Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] 26.08.2014р. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 26.01. 2007 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 48. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Збереження сім'ї вважає неможливим. Від шлюбу у них є троє неповнолітніх дітей: донька [PERSON] [INFO] , син [PERSON], [INFO], які проживають з нею, та син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з відповідачем по справі. Вважає, що рідні брати і сестри повинні рости разом, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, вона спроможна забезпечити дітей усім необхідним. Крім того, рішенням апеляційного суду Волинської області від 17.07.2014р. було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей сина [PERSON] та доньки [PERSON], які проживають на даний час з нею. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила шлюб розірвати та визначити місце проживання малолітніх дітей з нею. [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини, згідно з яким просив суд визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] з ним. В судовому засіданні позивач позов підтримала з наведених у позовній заяві мотивів, просила його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Представник Служби у справах дітей щодо визначення місця проживання дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей за місцем проживання матері [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та представника Служби у справах дітей, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 26 січня 2007 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 26 січня 2007 року. Від даного шлюбу у сторін є троє неповнолітніх дітей: донька [PERSON] [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, разом не проживають, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, установлено дійсні мотиви розірвання шлюбу, причини звернення з позовом про розірвання шлюбу, які вказують, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є такими, що суперечать інтересам позивача та дітей. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 26.01.2015р. сторонам було надано строк для примирення терміном на один місяць, до 02 березня 2015 року. Однак, збереження сім'ї не відбулося. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин,шлюб між сторонами слід розірвати. Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін - донька [PERSON] та син [PERSON] проживають разом із позивачем, а син [PERSON] на даний час проживає разом з відповідачем по справі. Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З Висновку Служби у справах дітей про визначення місця проживання дітей № 212 від 17.11.2014р., який затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №693-1 від 20.11.2014р. вбачається, що беручи до уваги вік дітей, враховуючи інтереси дітей, Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей, а саме: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON], [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного, гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як встановлено судом, позивач належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Оскільки діючим національним законодавством не передбачено перевага когось одного із батьків у виконанні своїх батьківських обов'язків, міжнародне законодавство, зокрема принцип Декларації прав дитини передбачає, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір'ю. Таким чином, аналізуючи наведене, враховуючи те, що проживаючи з матір'ю, діти отримують належне виховання та освіту , матеріально забезпечені, остання піклується про стан їх здоров'я, дбає про фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому, суд вважає, в інтересах дітей, слід залишити їх проживати з матір'ю [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, визначити місце проживання неповнолітніх дітей за місцем проживання матері та стягнути з відповідача в користь позивача понесені останньою судові витрати.

Outcome: approved