Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 61 985,00 грн. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до нього з проханням надати йому в борг суму 7000,00 доларів США для ведення власного бізнесу та обіцяв повернути гроші 20.10.2009 р. Вказує, що він надав відповідачеві в борг грошові кошти, а відповідач, в підтвердження отримання від нього грошей, надав позивачеві дві розписки, а саме: про отримання грошових коштів та надання в якості завдатку власної квартири за адресою [ADDRESS]. Вказує, що порушуючи домовлені строки, і, навіть, на цей час відповідач борг не повернув ні повністю ні частково, змушуючи позивача звернутися до суду за захистом його порушеного права та вимагати в судовому порядку повернення суми позики. Додатково, просить стягнути три відсотки річних, а також вважає, що своїми діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку просить стягнути в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача позовну заяву не визнав, просив суд відмовити в її задоволенні в повному обсязі, мотивуючи тим, що між позивачем й відповідачем не було укладено договір займу в належній формі, а розписка була написана в якості підтвердження вже існуючих боргових зобов'язань за договором займу від 07.08.2008. Рішення про стягнення грошових коштів за вказаним договором від 07.08.2008 р. було прийнято Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 23.03.2012р. Наголошував на тому, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної позовної заяви , виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму сім тисяч доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання коштів від 07.10.2009 р., оригінал якої наявний в матеріалах справи. Строк повернення боргу - 20.10.2009 р. Докази повернення грошових коштів [PERSON] на час розгляду справи відсутні. Згідно зі змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; згідно з ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст. 1049 зазначеного вище кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду 28.02.2013 р., тобто за межами строку, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У зв'язку з тим, що сторони за договором позики погодили строк повернення грошових коштів, обумовивши його настання певною датою, а саме, 20.10.2009 р., та відповідач заявив про застосування строку позовної давності, тому суд погоджується із доводам відповідача щодо пропуску з боку в позивача строку позовної давності для звернення до суду із даними позовними вимогами і застосовує цей строк. Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Враховуючи викладене та відсутність обставин, з якими норми ст.ст.263, 264 Цивільного кодексу України пов'язують зупинення чи переривання перебігу позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу з наведених вище підстав. В задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та моральної шкоди суд також вважає за необхідне відмовити. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed