Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

[PERSON] 21.09.2016 року пред'явив позов до [PERSON] про визнання його, позивача, батьком дитини - [PERSON], [INFO], народженого відповідачем в м. Гуадалахарі, Іспанія. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що під час спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], котрий на даний час є повнолітнім, та син [PERSON], [INFO], батьком яких є він, позивач, однак на час народження сина [PERSON] вони проживали в Іспанії і, так як на той час в їхній сім'ї працював лише він, позивач, тому оформленням документів, пов'язаних з народженням дитини, займалася дружина та у нього ніколи не виникало сумнівів щодо записів про своє батьківство у свідоцтві про народження сина [PERSON], але незважаючи на неодноразові прохання, відповідачка жодного разу не показала виготовлене нею в Іспанії свідоцтво, тому вважав, що записаний батьком дитини, так як у позовних заявах про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів вона визнавала, що він є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У 2012 році він повернувся додому, а через місяць після цього приїхала відповідач із синами, котрі з цього часу проживають в Україні, а вона працює в Іспанії, періодично приїжджаючи додому. Після повернення з Іспанії, 16 квітня 2013 року шлюб між ними розірвано та у 2015 році із нього, позивача, стягнуто аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\4 частини одержуваних ним доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму залежно від віку дитини, щомісячно починаючи з 18.09.2015 до досягнення ним повноліття. Приїхавши з Іспанії відповідач почала виготовляти документи щодо виїзду за кордон сина [PERSON] та повідомила старшому синові [PERSON], що він, позивач, не записаний батьком молодшого брата, а тому у неї не виникне проблем щодо виготовлення візи та виїзду за кордон без його, батька, згоди. 15 вересня 2016 року він ознайомився з матеріалами цивільної справи стягнення аліментів і йому стало відомо, що у матеріалах справи міститься сімейна книжка, видана [PERSON], у якій в графі дитина записано ім'я [PERSON], прізвище [PERSON], син\\дочка [PERSON] та -, народився [INFO] в Гуадалахарі. Відділ РАЦС Гуадалахари, том 354, сторінка 135. Отже, із записів сімейної книжки вбачається, що він не записаний батьком дитини, а сімейний стан його дружини - незаміжня, що не відповідає дійсності, так як шлюб розірвано на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2013 року, тобто через тривалий проміжок часу після народження сина. Під час судового розгляду [PERSON] та його представник у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечували проти проведення заочного розгляду справи. [PERSON], будучи належним чином повідомленою, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явилася, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Представник органу опіки та піклування пояснила, що позов підлягає задоволенню, посилаючись на те, що таке рішення відповідатиме інтересам дитини. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника органу опіки та піклування, з'ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 61ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Із свідоцтва про укладення шлюбу та рішення суду відомо, що [PERSON] та [PERSON] з 18 листопада 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2013 року (а.с. 7, 10). Згідно ч. 1 ст. 122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя і відповідно до ч. 1 ст. 133 цього Кодексу якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Із сімейної книжки, виданої відділом РАЦС Гуадалахари 22 серпня 2008 року [PERSON], відомо, що власником сімейної книжки є [PERSON], народжена [INFO], в Україні, дочка [PERSON] та [PERSON], сімейний стан незаміжня, у графі дитина записано ім'я [PERSON], прізвище [PERSON], син [PERSON] та -, котрий народився [INFO] в Гуадалахарі (а.с. 9). Тобто, запис про народження сина [PERSON] проведено всупереч вимогам статей 122 і 133 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року ухвалено стягувати із [PERSON] у користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини одержуваних ним доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму залежно від віку дитини, щомісячно з 18 вересня 2015 року і до досягнення ним повноліття, також даним рішенням встановлено, що [PERSON] є батьком дитини - сина [PERSON], народженого[INFO] [PERSON] (а.с. 11). Із довідки, виданої Новосілко-Гостиннівською сільською радою Самбірського району, відомо, що до складу сім'ї зареєстрованих за адресою: [ADDRESS], входять четверо осіб, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Із акту обстеження умов проживання [PERSON], котра є матір'ю [PERSON], від 20 жовтня 2016 року видно, що її дочка з сином [PERSON] перебуває за кордоном в Іспанії з вересня 2016 року, зі старшим сином мати спілкується по телефону (а.с. 49) Із довідки, виданої Долобівською початковою школою Самбірського району [PERSON], вбачається, що його син [PERSON] навчається у третьому класі Долобівської СЗШ № 1, батько неодноразово цікавиться навчальними успіхами свого сина, надав вагому допомогу під час облаштування шкільних приміщень до початку навчального року, син [PERSON] гарної думки про батька, чемно про нього відзивається ( а.с. 13) Отже, наявні докази свідчать про походження від позивача дитини, народженої відповідачем..

Outcome: approved