Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON]В.) звернулась до суду з вимогами до відповідача [PERSON] (далі [PERSON]В.), про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що власником житлового будинку 202 по вулиці Шевченка в місті Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області з земельною ділянкою для обслуговування будинку і господарських споруд розміром 483 кв.м. є її батько [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 01 жовтня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] Житловий будинок зареєстрований в бюро технічної інвентаризації міста Артемівська в установленому порядку на ім'я [PERSON]. П'ятнадцятого січня 2013 року у віці 55 років [PERSON] помер, після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок № 202 по вулиці Шевченка в місті Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області і земельна ділянка за тією ж адресою, розміром 483 кв.м. Крім неї від другого шлюбу у батька є син [PERSON], який оформив свої спадкові права на ? частину спірного житлового будинку та ? частину земельної ділянки відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду від 08 вересня 2017 року. Як законний спадкоємець [PERSON], вона звернулася до приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Така заява була прийнята і відкрита спадкова справа. Після збору всіх необхідних документів, відвідування нотаріуса з'ясувалося, що серед документів, які необхідно надати нотаріусу, було вказано оригінал свідоцтва про право власності на земельну ділянку, як правовстановлюючий документ, що підтверджує первинне право власності спадкодавця якого у неї не виявилось. Нотаріусом було винесено постанову про відмову в видачі свідоцтва на спадщину від 09 лютого 2017 року. У звязку з чим, просить визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку № 202 по вулиці Шевченка в місті Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області та на 1/2 частину земельної ділянки за тією ж адресою розміром 483 кв.м. для обслуговування будинку і господарських будівель за [PERSON] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 04 січня 2013 року. Ухвалою суду від 19 січня 2018 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та судовий розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, установлено строк для подання до суду заяв по суті справи і доказів. Позивач у підготовче засідання не зявилась, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимог визнав у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечував. На підставі ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про можливість прийняти визнання позову відповідачем, та у відповідності до ч.3,4 ст.200 ЦПК, за наслідками підготовчого засідання ухвалює рішення. За матеріалами справи судом установлено наступне. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2017 року, було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частки житлового будинку №202, розташованого по вулиці Шевченка у м. Бахмуті Донецької області, та 1/2 частки земельної ділянки, площею 483 кв.м, наданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: Донецька область, м.Бахмут, вул. Шевченка, 202, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 4 січня 2013 року (а.с.12-13). Указаним судовим рішенням, яке набрало законної сили 27 жовтня 2017 року, встановлено наступні фактичні, які визнаються судом преюдиційними згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК. 04 січня 2013 року помер [PERSON] у місті Артемівську Донецької області, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис №59 та видано свідоцтво про смерть серії І-НО №690119. Батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], матірю [PERSON].\~\~\~ Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 22 квітня 2009 року розірвано. 25 вересня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище «Кобильчак». [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON].\~ 15 травня 2017 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу [PERSON] заведено спадкову справу №219/01-20/9105/2017 після смерті [PERSON], померлого 4 січня 2013 року, на підстави заяви його доньки [PERSON], [INFO]. Також 23 жовтня 2013 року до нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON], [INFO], про\~ відмову від спадщини померлого [PERSON]. 08 червня 2017 року із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся неповнолітній [PERSON], [INFO], після смерті його батька [PERSON]. Відповідно до Договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки від 01 жовтня 1998 року,посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON], власником будинку та земельної ділянки за адресою: м.Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області вул. Шевченка № 202 є [PERSON] (а.с.8). Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, серії IV-ДН №1763131, земельна ділянка площею 483 кв.м, розташована за адресою: м.Артемівськ, вул.Шевченка, 202, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель належить [PERSON] Відтак право власності на земельну ділянку не було належним чином перереєстроване спадкодавцем. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу [PERSON] від 09 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, а саме на житловий будинок №202, що розташований в місті Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області по вул. Шевченка та земельної ділянки за № 202, що розташована в місті Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області по вул. Шевченка, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. Крім того [PERSON], померлий 04 січня 2013 року, склав Заповіт 12 вересня 1992 року4, посвідчений Другою Артемівською державною нотаріальною конторою Донецької області за реєстровим № 4253. Місцем зберігання даного заповіту Державний нотаріальний архів в Донецькій області, що розташований в місті Донецьку, вул.Нижнєудінська, 3, тобто він перебуває на непідконтрольній Україні Території і в даний час немає можливості отримати дублікат цього документу, замість втраченого (а.с.15). Відповідно до ст.1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з ч.1 ст.22 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, в редакції, чинній станом на 1 жовтня 1998 року, право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. За ч.1 ст.23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, в редакції, чинній станом на 1 жовтня 1998 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. У свою чергу, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.18 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, в редакції, чинній станом на 1 жовтня 1998 року, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. \~Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності. Частиною 2 ст.14 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1992 року, в редакції, чинній станом на 1 жовтня 1998 року, передбачено, що громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі, зокрема, \~купівлі-продажу. З огляду на положення законодавства спадкодавець [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на підставі договору купівлі-проваджу, що є підставою для включення зазначеного майна у спадкову масу. Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнавши за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину будинку №202, розташованого по вулиці Шевченка у м. Бахмут Донецької області, та 1/2 частину земельної ділянки площею 483 кв.м. для обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель. На підставі ч.1 ст.142 ЦПК, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у звязку з визнанням позову відповідачем, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та

Outcome: approved