Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися у червні 2013 року до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи - Судацька міська рада, Судацька державна нотаріальна контора, про поділ домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], що є спільною частковою власністю, а також встановити порядок користування земельною ділянкою під домоволодінням, яка знаходиться в спільному користуванні. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], зокрема, [PERSON] належить його 4/20 частки, [PERSON] - 6/25 часток, [PERSON] - 13/50 часток, [PERSON] - 3/40 частки, [PERSON] - 6/40 часток, [PERSON] - 3/40 частки. Житловий будинок та господарські будівлі, розташовані на земельній ділянці площею 4615,00 кв.м., яка знаходиться в спільному користуванні. Посилаючись на те, що між сторонами існують спірні правовідносини щодо поділу в натурі домоволодіння та користування земельною ділянкою, позивачі просили здійснити поділ нерухомого майна між співвласниками в натурі та встановити порядок користування ділянкою. Позивачі [PERSON], [PERSON], представник позивачки [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позов підтримали, просили здійснити поділ та встановити порядок користування земельною ділянкою згідно висновку експерта. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про причини неявки суд не повідомили. Представник Судацької міської ради Ніколаєнко К.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково, просив здійснити поділ домоволодіння, при цьому заперечуючи проти визначення порядку користування земельною ділянкою, право користування якої належним чином не оформлено. Представник Судацької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю. З урахуванням змісту заяви позивачів, представника позивачки та дотримання розумних строків розгляду справи суд вбачає за можливе розглянути справу в тому обсязі доказів, які містяться в матеріалах справи. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зі згоди позивачів, представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] належить 6/25 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Судацькою державною нотаріальною конторою 08 червня 2002 року та зареєстрованого в реєстрі за № 927 (арк. справи 19). [PERSON] належить 13/50 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Судацькою державною нотаріальною конторою 13 січня 1999 року та зареєстрованого в реєстрі за № 70 (арк. справи 20). [PERSON] належить 3/40 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Судацькою державною нотаріальною конторою 07 березня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 431 (арк. справи 17). [PERSON] належить 6/40 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Судацькою державною нотаріальною конторою 07 березня 2008 року та 01 грудня 2011 року, зареєстрованих в реєстрі за №№ 423, 2184 (арк. справи 13, 15). [PERSON] належить 3/40 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Судацькою державною нотаріальною конторою 07 березня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 427 (арк. справи 11). [PERSON] прийняв у спадщину 4/20 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належали [PERSON] (1/20 частки, на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого Судацькою міською радою 04 листопада 1987 року) та [PERSON] (3/20 частки, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Судацькою державною нотаріальною конторою 22 січня 2002 року та зареєстрованого в реєстрі за № 148) (арк. справи 10, 158). За даними Кримського республіканського підприємства «Бюро реєстрації та технічної інвентаризації м. Судака» та геодезичної з'йомки, проведеної в рамках судової експертизи, спірний житловий будинок та господарські споруди розташовані на земельній ділянці площею 4615 кв.м., що підтверджується доказами у справі, зокрема, даними схематичного плану технічного паспорту БТІ на домоволодіння № 14 по вул. Східне шосе в м. Судаку та здійсненими судовим експертом фактичними замірами (арк. справи 73-99). Ці обставини встановлені судом, підтверджені доказами у справі та сторонами не заперечуються. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Основні способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Також цією нормою закону встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Крім того, згідно змісту ст.ст. 1, 4 ЦПК України, ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» суд може захистити право особи у ефективний спосіб, який повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до частин 1, 2 статті 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до частин 3, 4 статті 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. При вирішенні даної справи суд керується правилами, сформульованими у статтях 358, 367, 377 ЦК України. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року №7 роз'яснено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Крім того, господарські будівлі є приналежністю до головного будинку і діляться разом з будинком ( Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»). Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Судом підтверджено, що вимоги закону дозволяють здійснити такий поділ, оскільки спірне домоволодіння не є майном з особливим режимом використовування, при якому використання, розпорядження та володіння встановлюється спеціальним законодавством. Вказане майно не є неподільною річчю в розумінні ч. 2 ст. 183 ЦК України, відповідно до якої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового використання. Об'єкт нерухомості, що знаходиться в загальній частковій власності, можливо розділити без втрати його цільового використовування, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 ЦК України, характеризує об'єкт нерухомого майна в цілому, як річ, що ділиться. Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦК України до подільних відносяться речі, які унаслідок розподілу в натурі не змінюють свого господарського призначення. Згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 86 від 28 листопада 2013 року здійснити поділ спірного домоволодіння відповідно до ідеальних часток співвласників неможливо, проте на технічному рівні можливо. При цьому, запропонований варіант поділу із відповідною компенсацію часток максимально відповідає інтересам співвласників, не порушує їх право на реалізацію повноважень власників. При такому положенні, враховуючи, що поділ у натурі спільного майна відповідно до ідеальних часток є неможливим, у зв'язку з чим співвласники мають право на одержання грошової компенсації вартості його частки в розумінні приписів ч. 2 ст. 364 ЦК України. З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та здійснити поділ домоволодіння. У відповідності до вимог ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно роз'яснення, викладеного у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2044 року №7 порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою, залежно від розміру часток у спільній власності на будинок. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Між сторонами угода щодо користування земельною ділянкою у встановленому порядку не укладалася. Суд вважає за потрібне визначити порядок користування земельною ділянкою за порядком визначеним висновком комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 86 від 28 листопада 2013 року. Такий варіант визначення порядку користування земельною ділянкою відповідає розміру часток сторін у домоволодінні, надає можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, проходу з вулиці на подвір'я, не порушує вимог санітарних правил і правил протипожежної безпеки, не порушує прав сторін та відповідає їх інтересам. При цьому варіанту також забезпечується доступ сторін до комунікацій. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме на думку суду з відповідачів необхідно стягнути судовий збір на користь позивача сплачений при подачі позову, а також витрати, пов'язані з проведенням експертизи. Крім того, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір, виходячи з вартості спірного домоволодіння, визначеного експертом. На підставі викладеного,

Outcome: approved