Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

[PERSON] 03.04.2018р. звернувся з позовом до Великолюбінської селищної ради Городоцького р-ну Львівської обл. про визнання за ним права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0565 га, розташовану на території Завидовицької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] 21.05.2018р. позивач подав заяву про зміну предмету позову, просив визнати за ним право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,22 ум.кад.га, розташовану на території Завидовицької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. в порядку спадкування за законом після смерті матері, мотивуючи тим, що такій згідно Сертифікату на середню земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Городоцької районної ради № 70 від 21.03.1996р., зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) 23.05.1997р. за № 4181, належало право на означену земельну частку (пай). Що на часі відкриття спадщини, постійно проживав із спадкодавцем [PERSON], фактично вступив у володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття ним такої, однак відсутність оригіналу Сертифікату на середню земельну частку (пай) унеможливлює оформлення права на спадщину, в інший спосіб, як звернутись до суду, спадщину оформити не може, інших спадкоємців немає, просив позов задоволити. [PERSON] до суду не з'явився, в судовому засіданні 21.05.2018р. позов підтримав. Представник Великолюбінської селищної ради Городоцького р-ну Львівської обл. до суду не з'явився, 11.06.2018р. подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 41). Представник третьої особи - Городоцької РДА Львівської обл. в судове засідання не з'явився. Вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Судом встановлено, що [PERSON], що померла [INFO], згідно Сертифікату на середню земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Городоцької районної ради № 70 від 21.03.1996р., зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) 23.05.1997р. за № 4181, належало право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,22 ум.кад.га, розташовану на території Завидовицької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. (на час розгляду справи об'єднана ОТГ - Великолюбінська селищна рада Городоцького р-ну Львівської обл.), що підтверджується витягом з Книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) Завидовицької сільської ради, виданого відділом у Городоцькому районі ГУ Держгеокадастру у Львівській обл., копією рішення з Додатком № 1 Городоцької районної ради Львівської обл. № 70 від 21.03.1996р. «Про затвердження проектів роздержавлення і приватизації земель колективних агроформувань» (а.с.25,44-45). Як убачається із копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 02.12.1996р. (а.с. 7), [PERSON] померла [INFO] З копії експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України № 036/72 від 23.02.2017р. (а.с.16) убачається, що попри розбіжності в орфографічній фіксації у свідоцтві про смерть [NUMBER], заповіті від 18.01.1984р., свідоцтві про народження [NUMBER] (а.с.7,11,14) по батькові «[PERSON]» та «[PERSON]» - ідентичні, розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах розмовних варіантів особового імені «[PERSON]». Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963р. (ЦК УРСР). Відповідно до положень ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У п. 3.3 розділу 1 ч. ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009р. зазначається, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. [PERSON], як убачається із довідок виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 260 від 29.03.2018р., № 324 від 26.04.2018р. (а.с.15,24), на час смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO], проживав разом з нею на [ADDRESS]., утримував будинковолодіння, а тому фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а отже прийняв спадщину. З копії заповіту, посвідченого 18.01.1984р. секретарем виконкому Завидовичівської сільської ради народних депутатів Городоцького р-ну Львівської обл. та зареєстрованого в Книзі нотаріальних дій за № 1 (а.с.11) убачається, що [PERSON] заповіла сину [PERSON] житловий будинок з приналежними стодолою і стайнею та все майно, що знаходиться у господарстві. Із змісту позову, повідомлення державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В. від 23.03.2018р. (а.с.13) видно, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено. Відповідно до Листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005р. № 19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. За наведеного, суд приходить переконання, що [PERSON] на час її смерті правомірно належало право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,22 ум.кад.га на території Завидовицької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., що позивач прийняв спадщину після смерті спадкодаця, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, а тому визнає за ним право на означену земельну частку (пай).

Outcome: approved