Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві про звільнення майна з-під арешту. Позивачі мотивували свої вимоги тим, що Постановою ВП№ 43558641 від 15.07.2014 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві на автомобіль ДЕУ Ланос, 2003 року випуску, р.н. [NUMBER] накладено арешт на підставі виконавчого листа № 2-515/13, виданого 30.10.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 15.12.2014 року за позивачами визнано право власності на автомобіль ДЕУ Ланос, 2003 року випуску, р.н. [NUMBER], вартістю 36768 гривень, в 1/2 частині за кожним. Рішення суду набрало законної сили 26.12.2014 року. В звязку із зазначеним позивачі просили суд звільнити з-під арешту, накладеного відповідно до виконавчого листа № 2-515/13, виданого 30.10.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва, відділом державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві автомобіль ДЕУ Ланос, 2003 року випуску, р.н. [NUMBER]. Позивачі в судове засідання не зявились, надавши до суду спільну заяву пр розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення яке міститься в матеріалах справи. ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві про причини неявки в судове засідання представника відповідача суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до висновку, що позов піддягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що Постановою ВП№ 43558641 від 15.07.2014 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві на автомобіль ДЕУ Ланос, 2003 року випуску, р.н. [NUMBER] накладено арешт на підставі виконавчого листа № 2-515/13, виданого 30.10.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 15.12.2014 року за позивачами визнано право власності на автомобіль ДЕУ Ланос, 2003 року випуску, р.н. [NUMBER], вартістю 36768 гривень, в 1/2 частині за кожним. Вбачається, що рішення суду набрало законної сили 26.12.2014 року. Відповідно до ст. 334 ч. 3 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту». Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів, посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» за № 1 26.12.2003 року вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладені арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості поз про звільнення його з-під арешту. Відповідно до от. 319 ч.1 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене вище вбачається, що вимоги позивачів є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved