Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] 08 липня 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач у своєму позові посилається на те, що 22 лютого 2003 року він подарував свої доньці [PERSON] та [PERSON] по ? частині домоволодіння [ADDRESS], право власності було зареєстровано в передбаченому законом порядку. Домоволодіння розташовано на земельній ділянці 0.0540 га по [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності відповідно до державного акту від 17 червня 1998 року №013263. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини вказаного домоволодіння. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті дочки. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися та не претендують на спадщину, позивач фактично прийняв вказану спадщину та просив суд встановити вказаний факт і визнати за ним право власності на вказану ? частину домоволодіння, яка належала померлій. Встановлення юридичного факту прийняття спадщини надасть йому можливість реалізувати свої права, гарантовані законодавством України, а саме, надасть можливість оформити документи про право власності на будинок, в якому він мешкає. Раніше не мав можливості звернутися, звернувся до нотаріуса з питанням оформлення спадщини, але нотаріус рекомендував звертатися до суду, отже в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір, права позивача порушено і він вимушений звертатися до суду. Просив встановити юридичний факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку літ. А-1, житловою площею 44.9 кв. м, Б - сарай шлакобетон, В - навіс дощ., Г - вбиральня дощ., Д - вбиральня, № 1 - 8 - огорожі та споруди, І - замощення по [ADDRESS], задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів відповідно до ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги визнав, не заперечував проти викладених в позові обставин і вважав за можливе задоволення позову, просив справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Представники третіх осіб Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори і Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В письмовому зверненні до суду проти позовних вимог не заперечували, вважали за можливе винесення рішення на розсуд суду, просили справу розглянути без їх участі Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних третіх осіб відповідно до ст. 169 ЦПК України. З'ясувавши думку сторін і третіх осіб оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 22 лютого 2003 року подарував свої доньці [PERSON] та [PERSON] по ? частині домоволодіння [ADDRESS], право власності було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 листопада 2003 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 22 лютого 2003 року. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0.0540 га по [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності відповідно до державного акту від 17 червня 1998 року № 013263. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини вказаного домоволодіння. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті дочки. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися та не претендують на спадщину, позивач фактично прийняв вказану спадщину та просив суд встановити вказаний факт і визнати за ним право власності на вказану ? частину домоволодіння, яка належала померлій. Встановлення юридичного факту прийняття спадщини надасть йому можливість реалізувати свої права, гарантовані законодавством України, а саме, надасть можливість оформити документи про право власності на будинок, в якому він мешкає. Раніше не мав можливості звернутися в нотаріальну контору, звернувся в цьому році до нотаріуса з питанням оформлення спадщини, але нотаріус рекомендував звертатися до суду, отже в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір, права позивача порушено і він вимушений звертатися до суду. Просив захистити його законні права. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] 22 лютого 2003 року подарував свої доньці [PERSON] та [PERSON] по ? частині домоволодіння [ADDRESS], право власності було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 листопада 2003 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 22 лютого 2003 року. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0.0540 га по [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності відповідно до державного акту від 17 червня 1998 року № 013263. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини вказаного домоволодіння. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті дочки. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися та не претендують на спадщину, позивач фактично прийняв вказану спадщину, мешкаючи у вказаному будинку. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачами позовних вимог навіть в частині, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та встановити юридичний факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку літ. А-1, житловою площею 44.9 кв. м, Б - сарай шлакобетон, В - навіс дощ., Г - вбиральня дощ., Д - вбиральня, № 1 - 8 - огорожі та споруди, І - замощення по [ADDRESS]. Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved