Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] у червні 2021 р. звернулися до суду із позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), просять визнати за [PERSON] право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 2/3 квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] обґрунтовані статтею 392 ЦК України та тим, що є власниками означеної квартири, правовстановлюючі документи на яку знищено під час пожежі, у зв`язку з чим не мають можливості внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 05.07.2021 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 02.09.2021 р. закрито підготовче провадження. Суд, вислухавши представника позивачів, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. [PERSON] (1/3 частини), [PERSON] (2/3 частини) на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.1998 р. належить квартира [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу укладений на виконання біржового контракту та зареєстрований 09.06.1998 р. Товарною біржею «Українська біржа «Десятинна», реєстровий № 4203-Б/1374, зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що підтверджується архівною копією договору купівлі-продажу № 068/02-12/576 від 12.03.2021 р., листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 01.03.2021 р. № 062/14-2609 (И-2021). У зв`язку з відсутністю у 1998 році Єдиного державного реєстру речових прав, відомості про право власності на спірну квартиру у нього не вносились і на сьогодні відсутні (інформаційна довідка № 261465354, сформована 14.06.2021 р.). З огляду на положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції від 26.01.1993 р., що діяла на момент укладання правочину, якими передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, договір нотаріально не посвідчувався. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Надані суду довідка Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» № 203 від 12.08.2016 р. за Формою № 3, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 29.04.2011 р., договір про користування електричною енергію № 02021513604 від 17.06.2005 р., а також рахунки за період з 2010 р. по 2021 р. про сплату комунальних послуг за цією адресою у своїй сукупності підтверджують реєстрацію позивачів за зазначеною адресою, їх проживання у квартирі, утримання житла. Крім того за спільною згодою позивачів у означеній квартирі з 04.11.2008 р. зареєстрований та проживає син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Також надані суду документи свідчать, що 11.01.2021 р. у означеній квартирі сталася пожежа, внаслідок якої, серед іншого, знищено папку з документами, в якій містився оригінал договору купівлі-продажу квартири від 09.07.1998 р. За наслідками пожежі комісією у складі: головного інспектора відділу ЗНС Печерського районного управління Головного управління ДСНС України у м. Києві Холоденка Р.Є., членів комісії [PERSON] , [PERSON] складено акт про пожежу від 11.01.2021 р. Внаслідок втрати позивачами оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру на даний час в останніх відсутні будь-які документи, які б підтверджували наявність права власності та надавали можливість реалізовувати свої права, зокрема, наведене призвело до того, що при спробі внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі отриманої позивачами архівної копії договору та звернення з цього приводу до відповідача їм було відмовлено на тій підставі, що архівна копія не є підставою для державної реєстрації права, що відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному засвідченню і державній реєстрації. Зареєструвати своє право власності іншим чином позивачі не можуть. Згідно частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 2 частин першої, частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктом 1 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до 01.01.2013 р., визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Так, 20.05.2021 р. [PERSON] з метою внесення відповідних відомостей про підтвердження факту набуття права власності на квартиру звернулась до Управління (Центру) надання адміністративних послуг Голосіївської районної державної адміністрації в місті Києві, яке фактично виконує посередницьку функцію між заявником та Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та подала заяву про державну реєстрацію речових прав, яка була зареєстрована за №45704323; разом із заявою подано архівну копію договору купівлі-продажу квартири, лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 01.03. 2021 р. № 062/14-2609 (И-2021), за яким за даними реєстрових книг комунального підприємства об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований у відповідних частках саме за позивачами. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (далі - «Порядок № 1127»). Статтею 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що для проведення реєстраційних дій подається заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Згідно пункту 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Під час розгляду відповідачем заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.05.2021 р. реєстраційний № 45704323 державний реєстратор Набок В.М. прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень через те, що подані документи не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно пунктів 1, 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для державної реєстрації права власності є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат. Подана [PERSON] архівна копія договору купівлі-продажу суперечить статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 53 Порядку № 1127, оскільки не є підставою для державної реєстрації права. Частиною другою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації права. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ураховуючи викладене, на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 18, 23 Порядку № 1127 26.05.2021 р. відповідачем прийнято рішення № 58363390 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Отже, незважаючи на те, що дії відповідача щодо відмови у державній реєстрації прав на квартиру вчинено правомірно, у спосіб та відповідно до порядку, передбаченому діючим законодавством України, склалась ситуація, коли позивачі, які є власниками майна, не можуть належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку відповідача внаслідок втрати правовстановлюючих документів та об`єктивною неможливістю відновити їх або отримати дублікат. Суд, оцінюючи подані позивачами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вважає, що вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно частин другою, четвертої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.05.1950 р., ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., набрала чинності для України 11.09.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Правом власності є право особи на річ (майно) яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). За приписами статті 317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права.Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 р. у справі №522/1029/18, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку в порядку статті 392 ЦК України є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 р. у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 р. у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 р. у справі № 910/8880/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі № 916/1608/18. Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, приймаючи до уваги те, що оригінал договору купівлі-продажу квартири, укладений на виконання біржового контракту та зареєстрований 09.06.1998 р. Товарною біржею «Українська біржа «Десятинна», реєстровий № 4203-Б/1374, що був підписаний сторонами та посвідчений заступником генерального директора біржі Сиволобовою Г.С., втрачено внаслідок пожежі та, враховуючи відмову державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із неподанням оригіналу договору купівлі-продажу квартири, суд дійшов висновку, що позивачами вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, отже у даному випадку для позивачів єдиним способом захисту їх прав є визнання за ними у судовому порядку права власності на квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved