Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 513 від 13.12.1993 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Під час приватизації у вказаній квартирі були зареєстровані та постійно проживали, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З заявами про приватизацію спірної квартири до органу приватизації звертались усі члени сімї власника квартири, яка перейшла у спільну сумісну власність членів сімї уповноваженого власника квартири [PERSON] На підставі розпорядження № 22 від 23.03.2016 року було видано нове свідоцтво про право власності на спірну квартиру, згідно якого квартира є спільною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 14.02.2003 року померла [PERSON], після її смерті спадщину прийняла [PERSON], набувши у власність ? частину спірної квартири. Вони звернулись в реєстраційну службу з питання реєстрації права власності, однак їм було усно відмовлено, оскільки частки кожного із співвласників не визначені. В судовому засіданні позивачі позовну заяву підтримали повністю з підстав зазначених у ній та просили її задовольнити, судові витрати залишити за ними. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі документами. Суд, заслухавши пояснення позивачів та відповідачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про підставність і обґрунтованість заявленого позову, який підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що дійсно квартира, яка знаходиться за адресою: м. Ковель, вул. Незалежності, 74/48 дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 вересня 2016 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на приписах чинного законодавства і знайшли підтвердження доказами, наданими позивачем, перевіреними в судовому засіданні і оціненими судом. З огляду на вищевикладене та

Outcome: approved