Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, зазначивши, що з 03.08.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. 18.02.2015 р. рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області шлюб між ними розірвано. Також згідно рішення суду з Відповідача стягнуто аліменти на користь Позивача на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Дитина на даний час проживає з Позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач окрім сплати аліментів на дитину ніякої іншої допомоги не надає. Просила стягувати щомісячно з Відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні, вимоги позову не визнав, посилаючись на обставини викладенні в запереченні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони з 03.08.2013 по 18.02.2015 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 03.02.2014 р. та копія рішення Кам'янського районного суду від 18.02.2015 р. (а.с. 3-4). Під час перебування у шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження від 02.08.2016 р. (а.с. 25) де батьком записний Відповідач. На даний час сторони проживають окремо. Відповідач не надає матеріальної допомогу на утримання дружини. Слід відмітити, що відповідно до частини 1 статті 76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Отже, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо: вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років; у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. У статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина має право на утримання від чоловіка: під час вагітності; у разі якщо з нею проживає дитина, тільки від батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, до досягнення нею шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Це право вона має і в разі розірвання шлюбу. За встановлених в судовому засіданні обставин та з врахуванням того, що Відповідач є працездатною особою, проте на даний час офіційно не працевлаштований; подав до суду копії платіжних доручень, які свідчать про те, що попередньо призначені судом аліменти на дитину він може сплачувати, а витрати на придбання медичних препаратів на лікування батька здійснювались періодично в період часу з 2011 по 2015 роки в незначних сумах, в тому числі в період його перебування у шлюбі з Позивачем; на даний час приймає участь в утриманні інваліда І групи; має певні витрати на прожиття; суд приходить до висновку, що у Відповідача існує можливість сплачувати аліменти на утримання дружини, так як вона потребує вказаної допомоги, виховує сама дитину та отримує державну допомогу по догляду за дитиною, але дитина також потребує постійного лікування і витрат на це. При визначенні розміру аліментів, суд діючи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів враховує, що Позивач вже є стягувачем аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини доходів Відповідача, а також те, що в разі визначення аліментів на утримання дружини на рівні 1/6 частини заробітку (доходів), розмір доходів Відповідача для задоволення власних життєвих потреб в будь-якому разі не перевищуватиме половини доходів Відповідача, та вказані аліменти Відповідач буде зобов'язаний сплачувати протягом нетривалого часу з часу подання позову до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто з 28.04.2016 року по [INFO]. Хоч стороною відповідача не визнається вимога про стягнення з нього аліментів на утримання дружини, суд вважає, що така позовна вимога є обґрунтованою та законною, зважаючи на те, що у суду відсутні підстави вважати, що у Відповідача немає змоги надавати допомогу матері своєї дитини, яка доглядає за останньою. Проте, відповідно до частини 1 статті 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 та 2 статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням обставин справи, а також того, що Відповідач не має регулярного доходу, суд вважає, що розмір аліментів має бути визначений у твердій грошовій сумі, і достатній для задоволення вимог суд вважає розмір у 250 грн. на місяць. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з Відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial