Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 23.04.2018 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем 20.09.2015 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за актовим записом №05. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.09.2015 року. Від шлюбу він та відповідач неповнолітніх дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства, що стало причиною виникнення непорозумінь і суперечок між ним та відповідачем, стосунки погіршилися впродовж останнього року, у звязку із чим однією сімєю він та відповідач не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сімї неможливе, суперечить його інтересам, шлюб існує формально. На примирення з відповідачем він не згодний. В підготовче засідання позивач [PERSON] не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив про підтримання позову у повному обсязі (а.с.19). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала, відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подала, проте, подала заяву про визнання позову в повному обсязі, примирення з позивачем не бажає (а.с.15). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] згідно з п.3 прохальної частини позовної заяви, а також згідно із заявою від 21.05.2018 року просить про розгляд справи у його відсутності, при цьому зазначає про здійснення судового розгляду у письмовому провадженні (а.с.2, 19). 2. 14.05.2018 року відповідач [PERSON] подала заяву про визнання позову [PERSON] у повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову із підстав, що в ньому зазначені та щодо ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, а також просить про розгляд справи у її відсутності через неможливість прибути у підготовче судове засідання (а.с.15). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 02.05.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.05.2018 року (а.с.14). 2. В підготовче судове засідання для розгляду справи по суті сторони не прибули, подали заяви про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у їх відсутності, при цьому відповідач заявив про повне визнання позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, немає. 3. Також, враховуючи, що сторони не прибули в підготовче судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у підготовчому судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 4. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У даному випадку розгляд справи про розірвання шлюбу здійснюється у порядку загального позовного провадження з обовязковим повідомленням та викликом учасників справи, у звязку із чим не підлягає задоволенню клопотання позивача, висловлене в п.3 прохальної частини позовної заяви про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження, оскільки це суперечитиме вимогам ч.13 ст.7, ч.1 ст.197, п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.05.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №220255 (а.с.5). Від шлюбу позивач та відповідач неповнолітніх дітей не мають. Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяви до суду від 21.05.2018 року (а.с.2, 19). Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення домашнього господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як однією сімєю сторони не проживають понад один рік, не бажають миритися, що вбачається із позовної заяви та заяв позивача і відповідача до суду (а.с.2, 19, 15). Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача, порушує його особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. VІ. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved