Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є бабусею неповнолітньої [PERSON] , яка народилася від шлюбу доньки позивачки - [PERSON] та [PERSON] . 28 серпня 2007 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі № 2-3024/07 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. В подальшому рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 7 листопада 2013 року у справі № 591/8086/13-ц розмір аліментів збільшено до 1/3 від усіх видів заробітку, а також додатково стягнуто аліменти у розмірі 1/10 від усіх видів заробітку на весь час встановлення інвалідності дитини. [INFO] померла [PERSON] , яка разом з своєю донькою [PERSON] проживали весь час з позивачкою. На цей час позивачка повністю піклується про свою онуку, утримує її. Натомість відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за аліментами, не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини не цікавиться її долею, життям, не відвідує їх вдома, матеріально не підтримує, кошти на життєво важливі потреби дитини відповідач не надає та не надавав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у справі № 753/2527/21, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 16 квітня 2021 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Сумської міської ради. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача розгляд підготовчого судового засідання 16 квітня 2021 року призначено провести в режимі відеоконференції. У судове засідання 16 квітня 2021 року відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу рекомендованим листом з повідомлення про вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, які відповідачеві не вручені. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 753/2527/21 на 30 днів, відкладено підготовче судове засідання та призначено у справі проведення підготовчого судового засідання у режимі відеоконференції на 17 травня 2021 року. 17 травня 2021 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій відповідач повністю визнав позов та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Суд, розглянувши заяву відповідача про визнання позову, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 17 вересня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 17 вересня 2004. Від шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Як свідчать матеріли справи шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання любу серії [NUMBER] від 18 вересня 2007 року. 7 листопада 2013 року Зарічним районним судом м. Суми видано виконавчий лист у справі № 591/8068/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Дарницькому районному відділі ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві. Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, станом на 1 серпня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 168754,36 грн. [INFO] [PERSON] померла, на підтвердження чого позивачем надано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11 січня 2021 року. Згідно з висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 15 квітня 2021 року № 866/27.1-26, орган опіки та піклування з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що [PERSON] проживає разом із позивачем за адресою [ADDRESS] , є зареєстрованою за вказаною адресою. Дитиною опікуються позивач, старший брат [PERSON] , співмешканець матері [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У висновку органу опіки і піклування зазначено, що під час бесіди з дитиною [PERSON] не заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав та виявляє бажання проживати у сім`ї бабусі. У судовому засіданні 17 травня 2021 року та у поданій до суду заяві відповідач повністю визнав позов та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначивши, що розуміє наслідки позбавлення його батьківських прав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач визнає позов і судом не встановлено, що таке визнання суперечить закону і порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд враховує висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 15 квітня 2021 року № 866/27.1-26, який у повній мірі відповідає найкращим інтересам дитини.

Outcome: approved