Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] в серпні 2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 19.01.2016 вона отримала витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та дізналася про те, що її власність - квартира [ADDRESS] знаходиться під арештом, який було зареєстровано 05.10.2004 за №1355647, та підставою чого став лист Нарсуду Ватутінського району від 02.12.1998 за №683/13, тобто в порядку виконання рішення суду. Оскільки, позивачу ніколи не було відомо про накладений на її нерухоме майно арешт, звернувшись із відповідними запитами до всіх можливих інстанцій, [PERSON] підтвердила відсутність будь-якого виконавчого провадження та рішень, на підставі яких міг би бути накладений арешт, вона, з метою захисту своїх майнових прав була змушена звернутись до суду. Ухвалою судді від 17.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 02.10.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак направив до суду листа, згідно змісту якого просив суд проводити розгляд даної справи в його відсутність, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника позивача - [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що пред'явлені позивачем вимоги підлягають задоволенню судом, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11.12.1998 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 41,50 кв.м. На момент укладання договору, квартира під забороною не перебувала (а.с.14,10, 11). Згідно наданого суду витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.01.2016 за №130548086 вбачається, що 05.10.2004 під реєстровим номером 1355647 П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на вищевказану квартиру позивача. Підставою для здійснення такого обтяження зазначено - лист 683/13 від 02.12.1998 Народного суду Ватутінського району (а.с.7). При цьому, з наданої за запитом позивача відповіді П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 27.01.2016 за №267/02-14, у конторі відсутні будь-які документи на підставі яких було накладено арешт, оскільки закінчилися терміни їх зберігання (а.с.8). Згідно з відповіддю Деснянського районного суду м.Києва від 22.02.2016 за №12/23/2016, відсутні дані стосовно розгляду як Ватутінським районним судом м.Києва так і Деснянським районним судом м.Києва цивільних справ за 1997-2005 роки, відносно гр.[PERSON] (а.с.12). Також, згідно з наданою Деснянським районним відділом ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві письмовою відповіддю від 26.07.2018 за №15249-Ш, у відділі відсутні будь-які відомості щодо наявності виконавчих проваджених, які могли би бути порушені відносно колишнього власника квартири [PERSON] (а.с.13). Як було встановлено в ході розгляду справи, документ та виконавче провадження у межах якого було накладено арешт відсутні, тривалий час питання про скасування арешту з майна позивача вирішено не було, що в свою чергу призводить до порушення прав позивачки, як власника майна. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до правил статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. А тому враховую вищевикладене, заявлені [PERSON] позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту шляхом зняття арешту з квартири [ADDRESS], та відповідно виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 05.10.2004 року №1355647, підлягають задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved