Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: орган опіки і піклування Монастирської районної державної адміністрації, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.01.2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] який 22.12.2010 року за рішенням №2-76 Монастириського районного суду Тернопільської області був розірваний. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з позивачем. Окрім цього в позовній заяві зазначає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зокрема, не надає матеріальної допомоги, не створює умов для фізичного та духовного розвитку дітей, не спілкується з синами та не цікавиться їх особистим життям, а тому позивач зазначені фактори розцінює як ухилення позивача від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи органу опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації Кварцянна М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, суду надала висновок органу опіки та піклування, який просить врахувати при ухваленні рішення по справі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.01.2003 року в Олешівській сільській раді Монастириського району сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №01. Від даного шлюбу в подружжя народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Олешівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 30 квітня 2003 року, актовий запис №1; син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Олешівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 11 лютого 2005 року. 22 грудня 2010 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №2-76/2010 р. шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 24 січня 2011 року. Після розірвання шлюбу сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишилися проживати разом з матір'ю [PERSON] і знаходяться на її утриманні та вихованні, що підтверджується довідкою №277 від 13.07.2016 року, виданою виконкомом Олешівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області Підставою звернення позивача [PERSON] в суд з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав є те, що з моменту розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться їхнім здоров'ям та розвитком, не спілкується з ними, коштів на їх утримання не надає. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №278 від 13.07.2015 року, виданої Олешівською сільською радою, до складу сім'ї [PERSON] входять її сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини, протягом останніх п'яти останніх років не з'являється до дітей, не цікавиться станом їх здоров'я, матеріально не допомагає, що підтверджується висновком органу опіки та піклування при Монастириській районній державній адміністрації Тернопільської області №2 від 15 серпня 2016 року. Також, службою у справах дітей райдержадміністрації двічі повідомлено [PERSON] про порушення щодо нього справи про позбавлення його батьківських прав та запрошено до служби у справах дітей райдержадміністрації. Листи направлялись за місцем реєстрації [PERSON] в [ADDRESS] де проживає і його матір та рідна сестра, які повинні були повідомити [PERSON] про порушення щодо нього справи про позбавлення його батьківських прав (Лист №12-01-18/221 від 09.08.2016 року де [PERSON] зобов'язалась повідомити сина про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав так як вона має з ним постійний телефонний зв'язок). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився та ніяким чином не відреагував на повідомлення про позбавлення його батьківських прав відносно синів [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він особисто знає відповідача по справі [PERSON], та негативно його охарактеризував, а саме, повідомив, що відповідач часто зловживав алкогольними напоями, не працював, не приділяв ніякої уваги своїм дітям та культурно їх не виховував, матеріально не утримував та не навідувався до них вже протягом останніх п'яти років. Згідно висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області №2 від 15 серпня 2016 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], відносно його малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Підставами позбавлення батьківських прав матір'ю або батьком, відповідно до ст. 164 СК України, можуть бути, якщо вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідач, як було з'ясовано в судовому засіданні, з 2010 року, з часу розірвання шлюбу з позивачем, не намагався спілкуватися з малолітніми синами, не займався їх вихованням, не надавав коштів на їх утримання та не опікувався ними. Ці обставини випливають, як із пояснень позивача, викладених в позовній заяві, пояснень свідка так і з висновку органу опіки та піклування. Відповідач у судове засідання не з'явився, відтак не надав жодних доказів на спростування доводів позивача про наявність передбачених законом підстав для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо своїх синів [PERSON] та [PERSON], свідомо ухиляється від своїх обов'язків по їх вихованню, створенню умов для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім цього, жодних доказів на спростування такого висновку судом не здобуто та ніким не представлено. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що така міра сімейно-правової відповідальності має на меті насамперед, захист інтересів малолітніх дітей, а також той факт, що відповідач не тільки не виконує своїх обов'язків щодо виховання дітей, а й негативно впливає на їх виховання шляхом своєї бездіяльності по відношенню до дітей, що негативно впливає на психічний стан малолітніх. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованим і підлягає до задоволення, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав буде достатнім заходом впливу за його ухилення від виконання обов'язку по вихованню дітей. З огляду на зазначене та враховуючи інтереси малолітніх дітей, необхідність умов для їх нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей, сина - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved