Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] в березні 2017 року заявила позов до свого чоловіка [PERSON], за яким просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS], а за відповідачем 1/3 частки цієї ж квартири. Позов мотивовано тим, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, проте не можуть прийти до згоди щодо поділу спільного майна. [PERSON] подала заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечувала. [PERSON] в суд не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. Сторони перебувають у шлюбі з 11.09.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження. В цьому шлюбі у них [INFO] року народилася дочка [PERSON] (див. свідоцтво про народження). [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.2000 року, що посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Кунгуровою О.С. за реєстровим №8-6338, придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 71,80 кв.м., жилою площею 42,00 кв.м. Право власності на квартиру належним чином зареєстровано в органах БТІ, про що свідчить відповідний запис на договорі. Дана квартира є постійним місцем проживання сім'ї [PERSON], на що зокрема вказує відмітка в паспорті позивача. Згідно зі ст. 22 КпШС України, в редакції на час укладення вказаного правочину, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Тому, за відсутності іншого, суд погоджується з позивачем, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пленум ВС України в п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при поділі неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Провести поділ спірної квартири в натурі, з огляду її план, не вбачається за можливе, а тому суд погоджується, що спірне майно є неподільним і може бути поділено лише шляхом визнання за сторонами ідеальних часток в цьому майні. Статтями 372 ЦК України, 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Разом з тим, частиною 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач в заяві наводить, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, відповідач тривалий час допомоги на утримання сім'ї, в тому числі і дочки, не надає. Між тим, позивач потребує такої допомоги, оскільки є безробітною, що підтверджується відповідною довідкою Святошинського районного центру зайнятості. За таких обставин, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд вважає за можливе при поділі спірного майна збільшити частку позивача в майні до 2/3, тим самим забезпечити інтереси дитини сторін на майбутнє. Отже позов підлягає задоволенню повністю. Судові витрати позивач просила перерозподілити між сторонами порівно, що не узгоджується з прийнятим рішенням та не суперечить приписам ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved