Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] ([INFO]) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] ([INFO]) про розірвання шлюбю, зареєстрованого Петрівською сільською радою Сватівського району Луганської області 26 лютого 1994 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 2 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідачка причини неявки у судове засідання не повідомила, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористалась. Також, надав письмові пояснення, якими вказав, що з жовтня 2013 року він та відповідачка спільне господарство не ведуть та шлюбні відносини між ними припиненні. Основною причиною розпаду сім'ї вважає втрату почуття взаємної любові один до одного та різні принципи побудови шлюбних і сімейних відносин, а тому примиритись не бажає. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповіда, яка була належним чином повідомлена про проведення судового засідання 02 квітня 2014 року та 10 квітня 2014 року, та від якої заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило і причини неявки нею не повідомлені, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними Петрівською сільською Радою Сватівського району Луганської області 26 лютого 1994 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 2 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей, доньку: [PERSON] [INFO], та сина: [PERSON] [INFO] (а.с.3,6). Починаючи з жовтня 2013 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинились, спільно господарство не ведеться; втрачено почуття взаємної любові; при спілкуванні постійно сваряться. При цьому, причиною розпаду сім`ї є протилежні принципи на побудову шлюбних і сімейних відносин (а.с.30). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно з частиною першою статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України, гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. Одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та те, що судом встановлено, що позивач і відповідач втратили почуття взаємної любові один до одного і при цьому мають протилежні погляди на принципи побудови сімейних та шлюбних відносин, - подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, слід визнати такими, що будуть суперечити інтересу і позивача, і відповідача, що має істотне значення, та полягає у побудові сімейних і шлюбних відносин за їх власними уявленнями про шлюб та сім`ю, які при цьому не суперечать закону та нормам моралі сучасного суспільства, але є протилежними один до одного, а тому позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. При цьому судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про спір щодо місця проживання неповнолітніх дітей, і про поділ майна, яке належить подружжю на праві спільної власності.

Outcome: approved