Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] 24 травня 2013 року звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа - відділ органу опіки та піклування Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що з 29 травня 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу, [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. 20 січня 2009 року рішенням Луцького міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано, про що видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] від 06.02.2009 року. Після розірвання шлюбу їхня спільна дитина залишилася проживати разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Крім того, згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 07.11.2008 року йому було присуджено сплачувати дружині на утримання дитини аліменти з розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За весь час окремого проживання, ним постійно виконувалися батьківські обов'язки щодо виховання, догляду та утримання дитини. Дочка ставиться до нього позитивно, завжди погоджується на зустрічі, не заперечує щодо проведення зі ним вільного часу та охоче перебуває за місцем його проживання. В березні місяці цього року його колишня дружина вчинила спробу суїциду та викинулася з восьмого поверху будинку, в якому проживає. В результаті важких травм вона тривалий час перебувала на лікуванні в Луцькій міській клінічній лікарні, з якої пізніше її забрали до себе батьки. Зі слів родичів, в [PERSON] значно пошкодженні тазові кістки та хребет, що потягне за собою довготривале лікування і реабілітацію. Після того, як колишня дружина попала в лікарню, її батьки забрали до себе додому (за адресою [ADDRESS] їхню спільну дочку. На його неодноразові прохання бачити дочку та забрати її до себе для здійснення за нею догляду батьки колишньої дружини відмовляли. Вказані обставини стали причиною звернення ним до Відділу органу опіки та піклування служби у справах дітей Луцької міської ради. 17.04.2013 року начальником служби у справах дітей Луцької міської ради Шульганом Ф.П. було надано висновок щодо можливості побаченим його з дочкою щосуботи з 15.00 год. до 20.00 год. та щонеділі з 10.00 год. до 20.00 год. Крім того, у нього як батька дитини, є право на проживання дочки разом з ним. На обліку у психіатричному, наркологічному, туберкульозному диспансерах він не перебуває. Будь-яких небезпечних захворювань він та особи, які з ним проживають не мають. З 18.07.2011 року та по даний час він офіційно працює в акціонерному товаристві «СКФ Україна» токарем . Має постійний дохід, за місцем роботи характеризуюся позитивно. Проживає у трьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], разом із батьками, братом та дружиною, [PERSON], шлюб з якою було зареєстровано 01.06.2012 року. Дружина ставиться до його доньки дуже добре та не заперечує щодо прийняття участі у вихованні та догляді за нею. Борги зі сплати аліментів колишній дружині відсутні. [PERSON], у зв'язку зі станом здоров'я не має можливості доглядати за дитиною. До того ж, його колишня дружина тривалий час перебуває на обліку у психіатричній лікарні, до якої неодноразово зверталася за час їхнього проживання в шлюбі. Батьки останньої є людьми похилого віку та не можуть належним чином здійснювати догляд та займатись вихованням дитини. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] народження, за його місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених у ньому мотивів. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Суду пояснила, що діючим національним законодавством не передбачено перевага когось одного із батьків у виконанні своїх батьківських обов'язків, а міжнародне законодавство, зокрема принцип 6 Декларації прав дитини передбачає, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір'ю, тому як представник відповідача [PERSON] вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову . Заслухавши пояснення сторін, допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 травня 2005 року. Від даного шлюбу [INFO] народилась дитина: [PERSON], батьками якого є сторони по справі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області 22 травня 2007 року, актовий запис №1092. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.01.2009р. шлюб між сторонами було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.02.2009 року. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина, [PERSON], проживала з матір'ю - відповідачем по справі за адресою: [ADDRESS]. Під час перебування останньої на стаціонарному лікуванні у Луцькій міській клінічній лікарні неповнолітня дитина сторін проживала з батьками відповідача за адресою: [ADDRESS]. На даний час, відповідач по справі разом з малолітньою дочкою [PERSON] проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Вони разом належним чином займаються вихованням неповнолітньої дитини сторін, піклуються про неї, та утримують її матеріально. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Такий висновок був зроблений і затверджений рішенням виконаного комітету Луцької міської ради. З висновку служби у справах дітей №184 від 04.11.2013р., який затверджений виконавчим комітетом Луцької міської ради 06.11.2013р. вбачається, що в березні 2013 року [PERSON] отримала важку хребетно-спінальну травму, внаслідок якої не може самостійно пересуватися. На сьогоднішній день вона є інвалідом І групи, проходить курси відновного лікування, реабілітаційні заходи. Прогноз захворювання відповідно до інформації комунального закладу «Луцька міська поліклініка №3» від 18.10.2013 №1-5/536 умовно благоприємний. Мати із дитиною переїхали проживати до баби та діда за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання задовільні, в квартирі зроблений ремонт, наявні необхідні для проживання меблі. Дитина забезпечена усім необхідним відповідно до вікових потреб. Дід і баба допомагають [PERSON] доглядати за дочкою. Малолітня [PERSON] прив'язана до матері, вони разом вчать уроки, відпочивають, читають книжки. Батько дитини бере учать у вихованні та утриманні дочки, забирає її на вихідні та сплачує аліменти (приблизно 800 грн. щомісячно). Батько дитини [PERSON] працює у ПАТ «СКФ Україна» на посаді токаря-напівавтоматника. За місцем роботи характеризується позитивно. Останній проживає із дружиною, батьками та братом за адресою: [ADDRESS], має належні умови для проживання. Батько виявив бажання забрати дочку до себе на постійне місце проживання, оскільки вважає, що мати внаслідок хвороби не може належним чином здійснювати догляд за дитиною. Питання визначення постійного місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, де одноголосно було прийняте рішення про визначення постійного місця проживання дитини з матір'ю (протокол № 7 від 04.11.2013). Беручи до уваги вік дитини, враховуючи інтереси дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити постійне місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], за місцем проживання матері [PERSON]. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного, гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як встановлено судом, відповідач належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Оскільки діючим національним законодавством не передбачено перевага когось одного із батьків у виконанні своїх батьківських обов'язків, міжнародне законодавство, зокрема принцип 6 Декларації прав дитини передбачає, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір'ю. Судом встановлено, і підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків баба і дід неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], дитина отримує належне виховання, матеріально забезпечена, мати приймає участь у вихованні дитини і вони їй у цьому допомагають. Згідно висновку доктора психологічних наук, професора, завідувача кафедри загальної та соціальної психології Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки Засєкіної Л.В., результати спостереження, бесід та аналізу продуктів діяльності (домашнього завдання з різних предметів) свідчать про те, що мати надає необхідну допомогу дитині у підготовці до уроків та її вихованні. Стосунки дитини із матір'ю є гармонійними. Наголошує, що такий повноцінний психологічний контакт матері і дитини є особливо важливим для дитини 6-7 років, коли її провідною діяльністю постає навчання. Зміна ігрової діяльності на навчальну часто зумовлює кризу дитини такого віку, що супроводжується надзвичайною емоційною вразливістю. З огляду на це, дитині необхідна повноцінна психологічна підтримка та допомога старших в успішній адаптації до нових умов. Результати бесід із матір'ю, бабою і дідом свідчать про те, що вони добре обізнані з різними подіями з особистого та шкільного життя дитини, а також надають їй необхідну підтримку, тому психолог вважає несприятливим для психоемоційного розвитку дитини у цьому віці зміну її найближчого сімейного оточення внаслідок можливого відібрання дитини у матері - [PERSON] Таким чином, аналізуючи наведене, суд прийшов до висновку, що не дивлячись на стан здоров'я, відповідач разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON], забезпечує належні умови для виховання доньки [PERSON], матеріально утримує її, піклується про стан її здоров'я, забезпечує здобуття дитиною освіти, дбає про фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому, суд вважає, в інтересах дитини, слід залишити її проживати з матір'ю [PERSON]. За таких обставин, суд не вбачає підстав для визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком.

Outcome: dismissed