Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

[PERSON], [PERSON], третя особи без самостійних вимог щодо предмета спору Берегівська міська рада, звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири №65 в м. Берегово, по вул. Мужайській, 111, Закарпатської області зазначивши, що вони, позивачі, є власниками квартири №65 в м. Берегово, по вул. Мужайській, 111. Договором дарування від 05.02.2014 року [PERSON] подарував [PERSON] 3/4 частки квартири, а решта 1/4 частка квартири належить [PERSON] в порядку спадкування за законом за померлою [PERSON]. В будинку також зареєстрований відповідач [PERSON], який там не проживає понад десять років. Відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інші витрати по утриманню квартири і не приймає участі у спільному побуті, та позивачі не мають можливості розпоряджатися вільно своїм майном. Відповідач в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, його місце проживання не відоме, тому позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, ними були подані до суду заяви, в якій позовні вимоги підтримали та просили справу розглянути без їх участі (а.с. 25,26). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с. 23). ПредставникБерегівської міської ради в судове засідання також не зявився, подав до суду листа, згідно якого просив справу розглянути без участі представника третьої особи (а.с. 24). Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, з матеріалів справи, зокрема договору дарування від 05.02.2014 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №298727 вбачається, що позивачка [PERSON] є власником 3/4 частки квартири [ADDRESS], а позивач [PERSON] є власником 1/4 частки квартири (а.с. 8-11). У вказаному будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 12,15). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі її відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] вже більше десяти років не проживає за зареєстрованим місцем проживання та добровільно не знявся із реєстрації місця проживання за адресою [INFO], чим порушує права власників, тому позов є підставним і підлягає задоволенню.

Outcome: approved