Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] 20.02.2015 р. звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про скасування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження та відшкодування шкоди. 14.04.2015 року [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, та просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що наказом директора Західного головного регіонального управління (далі ГРУ) ПАТ КБ «ПриватБанк» №ZAKL-2015/1-6526306 від 19.02.2015 року він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності нібито за самовільний вихід з роботи у вигляді попередження. Позивач вважає вказаний наказ незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів директора Західного ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» п.Блащук О.Р. та в зв'язку з тим, що існує вже тривалий час конфлікт інтересів. Позивач вважає, що відповідно до ст.147 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути застосоване до працівника лише у випадку порушення ним трудової дисципліни. Будь-які дані, зазначає позивач, які б свідчили про порушення ним обов'язків працівника, передбачених ст.139 КЗпП України, відсутні. За таких обставин, позивач вважає, що він незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Також у позовній заяві позивач зазначив, що внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, він переніс значні моральні страждання, втратив впевненість в завтрашньому дні, в нього виникли побоювання про те, що адміністрація може незаконного звільнити його з роботи, що призведе до необхідності прикладання ним додаткоих зусиль по організації свого життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 10000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Окрім того пояснив, що не заперечує, що відлучався з Виноградівського відділення ПАТ КБ «ПритватБанк», дані дії пояснив тим, що в приміщені Виноградівського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» було холодно і він виходив на вулицю, щоб зігрітися. Окрім того [PERSON] пояснив, що не був ознайомлений з графіком роботи та адресою робочого місця. Представник відповідача Гриниха Т.Ю., в судовому засіданні в режимі відео конференції, проти позову заперечила з підстав, наведених у поданих до суду письмових запереченнях, вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки відповідач не притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а до нього вжито заходи дисциплінарного впливу. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. [PERSON] відповідно до наказу № Э.UG-КП-2009-51 від 17.06.2009 року «Про прийом на роботу [PERSON] за сумісництвом», прийнятий на посаду охоронника по охороні цінностей, які переміщуються всередині підрозділів Департаменту офісної охорони Закарпатського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 55, 55 зв.). Наказом директора Західного Головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» № ZAKL-2015/1-6526306 від 19.02.2015 року (а.с.2-4) до [PERSON] за самовільне відлучення з роботи 25.12.2014 року на 16 хвилин та 06.01.2015 року - на 9 хвилин, застосований дисциплінарний вплив у виді оголошення зауваження. Позивач [PERSON] вважає наказ Західного Головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконним та таким, що винесений з особистих мотивів директора Західного Головного регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач [PERSON] в позовній заяві зазначає, що згідно п. 4 укладеного трудового договору від 17.06.2009 року (а.с.4, 4 зв. ), укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» Банк зобов'язаний: ознайомити під розпис з Правилами внутрішнього розпорядку для працівників «ПриватБанку» і його функціональними обов'язками; своєчасно видавати оперативні завдання, забезпечити працівника необхідною технічною документацією; визначити працівнику робоче місце, забезпечити його устаткуванням і умовами для нормального виконання ним функціональних обов'язків відповідно до наявних можливостей; забезпечити безпеку і охорону праці працівникові; забезпечувати заробітну плату працівникові. Крім того, позивач вказує, що з боку Банку не виконано такі пункти трудового договору: не вказана адреса робочого місця; не встановлений графік роботи; станом на день подачі позову йому не надано для ознайомлення функціональні обов'язки та Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівника Банку, в зв'язку з чим своїми діями не вчинив жодного порушення трудової дисципліни, а тому наказ №ZAKL-2015/1-6526306 від 19.02.2015 року, був винесений з порушенням вимог ст.147 КЗпП. Наведені в позовній заяві твердження позивача спростовано запереченням відповідача та доказами, які було надано в судовому засіданні. Відповідно до заяви від 12.06.2009 року (а.с.56), в якій [PERSON] просить прийняти його на посаду охоронника цінностей по сумісництву, [PERSON] було ознайомлено із Правилами внутрішнього трудового розпорядку, було роз'яснено умови праці в банку та на робочому місці, проведено вступний інструктаж з питань охорони праці та пожежної безпеки, що підтверджується його особистим підписом. Окрім того, представник відповідача Гриниха Т.Ю. зазначила, що [PERSON], було фактично визначено місце роботи у Виноградівському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк». Дана обставина підтверджується тим, що [PERSON], за період роботи з 2009 до 2014 роки, виходив на робоче місце у Виноградівському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до встановленого графіку роботи з 8 години 30 хвилин до 12 години 30 хвилин, що підтверджується даними табелів обліку робочого часу (а.с.60-63). Також графік роботи з 8 години 30 хвилин до 12 години 30 хвилин, було передбачено наказом № Э.UG-КП-2009-51 від 17.06.2009 року «Про прийом на роботу [PERSON] за сумісництвом» (а.с.55, 55 зв. ). За період роботи з 2009 року по 2014 рік, [PERSON], виконував свої функціональні обов'язки та не звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з питанням про роз'яснення режиму роботи чи функціональних обов'язків, що змушує суд критично ставитися до показів [PERSON] про те, що позивач не був ознайомлений з режимом роботи, функціональними обов'язками чи Правилами внутрішнього трудового розпорядку. Факт самовільного виходу з роботи підтверджується фотознімками з камер відеоспостереження Виноградівського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.37-54) та підтверджено показами позивача [PERSON], даними в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що [PERSON] порушив покладені на нього обов'язки, самовільно відлучився з робочого місця, а тому були всі підстави для застосування до [PERSON] заходів впливу. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Як вбачається із наказу від 19.02.2015 року позивачу [PERSON] оголошено зауваження, що відповідно до ст.147 КЗпП України не являється заходом дисциплінарного стягнення, а згідно із ст.140 КЗпП України є заходом дисциплінарного впливу. Так, згідно приписів ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Відповідності до ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. 09.02.2015 року позивач [PERSON] надав пояснення щодо факту самовільного відлучення з роботи. 20.02.2015 року позивача [PERSON], було ознайомлено з наказом №ZAKL-2015/1-6526306 від 19.02.2015 року (а.с.58-59). Згідно розписки на даному наказі, [PERSON], зазначив, що наказ складено на російській мові, яку він не розуміє, однак дана обставина не спростовує того, що позивача [PERSON] не було повідомлено про факт застосування до нього заходів впливу у вигляді зауваження Позивач був неодноразово ознайомлений під розписку із детальним переліком функціональних обов'язків (а.с.64, 65, 66, 67). Частиною 2 ст.147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. А заходами стягнення є догана і звільнення (ч.1 ст.147 КЗпП України). Винесення наказу №ZAKL-2015/1-6526306 від 19.02.2015 року про оголошення [PERSON] зауваження за порушення трудової дисципліни, що виразилося у самовільному залишенні роботи 25.12.2014 року та 06.01.2015 року не вказують на вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку і не потягли накладення на нього дисциплінарного стягнення, а тому, на думку суду, такий наказ не може бути скасований, оскільки у відповідності із ст. 150 КЗпП України працівником в судовому порядку може бути оскаржене тільки накладене на нього дисциплінарне стягнення у виді догани, звільнення. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] не надав суду належні та допустимі докази, не довів суду їх переконливість, а також не довів обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. З огляду на викладене вище, дослідивши всі обставини у справі та оцінивши докази, суд вважає, що збільшені позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу та відшкодування моральної шкоди є безпідставними, а тому в частині позовних вимог щодо скасування дисциплінарного стягнення слід відмовити. Разом з тим, оскільки позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про скасування дисциплінарного стягнення, тому підстави для їх задоволення також відсутні.

Outcome: dismissed