Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] 13 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів посилаючись, що вони з відповідачем мають чотирьох доньок: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з ним та знаходяться на його утриманні, він працює, але отримує невелику заробітну плату, якої недостатньо для забезпечення належних умов для життя та розвитку дітей. Відповідач з кінця грудня місяця 2015 року з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча працює, інших утриманців немає. Просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньок в розмірі 1/2 частини з усіх видів її заробітку щомісячно до повноліття дітей. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона сім'ю не залишала, позивач в грудні 2015 року вигнав її з дому, забороняє дітям з нею спілкуватися. На даний час діти перебувають у Центрі соціальної реабілітації дітей і тому сплачувати аліменти вона відмовляється. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до наказів № 23, № 24, № 25, № 26 від 21 липня 2016 року Служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області «Про взяття на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] взяті на облік як такі, що перебувають в складних життєвих ситуаціях в зв'язку з тим, що мати [PERSON], [INFO] та батько [PERSON], [INFO] ухиляються від виконання батьківських обов'язків. На підставі рішення Виконавчого комітету Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області за № 78 від 08 липня 2016 року діти відібрані у [PERSON] та [PERSON] і влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, де вони і перебувають до теперішнього часу. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають суду підстави для висновку, що неповнолітні діти з позивачем не проживають та на його утриманні не перебувають, тому в задоволенні позову слід відмовити. Так як в позові відмовлено, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави.

Outcome: approved