Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] 29 червня 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (а.с.\~41-42). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 28 листопада 1950 року її батьки [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від яких народились: позивачка та [PERSON]. На праві часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала квартира №16 в буд. №8 по вул.. авіаційна у м. Дніпропетровську. 24 липня 2010 року померла мати позивачки, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яку [PERSON] фактично прийняла. 31 липня 2015 року помер батько позивачки [PERSON], який за життя залишив заповіт на ім'я [PERSON], але прийняти спадщину так і не встиг, так як помер 08 вересня 2015 року. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину вказаної квартири. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивачка та [PERSON], які звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Але оформити спадщину позивачка не змогла належним чином, так як відсутні правовстановлюючі документи на вказану квартиру, у звязку із чим, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги просить визнати право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з 1 - коридора, площею 1,6 кв.м, 2 - коридор, площею 4,3 кв.м, 3 - житлова, площею 15,8 кв.м, 4 - коридор, площею 3,6 кв.м, 5 - кухня, площею 6,6 кв.м, 6 - ванна, площею 2,9 кв.м, 7 - туалет, площею 1,1 кв.м, 8 - кладова, площею 1,1 кв.м, 9 - житлова, площею 12,7 кв.м, І балкон, площею 0,7 кв.м, загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після моєї матері [PERSON], яка померла 24 липня 2010 року, батька [PERSON], який помер 31.07.2015 року, та брата [PERSON], який помер 08.09.2015 року. 14 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.54-55). В обґрунтування вимог зазначив, що він є рідним сином померлого [PERSON], який помер 08.09.2015 року. Його бабусі [PERSON], померлій 24.07.2010 року, належав житловий будинок та земельна ділянка розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Волоське, вул..\~Центральна, буд. 27. Після її смерті спадщину у вигляді вказаного будинку та земельної ділянки прийняли [PERSON] та [PERSON] Після смерті батька відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку №27 по вул.. Центральна у м. Дніпропетровську, яку він прийняв фактично. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отримав відмову, у зв'язку із чим, вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння № 27 по вул. Центральній в с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке складається з: житлового будинку літ.А-1, прибудови літ.а, ганку літ.а1, які складаються з 1- 1 коридор, площею 3,3 кв.м, 1-2 кухні, площею 7,4 кв.м, 1-3 комори, площею 6,5 кв.м, 1-4 коридору, площею 6,0 кв.м, 1-5 кухні, площею 16,8 кв.м, 1-6 житлової, площею 20,1 кв.м, І комори, площею 10,0 кв.м, II веранди, площею 8,5 кв.м; убиральні літ.В, сараю літ.Г, душу літ.Д, входу у погріб літ.Е, сараю літ.Ж, колонки літ.К, зливної ями літ.З/Я, споруд №№ 1-3, І, в порядку спадкування за законом після смерті мого батька [PERSON], який помер 08.09.2015 року. Сторони в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. [PERSON] до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Вимоги первісного позову підтримала у повному обсязі, проти вимог зустрічного не заперечувала. [PERSON] в особі свого представника діючого за довіреністю [PERSON], надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї пристуності. Вимоги первісного позову визнає та підтримує зустрічну позовну заяву просить їх задовольнити. Треті особи приватні нотаріуси ДМНО [PERSON], [PERSON] в особі своїх представників в судове засідання не зявились. До суду надіслали письмові заяви, в якій просили справу слухати без своєї присутності відповідно до діючого законодавства, у звязку із зайнятістю. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка за первісним позовом є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 164,165,166). Згідно свідоцтва про право власності на житло №000065 від 16.11.1994 року на праві спільної часткової власності подружжю [PERSON], [PERSON] та їхньому синові [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (а.с.9,10). Крім того, на підставі договору дарування від 19.10.1978 року, посвідченого секретарем Волоської сільської ради за реєстровим номером 35, зареєстрованим в КП Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації від 31.10.1994 року за номером 461-2 та Державного акту на право приватної власності серія ДП ДН209848 виданого Волоською сільською Радою народних депутатів, на підставі рішення № 9 від 20.03.1994 року виконкому Волоської сільської Ради народних депутатів від 02.03.1998 року за реєстровим номером 1349 [PERSON] належали житловий будинок та земельна ділянка площею 0,3668 га розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Волоське, вул.\~Центральна, буд. 27, наданою їй для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства 0, 1168 га (а.с. 176,178). 24 липня 2010 року [PERSON] померла (а.с.14). Після її смерті спадщину у вигляді права на ? частини житлового будинку та земельної ділянки за заповітом прийняли кожен діти померлої [PERSON] та позивачка [PERSON] (а.с. 58-64). 31 липня 2015 року помер батько [PERSON] (а.с.15), який залишив на користь сина заповіт, посвідчений 30 липня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровского міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований реєстрі за №1108 (а.с.146). 08 вересня 2015 року помер брат позивачки, [PERSON] (а.с.16), після смерті до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON]. Так, відповідно до ст..316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З статті 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст..1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, внаслідок чого. На підставі викладеного,

Outcome: approved