Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Денежниківська сільська рада Новоайдарського району Луганської області. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований у зазначеному будинку, про те за місцем реєстрації не проживає з 2014 року. У добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного позивач через свого представника вимушений звернутися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 24). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки, суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України (а.с. 28). Представник третьої особи: Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області в судове засідання не з`явилась надала заяву про розгляд справи без представника селищної ради, позовну заяву підтримує, зауважень по справі не має (а.с. 22). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.06.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 169694380 (а.с. 8 - 10). Відповідно до п. 10 вказаного договору, представник продавця зобов`язана передати житловий будинок у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам, щодо житлових приміщень і умовам цього договору разом з ключами, технічним паспортом в день посвідчення договору та зняття з реєстраційного обліку зареєстрованих у житловому будинку осіб в строк до сьомого вересня 2019 року. Однак, вказана умова договору виконана не була, та на даний час у будинку зареєстрований відповідач, який не є членом сім`ї позивача. [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку, що підтверджується довідкою наданою виконавчим комітетом Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області від 17.07.2020 року № 391 (а.с. 11), проте з 2014 року фактично [PERSON] у будинку не мешкає, що підтверджується актом від 17.07.2020 року № 392, складеним депутатом Денежниківської сільської ради (а.с. 12). З пояснень представника позивача вбачається, що у добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна, а відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. А відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що і має місце у даному конкретному випадку. Дана правова позиція висловлена у постановах ВС України від 25.07.2018 року по справі 638/13030/13-ц та від 05.11.2014 року по справі № 6-158 цс/14. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved