Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, яким, в уточненій редакції, просили визнати за кожним з них право власності на 32/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що згідно рішення Фрунзенського народного суду м. Харкова від 10 грудня 1986 року, залишеного без змін та доповненого ухвалою Харківського обласного суду від 07 квітня 1987 року, [PERSON] належало 64/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер. На час смерті померлий мешкав та був зареєстрований за вищевказаною адресою разом з ними - дружиною та сином, які після його смерті прийняли спадщину, тобто фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжили мешкати у спірному будинку. Звернувшись до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав після смерті [PERSON], позивачі отримали постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що право власності на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. В судове засідання позивачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явились, [PERSON] про причини неявки суду не повідомила, [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Повноважні представники позивачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили їх задовольнити та зазначили про обставини, викладені вище. В судове засідання представник Харківської міської ради, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Враховуючи умови, встановлені ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом, за згодою представника позивачів, проведено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представників позивачів, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Фрунзенського народного суду м. Харкова від 10 грудня 1986 року, залишеного без змін та доповненого ухвалою Харківського обласного суду від 07 квітня 1987 року, [PERSON] належало 64/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 22 жовтня 1999 року зроблено запис за № 2902 (Свідоцтво про смерть [NUMBER], видане 22 жовтня 1999 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 64/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до роз'яснень, які містяться в листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4/13 від 16 травня 2013 року, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Згідно ст. 529 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судовим розглядом встановлено, що 19 квітня 1953 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (Свідоцтво про одруження [NUMBER] від 19 квітня 1953 року). [INFO] року народився [PERSON], батьками якого в Свідоцтві про народження [NUMBER] записано [PERSON] та [PERSON]. Згідност. 548 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що на час смерті [PERSON], який проживав з 11 березня 1955 року по [INFO] року в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], разом з ним були зареєстровані та мешкали дружина - [PERSON] та син - [PERSON] (Відомості (Довідка) про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні № 882-05 від 31 травня 2016 року). Таким чином, встановлено, що після смерті [PERSON] його дружина та син прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, мешкаючи після померлого у спірному будинку. Статтею 553 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. В судовому засіданні встановлено, що постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу від 05 липня 2016 року відмовлено [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку [ADDRESS], через відсутність правовстановлюючих документів, зареєстрованих органами БТІ на ім'я померлого [PERSON] З листа завідувача Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. № 3317/01-16 від 04 жовтня 2016 року вбачається, що згідно Алфавітних книг обліку спадкових справ з 1999 року по теперішній час включно - після померлого [INFO] року [PERSON] 12-тою ХДНК спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. З огляду на те, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, мешкаючи у спірному будинку після померлого, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини невідмовилися від неї, однак позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та [PERSON] як такого, що ґрунтується на вимогах закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved