Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] 30.08.2016 р. звернувся до суду з позовом, який був уточнений в процесі розгляду справи. В уточненій позовній заяві зазначив, що Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області (нині Шевченківський відділ поліції Дніпровського відділення поліції Національної поліції України в Запорізькій області) порушено дві кримінальні справи. Одне з кримінальних проваджень внесено до ЄРДР за № 12014080080004511 за ч.1 ст.382 КК України від 12.12.2014 р. По зазначеній справі слідчим Бурцевим А.Ю. практично ніякої роботи до 02.11.2015 р. не проводилося, тільки після втручання Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за 25 днів, тобто до 27.11.2015 р. слідчим проведено декілька слідчих дій та закрито кримінальне провадження. Постанову про закриття кримінального провадження судом скасовано і на цьому слідство припинилося взагалі, не зважаючи на те, що Шевченківським районним судом м.Запоріжжя п»ять разів доведена в судовому порядку бездіяльність слідчого та процесуальних прокурорів, чотири рази судом надсилались листи до Генеральної прокуратури України, прокуратури області, УМВС України в Запорізькій області та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про бездіяльність слідчого Бурцева А.Ю. Останній не провівши жодних самостійних слідчих дій, 06.10.2016 р. закрив кримінальне провадження, при цьому про своє рішення не повідомив його, як заявника. Про закриття кримінального провадження він дізнався з відповіді прокуратури області, та відразу подав заяву до Шевченківського районного суду про скасування постанови про закриття кримінального провадження. 18.11.2016 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя постанова слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] від 06.10.2016 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014080080004511 від 12.12.2014 р. скасована. Інше кримінальне провадження внесено до ЄРДР за № 1201308008000232 за ч.3 ст.185 КК України від 20.03.2013 р. В рамках розслідування по вказаній справі, слідчим взагалі слідчих дій не проводиться. У вказаній справі надана змінена кваліфікація дій з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України. Вказані протиправні дії з боку працівників Шевченківського відділу Дніпровського відділення Національної поліції в Запорізькій області, співробітники якого підпорядковані Головному управлінню Національної поліції в Запорізькій області, завдали йому моральної шкоди, яка полягає у тому, що позивач змушений витрачати свій час на поновлення справедливості у законний спосіб, викликає зневіру в справедливість, у зв»язку з чим він вимушений був змінити свій звичний спосіб життя, що викликає стреси та нервування. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 150\~000 грн., які просить стягнути з відповідача на його користь. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (т.2 а.с.13-14). В процесі розгляду справи також надавались заперечення проти позову (т.1 а.с.144-146). Представник третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області направив до суду письмові пояснення по суті позову, разом з заявою про розгляд справи без участі представника третьої особи (т.1 а.с.221-222). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, приймаючи до уваги позицію представника третьої особи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.12.2014 р. Шевченківським РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області зареєстроване кримінальне провадження № 12014080080004511 за ст.382 ч.1 КК України. Також 18.06.2013 р. до ЄРДР за № 12013080080002321 було внесено кримінальне правопорушення, що передбачено за ч.1 ст.185 КК України, по якому [PERSON] є потерпілим. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем неодноразово оскаржувались бездіяльність (дії) слідчого та постанови про закриття кримінального провадження, які були скасовані, а дії (бездіяльність) слідчого визнавались незаконними (т.1 а.с.41, 42-45, 47зв., 53-54, 71, 77-78, 93, 102-104, 200-202, 211). Досудові розслідування у вказаних кримінальних провадженнях тривають, підозра жодній особі оголошена не була, остаточне рішення не прийнято. Так, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Оскільки у справі з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалами Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2014 р., 05.11.2014 р., 12.10.2015 р. , від 11.12.2015 р., від 09.06.2016 р., від 15.08.2016 р., 22.09.2016 р., від 18.11.2016 р. (т.1 а.с. 53-54, 71, 77-78, 93, 102-104, 200-202, 211) бездіяльність слідчих органів під час досудових розслідувань по кримінальним провадженням № 12014080080004511 та № 12013080080002321 посадових та службових осіб Шевченківського РВ УМВС України у Запорізькій області, Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національного поліції в Запорізькій області, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі №6/440цс16. Згідно ч. 1 ст. 23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що [PERSON] тривалий час приходилося захищати свої порушені права, в тому числі тривалий час оскаржувати дії щодо не вирішення його клопотань, заявлених під час кримінального провадження з метою проведення слідчих дій, необхідністю доводити свої права та виходячи із конкретних обставин справи і наслідків, що наступили для позивача, який зазнав певних душевних страждань внаслідок незаконних дій та бездіяльності посадових та службових осіб,

Outcome: partial