Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

[PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~представник [PERSON] ,\~звернулася досуду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказавши третіми особами приватного нотаріуса Броварського РНО Київської області Колейчика В.В. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач дізналася про те, що стосовно неї відкрите виконавче провадження про стягнення з неї 25301,09 грн на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» за виконавчим написом № 2483 від 03.03.2020 приватного нотаріуса Колейчика В.В. Зарплатний картковий рахунок позивача було заблоковано через його арешт та утримані кошти в межах суми 25301,09 грн, що повністю позбавляє позивача можливості на існування, оскільки заробітна плата є єдиним джерелом доходу позивача. 25.11.2020 за місцем роботи позивача надійшла постанова про стягнення з неї у примусовому порядку за вказаним виконавчим провадженням суми боргу в розмірі 25301,09 грн, яка вже утримана з її доходів. Позивач зверталася з письмовим запитом про надання їй засвідченої копії вказаного виконавчого напису, проте письмової відповіді вона так і не отримала, натомість усно їй повідомили, що ці кошти стягнуті з позивача начебто за якимсь кредитним договором. Однак жодних кредитних договорів з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» позивач не підписувала, що свідчить про відсутність будь-яких підстав для стягнення з неї коштів та на наявність спору між позивачем та відповідачем, що виключає можливість вчинення виконавчого напису. [PERSON] вважає, що зазначений виконавчий напис здійснено з грубим порушенням вимог законодавства, оскільки нотаріус не переконався у наявності заборгованості та безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, позивач просила суд: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03.03.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2483, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 15052/0002XSGF у розмірі 22728,26 грн; 2) скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. від 09.04.2020 у виконавчому провадженні № 61780597 про арешт коштів боржника [PERSON] ; 3) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 7260,80 грн. 11.12.2020 судом була задоволена заява представника позивача про забезпечення позову та зупинене стягнення на підставі оспорюваного нею виконавчого напису (а.с. 35-37). 30.12.2020 судом була задоволена ще одна заява представника позивача про забезпечення позову та зупинене стягнення на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. про стягнення основної винагороди в межах виконавчого провадження № 61780597, відкритого за оспорюваним виконавчим написом (а.с. 69-71). Також 30.12.2020 було відкрите провадження у справі, яка була призначена до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Разом із цим за клопотанням представника позивача судом були витребувані у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких останнім 03.03.2020 був вчинений оспорюваний виконавчий напис, а також належним чином завірену копію самого виконавчого напису (а.с. 74-76). 20.01.2021 судом за власною ініціативою була витребувана у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. належним чином завірена копія виконавчого провадження № 61780597, відкритого за оспорюваним виконавчим написом (а.с. 88-89). Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надавши пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у позові. Також представник зазначила, що крім вказаної у позові суми судових витрат, просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який сплачувався позивачем після подання позову до суду в порядку усунення недоліків та за заяву про забезпечення позову. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не надав, відзиву на позов не подав. Третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із повторною неявкою в судове засідання представника відповідача, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а представник позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, з урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала на місці без виходу до нарадчої кімнати. Заслухавши представника позивача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що 03.03.2020\~приватним нотаріусом\~Броварського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Колейчиком Володимиром\~Вікторовичем був\~вчинений виконавчий\~напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 2483,\~про звернення стягнення з позивача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 15052/0002XSGF від 30.01.2013, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», а саме грошової суми у розмірі 22728,26 грн та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 500 грн (а.с. 107). 09.04.2020 на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем\~виконавчого округу\~м.\~Києва Клименком\~Романом Васильовичем було відкрите виконавче провадження № 61780597. В межах вказаного виконавчого провадження 09.04.2020 приватним виконавцем також була винесена постанова про арешт коштів боржника [PERSON] , а 25.11.2020 постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 16, 17, 18, 49-50, 57-58, 112-113, 122-123, 131-132). Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Стаття 18 Цивільного кодексу України передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат»\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з\~пп.\~3.1\~-\~3.5\~п.\~3\~глави 16\~Розділу ІІ\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України №\~296/5\~від 22.02.2012,\~нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо:\~1)\~подані документи\~підтверджують безспірність\~заборгованості або\~іншої відповідальності\~боржника перед\~стягувачем; 2)\~за умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років,\~а у\~відносинах між\~підприємствами,\~установами та\~організаціями \~не більше\~одного року.\~Безспірність заборгованості\~підтверджують документи,\~передбачені\~Переліком документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29.06.99\~№ 1172. Якщо\~для вимоги,\~за якою\~вчиняється виконавчий\~напис,\~законом установлено\~інший строк\~давності,\~виконавчий напис\~вчиняється у\~межах цього\~строку. Строки,\~протягом яких\~може бути\~вчинено виконавчий\~напис,\~обчислюються з\~дня,\~коли у\~стягувача виникло\~право примусового\~стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у\~Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку\~документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1\~цього переліку). Для\~одержання виконавчого\~напису подаються: а)\~оригінал нотаріально\~посвідченого договору\~(договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом\~03.03.2020, тобто після набрання законної сили\~постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14.\~ Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а також отримав ухвалу про відкриття провадження із копіями позовної заяви та доданих до неї документів, не скористався своїми процесуальними правами щодо надання відзиву та позов та письмових доказів для підтвердження того, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений із дотриманням вимог діючого законодавства, а представником відповідача були надані приватному нотаріусу всі необхідні документи. Разом із тим, із дослідженого судом договору № 15052/0002XSGF від 30.01.2013, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», на підставі якого був вчинений виконавчий напис вбачається, що останній не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 в справі\~№ 6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією\~стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 зроблено висновок, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на\~момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних\~документів нотаріусу) не свідчить про відсутність\~спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. При цьому позивач категорично заперечує наявність у неї будь-якої заборгованості перед відповідачем, що апріорі свідчить про неможливість її стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки між сторонами є спір щодо наявності такої заборгованості. У свою чергу, відповідач також не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності та безспірності зазначеної у виконавчому написі нотаріуса заборгованості позивача перед відповідачем. За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого нотаріуса, а також про наявність між сторонами спору щодо наявності заборгованості позивача за вищевказаним кредитним договором, а отже безспірність заборгованості позивача як обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису відсутня, суд вважає за необхідне визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача про скасування постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Водночас у ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначається, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з цього, оскільки постанова про арешт коштів [PERSON] була винесена приватним виконавцем в межах виконавчого провадження, відкритого за виконавчим написом нотаріуса, щодо якого суд дійшов висновку про необхідність визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд вважає за необхідне також скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. від 09.04.2020 у виконавчому провадженні № 61780597 про арешт коштів боржника [PERSON] , а отже позов підлягає повному задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 24.11.2020 уклала із адвокатом Степаненко А.П. договір про надання правової допомоги № 24-11/20-8, повноваження останньої також підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5260 та ордером серії ДН № 138107 від 24.11.2020 (а.с. 24-25, 26, 27-28). Із наданого представником позивача розрахунок судових витрат та акт надання юридичних (адвокатських) послуг до договору про надання правової допомоги № 24-11/20-8 від 24.11.2020 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 6000 грн, які складаються з наступного: 1) ознайомлення з документами та іншими матеріалами для звернення із запитами щодо характеру спірних правовідносин (дві години) 1000 грн; 2) підготовка та направлення листів із запитами до суб`єктів спірних правовідносин (дві години) 1000 грн; 3) складання позовної заяви та направлення її до суду (чотири години) 2000 грн; 4) участь у судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції при розгляді справи (дві години) 2000 грн (а.с. 22, 23). При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, відповідно до якого витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, тому суд враховує його під час обрання та застосування норм до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. У той же час, відповідач у судове засідання не з`явився та не зазначав про неспівмірність витрат позивач на правову допомогу, клопотання про їх зменшення відповідачем не заявлялося. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, який є обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивача сплачену останньою суму судового збору за подання позову з двома позовними вимогами немайнового характеру (1681,60 грн) та двох заяв про забезпечення позову (840,80 грн) у загальному розмірі 2522,40 грн, що підтверджується відповідними квитанціями та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 2, 3, 4, 5, 43, 44, 51, 52). На підставі викладеного,

Outcome: approved