Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] в липні 2016 року звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], у якому просить надати дозвіл на багаторазові тимчасові поїздки за межі України неповнолітньої дитини - сину [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття, у супроводі його матері [PERSON] (паспорт серія [NUMBER], виданий Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 05.07.2016 року, ІПН: [NUMBER], що зареєстрована та проживає за адресою : [ADDRESS]), а також у супроводі інших осіб, уповноважених матір'ю цієї дитини [PERSON], без згоди та супроводу батька цієї дитини [PERSON]. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, просила розглянути у відсутність позивача та його представника та задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, сповіщався неодноразово належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, в зв'язку з чим, зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи та проаналізувавши її обставини, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 14 лютого 2008 року по 10 жовтня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, бланк серії [NUMBER]. На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.10.2010 року (бланк серії [NUMBER]) шлюб було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено відповідний запис № 327 від 27.10.2010 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] , що випливає з свідоцтва про народження, бланк серії [NUMBER]. Копії вказаних свідоцтв долучені до матеріалів справи. Згідно наданих суду пояснень, після розірвання вказаного шлюбу дитина постійно проживає з позивачем, та її теперішнім чоловіком, [PERSON]. Відповідач проживає окремо, вихованням дитини не займається протягом останніх шести років взагалі не бачиться та не спілкується з сином. Натомість матеріальне забезпечення та піклування за дитиною повністю здійснює позивач. Крім того за наданими позивачем поясненнями врегулювати питання виїзду дитини закордон з відповідачем у позасудовому порядку неможливо, - відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Так, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон. Таким чином склалась ситуація коли Малолітній [PERSON] позбавлений можливості виїхати на відпочинок та екскурсію за кордон у зв'язку із ненаданням його батьком [PERSON] згоди як на його виїзд за кордон в супроводі її матері - позивача [PERSON] або інших осіб, так і на оформлення документів на виїзд цієї дитини за кордон. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Статтями 23, 33 Конституції України закріплено, що кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості. Також кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, крім того, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом четвертим правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Порядок реалізації права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Згідно з п. п.3 п.2-2 зазначених Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р. № 231, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Враховуючи зазначене та

Outcome: approved