Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» (далі відповідач) на свою користь 90\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах з 03.05.2007 по 24.11.2016 на посаді гірничого робітника очисного забою 5 розряду підземного з повним робочим днем. Звільнений позивач був на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію. 22.02.2018 відносно позивача складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ст. - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Після чого, 02.05.2018 позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому встановлені первинно за сукупністю 60% втрати професійної працездатності, з 24.04.2018 по 01.06.2018 та з 24.04.2018 по 02.05.2020: - 30% хронічний попереково/крестцовий радикуліт; - 20% хронічний бронхіт; - 10% хронічна приглухуватість. Враховуючи отримане професійне захворювання та тривале перебування з відповідачем у трудових відносинах, а також акт розслідування хронічного захворювання, позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 90\~000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Відповідач проти задоволення позову заперечував частково, надавши відзив на позов, за яким позовні вимоги визнає в розмірі 24\~000 грн. Мотиви незгоди зводяться до того, що позивач в 2013 р. вже знав про наявність у нього хвороб, але навмисно не повідомляв відповідача про необхідність переведення його на менш шкідливу працю, тим самим сприяв розвитку професійного захворювання. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в частині, що не визнається відповідачем, навівши доводи, аналогічні викладеним у відзиві. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано,\~копією трудової\~книжки серії\~БТ-ІІ\~№0113763 на ім'я позивача підтверджено, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 03.05.2007 по 24.11.2016, перебуваючи на посаді гірника очисного забою 5 розряду підземного з повним робочим днем у шахті; звільнений наказом від 01.12.2016 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.5-9). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Інституту медицини праці НАМНУ про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 04.12.2017 №42/1076, складеного відносно позивача (місце роботи: ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», ГОЗ) у останнього встановлені такі професійні захворювання: - хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. - хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ст. - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання професійні, встановлені вперше. У вказаному висновку зазначено, що підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань; інформація щодо умов праці, надана в інформаційній довідці від 13.11.2017 №302 згідно якої позивач підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу), параметри яких перевищували допустимі величини; пилу, концентрації якого перевищували ГДК; шуму, рівень якого перевищував ГДР, стаж в шкідливих умовах праці 22 роки 5 місяці (а.с.20). За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 22.02.2018, затвердженого першим заступником начальника головного управління Держпраці у Донецькій області, комісія, до складу якої входили, в тому числі, відповідальні особи відповідача, провела розслідування причин виникнення у позивача вказаних професійних захворювань. За пунктами 16-19 вказаного Акту такі захворювання у позивача виникли у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактору пил, фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу; шум. Причина професійного захворювання: важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю мязів нижніх кінцівок та тулубу) - фактична величина 115,5 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю мязів рук та плечового поясу) фактична величина 49,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 25 кг при нормативному значенні 30 кг. Рівень еквівалентного шуму на робочому місці складає 88 дБА при нормативному значенні 80 дБА. Пил переважно фіброгенної дії, вугільно-породний при вмісті вільного діоксиду кремнію від 5% - фактична величина 53,6 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3.). Тривалість дії упродовж зміни 81,0%. Робоча поза: перебування у наклонному положенні до 30 град. - фактичне значення 56% зміни при нормативному значенні 25%; нахили корпусу (кількість за зміну) - фактична величина - 125 при нормативному значенні 100; переміщення у просторі (переходи) - фактичне значення 1,8 км при нормативному значенні до 10 км (а.с.12-14). Зверненню позивача до Центральної лікарсько-експертної комісії Інституту медицини праці НАМНУ передували факти його неодноразового амбулаторного та стаціонарного лікування за діагнозами попереково-крижового радикуліту з явними болями, бронхіту, тугуватістю, про що свідчать копії виписок з амбулаторної картки та довідки з лікарні (а.с.15-19). За довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії АВ №0869585 позивача визнано інвалідом 3 групи з 24.04.2018 за професійним захворюванням (а.с.10). За довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія 12ААА №066755 за результатом огляду позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності з 24.04.2018 до 01.06.2020, визначено потребу у медикаментозному лікуванні за профзахворюванням, санаторно-курортне лікування (а.с.10). Копією свідоцтва про укладення шлюбу підтверджується, що позивач з 24.12.1994 перебуває в шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище Момот); від шлюбу має дитину, [INFO] (а.с.21-22). На підставі наведених доказів суд доходить висновку, що аргументи, наведені позивачем щодо спричинення йому відповідачем моральної шкоди, є слушними та заслуговують на увагу з огляду на такі норми права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. В своєму Рішенні від 27.01.2004 Конституційний Суд України визначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи викладені обставини справи та наведені норми права з урахуванням розяснень Верховного Суду України та Конституційного Суду України, суд доходить висновку, що факт отримання позивачем на підприємстві відповідача професійних захворювань, які призвели до втрати його професійної працездатності на 60% та встановлення 3 групи інвалідності, необхідність медикаментозного лікування таких захворювань, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача про обізнаність позивача із фактом його хвороби, але продовжування працювати у відповідача без повідомлення останнього про дійсний стан здоровя, не спростовують факт того, що професійне захворювання отримане позивачем саме внаслідок тривалого, майже 12 років, періоду роботи в шкідливих умовах у відповідача. Крім того, наведені доводи відповідача, як і інші його аргументи не спростовують наявність у відповідача обовязку дотримуватись вимог ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманих захворювань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 60% втрати професійної працездатності та 3 групи інвалідності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, обумовлену необхідністю подальшого лікування, наявністю обмежень у рухах у поперековій області, постійного сухого кашлю, неможливістю працювати в подальшому за спеціальністю, а також необхідністю докладання додаткових зусиль, та наявністю при цьому на утриманні у позивача неповнолітньої дитини, зважаючи на те, що позивач отримав професійне захворювання, працюючи у відповідача протягом достатньо тривалого часу (з 2007 р. по 2016 р.) в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 44\~000 грн. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витраті у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 345,35 грн. (49% від 704,80 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial