Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення аліментів на утримання дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.06.2002 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №19. За час шлюбу в подружжя народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ними розірвано. Позивач в позовній заяві зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, з моменту розірвання шлюбу та припинення фактичних сімейних відносин відповідач участі у вихованні дітей не бере, коштів на утримання не надає попри те, що він є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дітей, а тому пропонує стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Не погодившись з викладеними в позовній заяві мотивами позивача та її вимогами представник відповідача в відзиві зазначив, що позивач проживає у будинку за адресою [ADDRESS] разом із сином [PERSON], а син [PERSON] проживає із відповідачем у будинку по [ADDRESS]. В зв'язку з наведеним вважає, що аліменти на сина [PERSON] не можуть бути присуджені з відповідача на користь позивача. Щодо розміру аліментів, які позивач просить стягнути на утримання сина [PERSON], представник відповідача зазначив, що на даний час відповідач навчається у Національній академії державного управління при президентові України та отримує стипендію розмір якої станом на вересень 2017 року становив 2972,81 грн., інших доходів відповідач не має в зв'язку з чим відповідач погоджується сплачувати аліменти на сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Представник відповідача, відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали частково та підтримали заперечення викладені в відзиві поданому представником відповідача на позовну заяву з підстав зазначених в ньому. Позивач [PERSON] в судовому засіданні з викладеними представником позивача запереченнями погодилась та підтвердила факт проживання сина [PERSON] з відповідачем, також погодилась на стягнення з відповідача в її користь аліментів в твердій грошовій сумі 1000 грн. на сина [PERSON]. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача та представника відповідача, проаналізувавши доводи позовної заяви та відзиву на позовну заяву, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2002 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області між [PERSON] та [PERSON] ([PERSON], згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області 08.05.2015 року, актовий запис №6) зареєстровано шлюб, актовий запис №19. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 25.09.2008 року та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 04.10.2010 року. Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] (батько) - відповідач по справі, та [PERSON] (мати) - позивач по справі. 13.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано. З пояснень позивача та заперечень представника відповідача, відповідача встановлено, що сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть. За погодженням між батьками та їх сином [PERSON], який виявив бажання проживати разом з батьком, судом встановлено, що останній проживає разом з відповідачем [PERSON], за адресою [ADDRESS], що також підтверджується довідкою виданою Монастириською міською радою за №63 від 10.01.2018 року, та знаходиться на його утриманні та вихованні, що не заперечувалось учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Син [PERSON] знаходиться на повному утриманні та вихованні матері з якою проживає (Довідка видана Монастириською міською радою Монастириського району Тернопільської області за №3069 від 17.10.2017 року). Окрім цього з пояснень відповідача, представника відповідача встановлено, що відповідач [PERSON] навчається в Національній академії державного управління при президентові України та отримує стипендію розмір якої станом на вересень 2017 року становив 2972,81 грн., що підтверджується довідкою про доходи №299 від 14.12.2017 року, виданою Національною академією державного управління при президентові України, інших доходів чи місця роботи відповідача судом не встановлено і учасниками справи суду не повідомлено. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.. Оскільки, згідно пояснень учасників справи місце роботи відповідача невідоме, його заробіток (стипендія) є відносно малою, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоров'я платника аліментів, його матеріальне становище, враховує стан здоров'я, вік та матеріальне становище дитини, відсутність відомостей про інших осіб на утриманні платника аліментів, беручи до уваги відсутність у платника аліментів систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, місце навчання, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на момент розгляду позовної заяви, встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», а саме, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.12.2017 року Законом установлений на рівні 1860 грн., а також з врахуванням положень ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі 1000 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Крім вищевказаного, суд, при визначенні розміру аліментів також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 15.11.2017 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони. Отже, з відповідача - [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial