Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом, у якомупросять : - зобовязати [PERSON] не чинити їм та членам їхніх сімей перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області; - вселити їх у житловий будинок №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області; - виселити [PERSON] з житлового будинку №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області. Крім того, [PERSON], [PERSON] звернулася до суду із позовом провизнання за ними права власності кожній на 9/150 частини житлового будинку №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області. Свої вимоги мотивують тим, що спадкоємцями померлої 25.10.2005 р. [PERSON] є її діти позивачі та відповідач. Позивачі є власниками по 41/150 частині вищевказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.07.2066 р. Загальна площа будинку становить 321,8 кв.м., житлова 171,8 кв.м. Будинок складається із 8 житлових кімнат, кухні, коридорів, вбиральні, ванних кімнат, літньої кухні, сараю. Відповідач одноосібно займає увесь будинок, не допускає позивачів у будинок, чинить їм перешкоди у користуванні та проживанні, на неодноразові звернення позивачів з приводу припинення перешкоджанню не реагує. У позивачів ключів від будинку не має. Відповідач жодних прав щодо будинку не має, оскільки такі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровані, тому вона підлягає виселенню, а вони вселенню. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2013 р., частково залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.402.2014 р., частково задоволений позов [PERSON] та визнано недійсним договір дарування від 19.06.2004 р., згідно з яким [PERSON] подарувала [PERSON] 9/50 частин житлового будинку та відповідну частину господарських будівель та споруд, що розташовані по вул. Слюсарській №1Б у м.Самборі, Львівської області. Ураховуючи рішення судів та бажаючи оформити свої спадкові права на 9/50 частин вказаного будинку, позивачі зверталися в Самбірську державну нотаріальну контору із відповідними заявами в порядку спадкування за законом після смерті матері, однак їм було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 березня 2017 р. позовні вимоги за вказаними позовами обєднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові. Крім того пояснив, що відповідач [PERSON] є зареєстрованою та проживає повул. Слюсарській №1Б у м.Самборі, Львівської області. [PERSON] до дня своєї смерті проживала разом із [PERSON] Просив позов задовольнити повністю. Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися, хоч були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і про причини неявки не повідомили, а тому суд, зі згоди позивача, розглядає справу заочно. [PERSON], залучений судом до участі в справі як 3-тя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в судове засідання не зявився, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і про причини неявки не повідомив, а тому суд розглядає справу без його участі. Заслухавши пояснення представника позивачів, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково із наступних підстав. На підставі ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як було встановлено Самбірським міськрайонним судом Львівської області у рішенні від 24.10.2013 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права на половину спадкового майна, визнання правочинів недійсними, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на частину будинку, яке в цій частині не скасовано рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24.02.2014 р., [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON], котрі померли відповідно 11 вересня 1990 р. та 25 жовтня 2005 р., а [PERSON] є дочкою [PERSON] Судом встановлено, що, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Самбірською міською радою Львівської області від 24.05.2004 р. на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради Львівської області від 08.09.2003 р. за №516, будинок №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області, на праві приватної власності в 1/1 частці належав [PERSON]. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом НАІ 768469, виданого 07.07.2016 р. державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори, спадкоємцем 1/3 частки майна [PERSON]. яка померла 25.10.2005 р., є її дочка [PERSON] Спадщина складається із 41/50 частини житлового будинку №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області (спадкова справа №109/2006,реєстр. №1-355). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом НАІ 768470, виданого 07.07.2016 р. державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори, спадкоємцем 1/3 частки майна [PERSON]. яка померла 25.10.2005 р., є її дочка [PERSON] Спадщина складається із 41/50 частини житлового будинку №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області (спадкова справа №109/2006,реєстр. №1-356). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №65057840 від 04.08.2016 р., [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 41/150 частці будинку №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області. Згідно ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. На підставі ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати,дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,укладати інші не заборонені законом угоди. Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач, яка одноосібно займає увесь будинок№1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області, не забезпечила позивачів ключами від вхідних дверей до вказаного будинку та не допускаючи їх у будинок, такими діями чинить перешкоди позивачам у здійсненні ними своїх прав, передбачених ст.361, ч.1 ст.383 ЦК України, а тому позов в цій частині є підставним і його слід в цій частині задовольнити, зобовязавши [PERSON] не чинити позивачам перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області, та вселивши позивачів у вищевказаний житловий будинок. Ті обставини, що позивачі забезпечені і мають можливість проживати в інших житлових приміщеннях жодним чином не спростовують вищевказаних висновків суду. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що ні позивачами в позовній заяві, ні представником позивачів в судовому засіданні не наведені та не надані належні і допустимі докази того, хто саме входить до кола осіб, які є членами сімей позивачів, в який спосіб їм чинить перешкоди відповідач у користуванні вищевказаним будинком і чи такі дії відповідача по відношенню до них мали місце, чи уповноважували вони (члени сімей [PERSON] та [PERSON]І.) позивачів звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У звязку з цим, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову в частині зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди членам сімей позивачів у володінні та користуванні будинком№1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області, слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю вимог. Згідно ч.1 ст. 1261ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. На підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла 25.10.2005 р., і до дня смерті матері проживала разом із нею у будинку№1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області, за даним адресом проживає і наданий час, і вказані обставини представником позивачів у судовому засіданні не заперечувалися;суду не надано доказів того, що відповідач [PERSON] протягом шести місяців з часу відкриття спадщини заявила про відмову від неї,суд прийшов до висновку, щоМельник Г.М. вважається такою, що прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON], хоч і не оформила її документально. Згідно ст.155 ЖК УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Як встановлено ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У звязку з цим, суд прийшов до висновку, щоправові підстави для виселення відповідача [PERSON] із житлового будинку №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області, відсутні, а тому в задоволенні позову в цій частиніслід відмовитиза безпідставністю. У відповідності до ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки у першу чергу право на спадкування за законом після смерті [PERSON] мають позивачі та відповідач і їхні частки у спадщині є рівними, то кожній із трьох дочок [PERSON] належить право успадкувати по 1/3 частці житлового будинку №1Б вм.Самборі по вул.Слюсарській, Львівської області. Згідно Свідоцтвпро право на спадщину за законом,виданих 07.07.2016 р. державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцямипо 1/3 частці майна [PERSON]. яка померла 25.10.2005 р., і спадщина складається із 41/50 частини житлового будинку №1Б по вул. Слюсарській у м.Самборі, Львівської області (спадкова справа №109/2006,реєстр. №1-355, №1-356). Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна не видано. Тобто 1/3 частка спадкового майна відповідає 41/150 частці вказаного будинку. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.10.2013 р.у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права на половину спадкового майна, визнання правочинів недійсними, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на частину будинку, яке в цій частині залишено без змін рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24.02.2014 р., було визнано недійсним договір дарування від 19 червня 2004 р., згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] 9/50 частин житлового будинку та відповідну частину господарських будівель і споруд, що розташовані вм.Самборі по вул.Слюсарська, 1-б, Львівської області. За таких обставин, 9/50частин житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташовані вм.Самборі по вул.Слюсарській, 1-б, Львівської області, є спадковим майном, яке входить до складу спадщини за законом після смерті [PERSON]. яка померла 25.10.2005 р., і спадкоємцями першої черги якої є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 1/3 частка від 9/50 частин вказаногожитлового будинку відповідає 9/150 частки будинку. Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до переконання, що позивачам, як спадкоємцям першої черги за законом після смерті [PERSON] слід визнати право власності на 9/150 часток кожній житлового будинку №1Б в м.Самборі по вул.Слюсарській, Львівської області, а позов в цій частині задовольнити.

Outcome: partial