Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду з даним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог, посилається на те, що [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані у вищевказаному домоволодінні, проте не проживають в ньому з 2014 року. Відповідачі у добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу реалізувати в повній мірі права власника на користування та розпорядження своїм майном. Позивач здійснює догляд за будинком, сплачує всі комунальні та експлуатаційні витрати по його збереженню. На підставі вищенаведеного, представник позивача просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи Новоайдарської селищної ради Шопін І. В. у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні питання покладався на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для приватного мешкання та мешкання членів своєї сім`ї та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.7). Відповідачі зареєстровані у вищевказаному домоволодінні, що підтверджується копією домової книги (а.с.9-10), проте не проживають в ньому з 2014 року, що підтверджується актом депутата Новоайдарської селищної ради від 20.07.2018 р. (а.с.11). Відповідачі у добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу реалізувати в повній мірі права власника на користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності знімальника або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю;ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користуються житлом за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних на то причин, що дає суду законні підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачів у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS], понад шість місяців, враховуючи визнання позову відповідачами, відсутніть заперечень з боку третьої особи, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved