Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про втрату права на користування житлом. Позовні вимоги мотивували тим, що їм на праві спільної часткової власності їм належав житловий будинок, який знаходиться в с. Підвисоке по вул. Миру, 28, Снятинського району. Позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою 20.09.2008р., та 10.03.2016р. шлюб між ними було розірвано. 06.12.2015р. відповідачка залишила його та перейшла проживати в будинок по вул. Стефаника, 64 в с. Підвисоке Снятинського району. Оскільки відповідачка більше року не проживає в належному їм житловому будинку, а тому просить визнати її такою, що втратила право на користування житлом у вказаному будинку. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Снятинської райдержадміністрації про вселення у житловий будинок. Позовні вимоги мотивувала тим, що за весь час проживання у спірному господарстві на спільні грошові кошти подружжя, а також особистою працею відповідачки було здійснено перебудову та добудову житлового будинку та господарських приміщень, покращені інші житлові умови проживання. Після розірвання шлюбу в 2016р. відповідачка [PERSON] змушена булла з малолітніми дітьми залишити постійне місце проживання в господарстві по вул. Миру, 28, по причині скоєння над нею фізичного, психологічного насильства зі сторони позивачів. Для тимчасового проживання вона разом із дітьми зняла житло на сусідній вулиці, за яку щомісячно платить 500 грн. та оплачує комунальні послуги. Оскільки у спірному житловому будинку [PERSON] не проживає по поважній причині, з приводу насильства відносно неї, тому просить вселити її в житловий будинок . Позивачі та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом у вказаному будинку. Проти зустрічних позовних вимог заперечили. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, просили задоволити зустрічні позовні вимоги з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 26.01.2006р. за позивачами та [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності по 1/3 частині за кожним, на житловий будинок по вул. Миру, 28 в с. Підвисоке Снятинського району. Згідно договору дарування від 09.09.2016р. [PERSON] подаровано позивачці [PERSON], належну йому на праві власності 1/3 частину житлового будинку по вул. Миру, 28 в с. Підвисоке Снятинського району. Із акту, складеного 26.12.2016р. комісією Підвисоцької сільської ради, вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована в [INFO], однак фактично проживає в господарстві, яке винаймає в с. Підвисоке по вул. Стефаника, 64 Снятинського району. Згідно довідки Підвисоцької сільської ради від 26.12.2016р. до складу сім'ї позивачки [PERSON] входять: син [PERSON], невістка [PERSON], та онуки [PERSON], [PERSON] Згідно рішення Снятинського районного суду від 10.03.2016р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дітей залишено проживати з матір'ю. Із акту, складеного 06.02.2017р. комісією Підвисоцької сільської ради, вбачається, що [PERSON] зареєстрована в спірному господарстві з 10.02.2009р., однак фактично не проживає за вказаню адресою з 06.12.2015р. Із показів свідків: [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні, вбачається, що відповідачка [PERSON] в грудні 2015р. разом із дітьми та іншим чоловіком виїхала в м. Кіровоград. Вкінці бкркзня 2016р. по вернулась в с. Підвисоке Снятинського району до своєї бабусі, яка її не прийняла. Тоді вона пішла проживати до свого брата. У квітні 2016р. їй пропонували повернутись до чоловіка позивача [PERSON], однак вона відмовилась. Пізніше вона перейшла проживати до іншого чоловіка [PERSON]. За час шлюбу позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] коштами їх забезпечувала мати позивачка [PERSON]. Про насильство позивача над відповідачкою їм нічого не відомо. Згідно норм ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Зі змісту ст. 405 ЦК України слідує, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У правовому висновку Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2017 року № 6-2931цс16 Судовою палатою у цивільних справах роз'яснено, що за\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивачка є власником спірного житлового будинку, у якому не проживає, оскільки зареєстрована та постійно проживає в іншому будинку; її син перебував у шлюбі з відповідачкою, у звязку із чим остання була вселена до належного позивачці спірного житлового будинку, яка як власник цього майна надала право відповідачці користуватись ним. Відповідачка спільно з власником спірного житлового будинку не проживала, спільним побутом не була повязана; після розірвання шлюбу з сином позивачки вибула із зазначеного житлового будинку, має інше житло, у якому проживає.\~\~За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. З огляду на сутність установлених правовідносин висновок суду першої інстанції про те, що на ці правовідносини не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, є обґрунтованим.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов обґрунтований, підставний та підлягає до задоволення, оскільки позивачі [PERSON], [PERSON] є власниками спірного житлового будинку Позивач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою, у звязку із чим остання була вселена до належного позивачам спірного житлового будинку, які як власники цього майна надали право відповідачці [PERSON] користуватись ним. Відповідачка спільно з власником спірного житлового будинку - [PERSON] не проживала, спільним побутом не була повязана; після розірвання шлюбу з ним вибула із зазначеного житлового будинку, має інше житло, у якому проживає,добровільно виписатись не бажає, а тому її слід визнати такою, що втратила право на проживання у житловому будинку по вул. Стефаника, 64 в с. Підвисоке Снятинського району Івано-Франківської області. З вказаних підстав а задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного та ст. 72 ЖК України, ст.ст. 319, 391, 405, ЦК України та

Outcome: approved