Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] в травні 2016 року звернувся до суду з позовом, за яким, просив стягнути з ДП «Укршахтгідрозахист» на свою користь заборгованість із заробітної плати за період з 01.08.2014 року по 17.11.2014 рік в сумі 26 981,88 грн. Позивач в заяві просив про розгляд справи без його участі. Відповідач свого представника в суд не направив, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, подав заперечення проти позову, що невиплата заробітної плати відбулась через форс мажорні обставити, антитерористичну операцію, а не з вини підприємства. Треті особи представника в судове засідання не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомили. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження, постановивши рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. З огляду на трудову книжку, [PERSON] працював в ДП «Укршахтгідрозахист» і наказом директора ДП «Укршахтгідрозахист»» від 17.11.2014 року №483/к був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (запис № 19). На день звільнення ДП «Укршахтгідрозахист» заборгувало позивачу заробітну плату за період з 01.08.2014 року по 17.11.2014 рік в сумі 26 981,88 грн., що підтверджено відповідною довідкою відповідача. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП України, власник підприємства, установи, організації, або уповноважений ним орган, зобов'язані виплачувати робітнику заробітну плату не рідше двох разів на місяць. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. В разi спору про розмiр сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму. Так Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю Україниу взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Конституційний суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, з [PERSON] ні в день звільнення, ні на даний час фактичний розрахунок всіх належних йому сум не проведено, а тому суд визнає права позивача порушеними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю. За такого рішення, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved