Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому вказала, що 24.07.1982 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18.06.2018 року, справа 370/1174/18, розірваний. На день звернення з даним позовом, вищезазначене рішення суду про розірвання шлюбу не набрало законної сили. В період шлюбу 26.05.1992 року за спільні кошти позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.1992 року набуто спірне майно - житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS], вартість якого становила 11077 (одинадцять тисяч сімдесят сім) купонів. Зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, позивач та відповідач купили у колгоспі «Здвиж» який належав продавцю на підставі запису в погосподарській книзі Юрівської сільської ради народних депутатів за №48. Договір зареєстровано в Юрівській сільській раді в реєстрі за №10. Проведена державна реєстрація нерухомого майна у Київському міжміському бюро Макарівське бюро технічної інвентаризації 16.10.1992 року, № 16. Житловий будинок з надвірними будівлями, являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто позивача, власністю та відповідача власністю. Відповідач з 1993 року постійно зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. З житлового будинку, в якому проживає разом з позивачем, виніс та пропив все майно яке було нажите разом, окрім того, і виносить майно яке придбаває позивач. Тобто протягом 25 ти - років, відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, приховував зароблені ним кошти та пропивав їх, знищив та пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Даний факт підтверджується довідкою, виданою Юрівською сільською радою Макарівського району Київської області за № 437 від 22.07.2018 року, в якій зазначено про те, що [PERSON], дійсно не працює з 31.10.2005 року по даний час. Як вбачається з зазначеної довідки, відповідачу станом на 22.07.2008 р., виповнилось 53 роки, працездатний вік для чоловіків 60 років. Відповідно довідки-характеристики на громадянина [PERSON], виданою Юрівською сільською радою Макарівського району Київської області за № 02-28/185 від 20.06.2018 року, зазначено про те, що в даний час ніде не працює, характер має запальний. Постійно зловживає спиртними напоями. На грунті алкогольного сп'яніння виникають постійні сварки в родинні. Мав приводи у міліцію. З сусідами відносини напружені. Компретуючі матеріали до Юрівської сільської ради на громадянина [PERSON], надходили - лист від Макарівського РВ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про те, що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт. Відповідно до епікризу, виданого лікарем неврологом Макарівської ЦРЛ в період з 24.02.2008 року по 28.02.2008 року, [PERSON], перебував на стаціонарному лікування з діагнозом систематичної залежності від алкоголю, судомний стан. Як вбачається з відповіді лікаря нарколога Макарівської ЦРЛ від 26.06.2018 р., №1450 [PERSON], перебуває на Д обліку з 03.07.2008 року. Враховуючи викладене, та посилаючись на ст.ст. 60, 69-72 СК України позивач просила суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок, припинивши право власності на нього за відповідачем. Ухвалою суду від 06.08.2018 року позовну заяву [PERSON], прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 06.08.2018 року та позовну заяву з додатками відповідач отримав 22.08.2018 року, про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (№0800104198810). Відзиву на позов, у строк, встановлений судом, відповідач не подав, доводи позовної заяви будь-якими доказами не спростував. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 24.07.1982 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]., 24.07.1982 року зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданого Стрижевським органом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського району Житомирської області, зроблено запис №13, дата видачі 24.07.1982 року. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18.06.2018 року, справа 370/1174/18, шлюб між сторонами розірваний. На день звернення з даним позовом, вищезазначене рішення суду про розірвання шлюбу не набрало законної сили. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, 26.05.1992 року за спільні кошти позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.1992 року набуто спірне майно - житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS], вартість якого становила 11077 купонів. Зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, позивач та відповідач купили у колгоспі «Здвиж» який належав продавцю на підставі запису в погосподарській книзі Юрівської сільської ради народних депутатів за №48. Договір зареєстровано в Юрівській сільській раді в реєстрі за №10. Проведена державна реєстрація нерухомого майна Київському міжміському бюро «Макарівське бюро технічної інвентаризації» 16.10.1992 року за № 16. Згідно технічного паспорту на будинок, до домоволодіння входить: житловий будинок літера А, загальною площею приміщень 80 кв.м., житловою 38,9 кв.м., господарські будівлі та споруди: веранда а, ганок а, ганок а1, погріб Б, сарай В, сарай Г, вбиральня Ж, веранда з, літня кухня З, свердловина І, огорожа №1-3, розташований у [ADDRESS] Як вказав позивач, а відповідач не скористався правом заперечити проти вказаних обставин, відповідач з 1993 року постійно зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. З житлового будинку, в якому відповідач проживає разом з позивачем, виніс та пропив все майно яке було нажите разом, окрім того, і виносить майно яке придбаває позивач. Тобто протягом 25 ти - років відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, приховував зароблені ним кошти та пропивав їх, знищив та пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Даний факт підтверджується також довідкою, виданою Юрівською сільською радою Макарівського району Київської області за № 437 від 22.07.2018 року, в якій зазначено про те, що [PERSON], дійсно не працює з 31.10.2005 року по даний час. Як вбачається з зазначеної довідки, відповідачу станом на 22.07.2008 р., виповнилось 53 роки, працездатний вік для чоловіків 60 років. Відповідно довідки-характеристики на громадянина [PERSON], виданою Юрівською сільською радою Макарівського району Київської області за № 02-28/185 від 20.06.2018 року, зазначено про те, що в даний час ніде не працює, характер має запальний. Постійно зловживає спиртними напоями. На грунті алкогольного сп'яніння виникають постійні сварки в родинні. Мав приводи у міліцію. З сусідами відносини напружені. Компретуючі матеріали до Юрівської сільської ради на громадянина [PERSON], надходили - лист від Макарівського РВ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про те, що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт. Також даний факт, підтверджується постановою Макарівського районного суду Київської області від 25.05.2016 р., справа № 370/109/16-ц, постановою від 04.08.2017 р., справа №370/1615/17, де відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; постановою Макарівського районного суду Київської області від 11.12.2017 р., справа № 370/1615/17 відповідача заарештовано строком на шість діб; постановою Макарівського районного суду Київської області від12.01.2018 р., справа № 370/120/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; постановою Макарівського районного суду Київської області від 13.02.2018 р., справа №370/120/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до епікризу виданого лікарем неврологом Макарівської ЦРЛ в період з 24.02.2008 року по 28.02.2008 року [PERSON], перебував на стаціонарному лікування з діагнозом систематичної залежності від алкоголю, судомний стан. Як вбачається з відповіді лікаря нарколога Макарівської ЦРЛ від 26.06.2018 р., №1450 [PERSON], перебуває на Д обліку з 03.07.2008 року. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Правовідносини, що виникли між сторонами, є житловими та регулюються ст. 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69-72 СК України. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 21.12.2007 р., «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом із тим, є винятки із загального правила щодо рівності часток подружжя у праві власності на майно. Відповідно до цього правила суд може зменшити або збільшити частку одного з подружжя. Суд може відступити від засади рівності часток і зменшити частку одного з подружжя за обставин, шо мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї ч. 2 ст. 70 СК України. Суд може додатково знайти підстави для визнання за жінкою права власності на все майно, якщо жінка надасть додаткові докази та факти, що можуть бути такою підставою. Верховний Суд України у постанові від 21.12.2007 р., «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснює, шо у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, а відповідачем жодним чином не заперечено, що спірний житловий будинок відповідачем придбавався не з метою створення сім'ї, та не в її інтересах, виходячи з його поведінки та витрачання майна на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1000,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved