Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог вказав, що 14.12.2007 між банком та відповідачем був укладений кредитний договір №153/2-238, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 130000,00 гривень. У звязку із порушенням відповідачем обовязку повернути кредит і сплатити проценти станом на 11.06.2013 загальна сума його заборгованості перед банком становить 72246,72 гривень. Просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» зазначену суму заборгованості і сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 722,46 гривень. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому предявлені вимоги не визнав. Так, ним дійсно укладався із позивачем договір кредиту №153/2-238 на купівлю автотранспортних засобів на суму 130000,00 із сплатою 13% річних та таким порядком погашення суми основної заборгованості: до 10.01.2008 1599,00 гривень, з 10.02.2008 по 10.12.2014 по 1547,00 гривень щомісяця. Отже, він повинен був сплатити основну суму кредиту в розмірі 130000,00 гривень та проценти за користування кредитом в сумі 60554,38 гривень, а всього 190554,36 гривень. Вказану суму він сплатив повністю, що підтверджується платіжними квитанціями. Окремо зауважує, що за договором процентна ставка складала 13%, в той час як за розрахунком позивача, доданим до позовної заяви, вона з незрозумілих причин становить 21%. Жодної додаткової угоди про підвищення відсоткової ставки між ним та банком не укладалося, тому розрахунок позивача не відповідає умовам укладеного договору. Просив відмовити у задоволенні позову, розглянути справу без його участі у присутності представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] також надав заяву про розгляд справи без його участі та просив суд відмовити у задоволенні позову. 16.10.2018 представником відповідача було заявлене клопотання про витребування у позивача доказів інформації щодо погашення кредитного зобовязання [PERSON] із зазначенням дат сплати, щодо того, куди були зараховані кошти: тіло кредиту, відсотки. Дане клопотання було задоволене ухвалою суду. \~ \~ \~ \~Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] до суду не зявився, надіславши клопотання про розгляд справи без його присутності на підставі наявних доказів і матеріалів. Зазначив у клопотанні про підтримання позовних вимог та просив їх задовольнити. У наданій відповіді на відзив позивач не погодився із аргументами відзиву [PERSON], зазначивши, що в п.2.6 договору між сторонами були узгоджені умови зміни процентної ставки, яка відбулася у жовтні 2008 року, про що банк належним чином повідомляв відповідача. Про згоду [PERSON] з новою ставкою свідчить те, що він більше пяти років виконував умови договору, часом допускаючи прострочення платежів. Процентна ставка була змінена банком до 10.01.2009, отже в контексті Закону №661 банк діяв правомірно. Позивач просив суд поновити йому строк для подання відповіді на відзив, яка надіслана ним до суду 10.12.2018, при цьому позивачем не наведено причин пропуску строку та підстав для його поновлення. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 23.07.2015 ухвалою судді відкрите провадження у даній справі, призначено її судовий розгляд на 09.09.2015. Заочним рішенням суду від 09.09.2015 позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою від 20.08.2018 судом задоволена заява представника [PERSON] адвоката [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 09.09.2015, рішення скасоване, розгляд справи по суті призначено на 17.09.2018. 17.09.2018 за заявою представника відповідача судове засідання відкладене на 16.10.2018. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 14.12.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №153/2-238 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до п.1.1 якого відповідач отримав кредит в сумі 130000,00 гривень зі сплатою 13% річних кредит за користування кредитними коштами. Пунктом 1.1.1 договору встановлено графік платежів на погашення кредиту до 10.01.2008 1599,00 гривень, з 10.02.2008 по 10.12.2014 по 1547,00 гривень щомісяця до 10 числа кожного місяця. Кінцевий термін повернення кредиту визначено у договорі як 10.12.2014. Кредит надано [PERSON] для придбання автомобіля «KIA Magentis GE 2.0», 2007 року випуску. Як вбачається з п.1.3 договору, у забезпечення виконання зобовязань [PERSON] був укладений договір застави вищевказаного транспортного засобу. [PERSON] згідно із розрахунком заборгованості предявлена банком заборгованість в загальній сумі 72246,72 гривень. Відповідачем [PERSON] на спростування позовних вимог надані суду посвідчені копії квитанцій про сплату за період з січня 2008 року по грудень 2014 року грошових коштів банкові загальною сумою 190554,36 гривень. V. Оцінка суду. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1\~ст.13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями частини першої статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 1049 ЦК країни унормовано, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором. Невиконання грошового зобовязання за відсутністю коштів у боржника в силу ст.625 ЦК України не звільняє його від відповідальності. Неповерненням отриманого кредиту з відсотками в обумовлений строк відповідач порушив в односторонньому порядку зобовязання, що випливають з умов кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 612, 625, 1054 ЦК України, боржник на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням процентів, розмір яких встановлено договором, та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 11.06.2013 (за окремими таблицями), наданого позивачем при предявленні позову, заборгованість [PERSON] за кредитом зазначена як 29393,00 гривень, за відсотками 68514,39 гривень. Також в розрахунку міститься нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту 4936,90 гривень, пені за несвоєчасне погашення відсотків 134,69 гривень, а також інфляційних витрат за неповернутим кредитом і відсотками 166,35 гривень (а.с.5-6). Отже, за окремим підрахуванням всіх таблиць розрахунку загальна заборгованість відповідача має становити 103145,33 гривень. За зведеною таблицею заборгованості (а.с.6) сума заборгованості [PERSON] за кредитом складає 65770,49 гривень, за відсотками 1238,29 гривень, за пенею 4936,90 гривень та 134,69 гривень, за інфляційними витратами 161,64 гривень та 4,72 гривень, а всього 72246,72 гривень. \~ \~ \~ \~Суд констатує, що позовна заява банку містить лише суму, предявлену позивачем до стягнення, в розмірі 72246,72 гривень, і взагалі не містить зазначення складових цієї суми. Після надання позивачем нового розрахунку заборгованості у грудні 2018 року позовні вимоги банком не змінювалися і не уточнювалися. \~ \~ \~ \~Заперечуючи позов, відповідач надав судові копії квитанцій про періодичне виконання ним зобовязання за кредитом. Так, [PERSON] сплачено банкові за період з 09.01.2008 по 09.12.2014 загалом 190554,36 гривень (а.с.67-118). Виходячи з п. 1.1.1 кредитного договору, яким встановлено графік платежів на погашення кредиту (до 10.01.2008 1599,00 гривень, з 10.02.2008 по 10.12.2014 по 1547,00 гривень щомісяця до 10 числа кожного місяця з кінцевим терміном повернення кредиту 10.12.2014), щомісяця [PERSON] мав сплачувати фіксовану суму основної заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом банком не наведено. Процентна ставка за кредитом, обумовлена у п. 1.1 кредитного договору, складає 13% річних, за п. 2.4 нарахування процентів здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця та в кінцевий термін повернення заборгованості за методом «факт/360», де «факт» - це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360» - умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Згідно з первісним розрахунком вимог банку у звязку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за договором №153/2-238 від 14.12.2007 відсоткова ставка, яка використовувалася при здійсненні розрахунку, складала 21%. За наданим у грудні 2018 року розрахунком відсоткова ставка, яка використовувалася при здійсненні розрахунку, до жовтня 2008 року складала 13%, з жовтня 2008 року 21%. Щодо правомірності зміни процентної ставки суд зазначає таке. Статтею 3 ЦК України закріплені як загальні засади цивільного законодавства свобода договору та свобода підприємницької діяльності, які не заборонені законом. Як закріплено у ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. За положеннями ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, обовязкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 509 ЦК України, яка кореспондується з абз. 2 п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/13, зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості як складових елементах конституційного принципу верховенства права. Однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не однією з форм цивільно-правової відповідальності. Судовим розглядом встановлено, що, укладаючи кредитний договір, сторони погодили розмір процентної ставки за користування позичальником кредитом 13% річних (п. 1.1 договору). В пункті 2.6 договору конкретно визначено порядок зміни процентної ставки та причини, що можуть стати для цього приводом. Так, у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, Національного банку України, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора та яка не залежить від волі сторін, кредитор має право змінити (збільшити або зменшити) процентну ставку за користування кредитом, що визначена цим договором. Пункт 2.6.1 передбачає, що про намір змінити розмір процентів за надання кредиту кредитор зобовязаний повідомити позичальника не пізніше ніж за сім днів до дати початку їх введення, а також надати для укладення додаткову угоду про внесення змін до цього договору. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентної ставки, він зобовязаний протягом пяти робочих днів підписати надану кредитором додаткову угоду та повернути її кредиторові (п. 2.6.2). Відповідно до ч. 1\~ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 11.10.2017 у справі №6-1374цс17, визначає, що вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користуванням кредитом, обовязковому зясуванню підлягає визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Аналогічна позиція з цього ж приводу також викладена Верховним Судом України в постанові від 30.11.2016 у справі №6-82цс16 та п. 28 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин». Згідно ч. 3\~ст. 653 ЦК України, в разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. На момент укладення кредитного договору 14.12.2007 вільним волевиявленням обох сторін та їх погодженням в п.п. 2.6.1, 2.6.2 договору визначено, що про намір змінити розмір процентів кредитор зобовязаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за 7 (сім) днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобовязаний протягом 5 робочих днів підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору та повернути її кредиторові. Таким чином, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст. 207,\~640 ЦК України\~та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись, після чого момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Як вбачається з повторного розрахунку, збільшення процентної ставки за користування кредитом до 21% річних здійснено банком з жовтня 2008 року. Позивачем не надано суду відомостей про повідомлення відповідача щодо збільшення процентної ставки, щодо укладення з ним додаткової угоди тощо. Враховуючи,\~що рішення\~про збільшення\~процентної ставки\~ПАТ «УКРСОЦБАНК»\~в односторонньому\~порядку прийнято\~в жовтні\~2008\~року,\~тобто до\~набрання чинності\~09.01.2009\~ Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 №661-VI, суд вбачає, що право змінити процентну ставку входить до обсягу правомочності банку за домовленістю сторін. В той самий час в будь-якому випадку визначальним щодо правомірності застосування підвищеної процентної ставки є дотримання порядку її погодження, встановленого як умовами договору, так і законодавством України, а саме, попереднє повідомлення позичальника про це, укладення з ним додаткової угоди до договору. Оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено, що, приймаючи рішення про застосування підвищеної процентної ставки, банк дотримався всієї процедури погодження її зміни, суд дійшов висновку про неправомірність її застосування банком, а тому розрахунок процентів за користування кредитом, у тому числі заборгованості за ним, з урахуванням внесених [PERSON] коштів повинен здійснюватись із застосуванням первинно визначеної сторонами процентної ставки 13% річних. А ні договір, а ні інші надані банком документи не містять чіткого розяснення щодо процесу обрахування відсотків. Наведена в договорі формула обчислення відсотків не дає внаслідок своєї неконкретності змогу суду визначити необхідні та фактично здійснені відповідачем відсоткові платежі. Крім того, договір не містить положень, які б розяснювали, на яку саме заборгованість повинні нараховуватися відсотки. Виходячи з того, що рішення суду у відповідності з положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях, а також з урахуванням позицій усталеної практики ЄСПЛ щодо необхідності дотримання принципу правової визначеності, суд не вбачає підстав для задоволення позову і відмовляє в ньому внаслідок недоведеності вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed