Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], Старобільського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, у якому просить суд визнати відповідача [PERSON], такою, що втратила право користування квартирою по [ADDRESS], а Старобільський РВ УДМС України в Луганській області зобов'язати зняти відповідача з реєстрації у вказаній квартирі. В обґрунтування позову позивачі [PERSON], [PERSON] посилаються на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло по [ADDRESS] вказана в позові квартира належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної, спільної (сумісної або часткової власності). В даному домоволодінні прописана дочка позивачів [PERSON], яка більше ніж 10 років тому виїхала з вказаної адреси та мешкає за іншою адресою за межами території України. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимого визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача Старобільського районного відділу Державної міграційної служби України в Луганській області у судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав письмові заперечення проти позову, у яких посилався на те, що жодних відносин та зобов'язань між ними та позивачем немає та просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Факт належності позивачам [PERSON], [PERSON], квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], підтверджується свідоцтвом про право приватної, спільної (сумісної або часткової власності) від 17 вересня 1993 року. Те, що відповідач зареєстрована у вказаній в позові квартирі підтверджується довідкою виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської області № 55 від 04.08.2015 року. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла , які прoживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло квартира по [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної, спільної (сумісної або часткової власності). Суд робить висновок, що відповідач [PERSON] добровільно не проживає в домоволодінні, розташованому за адресою по [ADDRESS], оскільки відсутня більше десяти років та в ньому не мешкає, в заяві зазначила, що проживає за межами території України. Позовів про її вселення чи інших позовів до власника житла про усунення перешкод у користуванні майном надано не було. Що стосується вимог позивачів [PERSON], [PERSON] про зобов'язання Старобільський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Луганській області зняти відповідача [PERSON] з реєстрації у вищевказаній в позові квартирі, то суд вважає у цій частині позову відмовити у зв'язку з наступним: Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, зобов'язання відповідача Старобільський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Луганській області зняти відповідача з реєстрації, на думку суду, є зайвим. Враховуючи вищевикладене, суд позов задовольняє частково та визнає відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою по [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 386-388, 405 ЦК України,

Outcome: partial