Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] 26.04.2019 року звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищезазначеним позовом. Посилається на те, що згідно вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На даний час за вищезазначеною адресою зареєстровані: її син - [PERSON] , [INFO] , бувша невістка - відповідачка по справі [PERSON] , [INFO] , внучка - [PERSON] , [INFO] та внук - [PERSON] , [INFO] . Відповідачі не проживають по місцю реєстрації з 2008 року. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між ними щодо проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у даному будинку відсутні. На усні прохання позивачки щодо зняття з реєстрації відповідачі відмовили, що порушує її права як власника вказаного домоволодіння. Зокрема, реєстрація відповідачів в будинку позивачки позбавляє її можливості оформити соціальні виплати та субсидію. Просить винести рішенням, яким визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] , втратившими право на користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та належить позивачці на праві приватної власності. Крім цього, просить стягнути з відповідачів судові витрати. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак нею подано заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідачів не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки, а також не подали відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №165229352 від 02.05.2019 року. З довідки виконавчого комітету Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 05.04.2019 року за вих. №265 встановлено, що у вищезазначеному будинку зареєстровані: син позивачки - [PERSON] , невістка позивачки - [PERSON] , внучка - [PERSON] та внук - [PERSON] . Згідно акту від 20.03.2019 року, складеного комісією у складі: депутата Сербичанської сільської ради Ладана П.В., спеціаліста із соціальних питань Маковій Т.П., в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в зазначеному будинку зареєстровані, але фактично з 2008 року по даний час не проживають. У змісті позовної заяви позивачка зазначила, що реєстрація відповідачів в належному їй на праві приватної власності житловому будинку створює перешкоди у реалізації нею своїх прав щодо отримання соціальних виплат та субсидій. При цьому, між сторонами відсутні будь-які домовленості щодо проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у даному будинку. З копії рішення виконавчого комітету Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області №12 від 20.03.2019 року встановлено, що на звернення [PERSON] до виконавчого комітету сільської ради щодо зняття відповідачів [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , позивачці було відмовлено та щодо вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено обставину не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] без поважних причин понад один рік у належному позивачці на праві приватної власності житловому будинку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню у рівних частинах на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved