Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON]) в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 05.09.1978 року Ворошилівським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Донецьк, про що зроблено актовий запис № 539 та видано Свідоцтво про шлюб від 11.09.1980 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 05.09.1978 року між нею та відповідачем Ворошилівським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Донецьк було зареєстровано шлюб за актовим записом № 539 та видано Свідоцтво про шлюб від 11.09.1980 року. Від спільного шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей немає. Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між сторонами фактично припинені з квітня 1981 року, спільне господарство не ведеться. Збереження сім'ї неможливе. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та справу призначено до судового розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Враховуючи те, що належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 05.09.1978 року Ворошилівським відділом реєстрації актів цивільного стану міста Донецьк між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №539 та видано Свідоцтво про шлюб від 11.09.1980 року. Прізвище після реєстрації шлюбу позивача - [PERSON]. Позивач бажає розірвати шлюб, на розірванні шлюбу наполягає. Від спільного шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей немає. Як визначено у ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Отже, позов підлягає задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2017 року був звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, а позивача звільнено від сплати судових витрат, то з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 704,80 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: approved