Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] 25.11.2015 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що 01.08.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі [PERSON], від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Пояснила, що упродовж останнього часу сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, а тому рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 06.09.2013 року їх шлюб було розірвано. Повідомила, що відповідач, який є батьком їхньої дитини, не виконує свого обовязку стосовно матеріального утримання сина, проживаючи окремо коштів на забезпечення сина не надає. Зазначила, що наразі їх спільний з відповідачем неповнолітній [PERSON] проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, однак вона не в змозі належним чином утримувати його самостійно, внаслідок чого дитина перебуває в скрутному матеріальному становищі. Зауважила, що відповідач знаходиться у працездатному віці, в теперішній час ніде не працює, будь-які стягнення по виконавчим листам з останнього не проводяться. Посилаючись на те, що відповідач ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, просила стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також просила стягнути з відповідача на її користь кошти за оплату юридичних послуг в сумі 400 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON]О підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на викладені в позові обгрунтування, вказавши, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, так як є працездатною особою. Пояснила, що для дитині потрібно купувати продукти харчування, одяг та щомісяця оплачувати його перебування у дошкільному закладі. Вказала, що вона особисто та син [PERSON] мають задовільний стан здоровя. Просила задоволити позов. Відповідач [PERSON] заявлені до нього позовні вимоги визнав частково, вказавши, що він згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн., вважаючи цю суму достатньою для забезпечення потреб дитини, оскільки йому відомо, що позивач проживає разом із своєю матірю, яка їй допомає. Повідомив, що особисто має задовільний стан здоровя, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, в місяць на власні потреби витрачає приблизно від 1500 до 2000 грн. Зазначив, що має нерегулярний дохід, а тому не має можливості платити заявлену позивачем суму аліментів, оскільки сам має потрібу оплачувати комунальні послуги, одягатися, харчуватися та іноді допомагати своїй матері, яка є працездатною. Пояснив, що він постійно намагається матеріально допомагати дитині і надалі хоче продовжувати це робити, але на цей час не має можливості платити аліменти у розмірі 1000 грн. на місяць. Вивчивши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши представлені докази суд доходить наступного. Відповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до її повноліття; за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Так, в судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що вони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], на утримання якого заявлено вимогу про стягнення аліментів, що додатково підтверджується копією свідоцтва про народження 1-АМ №182973 (а.с.5). Також відповідачем визнано, що дана дитина проживає окремо від нього, мешкаючи разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Носковецької сільської ради Жмеринського району від 24.11.2015 року за №1315 (а.с.7). Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 06.09.2013 року (а.с.6) між сторонами в даній справі розірвано шлюб. З договору №47 від 25.11.2015 року про надання правової допомоги (а.с.8) та додатку №1 до даного договору (а.с.9) вбачається, що позивач [PERSON] оплатила адвокату 400 грн. за надання правової допомоги з приводу консультації, складення та друку позовної заяви про стягнення аліментів. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оспорюються та не суперечать один одному. Оскільки право позивача та неповнолітнього сина на належне утримання останнього з боку відповідача порушено, що фактично підтверджується частковим визнанням ним позову, воно підлягає судовому захисту в межах заявлених позовних вимог. Разом з тим, суд вважає, що як заявлений позивачем, так і визнаний відповідачем розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1000 грн. та 500 грн. відповідно не відповідають принципам розумності та справедливості, а тому в даному конкретному випадку визначає необхідним до стягнення розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 750 грн., що перевищує половину прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років та забезпечуватиме належне утримання дитини з боку відповідача, а також не обмежуватиме прав останнього, перебуваючи у межах прожиткового мінімуму працездатних осіб за відповідної можливості отримання відповідачем додаткового доходу, а також відповідаючи матеріальному закону, передусім, положенням Конвенції про права дитини, що є складовою національного законодавства, передбачає пріоритет судового захисту відповідних прав неповнолітніх осіб, тобто визначення необхідності першочергового забезпечення відповідачем належного та достатнього утримання своєї неповнолітньої дитини, обовязок здійснення чого не залежить від його матеріального стану. При цьому сул визначає безпідставність застереженого позивачем обмеження мінімального розміру оспорюваних аліментів не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки згідно вимог ч.2 ст.182 СК України застосування такого обмеження щодо аліментів у твердій грошовій сумі, саме що є предметом даного позову, не передбачено, у зв'язку з чим позовні вимоги у даній частині позову задоволенню не підлягають Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч.1 та п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи, зокрема, витрат сторін на правову допомогу. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені судові витрати, повязані з отриманням правової допомоги в сумі 400 грн. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 487,20 грн. судового збору, від попередньої оплати якого в даній категорії справ звільнено позивача, з розрахунку його початкової ставки щодо заявлених вимог майнового характеру на час подачі позову до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved