Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] (далі - відповідач) батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (далі - Дитина); стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання Дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходу щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є матір`ю Дитини . До лютого 2006 року відповідач проживала разом з позивачем та дитиною. В лютому 2006 року відповідач пішла з дома, після чого на деякий час повернулась, і більше з ними не проживала. Відповідач не приймає участь у вихованні, розвитку, оздоровлені та утриманні дитини. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.01.2021 року закрито підготовче провадження у вказаній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності, суду не надала. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні показав, що відповідач є його матір`ю. Він з нею не спілкується. Останнього разу бачив 4 роки тому, коли випадково зустрівся з нею на вулиці, і відповідач запропонувала погуляти. Після прогулянки відповідач більше на зв`язок не виходила, не телефонувала, не приходила до нього. До цього вони з відповідачем бачились в середньому 1 раз на 2 роки - кожного разу випадково, коли зустрічались на вулиці. Він живе з батьком, бабусею, дідусем та тіткою. Мати його вихованням ніколи не займалась. За весь час лише одного разу зробила подарунок на день народження - коли йому виповнилось 11 років. Відповідач не цікавилась його життям, ніколи не приймала участь в його житті та не утримувала його, крім одного подарунку на день народження. Також [PERSON] зазначив, що підтримує позовні вимоги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є батьком позивача та проживає разом з ним та Дитиною. Останній раз спілкувався з відповідачем в 2006 році. Після того, як Дитині виповнився 1 рік, відповідач пішла від них та більше не поверталась, він її з того часу не бачив. Дитина з народження і по даний час проживає в одній квартирі з ним та позивачем. Перешкод в спілкуванні з Дитиною відповідачу не чинили. З 2006 року відповідач до Дитини не приходила, її життям не цікавилась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є матір`ю позивача та проживає разом з ним і Дитиною. Коли Дитині був 1 рік, відповідач пішла від них і з того часу до Дитини не приходила, з нею не проживає, її життям не цікавиться, участі у вихованні Дитини не приймає, Дитині не телефонує, зі святами не вітає. Відповідачу перешкод у спілкуванні з Дитиною не чинили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сестрою позивача та проживає разом з ним. Коли Дитині ще не виповнилось 2 роки, відповідач залишила Дитину і з того часу Дитиною не цікавилась. Коди Дитині було 13 років, вона випадково зустріла відповідача на вулиці, обмінялась з нею телефонами, проте після цього відповідач на зв`язок не виходила. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач є батьком Дитини , відповідач є її матір`ю. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.08.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , проживають позивач, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно характеристики Дитини від 29.08.2019 року, наданої Харківською загальноосвітньою школою № 124, та довідки зазначеної школи № 165 від 29.08.2019 року, мати Дитини у період навчання участі у житті та вихованні сина не приймала, жодного разу до школи не приходила. Опікується Дитиною у період навчання батько. Згідно висновку № 395 від 04.08.2020 року Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вказаний Департамент, який дії від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно Дитини . Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів та оцінюючи вказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо нехтувала своїми обов`язками щодо виховання своєї Дитини та ухилялась від вказаних обов`язків, в зв`язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення її батьківських прав та задоволення позову в цій частині вимог. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд керується таким. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи із змісту ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, в тому числі 1/4 частина заробітку (доходу) відповідача на одну дитину, вважається безспірним і таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аліменти на одну дитину відповідача в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) є такими, що відповідають засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 07.10.2019 року. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи наведене, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07.10.2019 року і до досягнення Дитиною повноліття. Суд роз`яснює сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Outcome: approved