Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] в лютому 2016 року звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 18 грудня 1956 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюбу. На підставі договору побудови від 17.06.1959 року [PERSON] належить на праві власності домоволодіння, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська , буд, 23. 27 жовтня 1973 року [PERSON] помер. На момент його смерті разом з ним були зареєстровані та проживали дружина [PERSON] , син, [PERSON] та позивач. 29 жовтня 1976 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 17 травня 1977 року [PERSON] помер. 19 квітня 2012 року померла [PERSON] Позивач посилається на те, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері , [PERSON] , який претендує на спадщину. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у зв»язку з пропущенням ним строку для подачі заяви. Просив суд визначити йому додатковий строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої 19 квітня 2012 року у шість місяців. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився. Сповіщався належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Суд надавав час для подання доказів, однак відповідач своїм процесуальним правом не скористався. Неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 19 квітня 2012 року померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина, що складається в тому числі з домоволодіння , розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська , буд. 23. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , який претендує на спадщину. Інші спадкоємці першої черги за законом на спадщину не претендують. Позивач звернувся до Другої Дніпропетровської держнотконтори із заявою для прийняття заяви про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , але йому було відмовлено та роз»яснено, що він протягом 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця не вчинив дій, що свідчить про прийняття спадщини, не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для звернення із заявою про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається що [PERSON] через чотири роки з дня відкриття спадщини звернувся до суду з указаним позовом, зазначивши поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини те, що він майже постійно перебував у службових відрядженнях за межами державного кордону України. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, які зокрема, пов»язані з тривалим відрядження, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. Отже, наведена позивачем причина пропуску строку для прийняття спадщини не є поважною для наданням судом додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того,позивач на момент відкриття спадщини перебував в м. Дніпропетровську, був повнолітній , дієздатний, не хворів, знав про смерть матері та не був позбавлений можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач в підтвердження свого позову надав лише копію паспорту. ( а.с. 27-33). Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку , суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, зібрані у справі докази, та їх належна оцінка вказує на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed