Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просять зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні позивачами земельною ділянкою розташованою за адресою: [ADDRESS], зокрема, погодити технічну документацію (акт встановлення (відновлення) меж) із землеустрою щодо складання документу, на право власності на земельну ділянку, шляхом її підписання, в тому числі і при оформленні у майбутньому права користування земельною ділянкою. 26.11.2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом (а.с.19-21, 65-67), по якому Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2014 року було закрито провадження (а.с.73). В обґрунтування свого позову позивачі зазначають, що 03.11.2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 525,00 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Через деякий час позивачам стало відомо, що на підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської ради депутатів від 16.08.2000 року № 630 за братом [PERSON] - [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 35 кв.м. для розташування гаражу. Ця земельна ділянка є суміжною з земельною ділянкою, яка знаходиться в їх користуванні. У 2012 році позивачі звернулися до землевпорядної організації за виготовленням технічної документації із землеустрою. На час виготовлення технічної документації власниками суміжних земельних ділянок претензій не заявлялося. Технічна документація складена на земельну ділянку розміром 0,506 га. Межові знаки пред'явлені на зберігання [PERSON] В грудні 2012 р. позивачі звернулися до [PERSON] з проханням підписати акт встановлення меж земельної ділянки розташованої по [ADDRESS], однак, останній відмовився від підписання акту. З метою врегулювання земельного спору позивачі звернулися до комісії з розгляду земельних спорів виконкому Новомосковської міської ради, але їм було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. За таких обставин позивачі вимушені звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] позов підтримали, просили суд його задовольнити, надавши пояснення з приводу обставин викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважаючи їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просила суд в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON], згідно Договору купівлі-продажу від 03.11.2000 року, є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.2). На підставі рішення виконавчого комітету Новомосковської ради депутатів від 16.08.2000 року № 630 за братом [PERSON] - [PERSON] закріплено земельну ділянку площею 35 кв.м. для розташування гаражу (а.с.6-об). Дана земельна ділянка є суміжною з земельною ділянкою, яка знаходиться в їх користуванні. У 2012 році позивачі звернулися до землевпорядної організації за виготовленням технічної документації із землеустрою. На час виготовлення технічної документації власниками суміжних земельних ділянок претензій не заявлялося. Технічна документація складена на земельну ділянку розміром 0,506 га. Межові знаки пред'явлені на зберігання [PERSON](а.с.8-9). В грудні 2012 р. позивачі звернулися до [PERSON] з проханням підписати акт встановлення меж земельної ділянки розташованої по [ADDRESS], однак, останній відмовився від підписання акту (а.с.9). З метою врегулювання земельного спору позивачі звернулися до комісії з розгляду земельних спорів виконкому Новомосковської міської ради, але їм було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу визначення межі між їхніми земельними ділянками, який пов'язаний із парканом, облаштованим впритул до гаражу, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, а тому на підставі ст.61 ЦПК України не підлягає доведенню. В резолютивній частині позовної заяви, відповідно до змісту позовних вимог, позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], але не конкретизовано у чому саме полягають такі перешкоди. Однак, суд приймає до уваги показання учасників процесу у судовому засіданні, згідно яких вказана позовна вимога по суті стосується зобов'язання відповідача підписати акт погодження та встановлення меж земельної ділянки. Статті 80, ч.1 ст.91, ч.1 ст.96, ч.3 ст.103 Земельного Кодексу України регулюють загальні питання об'єктів права власності на землю, обов'язки власників землекористувачів земельних ділянок та зміст добросусідства. Згідно з частинами 2, 3, 5 ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді справ» роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування влади з питань земельних ресурсів. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2011 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядуванню, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановленням (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отже, в силу вказаних правових норм спір вирішується судом у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів; земельні спори щодо меж земельних ділянок (у межах населених пунктів) вирішують органи місцевого самоврядування. Крім того, згідно частини 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав: в) визнання угоди недійсною; г) визнанні недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування завданих збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; б) зміна правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, зазначені норми закону не передбачають право суду зобов'язувати відповідача не чинити перешкоди при погодженні акту встановлення меж земельної ділянки, а саме - підписати акт обстеження та встановлення меж земельної ділянки. Отже, обраний позивачем спосіб захисту діючим законодавством, у тому числі і спеціальними нормативними актами, не передбачений. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed