дослідження) № АІ 4963 ЕЕ - 2 від 04.12.2018 року про визначення вартості відновлюваного ремонту зі зносом транспортного засобу «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , та зазначено, що коефіцієнт фізичного зносу є 0,60, а вартість відновлюваного ремонту зі зносом - 13 711, 52 грн. (а.с. 56-69). Відповідно до копії рахунку № 3824 від 22.04.2019 року та акту виконаних робіт № 3824 від 03.05.2019 року, складених ФОП « [PERSON] » за зверненням позивача до [PERSON] , загальна вартість відновлюваного ремонту складає 32 135 грн. Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст.22 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закону № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, за змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування. Відповідно до положень статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Листом від 22.01.2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомила Позивача, що у зв`язку з тим, що до страхової компанії не надано підтвердження, що транспортний засіб «Seat Cordoba», реєстраційний номер [NUMBER] , було ввезено на митну територію України [PERSON] , у НАСК «Оранта» відсутні докази, що останній правомірно володів транспортним засобом на момент настання ДТП та його відповідальність була застрахована за договором АК/9941407, а транспортний засіб був забезпечений в розумінні вимог Законом № 1961-IV. Разом з цим, листом Державної фіскальної служби України від 15.011.2019 року, на виконання ухвали суду від 16.10.2019 року про витребування належним чином завірену письмову відповідь на запит ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 22.10.2019 № 09-02-05/32-09 та інформацію щодо ввезення транспортного засобу «Seat Cordoba», реєстраційний номер [NUMBER] , на митну територію України [PERSON] , повідомлено, що у базах даних єдиної автоматизованої інформаційної системи органів доходів і зборів України, інформація стосовно переміщення [PERSON] зазначеного транспортного засобу не знайдена. Відповідно п. 31.1 ст. 32 Закону № 1961-IV, страховик або МТСБУ не відшкодовує: 32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначений статтею 37 Закону № 1961-IV. За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне. Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом вбачається. При цьому, відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 81-82 ЦПК України на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Seat Cordoba», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи [PERSON] . Відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.04.2019 у справі № 910/14693/17. Посилання страховика на положення ст. 380 Митного кодексу України щодо незаконного володіння (управління) забезпеченим транспортним засобом є необґрунтованим, так як ПАТ «НАСК «ОРАНТА» належними та допустимі доказами не довів, що відповідач керував відповідним транспортним засобом без належного дозволу. При цьому, на думку суду, страховик повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами. Крім того, суд зазначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України). Суд наголошує на тому, що до суду не надано доказів визнання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АК/9941407) недійсним. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 36.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Таким чином ПАТ «НАСК «ОРАНТА» є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах ліміту, передбаченого договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності. Щодо визначення розміру страхового відшкодування, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092). Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Так, рахунок-фактури № 3824 від 22.04.2019 року, та акт виконаних робіт № 3824 від 03.05.2019 року ФОП « [PERSON] », що надані Позивачем, суд не враховує, оскільки останні не підтверджують фактичне здійснення ремонту автомобіля та всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано до суду жодних доказів того, що послуги по відновленню транспортного засобу Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , ним є оплачені. Разом з цим, зазначений розмір вартості встановленого ремонту ТЗ «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , у зазначених документах ФОП « [PERSON] » - 32 135 грн., не містить відомості щодо сплати ПДВ. Враховуючи викладене, суд не вважає дані документи належним та допустимим доказом при встановленні матеріального збитку, завданого позивачу. Одночасно, суд погоджується з дослідженням №АІ 4963 ЕЕ від 04.12.2018 року, виготовленого ТОВ «Гарант-Асістанс», яке є суб`єктом оціночної діяльності, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту ТЗ «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного (матеріальний збиток) зносу складає 13 711, 52 грн. Відповідно до ст.9 ЗУ «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п. 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. З огляду на викладене та враховуючи передбачений полісом №АК/9941407 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 100 000 грн., франшизу 2000 грн., суд приходить до висновку, що сума страхового відшкодування з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» становить 11 711, 52 грн. (13 711, 52 - 2000). Згідно ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, заявлені позивачем вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду судом справи у вищезазначеному обсязі, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини та вимоги, на які вона посилається. Таким чином з метою доказування співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суду мають бути надані відомості як про обсяг наданих послуг, так і про час, який витрачений адвокатом на їх виконання. Як вбачається, стороною позивача подано копію договору про надання правової допомоги від 02квітня 2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Арес-діс», в особі Керуючого партнера Цвери І.С., та позивачем, відповідно до умов якого останній зобов`язується надавати за винагороду Позивачу правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар за надання правової допомоги. Відповідно до квитанції № ПН3010 [PERSON] сплатив згідно договору від 02.04.2019 року за правову допомогу -14 800 грн. Опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Адвокатського об`єднання «Арес-діс», необхідних для надання правничої допомоги позивачеві, містить інформації щодо часу, який було витрачено адвокатом на виконання вказаних дій, розмір витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у сумі 14 800 грн. підтверджується копією акту приймання передачі наданих послуг і виконаних робіт з надання правничої допомоги на підставі договору про надання правничої допомоги від 02.04.2019 року, а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 5 486,36 грн. Крім того відповідно до ст. 133, ч. 2 ст.141 ЦПК України також є обґрунтованими вимоги в частині стягнення судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, до стягнення з відповідачів підлягають стягнення судового збору з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в розмірі 284,85 грн., що відповідає пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial