Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

[PERSON] 10 липня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2018 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 1, 3, 4, 9, 10 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 24 липня 2018 року позивачем було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року позовну заяву було прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року заяву позивача про допит свідків було задоволено і викликано у судове засідання для допиту в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2018 року в об`єднанні в одне провадження зустрічного позову з первісним позовом було відмовлено. 02 квітня 2019 року позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2019 року представнику відповідача у задоволенні клопотання про залишення заяви про зменшення розміру позовних вимог без розгляду було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2019 року заяву про зменшення розміру позовних вимог було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 18 квітня 2019 року позивачем було подано виправлений позов. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2019 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року позовні вимоги в частині позовних вимог про поділ автомобіля залишено без розгляду. Позивач в уточненій позовній заяві, відповіді на відзив, а його представник у ході судового розгляду посилалися на те, що сторони зареєстрували шлюб 17 липня 2004 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року шлюб було розірвано. За час перебування у зареєстрованому у шлюбі подружжям було придбано домоволодіння [ADDRESS] . Позивач брав безпосередню участь в закупівлі за власні кошти будівельних матеріалів та обладнання, проведенні будівельних і ремонтних робіт, закупівлі інвентарю тощо. Позивачем було здійснено будівництво сараю, забору, приміщення для тримання домашньої птиці. Кошти на придбання домоволодіння були взяті у борг, частину грошових коштів було надано батьком відповідача, проте вони не були надані їй особисто, а були подаровані родині для придбання житла. Крім того, відповідачеві при укладанні 05 травня 2009 року договору купівлі-продажу домоволодіння нотаріусом було роз`яснено зміст норм Сімейного кодексу України та той факт, що спірне домоволодіння є об`єктом права спільної сумісної власності. Іншого житла позивач не має, відповідачеві на праві власності також належить квартира. Після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди щодо поділу вказаного майна у позасудовому порядку. Позивач просив визнати спірне домоволодіння [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за собою право власності на Ѕ частину спірного домоволодіння; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину домоволодіння, припинивши право спільної сумісної власності, судові витрати у справі у розмірі 9\~199 гривень стягнути з відповідача на свою користь. Відповідача у відзиві на позов, а ході судового розгляду представник відповідача посилалися на те, що спірне домоволодіння [ADDRESS] , не є об`єктом спільної сумісної власності. Зазначили, що на момент реєстрації шлюбу відповідач працювала та отримувала стабільний дохід, а позивач був студентом та власних доходів не мав. Батьком відповідача було подаровані кошти особисто [PERSON] , які він отримав від відчуження житла, у приватизації якого приймала участь і відповідач. Представник відповідача у ході судового засідання обставини, викладені у відзиві на позов, підтримав, просив у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2004 року (т. 1 а.с. 44). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу [PERSON] за договором купівлі-продажу від 05 травня 2009 року було придбано домоволодіння [ADDRESS] (т. 1 а.с. 49), право власності на яке у встановлено законом порядку за нею було зареєстровано у КП «ДМБТІ» (т. 1 а.с. 51). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (т. 2 а.с. 38). Відповідно до довідки про вартість майна від 01 червня 2018 року, виданої суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертний знавець», ринкова вартість спірного домоволодіння складає 919\~860 гривень (т. 1 а.с. 207). Згідно із частиною першою статті 61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст.\~65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, домоволодіння [ADDRESS] було придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а відтак на підставі ст. 60 СК України, на вищевказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується тверджень сторони відповідача, що домоволодіння є особистою власністю [PERSON] , суд приходить до наступних висновків за таких підстав. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. [PERSON] стверджує, що кошти на придбання будинку були подаровані особисто їй її батьком. Разом з тим, факт того, що частину грошових коштів для придбання спірного домоволодіння було подаровано батьком відповідача позивачем не заперечувався, проте позивач стверджував, грошові кошти було подаровано сім`ї сторін, а не відповідачеві особисто і витрачені ці кошти були ними в інтересах сім`ї для придбання житла. Так відповідачем суду доказів дарування її батьком коштів особисто їй надано не було: договору дарування, який би це засвідчував до матеріалів справи стороною відповідача не надано. Також не надано суду доказів джерела походження у батька відповідача грошових коштів, які ним були надані для придбання сторонами житла. Таким чином, доказів дарування грошових коштів особисто [PERSON] стороною відповідача суду надано не було, факт придбання спірного домоволодіння за спільні кошти подружжя не спростовано. Позивач зазначив, що фінансову допомогу їх родині надавав також його батько [PERSON] , який зареєстрований та проживає у м. Малині Житомирської області, для чого надав у розпорядження родині сторін належні йому платіжні картки. Зазначену обставину підтверджують виписки з банківських рахунків щодо руху коштів, які долучені позивачем до матеріалів справи (т. 1 а.с. 166-188), а тому твердження відповідача про те, що родину утримувала лише вона не знайшли свого підтвердження. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити та визнати домоволодіння [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] ; визнати за сторонами право власності на спірне домоволодіння по Ѕ частині та припинити право спільної сумісної власності сторін на вказане домоволодіння. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 9\~830 (т. 1 а.с. 1, 35, т. 2 а.с. 24), враховуючи, що позовні вимоги було зменшено позивачем заявлено позовні вимоги матеріального та нематеріального характеру, позов було подано у 2018 році, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 9\~514 гривень 80 коп. (8\~810 гривень (позовні вимоги матеріального характеру) +704 гривні 40 коп. (позовні вимоги нематеріального характеру) = 9\~514 гривень 80 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved