Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] із позовом про виділ частки домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, знесення самовільних споруд, мотивуючі свої вимоги тим, що [PERSON] належить ? частка житлових будинків з господарськими будівлями розташованих по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори [PERSON]. від 04 липня 2001 року, реєстр № 2-1671 та ? частка належить [PERSON] - на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу [PERSON] від 18 жовтня 2008 року, реєстр № 3906. Відповідачки належить ? частка житлових будинків з господарськими будівлями розташованих по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 10 лютого 1999 року. Рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 485 від 17 квітня 1998 року колишнім власникам вказаного житлового будинку - [PERSON] та [PERSON] була передана в сумісну часткову власність земельна ділянка площею 500 кв.м. по [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями. Посилаючись на положення ст.ст. 364, 367 ЦК України, ст. 88 ЗК України, позивачі просять припинити право спільної часткової власності на домоволодіння по [ADDRESS] виділити в натурі належну позивачам ? (?+?) частку з урахуванням фактичного порядку користування та виділити відповідачу ? частку домоволодіння, визначивши порядок користування земельною ділянкою на якій він розташований, виділивши сторонам в користування їх частки з урахуванням фактичного порядку користування, знести самовільно вистроєний відповідачкою сарай. Ухвалою суду від 30 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] в частині знесення самовільно побудованого сараю залишено без розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позивні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позивних вимог не заперечували. Представник третьої особи в судове засідання не явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належить ?? частка житлових будинків з господарськими будівлями розташованих по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу укладеного з [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори [PERSON]. від 04 липня 2001 року, реєстр № 2-1671 (а.с.11). [PERSON] належить ? частка житлових будинків з господарськими будівлями розташованих по [ADDRESS] на підставі договору дарування укладеного з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу [PERSON] від 18 жовтня 2008 року, реєстр № 3906 (а.с.12). [PERSON] належить ? частка житлових будинків з господарськими будівлями розташованих по [ADDRESS] на підставі договору дарування укладеного із [PERSON] від 10 лютого 1999 року, реєстр № 212 (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 485 від 17 квітня 1998 року колишнім власникам вказаного житлового будинку - [PERSON] та [PERSON] була передана в сумісну часткову власність земельна ділянка площею 500 кв.м. по [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями (а.с.15). Домоволодіння [ADDRESS], складається з житлового літера «А», житловою площею 57,9 м2, літньої кухні - Б, туалету - Г, сараю -Д, гаражу -Ж, літньої кухні - П, туалету - Р, сараю - С, гаражу - Н, інших споруд. На сьогодні позивачі звернулися до суду із цим позовом з метою виділу в натурі належної їм ? частки зазначеного домоволодіння та виділу в користування відповідної частки земельної ділянки. На підставі ухвали суду від 16.12.2013 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, за висновками якої виділити в натурі частки сторін із спільної часткової власності можливо. Так, згідно до висновку експерта № 1368 від 14.01.2014 року, між співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], мається сформований порядок користування житловим будинком, пропонується виділити у власність співвласникам [PERSON], [PERSON] на ? частку наступні приміщення в житловому будинку літер «А»: літер а приміщення І коридор площею 3,6 кв.м., літер А1 приміщення 1 прихожа площею 8,0 кв.м., літер А приміщення 2 коридор площею 6,9 кв.м., літер А приміщення 3 житлова площею 8,7 кв.м., літер А приміщення 4 житлова площею 12,8 кв.м., літер А приміщення 5 житлова площею 3,9 кв.м., літер А1 приміщення 6 кухня площею 6,7 кв.м., загальною площею 50,6 кв.м., також господарські споруди: літер Б літня кухня вартістю 11808 грн., літер Г вбиральня вартістю 637 грн., літер Д сарай вартістю 566 грн., літер Ж гараж вартістю 4781 грн., №1- №3 ? частка споруд, мощений вартістю 5735 грн.. Виділити у власність співвласнику [PERSON] на ? частку наступні приміщення в житловому будинку літер «А»: літер А приміщення ІІ коридор площею 2,7 кв.м., літер А приміщення 1 прихожа площею 3,6 кв.м., літер А приміщення 2 кухня площею 7,0 кв.м., літер А приміщення 3 житлова площею 20,6 кв.м., літер А приміщення 4 житлова площею 7,4 кв.м., літер А приміщення 5 житлова площею 4,5 кв.м., літер А приміщення 6 кладова площею 3,6 кв.м., загальною площею 49,4 кв.м., також господарські споруди: літер П літня кухня вартістю 8792 грн., літер Р вбиральня вартістю 1006 грн., літер С сарай вартістю 386 грн., літер Н гараж вартістю 7241 грн., №1- №3 ? частка споруд, мощений вартістю 5735 грн.. Також експертом зазначене, що можливий варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, площею 546 кв.м. між його співвласниками з урахуванням порядку користування домоволодінням, який склався фактично і наведений у додатку № 1 до висновку експерта. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності. Ст. 367 ЦК України визначено, що майно, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками. При розділі спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1992 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, яке регулюють права особистої власності на житловий будинок» при вирішенні справ про виділ у натурі часток житлового будинку, якій знаходиться у спільної часткової власності, слід виходити з того, що це уявляється можливим, якщо кожен з сторін може бути виділена відособлена частка дома с самостійним виходом. Згідно до ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. У відповідності до пп. ґ п. 18 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. Відповідно до ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Проте, як вбачається з висновків експертизи № 1368 від 14.01.2014 року, порядок користування земельною ділянкою було визначено виходячи з фактично зайнятої сторонами площі земельної ділянки, що задовольнило інтереси останніх, але не може бути прийнято судом до уваги, оскільки суперечить зазначеним вище нормам діючого законодавства. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовано домоволодіння [ADDRESS] не можуть бути задоволенні, оскільки в правовстановлюючих документах на вказане домоволодіння маються розбіжності щодо площі земельної ділянки на якій воно розташоване. Більш того, у відповідності до даних, що маються у матеріалах справи, сторони фактично користуються більшою земельною ділянкою, ніж була виділена для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою [ADDRESS], зворотного суду доведено не було. На підставі викладеного ст. 358, 364,367 ЦК України, ст.. 88 ЗК України,

Outcome: partial