Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі - відповідачі), третя особа [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором оренди (найму) від 27 квітня 2011 року в розмірі 318000 грн. (106000 (сто шість тисяч) грн. - основний борг, 212000 (двісті дванадцять тисяч) грн. - неустойка), та зобов'язати відповідачів повернути позивачеві будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та нерухоме майно, яке у ньому знаходиться, що зафіксувати у підписаному сторонами акті приймання-передачі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27 квітня 2010 року між позивачем і відповідачами укладено договір оренди будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], та договір оренди майна, яке знаходиться у вищевказаному будинку. Ціна угоди була визначена фіксованою сумою в 31 000 гривень за користування будинком та 22 000 гривень за користування меблями та іншими речами в зазначеному будинку. Строк дії договору оренди було встановлено до розгляду та вступу в законну силу рішення про право власності на будинок, або до повернення позивача з РФ. Рішення суду про право власності вступило в законну силу 31 травня 2011 року та строк дії договору закінчився. 22 листопада 2012 року представником позивача за довіреністю [PERSON] було направлено, а 24 листопада 2012 року [PERSON] отримано листа, у якому позивач просив відповідачів негайно припинити користування самочинно відбудованим після пожежі будинком, звільнити його та повернути представнику за довіреністю [PERSON]. Але відповідачі не повертають будинок і продовжують в ньому проживати. Наведені вище обставини не підлягають доказуванню та були встановлені рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2014 року справа № 635/4715/13-ц, яке набрало законної сили з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 квітня 2014 року та рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2014 року справа № 635/1711/14-ц, яке набрало законної сили. З 24 листопада 2014 року відповідачі втратили статус орендаря, але в порушення покладеного на них Законом та Договором обов'язку, зобов'язання по сплаті орендної плати не виконали, будинок не звільнили, майно не повернули. На теперішній час заборгованість Відповідачів по орендній платі складає: - з 31 травня 2011 року по 24 листопада 2012 року - 53000,00 грн.; з 25 листопада 2012 року по теперішній час - 53000,00 грн. Тобто загальна заборгованість по орендній платі складає 106000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим суд, за згодою позивача, відповідно до положень статті 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. 27 квітня 2010 року позивач [PERSON] написав три заяви (а.с. 33-36), у яких зазначив, що у зв'язку із тим, що позивач відновив після пожежі свій будинок, розташований в [ADDRESS], наявністю з цього приводу судового спору із дочкою [PERSON], що претендує на половину будинку, а також необхідністю відновлення здоров'я в м. Єсентуки, позивач та його дружина прийняли рішення про виїзд до Росії, а відповідачам [PERSON] та його дружині [PERSON] надали право проживати в будинку, підтримувати будинок і територію в належному стані, проводити ремонтні роботи, сплачувати комунальні платежі, та вирішувати інші питання стосовно будинку. Другою заявою позивач підтверджує отримання від відповідачів 31000 гривень для переїзду до м. Єсентуки. Третьою заявою позивач підтверджує, що майно, яке залишається в будинку (без зазначення конкретного переліку), передає відповідачам в користування та розпорядження, отримавши за це 22000 гривень. Зазначені заяви підписані особисто позивачем [PERSON] та його дружиною [PERSON]. Заяви адресовані невизначеному колу осіб. Відповідачами такі документи не підписані. Заяви викладені в простій письмовій формі. На заявах про передачу в користування будинку та отриманні коштів в сумі 31000 гривень міститься запис російською мовою: «Подписи [PERSON] и [PERSON] удостоверяю. Специалист исполкома Высочанського поссовета [PERSON]», проставлено підпис зазначеної посадової особи та гербова печатка Височанської селищної ради Харківського району Харківської області. В заявах позивач також зазначає, що передача відповідачам будинку та предметів побуту обмежена у часі подіями: або набранням законної сили рішення суду про право власності на будинок, або поверненням позивача. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31.05.2011 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку у порядку спадкування, стягнення компенсації ? частини витрат на ремонт (реконструкцію) будинку, та за зустрічним позовом [PERSON] до Височанської селищної ради та [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок та господарчі споруди (а.с. 47-49). Як встановлено апеляційним судом, будинок під літерою «А-1» є самочинним будівництвом, до експлуатації не прийнятий, в установленому порядку на зареєстрований, тому відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Рішенням Харківського районного суду від 21.01.2014 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.04.2014 року (а.с. 5-11), відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про поновлення порушеного права, усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання вчинити певні дії, оскільки [PERSON] не є власником самочинно відновленого будинку [ADDRESS], право власності на який може виникнути у нього лише з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України) і це право не підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України. Рішенням Харківського районного суду від 29.09.2014 року (а.с. 12-15) відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення суми. 27 жовтня 2014 року представником позивача відповідачам направлено претензію з вимогою погасити заборгованість у сумі 106 000 грн. та повернути протягом 10 днів будинок за адресою: [ADDRESS], направлення претензії підтверджується копіями поштових документів (а.с. 16-18). Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Підставою для стягнення з відповідачів грошових коштів позивач уважає укладення між позивачем і відповідачами 27 квітня 2010 року договору оренди належного позивачеві житлового будинку. Визначення договору найму (оренди) наведено у статті 759 ЦК України, згідно з якою за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. При цьому статтею 761 ЦК України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Отже, орендодавцем може бути власник майна або особа, якій належать майнові права. Водночас як убачається з матеріалів справи, [PERSON] відмовлено у визнанні права власності на спірний житловий будинок у судовому порядку. Вказаний факт не заперечувався у судовому засіданні представником позивача і третьою особою, які пояснили, що в даний час право власності на будинок ні за ким не зареєстровано. Отже, [PERSON] не мав права укладати договір про передачу спірного житлового будинку в оренду, оскільки не є його власником, у зв'язку з чим доводи представника позивача про наявність у позивача права вимоги орендної плати за користування будинком та повернення будинку після оренди є безпідставними. При цьому суд вважає необґрунтованими пояснення третьої особи про те, що позивач мав право укладати договір оренди, оскільки до прийняття судом рішення про відмову у визнанні за ним права власності на спірний будинок був його власником. Такі твердження суперечать вимогам частини другої статті 331 ЦК України, якою визначено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Доводи позивача про наявність підстав для зобов'язання відповідачів повернути майно, що знаходиться у спірному будинку, є необґрунтованими, оскільки з наданих позивачем доказів не вбачається конкретного переліку майна, переданого у користування відповідачам, також відсутні докази належності вказаного майна позивачеві. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed