Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] громадянин США, звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання майна об'єктом права спільної часткової власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності. Посилаючись на те, що 07.11.2003 року [PERSON] набула право власності на земельну ділянку [ADDRESS], в 2006 році отримала державний акт. Із-за браку коштів на будівництво садового будинку [PERSON] звернулась до нього з пропозицією будівництва будинку за його рахунок, оформлюючи їх угоду борговими розписками, а по завершенню будівництва будинок буде оформлено на нього, з правом його користування як сумісною власністю. Внаслідок вказаної домовленості він 10.08.2004 року він надав [PERSON] грошову суму у розмірі 7900 доларів США, про що 11.08.2004 р. [PERSON] складено розписку. 08.08.2005 року він повторно надав [PERSON] 9 300 доларів США, що підтверджується розпискою. В подальшому 06.09.2005 року між ними було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надано 101 000 грн. (20 000 доларів США) з терміном повернення коштів до 06.09.2010 року. Крім надання коштів на будівництво садового будинку він особисто приймав участь у будівництві садового будинку, зокрема замовляв та сплачував вартість будівельних матеріалів та будівельні роботи, що підтверджується накладними. У 2008 році будинок було побудовано, 2011 році [PERSON] оформила право власності на садовий будинок, отримавши свідоцтва про право власності. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадкоємцями першої черги є її донька [PERSON] та чоловік [PERSON] Вважає, що садовий будинок не має бути включений до спадкової маси після смерті [PERSON], оскільки вказаний будинок побудовано за його кошти в загальному розмірі 37 200 доларів США. В зв'язку з чим просив суд визнати спірний садовий будинок об'єктом права спільної часткової власності [PERSON] та його; визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірний садовий будинок [PERSON]; розділити в натурі спірний садовий будинок між [PERSON] та [PERSON], виділивши йому об'єкти зазначені у технічному паспорті під літ. «А» - садовий будинок та «а» - тераса та у власність [PERSON] об'єкти під літ. «Б» - баня, «б» - тераса, «В» - комора; визнати за ним право власності на садовий будинок з терасою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідачка по справі [PERSON] в призначені судові засідання не з'являлась, будучи повідомленою своєчасно і належним чином, надала суду заяву про визнання позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] пояснила, що відповідачка визнає позов, та не заперечує проти його задоволення. Відповідач по справі [PERSON] його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] не надавала розписок позивачу, садовий будинок будувала за власний кошт, договір позики на суму 101 000 грн. (еквівалент 20 000 доларів США) свідчить про договір позики, а не отримання коштів на будівництво садового будинку за кошт позивача, питання будівництва позивачем садового будинку є сумнівним, оскільки надано сумнівні докази. Представник третьої особи Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в призначені судові засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Розглянувши поданий позов, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з такого. Судовим розглядом встановлено, що 06.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики для будівництва дачі в с. Ліски Комінтернівського району Одеської області на суму 101 000 грн. (в еквіваленті на час укладення угоди 20 000 доларів США). Зазначену суму грошей [PERSON] зобов'язалась повернути готівкою до шостого вересня 2010 року з урахуванням інфляції та індексації ( а.с.9). У 2006 році, що підтверджується матеріалами технічного паспорту (а.с.15) на земельній ділянці, що належала [PERSON] (а.с.18) побудовано садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами. 11.12.2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 29.11.2011 року № 507 на ім'я [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на спірний садовий будинок (а.с.16). Право власності зареєстроване, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав (а.с.17). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.05.2013 року (а.с.34). Відмовляючи у задоволенні вимог позивача суд виходив з того, що між позивачем та [PERSON] укладено договори позики, особливість яких полягає у тому, що позичальник отримує предмет позики у власність та має повернути грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, такого самого роду, що були передані йому позикодавцеві. При ухваленні рішення суд приймає до уваги договір позики, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та не вирішує питання щодо того чи підписувала [PERSON] розписки від 11.08.2004 р. та від 08.08.2005 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договорами позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Обов'язок позичальника повернути позику, визначено нормами ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. За наслідками порушення договору позики позичальником, відповідно до ст. 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відмовляючи у задоволенні вимог позивача суд виходив з того, що питання про визнання права часткової власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності на садовий будинок не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у позивача виникає право вимоги лише грошових коштів. З моменту отримання коштів позичальник [PERSON] набула на них права власності і могла ними розпоряджатися на власний розсуд без погодження та контролю з боку позивача. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він особисто здійснював купівлю та будівництво садового будинку, оскільки судовим розглядом справи дана обставина не доведена. Суд критично оцінює представлені суду накладні (а.с.19-31), оскільки з них не вбачається, що ці будівельні матеріали закупались позивачем та використовувались ним при здійснені будівництва саме цього садового будинку. Додатковою підставою для відмови у задоволенні позову є те, що позивач просив суд скасувати свідоцтво про право власності не оскаржуючи підставу для його видачі рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №507 від 29.11.2011р. Питання скасування державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно позивачем не оскаржувалось. Відмовляючи у задоволенні позову в частині розділення в натурі домоволодіння (садового будинку) суд виходив з того, що позивачем не доведено, а судовим розглядом справи не встановлено технічної можливості такого виділу без втрати цільового призначення та можливості використовувати окремо від основного об'єкту садового будинку - лазні з терасою та комори. Нормами ст. 183 ЦК України, визначенні поняття подільних та неподільних речей. Подільною річчю є річ, яку можна поділити без втрати цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Поняття головної речі і її приналежності визначені нормами ст. 186 ЦК України, відповідно до якої річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 188 ЦК України визначено поняття складних речей, відповідно до якої якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором. Судовим розглядом справи встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] її зобов'язання щодо позики перед [PERSON] є неприпиненні. Відмовляючи у задоволенні вимог в цій частині суд виходив з того, що для вирішення питання про виконання даного зобов'язання позивач має пред'явити вимоги до спадкоємців [PERSON] у встановленому законом порядку. Питання про визначення кола спадкоємців позивачем перед судом не порушувалось, судовим розглядом справи не вирішувалось. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лишу у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Будинок та земельна ділянка відносяться до нерухомих речей, відповідно до вимог ст. 181 ЦК України право власності на які підлягають державній реєстрації відповідно до вимог ст. 182 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 181, 182, 183, 186, 188, 316, 321, 331, 1040, 1048-1050, 1216, 1218 ЦК України,

Outcome: dismissed