Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] 06.05.2015 р. звернулась до суду з позовною заявою, в якій вказала, що на підставі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06.02.2013 р. вона є співвласником в частці 2/9 житлового будинку та надвірних будівель за адресою Житомирська область, Брусилівський район, село Лазарівка, вулиця Брусилівська, 15. Іншим співвласником в часті 7/9 є її племінниця [PERSON] З моменту поділу будинку [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні будинком, через що виникла необхідність у розподілі домоволодіння в натурі. З врахуванням останнього уточнення позовних вимог заявою від 21.06.2016 р. просила виділити їй в натурі 2/9 частин житлового будинку №15 по вулиці Брусилівській в селі Лазарівка Брусилівського району Житомирської області, а саме кімнату 1-4, а також 2/9 частин надвірних будівель, а саме сарай «б» та криницю «к». В судовому засіданні [PERSON] та її представник доводи позову підтримали, наполягали на його задоволенні. Додатково надали пояснення, згідно яким, [PERSON] постійно мешкає в місті Києві, де має власне житло. Проте спірний будинок є спадковим майном її батьків, тому володіння часткою у власності на нього має для неї особливе значення. [PERSON] чинить їй постійні перешкоди у користуванні будинком, не допускаючи до нього і не погоджуючись на його розподіл в натурі, не зважаючи на те, що висновком судового експерта [PERSON] такий виділ визнано можливим. Вважає технічний стан будинку нормальним і придатним до поділу. [PERSON] позов [PERSON] не визнала, у свою чергу звернулась із позовом до [PERSON] про припинення її частки у праві власності на будинок. Позови обєднано в одне провадження. У своєму позові, а також у своїх письмових запереченнях на первісний позов [PERSON] пояснила, що саме вона, з 2003 року, після смерті попереднього власника, постійно доглядає за спірним будинком та несе у звязку з цим витрати, дбає про технічний стан будинку та земельної ділянки, саду, городу, опалює його взимку задля уникнення руйнування від вологи. Нею проведено за власний рахунок частковий ремонт приміщень будинку. Всі витрати на сплату послуг з електропостачання, газопостачання, скошування трави, тощо несе лише вона. [PERSON] у цих витратах участі не бере. Вона не перешкоджає [PERSON] користуватись будинком, але [PERSON] сама туди ніколи не приїздила та не цікавилась його станом. Виділ окремої кімнати з будинку, як вимагає [PERSON] є не можливим, оскільки будинок є ветхім та аварійним, його окремі кімнати не обладнані індивідуально опаленням та електропостачанням, не мають окремого входу. Піч груба є одна на весь будинок, поділити її неможливо. Будинок є неподільним, частка [PERSON] в праві власності незначною та спільне користування будинком не можливе через неприязні стосунки між сторонами. Вона не визнає варіантів поділу будинку, за висновком судової експертизи №623/08.15, проведеної за клопотанням [PERSON] з низки причин. Зокрема, варіанти поділу, визначені у цьому висновку передбачають добудову до будинку на земельній ділянці без її відповідного розподілу. Розмір загальної та житлової площі, що відповідає частці [PERSON] у праві власності не дозволяє виділити частину будинку для облаштування окремого житла. З врахуванням заяв про збільшення та зменшення позовних вимог, в остаточній редакції свого позову від 19.12.2016 р., [PERSON] просила припинити частку [PERSON] у праві власності на будинок та земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 1820982601:01:002:0580), визнати це право за нею, [PERSON] зі сплатою [PERSON] грошової компенсації в загальній сумі 31586 гривень. Почувши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові [PERSON] та про задоволення позову [PERSON], виходячи з наступних встановлених фактичних обставин справи та правових норм, що регулюють спірні відносини сторін. Згідно технічному паспорту на спірний будинок (Т.1 а.с.7), він складається з веранди, коридору, двох кімнат, кухні і кладової. Житлова площа будинку 23,2 кв.м, загальна 44,8 кв.м. Будинок деревяний на бутовому фундаменті, Рік побудови до 1940 року. Матеріали справи містять рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06.02.2013 року по цивільній справі №0605/258/2012 за позовом [PERSON]Д, до [PERSON], Лазарівської сільської ради Брусилівського району, треті особи Житомирське обласне управління юстиції, Київське обласне управління юстиції про встановлення факту належності майна, визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними, визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], Лазарівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Згідно цьому рішенню судом встановлено, що спірний будинок раніше на праві власності належав [PERSON] (мати [PERSON] та баба [PERSON]В.). Після смерті [PERSON] будинок перейшов у спадщину: доньці спадкодавиці [PERSON] (мати [PERSON]В.) на підставі заповіту та [PERSON] - на підставі закону про обовязкову долю у спадщині. Після смерті [PERSON], [PERSON] успадкувала її частку за заповітом. Таким чином, розмір часток у праві власності на будинок та земельні ділянку сторін судом було визначено наступним чином: за [PERSON] 7/9 часток, за [PERSON] 2/9 часток. Рішення суду набуло чинності (Т.1 а.с.10-13). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №46379975 від 27.10.2015 р., [PERSON] є співвласником спірного будинку з розміром частки у 7/9 частин (Т.1 а.с.191). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №4083738 від 29.05.2013 р., [PERSON] є співвласником спірного будинку з розміром частки у 2/9 частин (Т.1 а.с.54). Аналогічні відомості містяться і Інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52389433 від 01.02.2016 р. (Т.2 а.с.19-22) та №53983032 від 25.02.2016 р. (Т.2 а.с.117-118). Ці довідки, містять також відомості про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 1820982601:01:002:0508 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: Брусилівський район, село Лазарівка, вулиця Брусилівська, 15 перебуває у спільній частковій власності, 2/9 в якій належить [PERSON], а 7/9 [PERSON] Відповідно до ст.364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі, або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про проділ спільного майна це питання вирішується судом. Під час вирішення зазначених спорів, суди мають виходити з положень ст.183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Матеріали цивільної справи містять висновок судової будівельно-технічної експертизи №623/08.15 від 28.08.2015 р. (судовий експерт [PERSON]Д.). Згідно висновку, експерт вважав наявною технічну можливість поділу житлового будинку як з дотриманням ідеальних часток 2/9 та 7/9 за варіантом, запропонованим позивачкою [PERSON] та проілюстрованим експертом у додатку №1, так і з незначним відхиленням від ідеальних часток за іншими двома варіантами, описаними експертом у додатках №2, №3 до висновку. Вищевказані додатки з описанням варіантів поділу будинку є невідємною частиною експертного висновку (Т.1 а.с.67-95). Висновок експерта містить лише загальне посилання на необхідність обладнання окремих часток будинку, виділених згідно запропонованих варіантів, автономним інженерним устаткуванням з електропостачання, газопостачання, опалення, водопостачання і водовідведення. Водночас технічна можливість такого індивідуального обладнання експертом не визначена. Разом з тим, з огляду на положення ст.379-382 ЦК України щодо поняття житла, переобладнання приміщення в ізольовані квартири, як правило, супроводжується необхідністю влаштування інженерних комунікацій і такі роботи проводяться за технічними умовами та проектами, розробленими спеціалізованими організаціями, та з додержанням відповідних норм і правил за погодженням компетентних органів. Крім того, своїм листом від 05.11.2015 р. №613/2 судовий експерт [PERSON] поінформувала суд про недійсність всіх трьох додатків до висновку №623/08.15 від 28.08.2015 р. через наявні в них технічні помилки. Замість них експертом додано до вказаного листа інші чотири додатки з чотирма варіантами поділу, проте всі інші необхідні реквізити експертного висновку, зокрема, досліджувальна частина, тощо по вказаних нових додатках експертом не надані (Т.1 а.с.196-198). Отже, з огляду на відсутність технічного визначення можливості та обсягів робіт з переобладнання інженерних мереж при розподілі будинку на дві окремі квартири, суд не може взяти до уваги вищеописаний експертний висновок, оскільки наявність підключення квартир до вищевказаних інженерних мереж є обовязковим для забезпечення функціонування житлових приміщень. Крім того, вказівка самим експертом на технічну неспроможність додатків до висновку експертизи, які є його невідємною частиною і фактично утворюють зміст самого висновку, унеможливлює взяття такого експертного висновку до уваги судом. Посилання на нові додатки не виправляють ситуації, оскільки ці нові додатки є фактично новими висновками по яких суду не надано обґрунтування у відповідній дослідницькій частині у формі висновку повторної судової експертизи. Суд не отримав можливості усунути вищеописані суперечності і шляхом допиту експерта в суді, оскільки не зважаючи на неодноразові виклики, судовий експерт [PERSON] до суду не зявилась (Т.1 а.с. 157, 166-170, Т.2 а.с.132-134). За таких умов, наявність рішення виконавчого комітету Лазарівської сільської ради від 23.10.2015 р. №53 про надання дозволу [PERSON] на перепланування спірного житлового будинку згідно варіантів поділу, визначених експертним висновком №623/08.15, не надає позивачці [PERSON] переваг у доказуванні можливості реального здійснення поділу спірного будинку в натурі (Т.1 а.с.118). Крім того, наявність такого дозволу саме від виконавчого комітету сільської ради передбачалась п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та ґрунтувалась на старій редакції статті 152 Житлового кодексу України. В теперішній час ЖК України відповідних положень не містить, а державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється органами Архбудінспекції. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] суд також відзначає, що проведення розподілу житлового будинку в натурі, безпосередньо повязане з використанням земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок. Ця земельна ділянка, кадастровий номер 1820982601:01:002:0508 площею 0,25 га, на підставі згаданого вище рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06.02.2013 р. станом на період вирішення справи перебуває у спільній частковій власності сторін. Згідно ч.1 ст.88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Вищезгаданий експертний висновок №623/08.15 передбачає вирішення питання розподілу через прибудову на земельній ділянці, тобто внесення змін у використання спільної земельної ділянки. Натомість, ані договору між співвласниками, ані судового позову стосовно умов такого використання, в супереч ч.1 ст.88 Земельного кодексу України суду не надано. Згідно долученим [PERSON] до справи фотознімкам конструктивних елементів спірного будинку (Т.1 а.с.181-184, Т.2 а.с.155-156), вбачається, що зображені на цих світлинах деревяні та інші конструкції будинку вочевидь мають ознаки пошкодження та ветхості. Згідно поданому [PERSON] письмовому доказу висновку судового експерта [PERSON] №1-12/2015 р. від 09.12.2015 року (Т.2 а.с.53-67), виділ 2/9 частки, що належить [PERSON] в межах наявних приміщень спірного житлового будинку не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 тому є неможливим. Фізичний стан будинку ветхий, несучі та інші конструкції деформовано та пошкоджено гниллю та комахами, нормативний термін експлуатації будинку сплив, переобладнання, перепланування та втручання в несучі конструкції можуть призвести до його руйнування. Коментуючи свій висновок під час його дослідження у судовому засіданні, спеціаліст [PERSON] пояснив, що фізичний знос спірного будинку складає вже більше 60%, мають місце тріщини стін та стелі, стіни деформовані. Втручання до конструктивних елементів будинку при переплануванні може зруйнувати його. Крім того, прибудова, про необхідність якої йдеться у висновку експерта [PERSON] це не перепланування, а будівельні роботи (Т.2 а.с.189-191). Суд бере до уваги доводи представника [PERSON] про те, що цей висновок не є висновком судової експертизи, проте не погоджується з тим, що його взагалі неможна віднести до доказів по справі, оскільки сам письмовий висновок містить ознаки письмового доказу і саме так оцінюється судом. Згідно висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи від 06 жовтня 2016 року №14452, судом встановлено, що технічний стан спірного житлового будинку оцінений експертом як ветхій, стан несучих конструкцій аварійний. Оскільки влаштування додаткових приміщень житлової кімнати та кухні, влаштування додаткового входу у житловому будинку, збільшення висоти приміщень не можливо, то технічна можливість виділити [PERSON] в натурі 2/9 частки у цьому житловому будинку є не можливим. Ринкова вартість 2/9 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки становить 31586 гривень, з яких залишкова вартість 2/9 частин житлового будинку складає 11880 гривень, ринкова вартість 2/9 частини земельної ділянки - 19706 гривень. Згідно статті 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Спираючись на досліджені по справі і описані в цьому рішенні докази, суд приходить до висновку про доведеність існування всіх вище вказаних умов для припинення права [PERSON] на частку у спільному майні. Частка [PERSON] у праві власності складає 2/9, що в перерахунку на загальну площу будинку складає 9,95 кв.м (44,8 х 2/9). Такий розмір частки є незначним, тим більше, що житлова площа будинку майже вдвічі меша загальної. Виділення такої незначної частки в натурі суд вважає неможливим з огляду на вищеописані фактичні обставини справи, встановлені судом, а саме, відсутність технічної можливості відокремити частину ветхого будинку без створення небезпеки його руйнування, недостатність належної площі для облаштування житлового приміщення та відсутність можливості відокремити інженерне обладнання з опалення, електропостачання, водопостачання, водовідведення. Спільне користування неподільним спірним будинком суд вважає за неможливе, оскільки сторони по справі не є членами однієї сімї та перебувають у неприязних стосунках. Крім того, в будинку зареєстровані діти [PERSON] (Т.1 а.с.151-155), інтересам яких не відповідатиме наявність конфліктних відносин між співвласниками при спільному використанні будинку. Припинення частки у праві власності [PERSON] на спірний будинок, за умови присудження відповідної грошової компенсації не спричинить порушення її прав і інтересів. До такого висновку суд дійшов, спираючись на наступні докази. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив суду, що є знайомим [PERSON] і знає, що вона користується спірним житловим будинком. Свідок підтвердив, що [PERSON] у спірному будинку робила ремонтні роботи, дбала про його технічний стан. [PERSON] в будинку не бачив. Перешкоди [PERSON] [PERSON] не робила, вільний доступ до будинку існує (Т.2 а.с.183). Свідок [PERSON] пояснила, що живе через дорогу від спірного будинку в селі Лазарівка і знала його покійну власницю, а також знає її дітей і онуків. Може підтвердити, що [PERSON] та її родина дбають про будинок і доглядають ділянку. [PERSON] там не буває і не приїздила навіть коли була жива попередня власниця. Доступ до будинку існує. Вважає, що [PERSON] сама не бажає користуватись будинком (Т.2 а.с.184-185). Допитана свідок [PERSON] пояснила суду, що живе по сусідству зі спірним будинком з 2004 року. Спірний будинок дуже старий. Прохід до будинку існує. Будинок і ділянку доглядають [PERSON] з чоловіком. [PERSON] там не бачила і не знайома з нею. Згідно наданих [PERSON] копій квитанцій, підтверджено факт оплати нею послуг з постачання електроенергії та газопостачання будинку №15 по вулиці Брусилівській в селі Лазарівка Брусилівського району (Т.1 а.с.50-51). Ці квитанції підтверджують суду що саме [PERSON] фактично використовує спірний будинок, забезпечує його функціональну придатність та несе повязані із цим витрати. Згідно поданої [PERSON] довідкою Брусилівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 16.06.2016 р. №1377, [PERSON] в період з 06 лютого 2013 року до 10 червня 2016 року до органу поліції не зверталась. Таким чином, суду не подано будь-яких доказів того, що [PERSON] хтось чинив перешкоди у користуванні спірним будинком і, водночас, подані докази того, що саме [PERSON] постійно дбає про дотримання належного технічного стану будинку та земельної ділянки. Тож суд приходить до висновку, що припинення права [PERSON] на частку спірного будинку за умови сплати компенсації, не завдасть істотної шкоди її інтересам. Згідно квитанцій від 09.02.2016 р. №35 на суму 13333,11 гривень, від 25.04.2016 р. №280 на суму 9210 гривень та від 15.12.2016 р. №199 на суму 9042,89 гривень, [PERSON] внесла на депозитний рахунок Брусилівського районного суду Житомирської області грошові кошти в загальній сумі 31586 гривень (Т.2 а.с.1, 80, _). Внесена сума відповідає сумарній вартості частки [PERSON] у праві власності на будинок і земельну ділянку, встановленої судовим експертом. Отже, виходячи з сукупності поданих суду доказів, позов [PERSON] задоволений бути не може, а позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України з врахуванням вимог, викладених у позовних заявах. Так, оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору як інвалід 2 групи (Т.1 а.с.5, 6) на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а у позові [PERSON] міститься вимога повернути їй лише сплачений судовий збір в сумі 1102,42 гривень, суд вирішує повернути [PERSON] сплачений нею судовий збір з Державного бюджету. На підставі викладеного, спираючись на норми ст.183, 364, 365, 367 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved