Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

[PERSON] 18. 07. 2016 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 квітня 2002 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 478. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зазначив, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично з вересня 2013 року вони не ведуть спільного господарства. В сім'ї немає порозуміння. Сім'я розпалася і примирення не можливе. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Громадяни України[PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 квітня 2002 року, що підтверджено актовим записом №478 у Книзі реєстрації шлюбів Черкаського міського відділу реєстрації актів громадянського стану. Після одруження дружина прізвище не змінювала. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що[PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини з вересня 2013 року, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя[PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. Згідно ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони по справі є інвалідами та звільнені від сплати судового збору, судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: approved