Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2015 року звернулась на адресу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Центру житлових послуг дільниця № 1 м. Дніпропетровська , в якому просила суд визнати за нею право користування житловою площею: однокімнатною квартирою № 83, розташованої по Бульвару Слави, буд. 20 у м. Дніпропетровську, та зобовязати Центр житлових послуг дільниця № 1 укласти договір найму однокімнатної вказаної квартири (а. с. 4-7). В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві та у судовому засіданні посилалась на те, що з 1987 року та по теперішній час мешкає в означеній квартирі, в якій з 20 серпня 1993 року була зареєстрована та мешкала разом із чоловіком до його смерті 21 травня 1993 року, а також разом із їхньої донькою. У 1992 році рішенням адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського спеціалізованого управління № 1 тресту «Дніпродомнаремонт» вказана квартира була виділена родині позивачки для постійного мешкання, на імя позивачки був відкритий особистий рахунок, за яким вносилась плата за користування квартирою. У звязку з ліквідацією тресту «Дніпродомнаремонт» житловий будинок № 20 по Бульвару Слави у м. Дніпропетровську був переданий на баланс КЖЕП № 42 КП ЖРЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська, правонаступником якого є Центр житлових послуг дільниця № 1 м.Дніпропетровська. Проте на звернення позивачки щодо укладення договору найму зазначеної квартири КЖЕП № 42 КП ЖРЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська було відмовлено у звязку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів про зайняття спірної квартири, які залишились у ліквідованому раніше Дніпропетровському спеціалізованому управлінні № 1 ВАТ «Дніпродомнаремонт». Позивач та представник її інтересів у судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання для розгляду даної цивільної справи представника своїх інтересів не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суду не повідомив. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що на імя [PERSON] виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів було видано посвідчення № 73 на право зайняття службової жилої площі за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Також судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а. с. 11). Відповідно до свідоцтва про смерть серії V-КИ № 258107 від 24 травня 1993 року [PERSON] помер 21 травня 1993 року (а. с. 12). З матеріалів справи, а також з показів свідків [PERSON] та [PERSON], наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що [PERSON] за життя, [PERSON] по теперішній час та їхня донька [PERSON] до 2006 року (до вступу у вищий навчальний заклад) мешкали в квартирі № 83, розташованої в будинку № 20 по Бульвару Слави у м. Дніпропетровську. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 119 від 03 лютого 2003 року житловий будинок № 20 по Бульвару Слави був знятий з балансу ВАТ по ремонту металургійних печей та устаткування «Дніпродомнаремонт» та передано на баланс КВ ЖРЕП Жовтневого району (а. с. 16). Судом встановлено, що [PERSON] здійснюється оплата комунальних послуг та плата за користування квартирою, що надаються за адресою: [ADDRESS] (а. с. 30-50). Згідно з положеннями ст. 15 ЖК Української РСР вирішення питань про надання житлових приміщень у будинках комунального житлового фонду, затвердження рішень адміністрацій підприємств про надання житлових приміщень у будинках відомчого житлового фонду віднесені до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад. Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Положеннями ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у їх сукупності, враховуючи, що позивач правом заселилась до квартири № 83, розташованої в будинку № 20 по Бульвару Слави у м.Дніпропетровську та з часу заселення постійно проживала у квартирі, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних у повному обсязі.

Outcome: approved