Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] 29 травня 2018 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 квітня 1999 року. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 3 500,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2018 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив стягвати аліменти в частці від заробітної плати. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1999 року (а.с. 4). Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні (а.с. 11). [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торгова група Сталкер» з 07.11.2017, займає посаду інженера-конструктора, дохід за період з 01.02.2018 по 31.07.2018 склав 34 800,00 гривень (а.с. 18). Встановлено, що відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання доньки з травня 2018 року. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Оскільки відповідач офіційно працевлаштований та має постійний дохід, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів у частці від його доходу. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Відповідач є працездатними, доказів неможливості сплачувати аліменти із об'єктивних, незалежних від них причин, суду не надав. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач зобов'язаний і спроможний надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з урахуванням вищевказаного та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 травня 2018 року і до повноліття дитини. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial