Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Шидзінський І.В., звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначено, що позивачі по справі є співвласниками домоволодіння в [ADDRESS] . У будинку значиться зареєстрованим син [PERSON] - [PERSON] , який фактично не проживає за вказаною адресою понад два роки. Відповідач не бере участі в утриманні будинку, його реєстрація носить формальний характер та спричиняє для позивачів зайві витрати при оплаті за комунальні послуги, є перешкодою для оформлення субсидії. За таких обставин просили позов задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] У судове засідання позивачі, представник позивачів не прибули, у позовній заяві зазначили про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, 23 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника позивачів адвоката Шидзінського І.В. про слухання справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують повністю, просили позов задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи без його участі, не подав відзиву на позов, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] на підставі актового запису про одруження № 2 від 07 березня 1992 року, зробленого Сарниківською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області) є співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 20 лютого 2000 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Сарниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області № 80 від 14 грудня 1999 року, яке зареєстроване в обласному бюро технічної інвентаризації 20 лютого 2000 року за № 12, свідоцтвом про право на спадщину за законом серія АВН № 420007, виданим [PERSON] державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори Андрейків Т.В. Згідно акта про непроживання особи за місцем реєстрації від 13 вересня 2021 року, складеного старостою Сарниківського старостинського округу Копилицею С.М. за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , співвласника [PERSON] , [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , однак більше двох років за вказаною адресою не проживає. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2 ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до висновків Верховного суду України у справі № 6-709цс16 (аналогічна № 6-158цс14) було висловлено позицію: власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання такої особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачі, будучи співвласниками житла, довели належними та допустимими доказами порушення їх прав на користування і розпорядження належним їм майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ними цих прав, а тому таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, згідно закону позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, а тому на підставі ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] і на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі по 908 ,00 грн.

Outcome: approved