Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

[PERSON] 26 квітня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 травня 2018 року позов залишено без руху та запропоновано позивачам усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 3, 4, 5 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 24 травня 2018 року позивачами було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2018 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2018 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач у позовній заяві, відповіді на відзив та ході судового засідання посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 1999 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року шлюб було розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано автомобіль Хюндай Акцент, 2008 року випуску. Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у користуванні відповідача, який був ним проданий. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року договір купівлі-продажу автомобіля Хюндай Акцент, 2008 року випуску, було визнано недійсним, рухоме майно визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнано за позивачем право власності на Ѕ частину спірного автомобіля. Зазначила, що вартість автомобіля, відповідно до висновку експертного автотоварозначого дослідження, станом на 14 жовтня 2016 року становить 144\~000 гривень. Просила стягнути з відповідача на свою користь вартість Ѕ частини автомобіля у розмірі 72\~000 гривень, припинити за нею право спільної сумісної власності і визнавши право власності за [PERSON] на автомобіль Хюндай Акцент, 2008 року випуску, в цілому. Позивач просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. У відзиві на позов посилався, що грошові кошти, отримані від попереднього договору купівлі-продажу автомобіля, було витрачено на користь та в інтересах сімї, оскільки після розірвання шлюбу двоє неповнолітніх дітей залишилися проживати з ним. Розмір вартості автомобіля, зазначений позивачем, є завищеним та не відповідає дійсній вартості спірного майна. Також вказав, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу авто та визнання його обєктом спільної сумісної власності подружжя наразі оскаржується в суді апеляційної інстанції, тому позивачем невірно застосовано норми матеріального права. Представник позивача у ході судового засідання обставини, викладені у відзиві на позов, підтримала, просила у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити. У своїй заяві до суду справу просила розглянути за своєї відсутності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 1999 року (а.с. 5). В період шлюбу сторонами було придбано автомобіль Хюндай Акцент, 2008 року випуску, номер держреєстрації АЕ 9016 СМ, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 13 березня 2018 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29 березня 2017 року автомобіля Хюндай Акцент, 2008 року випуску, визнано транспортний засіб обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину спірного автомобіля (а.с. 7-8). Зазначеним судовим рішенням встановлено, що 29 березня 2017 року відповідач здійснив продаж автомобіля Хюндай Акцент, 2008 року випуску, без згоди позивача. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 09/04/18 від 18 квітня 2018 року ринкова вартість транспортного засобу Хюндай Акцент, 2008 року випуску, станом на 14 жовтня 2016 року може складати 144\~000 гривень (а.с. 10-16). Вартість визначена без фізичного огляду автомобіля. Згідно із частиною першою статті 61\~СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст.\~65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.\~71\~СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 4, 5 ст.\~71\~СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України; присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст.\~71\~СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Пунктом 25 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21\~грудня 2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст.\~71\~СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року по цивільній справі № 205/6295/16-ц (2/205/2686/16) спірний автомобіль було визнано обєктом права спільної сумісної власності за позивачем визнано право власності на Ѕ частину автомобіля Хюндай Акцент, 2008 року випуску, номер держреєстрації АЕ 4929 ІС, грошові кошти на депозитний рахунок суду [PERSON] не внесені, то у разі задоволення позовних вимог [PERSON] буде порушено імперативні приписи ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, що буде порушенням норм матеріального права, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про стягнення компенсації вартості Ѕ частки автомобіля. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог позивачеві слід відмовити у повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача вартості послуг експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 700 гривень, витрат на підготовку і подання позову у розмірі 704 гривень та судового збору у розмірі 704 гривень 90 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed