Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] 13 квітня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача КП Теплоенерго Дніпровської міської ради про визнання незаконним не надання відповіді на звернення, визнання претензії і стягнення моральної шкоди. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилається на те, що 15 квітня 2013 року він уклав з відповідачем договір про надання послуг централізованого опалення, в результаті неконтрольованої додаткової подачі води до системи опалення оператором котельної, що обслуговує будинок, в якому знаходиться квартира мешкання позивача, взимку в мороз нижче -10 градусів через переповнення розширювального баку, що знаходиться на даху будинку, відбувся вилив гарячої води і обледеніння зовнішньої стіни будинку 39/41 по вул. Жуковського в місті Дніпрі з боку двору; це призвело до залиття квартири мешкання позивача - № 39, що знаходиться на 4 поверсі вказаного будинку, пошкодженими через це виявилися стеля, стіна та інш. через промерзання зовнішньої поверхні цієї стіни. З цього приводу позивач 20 лютого 2018 року звернувся до відповідача з актом-претензією з метою усунення вказаного та відшкодування збитків, але на вказане його звернення відповідач в передбачений законом триденний термін нічого не відповів, чим фактично визнав зазначені в цьому акті обставини, не відреагували на акт-претензію. Вважає вказане неправомірним і порушуючим його права, як споживача надаваємих відповідачем послуг теплопостачання до його квартири. Все це позивач дізнався самостійно, хоча інформація про надані послуги повинна надаватися відповідачем. Обєкти, підключені до котельні, в тому числі і будинок мешкання позивача, продовжували отримувати тепло. Мешканцями будинку неодноразово подавали скарги керівництву відповідача, складали акт-претензію, яка впродовж трьох робочих днів розглянута не була і обґрунтовану письмову відмову про задоволення претензій не видано. Вказаними діями і бездіяльністю позивачу завдана і моральна шкода, яку він оцінює в 15000 грн. Позивач вимушений був звертатися за допомогою до юристів з питанням надання правової допомоги, він поніс додаткові витрати, йому завдані збитки. Звернувся до відповідача відшкодувати йому гроші та зробити перерахунок тарифу про сплаті послуг теплопостачання, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Вважає вказані дії і бездіяльність відповідача протиправними і просив визнати відсутність своєчасної відповіді на своє звернення, акт-претензію до КП Теплоенерго Дніпровської міської ради порушенням вимог ст. 18 Закону України Про житлово-комунальні послуги, п. 39 Правил надання послуг централізованого опалення, подачі холодної гарячої води та водовідводу, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, п. 19, 24 договору про надання послуг по централізованому опаленню № 03121 від 15 квітня 2013 року і ст. 4, 10, 27 Закону України Про захист прав споживачів та визнати відсутність на протязі трьох днів відповіді на акт-претензію позивача від 20 лютого 2018 року, що була зареєстрована відповідачем КП Теплоенерго Дніпровської міської ради 20 лютого 2018 року, фактом визнання відповідачем некісного надання послуг теплопостачання, що призвели до залиття квартири мешкання позивача і стягнути моральну шкоду, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача КП «Теплоенерго» ДМР в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що вони дійсно отримували акт-претензію позивача за вказану дату та інші, але вони на це звернення надали своєчасно відповідь; позивач неодноразово звертається до судів з позовами до них і вони знають його вимоги, суди розглядають і інші спори, був подібний спір в іншому суді і рішення набрало законної сили; все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вважає позовні вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач [PERSON] 15 квітня 2013 року уклав з відповідачем КП Теплоенерго ДМР договір про надання послуг централізованого опалення, договір набрав сили і виконується. Але в результаті неконтрольованої додаткової подачі води до системи опалення оператором котельної, що обслуговує будинок, в якому знаходиться квартира мешкання позивача, взимку в мороз нижче -10 градусів через переповнення розширювального баку, що знаходиться на даху будинку, в лютому 2018 року відбувся вилив гарячої води і обледеніння зовнішньої стіни будинку 39/41 по вул. Жуковського в місті Дніпрі з боку двору; це призвело до залиття квартири мешкання в тому числі і позивача - № 39, що знаходиться на 4 поверсі вказаного будинку, пошкодженими через це в його квартирі виявилися стеля, стіна та інш. через промерзання зовнішньої поверхні цієї стіни. З цього приводу позивач 20 лютого 2018 року звернувся до відповідача з актом-претензією з метою усунення вказаного виливу, ремонту системи теплопостачання та відшкодування збитків, але на вказане його звернення відповідач в передбачений законом триденний термін нічого не відповів, чим фактично визнав зазначені в цьому акті обставини, не відреагували на акт-претензію. Вважає вказане неправомірним і порушуючим його права, як споживача надаваємих відповідачем послуг теплопостачання до його квартири. Мешканці будинку неодноразово подавали скарги керівництву відповідача, складали акт-претензію, яка впродовж трьох робочих днів розглянута не була і обґрунтовану письмову відмову про задоволення претензій не видано. Будучи не згодним з вказаним, позивач звернувся до відповідача з питанням добровільного врегулювання спору, але отримав відмову і вимушений звертатися до суду з цим позовом. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частквому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Надання послуг з централізованого опалення здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 якими визначено порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обовязки споживача і виконавця, а також інші питання. Щодо послуги «централізоване опалення» встановлені вимоги: своєчасний початок і закінчення опалювального сезону; безперебійність надання послуги протягом опалювального се зону; відповідність температури повітря в житлових приміщеннях санітарній нормі. Відповідно до п. 5 «Правил надання послуг з централізованого опалення...» рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами. [PERSON] відповідач надає платні послуги з теплопостачання, його дії регулюються Законом «Про захист прав споживачів». Такий висновок узгоджується й з правовою позицією Пленуму Верховного Суду України з цього питання, викладеної у п. 2 його постанови № 5 від 12 квітня 1996 року, якою визначено: «розяснити судам, що [PERSON] поширюється на зазначені в ньому відносини, які виникли після введення його в дію. До правовідносин, які виникли до введення Закону в дію, він застосовується лише щодо тих прав і обовязків, які виникли вже після введення його в дію. [PERSON] не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купiвлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) i наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.» Виходячи з викладеного, позивач, як споживач побутової послуги у взаємовідносинах з відповідачем, має право на: захист своїх прав державою; належну якість послуг та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послуги; відшкодування шкоди, заподіяної послугами неналежної якості; розгляд акта-претензії в перебігу трьох робочих днів. Судом встановлено, що позивач дійсно мешкає в квартирі № 36 (зареєстрований в кв. 2) будинку № 39/41 по вул. Жуковського м. Дніпропетровська, в сезон опалення послуги теплопостачання до цього будинку проводить відповідач КП «Теплоенерго» ДМР шляхом подачі тепла через котельну цього ж будинку його мешканцям. Договір № 03121 між позивачем і відповідачем про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води укладено 15 квітня 2013 року і він є діючим, виконується сторонами. В результаті неконтрольованої додаткової подачі води до системи опалення оператором котельної, що обслуговує будинок, в якому знаходиться квартира мешкання позивача, взимку в мороз нижче -10 градусів через переповнення розширювального баку, що знаходиться на даху будинку, відбувся вилив гарячої води і обледеніння зовнішньої стіни будинку 39/41 по вул. Жуковського в місті Дніпрі з боку двору; це призвело до залиття квартири мешкання позивача - № 39, що знаходиться на 4 поверсі вказаного будинку, пошкодженими через це виявилися стеля, стіна та інш. через промерзання зовнішньої поверхні цієї стіни. З цього приводу позивач 20 лютого 2018 року звернувся до відповідача з актом-претензією з метою усунення вказаного та відшкодування збитків, але на вказане його звернення відповідач в передбачений законом триденний термін нічого не відповів, чим фактично визнав зазначені в цьому акті обставини, не відреагували на акт-претензію, нічого не зробили для усунення виливу води, відшкодування збитків, відновлення нормальної температури або повернення зайво сплачених коштів на період вказаної аварії, надання відповіді на скаргу і не відреагували на акт-претензію. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, не заперечувалися представником відповідача (крім відповіді на скаргу), а тому суд вважає обгрунтованими і підлягаючими задоволенню вимоги про неправомірність не розгляду відповідачем акту-претензії позивача і не прийняття заходів для врегулювання саме цього питання. Не може суд прийняти до уваги пояснення представника відповідача про надання відповіді на акт- претензію від 20 лютого 2018 року, оскільки такої відповіді надано не було, надана пізніше була не нате звернення позивача і результатом такої відповіді не було усунення порушень для позивача. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Стосовно вимог позивача щодо відсутності інформації про надання послуг з різних причин (неналежне обслуговування котельні, балансоутримання, неналежне ставлення до своїх обовязків працівників відповідача /котельні/, не своєчасне реагування на звернення мешканців будинку і інш.) і підстав. 15 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір №03121 про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води. Відповідно п. 14 вищезазначеного договору у разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, виконавець проводить перерахунок розміру плати згідно із «Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі», який затверджено\~постановою № 151 Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року. Тобто, отримавши відповідь на свою скаргу та підписавши вказаний договір, позивач отримав необхідну йому інформацію, щодо можливого зниження вартості послуг, перерахунку і інш. протягом опалювального сезону. П. 19, 24 договору про надання послуг по централізованому опаленню № 03121 від 15 квітня 2013 року передбачають обовязки відповідача в тому числі і стосовно своєчасного розгляду і відповіді на акт-претензію, чого зроблено не було. Відповідно\~ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»\~громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Стаття 20 Закону України «Про звернення громадян»\~передбачає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач подав відповідачу акт-претензію 20 лютого 2014 року, відповідь на його скаргу на протязі 3-х днів надана не була, була надана відповідь загалом суміщена з іншим його зверненням і не по суті звернення та без виконання обовязку по усуненню наслідків аварії, тобто не в строк передбачений\~договором, Законом України «Про захист прав споживача». В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем було надано належні докази наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань. \~ \~ \~ \~Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана і моральна шкода, що полягає в наступному: на час та після вказаної аварії і вимушеного ремонту свого житла і залиття квартири позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною і друзями. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт перенесення залиття (відключення води, комісії і перевірки, недоброзичливість деяких сусідів і інш.), фізичний біль та інш., безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну, але й душевну біль і завдало глибокої душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті завдання шкоди залиттями квартири вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає в повному обсязі своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями завдавача шкоди - відповідача завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Суд вважає можливим задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 3 000 грн., в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Договір є укладеним, відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, якщо у належній формі сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх його істотних умов. \~ \~ \~ \~Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги не визнання представником відповідача позову в частині його не обгрунтованості, оскільки воно спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача в неправомірних діях стосовно нього. Відповідно до п. 1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити частково та визнати відсутність своєчасної відповіді на звернення, акт-претензію [PERSON] до КП Теплоенерго Дніпровської міської ради порушенням вимог ст. 18 Закону України Про житлово-комунальні послуги, п. 39 Правил надання послуг централізованого опалення, подачі холодної гарячої води та водовідводу, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, п. 19, 24 договору про надання послуг по централізованому опаленню № 03121 від 15 квітня 2013 року і ст. 4, 10, 27 Закону України Про захист прав споживачів, визнати відсутність на протязі трьох днів відповіді на акт-претензію позивача від 20 лютого 2018 року, що була зареєстрована відповідачем КП Теплоенерго Дніпровської міської ради 20 лютого 2018 року, фактом визнання відповідачем некісного надання послуг теплопостачання, що призвели до залиття квартири мешкання позивача, стягнути з КП Теплоенерго Дніпровської міської ради на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 3 000 грн., в задоволенні решти позову [PERSON] до КП Теплоенерго Дніпровської міської ради про стягнення моральної шкоди відмовити, а також стягнути з КП Теплоенерго Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 2 114 грн. 40 коп.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним не надання відповіді на звернення, визнання претензії і стягнення моральної шкоди в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial