Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] року померла його бабуся по маминій лінії [PERSON]. При житті, 24 червня 2010 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила письмове розпорядження, яким все своє майно заповіла позивачу. Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Чернятинської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 91. З метою реалізації свого спадкового права, позивач звернувся до нотаріуса із відповідною заявою. Вивчивши правовстановлюючі документи, які були представлені позивачем, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що дане господарство відносилось до колгоспного двору, головою якого була прабабуся позивача [PERSON], про що 15.08.2017 року видав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з записами в погосподарській книзі № 1 сільської ради станом на 01.04.1991 року у спадковому господарстві були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON], [INFO], (прабабка позивача), померла [INFO] року, [PERSON], [INFO], (дід позивача), помер [INFO] року, [PERSON], [INFO], (бабка позивача), померла [INFO] року, [PERSON], [INFO], (тато позивача) помер [INFO] року, [PERSON], [INFO], (мама позивача), [PERSON], [INFO] (сестра) та позивач. Відповідачі на частки у спадковому майні не претендують, з приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не зверталися. З часу свого народження позивач проживав у спадковому будинку, разом з спадкодавцем вели спільне господарство, мали спільний побут. На даний час позивач несе витрати по утриманню житла в належному стані, обробляє земельну ділянку, виготовив технічну документацію на будинок за власні кошти, утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору. Згідно звіту ЕТВО «Придністров'я» вартість житлового будинку по [ADDRESS] Сторони в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач [PERSON] позов підтримує повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнають в повному обсязі. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Із копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10 травня 1988 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області, слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON], свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11 від 13 січня 1988р. (а.с. 9). Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 7184, виданою 27.01.2015 р. Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському МБТІ під реєстровим № 409 власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (голова колгоспного двору) на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 10.05.88 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.88 р. (а.с. 15). Витягом № 16 від 02.02.2015 р. з погосподарської книги № 1 (ос. рах.[NUMBER]) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 рік по господарству [PERSON] (суспільна група господарства - колгоспники) по [ADDRESS] стверджено, що станом на 15.04.1991 р. в житловому будинку були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]; невістка [PERSON], [INFO]; зять [PERSON], [INFO]; внука [PERSON], [INFO]; правнук [PERSON], [INFO], та правнука [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24 травня 1993 року Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області свідчить про те, що [PERSON] померла [INFO] р. в с. Чернятин, актовий запис № 22 (а.с. 14). Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час смерті спадкодавця [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого райбюро ЗАГС м. Городенка Станіславської області доводиться, що [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Довідкою № 298, виданою 27.10.2017 р. виконкомом Чернятинської сільської ради стверджено, що [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, а/з 22 від 24.05.1993 року проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] і на день смерті разом із нею в господарстві були зареєстровані та проживали і вели спільне господарство: син [PERSON], [INFO]; невістка [PERSON], [INFO]; зять [PERSON], [INFO]; внука [PERSON], [INFO]; правнук [PERSON], [INFO], та правнука [PERSON], [INFO] Отже, [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом спадкодавця [PERSON], фактично прийняв спадщину після смерті матері. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04 червня 2002 року виконкомом Чернятинської сільської ради стверджено, що [PERSON] помер [INFO] р. у віці 60 років в с. Чернятин, актовий запис 15 (а.с. 12). На час його смерті був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 15 листопада 1965 року Чернятинським сільським бюро ЗАГС Городенківського району, стверджено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 15 листопада 1965 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 33; після одруження прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON] (а.с.13). Довідкою № 299 від 27.10.2017 р., виданою виконкомом Чернятинської сільської ради стверджено, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, а/з 15 від 04.06.2002 року проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] і на день смерті разом із ним в господарстві були зареєстровані та проживали і вели спільне господарство: дружина [PERSON], [INFO]; зять [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO]; внук [PERSON], [INFO], та внука [PERSON], [INFO] Наведене свідчить, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом спадкодавця [PERSON], прийняла спадщину після смерті чоловіка. [PERSON] померла [INFO] року, у віці 65 років в с.Чернятин, актовий запис № 30 від 29.08.2014 р., про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 29 серпня 2014 року виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області (а.с.8). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За заповітом, посвідченим 24.06.2010 р. секретарем Чернятинської сільської ради, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], жителька [ADDRESS] ([NUMBER] виданий 12 вересня 2002 року Городенківським РВ УМВС), все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті їй належатиме і на що вона за Законом матиме право, в тому числі і житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] заповіла [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Довідкою № 16 від 12.01.2015 р., виданою виконкомом Чернятинської сільської ради стверджено, що на час смерті [PERSON], позивач [PERSON] проживав разом з нею, вони разом вели спільне господарство по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області (а.с. 31). Копією спадкової справи № 20/2015 р., наданою суду приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я., стверджено, що позивач [PERSON], прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON]: 28.01.2015 року він подав до приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. заяву про прийняття спадщини. 01 липня 2015 року приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1181, яким стверджується, що позивач [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого 24.05.2010 року секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 91, прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка складається із земельної ділянки площею 0,8161 га, кадастровий номер [NUMBER], за земельними угіддями - рілля, що розташована в урочищі «Могили» на території Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 20.11.2008 року Городенківською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Городенківської РДА № 602 від 10.09.2008 року (а.с.56). Отже, позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Також до спадкового майна [PERSON] належить житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області, який вона фактично успадкувала після смерті чоловіка [PERSON]. З технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1968 р., інші господарські будівлі збудовані в 1968, 1970, 1971, 1980 роках (а.с.16-21). Як вбачається з Звіту ЕТВО «Придністров'я», вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою с. Чернятин по [ADDRESS] Городенківського району станом на 17.08.2017 року становить 95640 грн. (а.с.25-28). Довідкою № 434, виданою 19.06.2015 року виконкомом Чернятинської сільської ради стверджується, що біля житлового будинку по [ADDRESS] є земельна ділянка розміром 0,12 га (а.с.29). Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини позивач звертався до приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. Постановою нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 11.09.2017 р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, у зв'язку з тим, що дане домоволодіння належало колгоспному двору, а частка померлої [PERSON] в даному житловому будинку конкретно не визначена (а.с. 10). Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області судом не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 120,123, 524, 529, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 1216, 1222, 1223, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved