Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

[PERSON] 18 березня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1032 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення нею повноліття. В позові [PERSON] зазначила, що з 03.11.2012р. по 18.11.2013р. вона з відповідачем перебувала зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Донька мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить її та дитину у скрутне матеріальне становище. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволені позову наполягає, просила справу розглядати за її відсутності. Крім того, в наданій заяві уточнила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 03.11.2012р. по 18.11.2013р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України обставини, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, хоча повинен це здійснювати, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманню доньки, невиконання своїх обов'язки відповідачем ставить позивачку та малолітню у тяжке матеріальне становище, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved