Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] 11.08.2015 року звернувся до суду із позовом до Мороз (дошлюбне прізвище Одінцова) О.О. про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 19.01.2004 р. вони із відповідачкою зареєстрували шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який проживає із сторонами. Ще три роки до реєстрації шлюбу сторони проживали однією сім»єю. Та проживали у подружньому мирному житті до 2014 році. У 2014 році спільне життя із відповідачкою погіршилось через її подружню зраду. Позивач вважав, що дружина змінить поведінку та захоче зберегти сім»ю, однак вона зробила вибір в сторону іншого чоловіка, що принижує честь і гідність позивача. Спільне господарство між сторонами не ведеться, шлюбні відносини припинені, втрачено зв»язки між сторонами, подальше існування та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача та неповнолітнього сина, а тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав із підстав, що в ньому викладені, просив його задовольнити. Додатково та на запитання суду пояснив, що вони із відповідачкою дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак оскільки в позивачки є інший чоловік, він наполягає на розірванні шлюбу. У нього на час звернення до суду із позовом були почуття любові та поваги до відповідачки, оскільки її поведінка змінилась та було видно, що вона намагається зберегти сім»ю. Однак в ході примирення, що було надано судом відбулись протиправні дії з боку друга відповідачки та на даний час триває досудове розслідування. Позивач прийшов до твердого переконання про неможливість збереження шлюбу, примирення вони не досягли, шлюбні відносини припинили, стали чужими людьми, шлюб існує лише формально. Збереження шлюбу суперечить його інтересам, оскільки він не бажає продовжувати подружні відносини із [PERSON] та спільне життя для нього нестерпне. У зв»язку з неявкою відповідачки не заперечив проти винесення у справрі заочного рішення, просив шлюб розрвати, стягнути з відповідачки судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні 08.09.2015 року позов не визнала, заперечила проти його задоволення. Підтвердила, що в їх сім»ї виникають сварки та скандали, оскільки позивач безпричинно нервує та зривається. Однак такі сварки мають поодинокий характер. Відповідачка має почуття любові та поваги до позивача, інший чоловік лише її знайомий, а тому просила надати сторонам строк на примирення, оскільки вона буде вживати всіх заходів для примирення. У судове засідання, призначене на 08.12.2015 року, будучи належним чином та завчасно повідомленою, [PERSON] не з»явилась, причини неявки не повідомила, позов не оспорила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутність не надала. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи, проти чого не заперечив позивач про що заявив суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як строк наданий сторонам для примирення не дав позитивних результатів, відповідачка не досягла примирення та збереження сімї, позивач вважає збереження сімї неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, так як це суперечить його інтересам, спроби відповідачки до примирення не привели. Також судом враховується вік сторін, що є людьми із сформованими поглядами на життя, дійсні причини подачі позову про розірвання шлюбу, а саме те, що позивач 11.08.2015 року звернувся до суду із позовом саме для того, щоб шлюб розірвати, тривалість шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, наявність у сторін неповнолітньої дитини, те, що розірвання шлюбу не позбавляє батьків обовязку брати участь у вихованні дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19.01.2004 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, актовий запис №1 (а.с.6). Від шлюбу у сторін є неповнолітній син: [PERSON], [INFO], (а.с. 7) Сторони не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше збереження шлюбу неможливе, та це суперечило б інтересам позивача, який не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою. Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільних інтересів. Тримісячний термін, наданий сторонам для примирення позитивних результатів не надав. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить інтересам позивача, який не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою, про що він заявив у судовому засіданні. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням. Документально підтверджені понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та частковому поверненню відповідно до ст. 88 ЦПК України (а.с.1) відповідно до редакції Закону України «Про судовий збір», що діяла на час звернення із позовом до суду. Відповідно до ст.ст. 3 ч. 2, 21 ч.1, 24 ч. 1 , 104 ч.2, 105 ч.3, 110, 112, 114 ч.2 Сімейного кодексу України, ЗУ «Про судовий збір»,

Outcome: approved