Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

I. Позиції учасників справи Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26 серпня 2020 року, визнати недійсними з моменту укладення: - договір № 2297/К про відступлення прав вимоги від 29 липня 2020 року, укладений ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт», у частині майнових прав за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «АТЛ» - № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року, № НКЛ-2005191/1 від 25 березня 2011 року, у частині зобов`язань [PERSON] ; - договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 29 липня 2020 року укладений ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт», у частині майнових прав за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «АТЛ» - № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року, № НКЛ-2005191/1 від 25 березня 2011 року, у частині зобов`язань [PERSON] ; - договір про відступлення прав за договорами застави, які не посвідчені нотаріально від 29 липня 2020 року, укладений ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт», у частині майнових прав за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «АТЛ» - № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року, № НКЛ-2005191/1 від 25 березня 2011 року у частині зобов`язань [PERSON] ; - договір про відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально, від 29 липня 2020 року, укладений ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт», у частині поруки [PERSON] за договором поруки № П-2005191 від 07 грудня 2010 року; - договір № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року, укладений АТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Форінт», за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року. В обґрунтування позову вказано, що у силу рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у справі № 759/6703/16-ц, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, право вимоги АТ «ВТБ Банк» до ТОВ «АТЛ» станом на 29 липня 2020 року за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року не існувало взагалі, а тому укладення договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року АТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» щодо майнових прав за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року є протиправним і вказує на порушення ст.ст. 512, 514, 517, 527, 593, 598, 599 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202, 203 Господарського кодексу України, ст.ст. 17, 24, ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на 10 вересня 2015 року). У силу ухвали Господарського суду м. Києва від 25 вересня 2019 року у справі № 910/30921/15 станом на дату укладення спірного договору жодних іпотечних обтяжень, заборон, застав відносно нерухомого майна, заборон, арештів відносно рухомого майна, зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна по зобов`язанням ТОВ «АТЛ» перед АТ «ВТБ Банк» не існувало. Крім того, в обґрунтування позову вказано, що 17 вересня 2019 року відбувся аукціон з продажу майна банкрута ТОВ «АТЛ», проведений Товарною біржею «Київська Універсальна». ТОВ «Інвест-Енерджі» став переможцем аукціону щодо придбання цілісного майнового комплексу (лот № 1) ТОВ «АТЛ». 08 жовтня 2019 року було укладено договір купівлі-продажу про придбання цілісного майнового комплексу за ціною 9 614 710, 67 грн. До проведення аукціону 17 вересня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» надало згоду на реалізацію нерухомого і рухомого майна. До проведення аукціону 17 вересня 2019 року АТ «ВТБ Банк» надало згоду на реалізацію нерухомого майна, інше майно банк переоформив до банкрутства ТОВ «АТЛ». Отже, у межах справи про банкрутство ТОВ «АТЛ» у справі № 910/30921/15 було здійснено продаж всього майна банкрута за ціною 9 614 710, 67 грн. Дана сума має бути перерахована для задоволення кредиторських вимог: ПАТ «Дельта Банк», інших кредиторів. У силу ухвали Господарського суду м. Києва від 25 вересня 2019 року у справі № 910/30921/15 станом на дату укладення спірного договору жодних іпотечних обтяжень, заборон, застав відносно нерухомого майна, заборон, арештів відносно рухомого майна, зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна по зобов`язанням ТОВ «АТЛ» перед АТ «Дельта Банк» не існувало. Право вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «АТЛ» станом на 29 липня 2020 року за кредитними договорами від 30 листопада 2010 року № ВКЛ-2005191 та від 25 березня 2011 року № НКЛ-2005191/1, договорами забезпечення існувало лише щодо вимог у межах суми 9 614 710, 87 грн (ціна продажу цілісного майнового комплексу ТОВ «АТЛ» на аукціоні у справі про банкрутство), а тому укладення договору № 2297/К про відступлення прав вимоги від 29 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт», договору відступлення прав за іпотечними договорами від 29 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт», договору відступлення прав за договорами застави, які не посвідчені нотаріально від 29 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт», договору відступлення прав за договорами застави, які посвідчені нотаріально від 29 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт», договору відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально від 29 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» на визначених в них умовах є протиправними і укладені у порушення ст.ст. 512, 514, 517, 527, 593, 598, 599 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202, 203 Господарського кодексу України, ст.ст. 17, 24 Закону України «Про іпотеку». Крім того, в обґрунтування позову вказано, що згідно з частиною третьою ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Положення ст. 527 Цивільного кодексу України кореспондуються з нормами ст. 599 Цивільного кодексу України, у яких зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 518 Цивільного кодексу України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Згідно з отриманими повідомленнями про відступлення права вимог від 03 серпня 2020 року, до позивача адресовані вимоги за договором поруки від 07 грудня 2010 року та договором застави транспортних засобів по зобов`язанням перед первісним кредитором - ПАТ «Дельта Банк», за договором поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, по зобов`язанням перед первісним кредитором - АТ «ВТБ Банк» на користь нового кредитора - ТОВ «ФК «Форінт». Таким чином, спірні договори надають можливість ТОВ «ФК «Форінт» стати кредитором по відношенню до позивача за неіснуючими вимогами, що безперечно порушує його майнові права та інтереси. Відповідач ТОВ «ФК «Форінт» у наданих відзивах позов не визнав, вказав, що АТ «ВТБ Банк» продало на підставі договору купівлі-продажу майнові права («право очікування»), що виникли на підставі кредитного та забезпечувальних договорів. Оскільки матеріальне право «право очікування» належало АТ «ВТБ Банк» на законних підставах, то доводи позивача, що кредитор не може продати майнове право (будь-яке належне йому), не ґрунтується на положеннях законодавства та дійсних обставинах справи. На користь ТОВ «ФК «Форінт» було відступлено не «право вимоги» за кредитним договором, а продано «майнові права» («право очікування») за вказаними договорами. Окрім того, сторонами було укладено не договір «факторингу/відступлення права вимоги», а «договір купівлі-продажу». Поняття «право вимоги» та «майнове право» помилково ототожнюються позивачем, проте вони різняться за типом, структурою та правовими наслідками набуття таких прав. У межах справи про банкрутство ТОВ «АТЛ» ліквідатором Глеваським В. В. було реалізовано майно боржника, але грошові кошти від реалізації майна боржника банку не були перераховані і банк відступив це право на отримання грошових коштів від реалізації майна боржника на користь ТОВ «ФК «Форінт». Майнові права перейшли до ТОВ «ФК «Форінт» в тому обсязі, в якому вони існували у первинного кредитора - АТ «ВТБ Банк», тому продаж такого майнового права не порушує і не може порушувати права та інтереси як сторін такого договору, так і третіх осіб. Крім того, у відзивах на позов зазначено, що наявність рішення суду про визнання кредиторських вимог у межах справи про банкрутство, які не задоволені у встановленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін цивільно-правової угоди (договору), тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність договору відступлення прав. Не можуть мати характеру цивільно-правового правочину грошові кошти у розмірі 9 614 710, 67 грн, отримані від реалізації майна банкрута, та які повинні знаходитись на ліквідаційному рахунку банкрута до моменту задоволення вимог кредиторів. Спірні договори не порушують ніяким чином права позивача. Позивач немає ніякого відношення до кредитного договору № НКЛ-2005191/1 від 25 березня 2011 року та договорами забезпечення, які забезпечують кредитні зобов`язання, укладені з третіми особами ТОВ «АТЛ», ТОВ «УК СТОЛИЦЯ». Скасування арештів, обтяжень у межах справи про банкрутство, яке є обов`язковою процедурною умовою у банкрутстві, ніяким чином не свідчить про виконання зобов`язань і не може свідчити про припинення договорів забезпечення (іпотеки, застави). Відповідач ПАТ «Дельта Банк» у наданому відзиві позов не визнав, вказав, що позивач, звертаючись з позовом про визнання недійсними договорів, не будучи їх стороною, не довів яким чином порушені його права та інтереси. Сума грошових коштів у розмірі 9 614 710, 67 грн, отримана від реалізації всього майна банкрута, так і не була направлена ліквідатором у рахунок задоволення вимог кредиторам у встановленому законом порядку. Таким чином, зобов`язання за оспорюваними договорами не є припиненими. Станом на дату подання відзиву на позовну заяву триває ліквідаційна процедура, в тому числі оспорюються результати торгів у межах справи про банкрутство ТОВ «АТЛ». Укладені правочини ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» були вчинені з дотриманням всіх норм діючого законодавства, тому жодним чином не порушують права позивача. Відповідач АТ «ВТБ Банк» у наданому відзиві позов не визнав, вказав, що майнові права перейшли до ТОВ «ФК «Форінт» у тому обсязі, в якому вони існували у первинного кредитора - АТ «ВТБ Банк», тому продаж такого майнового права не порушує і не може порушувати права і інтереси як сторін такого договору, так і третіх осіб. Позивачем не обґрунтовано та не надано доказів, яким чином порушено його права та законні інтереси, та яким чином відступлення права вимоги за майновими правами вплинуло на його права. Третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав письмові пояснення, в якому проти задоволення позову заперечив, зазначив, що за договором купівлі-продажу майнових прав АТ «ВТБ Банк» було передано належні йому майнові права («право очікування»), які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому. Позивач помилково ототожнює поняття «відступлення прав вимоги» та «продаж майнових прав», оскільки вони є відмінними. У межах справи про банкрутство ТОВ «АТЛ» у справі № 910/30921/15 було здійснено продаж всього майна на суму 9 614 710, 67 грн, яка має бути перерахована для задоволення кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк» й інших кредиторів, проте доказів того, що кошти, отримані від реалізації майна банкрута, були направлені ліквідатором у рахунок задоволення вимог кредиторам (зокрема і ПАТ «Дельта Банк») матеріали справи не містять. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, з якими законодавець пов`язує недійсність правочину, а також не надано доказів на підтвердження порушення своїх прав та інтересів. II. Процесуальні дії та рішення суду 14 серпня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 18 серпня 2020 року ухвалою судді у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у судове засідання /т. І а. с. 105-106/. Також 18 серпня 2020 року ухвалою суду у справі вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК «Форінт», АТ «ВТБ Банк» вчиняти дії на виконання договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року щодо набуття прав вимог за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року, іпотечним договором від 01 червня 2010 pоку, іпотечним договором від 01 липня 2010 pоку, договором поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, договорами майнових прав до набрання рішення законної сили у даній справі /т. І а. с. 108-111/. 26 серпня 2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог і залучення в якості співвідповідача у справі АТ «Дельта Банк» і третьою особою ТОВ «Інвест Енерджі» /т. І а. с. 115-123/. 08 жовтня 2020 року на електронну пошту суду надійшли заперечення відповідача ТОВ «ФК «Форінт» щодо прийняття заяви про збільшення позовних вимог та клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб /т. ІІ а. с. 21-24, 27-28/. Також 08 жовтня 2020 року до суду подано відзив відповідача ТОВ «ФК «Форінт» на позов /т. ІІ а. с. 29-79/. 13 листопада 2020 року стороною позивача подано відповідь на відзив /т. ІІ а. с. 89-110/. 23 листопада 2020 року на електронну пошту суду надійшли пояснення від відповідача ТОВ «ФК «Форінт» та доповнення до заперечень щодо прийняття заяви позивача про збільшення позовних вимог /т. ІІ а. с. 111-170, 172-189/. 23 листопада 2020 року суд, ухвалою постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та одночасне залучення в якості співвідповідача у справі АТ «Дельта Банк» і ТОВ «Інвест Енерджі» третьою особою /т. ІІ а. с. 194-195/. 26 листопада 2020 року відповідач ТОВ «ФК «Форінт» подав заяву про відвід головуючого судді, яка ухвалою судді Остапчук Т. В. від 27 листопада 2020 року залишена без задоволення /т. ІІ а. с. 199-205, 212/. 03 грудня 2020 року до суду відповідачем ТОВ «ФК «Форінт» на електронну пошту суду надіслано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яка повторно була подана до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) /т. ІІ а. с. 215-221, 222-224/. 10 грудня 2020 року відповідачем ТОВ «ФК «Форінт» подано відзив на позов [PERSON] , враховуючи збільшення позовних вимог /т. ІІІ а. с. 23-74/. 18 січня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на позов /т. ІІІ а. с. 87-92/. 18 січня 2021 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду надійшло клопотання про вступ до справи в якості третьої особи /т. ІІІ а. с. 93-94/. Також 18 січня 2021 року від представника відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб /т. ІІІ а. с. 100-101/. 19 січня 2021 року представником відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні подано клопотання залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи до участі у справі /т. ІІІ а. с. 104/. 19 січня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача ТОВ «ФК «Форінт» та відповідача ПАТ «Дельта Банк» і залучено до участі у справі в якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб /т. ІІІ а. с. 106, 110-113/. 17 лютого 2021 року представником позивача подано у судовому засіданні пояснення до позовної заяви /т. ІІІ а. с. 115-129/. 16 березня 2021 року відповідачем АТ «ВТБ Банк» подано відзив на позов. Також 16 березня 2021 року до суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подано письмові пояснення на позов. 16 березня 2021 року ухвалою суду залишено без задоволення клопотання ТОВ «ФК «Форінт» про розгляд справи у загальному провадженні. Крім того, 16 березня 2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ «АТЛ» про відкладення розгляду справи, клопотання ТОВ «ФК «Форінт» про обов`язкове письмове опитування позивача і ліквідатора ТОВ «АТЛ». У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Вказав, що на момент оформлення договорів було відсутнє право вимоги до його довірителя [PERSON] , оскільки правовідносини були припинені на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року. Представник відповідача ТОВ «ФК «Форінт» просив відмовити у задоволенні позову з огляду на його недоведеність і безпідставність, зазначаючи, що позивачем не доказано, що укладеними договорами порушено його права. Крім того, договорами відступлено не право вимоги, а майнові права, тобто «право очікування». ТОВ «ФК «Форінт» не може вимагати у [PERSON] виконання зобов`язань за кредитним договором, останній є поручителем лише за одним договором. Представник відповідача АТ «ВТБ Банк» заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що було відступлено не право вимоги, а майнові права - «право очікування». Оскаржуваний правочин жодним чином не порушує права позивача. Представник третьої особи ТОВ «АТЛ» та представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просили відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що права позивача не є порушеними. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення представників сторін, представників третіх осіб у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи 01 червня 2010 року ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «АТЛ» укладено кредитний договір № 4, відповідно до умов якого банк надає ТОВ «АТЛ» кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії, що складає 105 000 000, 00 грн, а ТОВ «АТЛ» зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 31 травня 2012 року, а також сплатити плату за користування кредитом у розмірі 15 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року ТОВ «АТЛ» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено та нотаріально посвідчено договори іпотеки, з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого ТОВ «АТЛ» передало іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно. 01 червня 2010 року ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладений договір поруки № 4/П-1, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед ПАТ «ВТБ Банк» за виконання ТОВ «АТЛ» зобов`язань за кредитним договором у вигляді невідновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «АТЛ» зобов`язалося своєчасно здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані проценти. ПАТ «Дельта Банк» [кредитор] та ТОВ «АТЛ» [боржник] укладено кредитні договори від 30 листопада 2010 року № ВКЛ-2005191 та від 25 березня 2011 року № НКЛ-2005191/1 та договори забезпечення. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 30 листопада 2010 року № ВКЛ-2005191, від 25 березня 2011 року № НКЛ-2005191/1 ТОВ «АТЛ» та ПАТ «Дельта Банк» укладено та нотаріально посвідчено договори іпотеки, відповідно до умов яких ТОВ «АТЛ» передало іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, договори на майнові права на отримання коштів, товарів, на товари в обороті, рухоме майно. 07 грудня 2010 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір поруки № П-2005191, за яким останній поручився за виконання ТОВ «АТЛ» зобов`язань по договору кредитної лінії № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року перед ПАТ «Дельта Банк». 15 вересня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір застави транспортних засобів № ВКЛ-2005191/S-16, за умовами якого у заставу передано наступне рухоме майно: транспортний засіб марки Range Rover (модель 3.6, тип легковий універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER] ), за виконання ТОВ «АТЛ» зобов`язань по договору кредитної лінії № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року перед ПАТ «Дельта Банк». 15 вересня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № ВКЛ-2005191/S-17 від 15 вересня 2011 року, за умовами якого в іпотеку передано наступне нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0, 1500 га, кадастровий номер 3221284001:01:031:0061, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована: [ADDRESS] , за виконання ТОВ «АТЛ» зобов`язань по договору кредитної лінії № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року перед ПАТ «Дельта Банк». Постановою Господарського суду м. Києва від 28 грудня 2015 року ТОВ «АТЛ» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Повідомлення про визнання ТОВ «АТЛ» банкрутом оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 29 грудня 2015 року за № 26864. 17 вересня 2019 року відбувся аукціон з продажу майна банкрута - ТОВ «АТЛ» у межах справи № 910/30921/15 проведений Товарною біржею «Київська Універсальна», переможцем якого став ТОВ «Інвест-Енерджі», придбавши цілісного майнового комплексу (лот № 1) ТОВ «АТЛ». 25 вересня 2019 року ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/30921/15 клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Глеваського В. В. про скасування обтяжень щодо майна банкрута задоволено і скасовано обтяження, заборони, арешти та інші обмеження накладені на нерухоме майно ТОВ «АТЛ», скасовано обтяження, заборони, арешти та інші обмеження накладені на рухоме майно ТОВ «АТЛ», уповноважено ліквідатора ТОВ «АТЛ» арбітражного керуючого Глеваського В. В. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1724 від 20 березня 2015 року) або уповноваженого ним представника за довіреністю, на подання відповідних заяв до державного реєстратора (нотаріуса), органів державної виконавчої служби, щодо зняття арештів та вилучення обтяжень накладених на майно боржника, а також на отримання відповідей від реєстраторів обтяжень щодо зняття арештів та вилучення обтяжень. 08 жовтня 2019 року ТОВ «АТЛ» та ТОВ «Інвест-Енерджі» укладено договір купівлі-продажу про придбання цілісного майнового комплексу за ціною 9 614 710, 67 грн. 02 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» проведено голландський аукціон: https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-06-10-000037-b, на якому виставлено на продаж пул активів, що складається з прав вимоги та майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання, частина з яких знаходиться у заставі Національного банку України, та дебіторської заборгованості, а саме: активи АТ «ВТБ Банк», що складаються з майнових прав за кредитним договором № 4, укладеним з суб`єктом господарювання, активи АТ «Дельта Банк», що складаються з прав вимоги за кредитними договорами, укладеними з юридичними особами - № 308/КВ-07, № 248/КВ-07, № 19/К-07, № 20/КВ-08, № ІОЛ-260808-001КЛ, № 65/КВ-04, № 13/КВ-08, № 21/КВ-08, № ВКЛ-2005191, № НКЛ-2005191/1, № КІО-ВКЛ-2017554/1; майнові права за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами - № ВКЛ-2010538, № 90/К-07, № КІО-ВКЛ-2017554, № КІО-ВКЛ-2017554/2 та дебіторська заборгованість за обслуговування поточного рахунку № 26/23312-536 від 31 серпня 2012 року, у яких актив обтяжено на користь третьої особи. Згідно з протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-10-000037-b від 02 липня 2020 року переможцем аукціону стало ТОВ «ФК «Форінт», запропонувавши ціну за лот 10 468 979, 64 грн. 02 липня 2020 року здійснено повідомлення про намір укласти договір з переможцем, а 29 липня 2020 року укладено: - договір № 2297/К про відступлення прав вимоги від 29.07.2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» за кредитними договорами, укладеними з юридичними особами, № 308/КВ-07, № 248/КВ-07, № 19/К-07, №20/КВ-08, № ІОЛ-260808-001КЛ, № 65/КВ-04, № 13/КВ-08, № 21/КВ-08, № ВКЛ-2005191, № НКЛ-2005191/1, № КІО-ВКЛ-2017554/1; майнові права за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами, № ВКЛ-2010538, № 90/К-07, № КІО-ВКЛ-2017554, № КІО-ВКЛ-2017554/2, у яких актив обтяжено на користь третьої особи з відкладальними обставинами до 30 липня 2020 року включно, та дебіторська заборгованість за обслуговування поточного рахунку № 26/23312-536 від 31 серпня 2012 року; - договір відступлення прав за іпотечними договорами від 29 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт»; - договір відступлення прав за договорами застави, які не посвідчені нотаріально, від 29 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт»; - договір відступлення прав за договорами застави, які посвідчені нотаріально, від 29 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт»; - договір відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально, від 29 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт». Ухвалою Господарського суду м. Києві від 02 вересня 2020 року у справі № 910/30921/15 замінено кредитора ПАТ «Дельта Банк» і кредитора АТ «ВТБ Банк» правонаступником обох - ТОВ «ФК «Форінт». ТОВ «ФК «Форінт» набуло права вимоги за активами АТ «Дельта Банк», що складаються з прав вимоги за кредитними договорами № ВКЛ-2005191, № НКЛ-2005191/1, укладеними з ТОВ «АТЛ», а також майнові права у формі права вимоги за активами АТ «ВТБ Банк» за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Частиною першою ст. 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ст. 518 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, за позовом [PERSON] до АТ «ВТБ Банк», ТОВ «АТЛ» у справі № 759/6703/16-ц визнано припиненими правовідносини за кредитним договором № 4 укладеного ТОВ «АТЛ» та ВАТ «ВТБ Банк» 01 червня 2010 року; визнано припиненими правовідносини по договору поруки № 4/П-1 від 01 червня 2010 року, укладеного ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] . Згідно з частиною четвертою ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначив Верховний суд України у правовому висновку у постанові № 23/236 (3-42гс12) від 02 жовтня 2012 року, відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. За статтею 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання. Згідно з частиною першою ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з частиною другою ст. 190 Цивільного кодексу України майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. За положеннями статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Згідно з частиною третьою ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Зі змісту п. 1.1, п. 1.1.1 спірного договору № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року визначено предмет договору, а саме зазначено про права вимоги за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року АТ «ВТБ Банк» та ТОВ «АТЛ» та забезпечувальними зобов`язаннями ТОВ «АТЛ», у тому числі за договором поруки з позивачем. Таким чином, суд відхиляє заперечення ТОВ «ФК «Форінт», АТ «ВТБ Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з приводу того, що договір № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року не свідчить про купівлю - продаж права вимоги за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року АТ «ВТБ Банк» та ТОВ «АТЛ» та забезпечувальними зобов`язаннями. Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 656 Цивільного кодексу України , предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Отже, суд приходить до висновку, що станом на 29 липня 2020 року у АТ «ВТБ Банк» не існувало будь-яких майнових прав, прав вимоги за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року до ТОВ «АТЛ», [PERSON] , а тому договір № 23-КБ купівлі-продажу майнових прав від 29 липня 2020 року укладено з порушенням ст.ст. 203, 215, 512, 514, 655, 656 Цивільного кодексу України. Крім того, у матеріалах справи міститься ухвала Господарського суду м. Києва від 21 вересня 2020 року у справі № 910/30921/15, якою ухвалу Господарського суду м. Києва від 29 серпня 2018 року у справі № 910/30921/15 у частині визнання АТ «ВТБ Банк» кредитором ТОВ «АТЛ» на загальну суму 272 952 966, 66 грн скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено АТ «ВТБ Банк» у визнанні кредиторських вимог до ТОВ «АТЛ» на суму 272 952 966, 66 грн. Дана ухвала була прийнята на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц. 09 грудня 2020 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду прийнято відмову ТОВ «ФК «Форінт» від апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 21 вересня 2020 року у справі № 910/30921/15 і закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21 вересня 2020 року у справі № 910/30921/15. Судом проаналізовано положення спірних правочинів: договір № 2297/К про відступлення прав вимоги від 29 липня 2020 року, договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 29 липня 2020 року, договір про відступлення прав за договорами застави, які не посвідчені нотаріально від 29 липня 2020 року, договір про відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально від 29 липня 2020 року, відповідно до яких визначено, що їх предметом є права вимоги з поміж інших за кредитним договором від 30 листопада 2010 року № ВКЛ-2005191, кредитним договором від 25 березня 2011 року № НКЛ-2005191/1, укладеними ТОВ «АТЛ» та ПАТ «Дельта Банк», договорами іпотеки, поруки, застави, які укладались на забезпечення виконання зобов`язань зазначених вище кредитних договорів. Постановою Господарського суду м. Києва від 28 грудня 2015 року ТОВ «АТЛ» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, повідомлення про визнання ТОВ «АТЛ» банкрутом оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 29 грудня 2015 року за № 26864. Положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який діяв до 21 жовтня 2019 року врегульовано процедуру продажу майна банкрута та погашення вимог кредиторів. Згідно з частиною п`ятою ст. 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами. Майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів (ст. 43 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду (частина четверта ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку (частина дев`ята ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29 серпня 2018 року затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «АТЛ», до якого, зокрема, включено вимоги ПАТ «Дельта Банк» на суму 572 873 855, 70 грн, з яких 2 756, 00 грн - перша черга, 100 529 531, 35 грн - четверта черга, 244 785 682, 54 грн - шоста черга, 227 555 885, 51 грн - окремо, як забезпечені заставою майна боржника. 17 вересня 2019 року відбувся другий повторний аукціон з продажу майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу, про що було складено протокол про визначення переможця - ТОВ «Інвест-Енерджі». Майно банкрута було реалізовано за ціною 9 614 710, 67 грн. З наведеного слідує, що у межах справи про банкрутство ТОВ «АТЛ» на аукціоні 17 вересня 2019 року вже було продано майно, яке належить на праві власності ТОВ «АТЛ» у вигляді цілісного майнового комплексу, у тому числі заставне майно ПАТ «Дельта Банк». Кошти, які були отримані з реалізації майна боржника, заставленого на користь ПАТ «Дельта Банк» мають бути перераховані на користь забезпеченого кредитора у межах справи про банкрутство ТОВ «АТЛ». Суд критично оцінює доводи АТ «ВТБ Банк», ПАТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ФК «Форінт» щодо відсутності доказів перерахування ліквідатором ТОВ «АТЛ» 9 614 710, 67 грн на користь кредиторів у справі № 910/30921/15 про банкрутство ТОВ «АТЛ», оскільки дані обставини мають досліджуватися у межах ліквідаційної процедури у справі № 910/30921/15 ліквідатором, господарським судом під час задоволення вимог кредиторів згідно визначеної законом та судом черговості, і значення для цивільної справи не мають. Отже, інше майно, за рахунок якого могли б бути задоволені вимоги ПАТ «Дельта Банк», з урахуванням продажу майна ТОВ «АТЛ» у вигляді цілісного майнового комплексу, тобто всього майна боржника, відсутнє. Сторонами не спростовано даних обставин та не надано доказів протилежного. 25 вересня 2019 року ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/30921/15 клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Глеваського В. В. про скасування обтяжень щодо майна банкрута задоволено, скасовано обтяження, заборони, арешти та інші обмеження накладені на нерухоме майно ТОВ «АТЛ», скасовано обтяження, заборони, арешти та інші обмеження накладені на рухоме майно ТОВ «АТЛ», уповноважено ліквідатора ТОВ «АТЛ» арбітражного керуючого Глеваського В. В. або уповноваженого ним представника за довіреністю, на подання відповідних заяв до Державного реєстратора (нотаріуса), органів державної виконавчої служби, щодо зняття арештів та вилучення обтяжень накладених на майно боржника, а також на отримання відповідей від реєстраторів обтяжень щодо зняття арештів та вилучення обтяжень. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно з ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Отже, скасування всіх арештів, накладених на майно боржника, та інших обмежень щодо розпорядження його майном, є передбаченим законом правовим наслідком визнання особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Окрім того, перебування майна банкрута, яке входить до складу ліквідаційної маси банкрута, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна чи Державному реєстрі іпотек, у процедурі банкрутства робить неможливим виконання ліквідатором банкрута обов`язків, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та суперечить приписам частини першої ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо скасування арештів чи інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута. Відповідно до ст. 42 Закону про банкрутство, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Таким чином, з моменту відкриття щодо боржника ліквідаційної процедури всі без винятку обтяження його активів підлягають скасуванню. Це пов`язано з тим, що у процедурі ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається за рахунок коштів, отриманих від здійсненої у встановленому порядку реалізації майна банкрута, тому майно банкрута повинно бути вільним від будь-яких обтяжень. При цьому зняття заборон та інших обтяжень (обмежень) щодо розпорядження майном боржника, визнаного банкрутом, в силу імперативних приписів ст. 38 Закону про банкрутство є безумовним, стосується будь-яких органів і посадових осіб. Отже, на підставі ухвали Господарського суду м. Києва у справі № 910/30921/15 від 25 вересня 2019 року записи про іпотеку та заборону, обтяження інші обмеження були вилучені з відповідних реєстрів, що вказує на припинення прав у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», як первісного кредитора. Разом, з тим суд враховує ту обставину, що 08 жовтня 2019 року ТОВ «АТЛ» та ТОВ «Інвест-Енерджі» укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу майна, придбаного на аукціоні у межах справи про банкрутство по справі № 910/30921/15, за умовами якого і АТ «ВТБ Банк», і АТ «Дельта Банк» надавало згоду на реалізацію заставного майна на аукціоні. Матеріали справи № 757/34902/20-ц не містять доказів визнання недійсним аукціону від 17 вересня 2019 року та договору купівлі - продажу майна від 08 жовтня 2019 року. Відповідно до частини четверто ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Дійсне зобов`язання повинне ґрунтуватися на чинних правових підставах виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених законом, якими є договір або інший правочин, закон, рішення суду (ст. 11, частина друга ст. 509 Цивільного кодексу України), і повинне бути спрямоване на реальне настання юридичних наслідків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Отже, згідно із чинним законодавством іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Питання про визначення дійсності правочину пов`язується з моментом його вчинення відповідно до ст.ст. 205-210 Цивільного кодексу України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України). Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без зобов`язання. Відповідно до частини п`ятої ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено припинення іпотеки, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання, в разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Таким чином, Закон пов`язує припинення іпотеки у разі припинення основного зобов`язання боржника перед кредитором. Аналогічні норми містяться в ст. 28 Закону України «Про заставу» щодо припинення застави. На підставі вказаного та з урахуванням особливостей продажу майна та погашення вимог кредиторів у процедурі банкрутства згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Кодексом України з процедур банкрутства іпотека майна боржника, якою забезпечувалось виконання кредитних зобов`язань перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» припинилась. Майно вже реалізовано боржником на час проведення аукціону, тобто 02 липня 2020 року, на час укладення спірних договорів, тобто 29 липня 2020 року, тому як в день проведення продажу права вимоги так і наразі йому вже не належить, а кошти з реалізації такого майна мають бути спрямовані на погашення заборгованості боржника перед банком у межах процедури банкрутства. Суд погоджується з запереченнями відповідача ТОВ «ФК «Форінт», що позивач не є боржником / солідарним боржником за кредитним договором № НКЛ-2005191/1 від 25 березня 2011 року та договорами забезпечення за таким договором. Разом з тим, як встановлено судом, що цілісний майновий комплекс ТОВ «АТЛ» було реалізовано за ціною 9 614 710, 67 грн на аукціоні 17 вересня 2019 року у справі № 910/30921/15, інше майно відсутнє. Зазначене свідчить, що право вимоги за кредитним договором № НКЛ-2005191/1 від 25 березня 2011 року та договорами забезпечення за таким договором припинено 08 жовтня 2019 року після реалізації майна боржника - ТОВ «АТЛ» за договором купівлі-продажу, а вимоги кредиторів в силу положень ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Виходячи з наведеного, доводи позовної заяви [PERSON] у частині продажу ТОВ «ФК «Форінт» неіснуючих прав вимоги до ТОВ «АТЛ» за кредитним договором від 30 листопада 2010 року № ВКЛ-2005191 та від 25 березня 2011 року № НКЛ-2005191/1 та договорами забезпечення знайшли своє підтвердження, оскільки після реалізації предметів іпотеки та застави у складі цілісного майнового комплексу на аукціоні у межах справи про банкрутство ТОВ «АТЛ» в силу частини сьомої ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства було припинено основне зобов`язання кредитора за кредитними договорами від 30 листопада 2010 року № ВКЛ-2005191 та від 25 березня 2011 року № НКЛ-2005191/1. У зв`язку з припиненням основного зобов`язання в силу ст. 17 Закону України «Про іпотеку» і ст. 28 Закону України «Про заставу» припиненою є також іпотека та застава, порука за наступними договорами: іпотечного договору № ВКЛ-2005191/S-3 від 30 листопада 2010 року, посвідченого 30 листопада 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A. B. і зареєстрованим за № 2477; іпотечного договору № BKЛ-2005191/S-9 від 30 листопада 2010 року, посвідченого 30 листопада 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A. B. і зареєстрованим за № 2482; іпотечного договору № ВКЛ-2005191/S-17 від 15 вересня 2011 року, посвідченого 15 вересня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A. B. і зареєстрованим за № 3007, іпотечного договору № ВКЛ-2005191/S-19 від 16 вересня 2011 року, посвідченого 16 вересня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A. B. і зареєстрованим за № 3019; іпотечного договору № BKЛ-2005191/S-20 від 23 вересня 2011 року, посвідченого 23 вересня 2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A. B. і посвідченого за № 3061; іпотечного договору № BKЛ-2005191/S-20 від 23 вересня 2011 року, посвідченого 23 вересня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A. B. і зареєстрованого за № 3065; договору застави товарів в обороті № BKЛ-2005191/S-10 від 07 грудня 2010 року; договору застави майнових прав № BKЛ-2005191/S-12 від 07 грудня 2010 року; договору застави майнових прав № BKЛ-2005191/S-14 від 11 квітня 2011 року, іпотечного договору від 25 березня 2011 року, посвідченого 25 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В. В. і зареєстрованим № 230; іпотечного договору від 25 березня 2011 року, посвідченого 25 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В. В. і зареєстрованого за № 232; іпотечного договору від 25 березня 2011 року, посвідченого 25 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В. В. і зареєстрованого № 234; договору застави основних засобів від 25 березня 2011 року; договору застави транспортних засобів від 28 березня 2011 року, посвідченого 28 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В. В. і зареєстрованого за № 245, договору поруки № П-2005191 від 07 грудня 2010 року, договору застави транспортних засобів № ВКЛ-2005191/S-16 від 15 вересня 2011 року, посвідченого 15 вересня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В. і зареєстрованого за № 3009. Вказана позиція узгоджується з положеннями ст. 61 Конституції України, які полягають в тому, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відтак, боржник не несе юридичного обов`язку розраховуватись за боргами як перед первісним кредитором так і перед його правонаступником, тому у разі вчинення заходів з продажу майна банкрута у кредитора виникає лише право вимоги перерахування йому коштів, які надійшли на рахунок боржника та результатами аукціону та розподілені такому кредитору. Суд вважає необґрунтованими заперечення ТОВ «ФК «Форінт» щодо того, що не можуть мати характеру цивільно-правового правочину грошові кошти (9 614 710, 67 грн) отримані від реалізації майна банкрута. Так як за результатами аукціону з продажу майна банкрута 17 вересня 2019 року укладено договір купівлі-продажу майна від 08 жовтня 2019 року, умови якого передбачають сплату переможцем аукціону - ТОВ «Інвест-Енерджі» на користь ТОВ «АТЛ» 9 614 710, 67 грн, договір є дійсним і в установленому законом порядку не визнаний недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача ТОВ «ФК «Форінт» щодо того, що скасування арештів, обтяжень у межах справи про банкрутство, яке є обов`язковою процедурною умовою у банкрутстві, ні яким чином не свідчить про виконання зобов`язань і не може свідчити про припинення договорів забезпечення (іпотеки, застави). Оскільки з підстав зазначених судом слідує, що скасування арештів, заборон, обтяжень всього майна ТОВ «АТЛ» у межах справи про банкрутство по справі № 910/30921/15 згідно з ухвалою Господарського суду м. Києва від 25 вересня 2019 року та надання згоди АТ «ВТБ Банк», ПАТ «Дельта Банк» на реалізацію майна на аукціоні є необхідною умовою реалізації цілісного майнового комплексу ТОВ «АТЛ», яка направлена на розрахунки з кредиторами у межах справи про банкрутство. Тобто, після продажу майна банкрута на аукціоні 17 вересня 2019 року. ТОВ «АТЛ» повинно отримати кошти - 9 614 710, 67 грн по реалізованому майну, яке в тому числі є заставним для розрахунку з кредиторами. У силу частини п`ятої ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», частини сьомої ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. З моменту завершення аукціону та оформлення кінцевих результатів аукціону правовідносини між боржником та кредиторами існують лише у межах задоволення кожної черги кредиторів згідно ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства за рахунок коштів, отриманих боржником від реалізації всього його майна. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Отже, договір № 2297/К про відступлення прав вимоги від 29 липня 2020 року, договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 29 липня 2020 року, договір про відступлення прав за договорами застави, які не посвідчені нотаріально від 29 липня 2020 року, договір про відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально від 29 липня 2020 року, які укладені ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладені з порушенням ст.ст. 203, 215, 512, 514, 559, 593, 655, 656 Цивільного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», ст. 28 Закону України «Про заставу», а отже є недійсними у частині майнових прав за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «АТЛ» - № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року, №НКЛ-2005191/1 від 25 березня 2011 року. Вказане узгоджується з позицією Касаційного господарського суду, вказаною у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 904/5976/19, де зазначено, що оскільки до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, до цього договору застосовуються й вимоги статті 655 та частини першої статті 656 Цивільного кодексу України. Суд попередніх інстанцій дійшли висновку, що недійсність електронних торгів (аукціону), протоколу електронного аукціону та договору полягає у тому, що банк здійснив реалізацію майнових прав, які вже були відсутні на час укладення спірного договору, тобто був відсутній предмет договору купівлі-продажу, таким чином зміст правочину суперечить статті 655 та частині першій статті 656 Цивільного кодексу України». Згідно з ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним. Відповідно до частини третьої ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Суд критично оцінює доводи відповідачів ТОВ «ФК «Форінт», ПАТ «Дельта Банк», АТ «ВТБ БАНК», третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з приводу того, що спірними договорами права та інтереси позивача не порушуються, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи. Як встановлено судом, позивач отримав від ТОВ «ФК «Форінт» повідомлення про відступлення прав вимоги, датовані 03 серпня 2020 року по зобов`язанням за кредитним договором № 4 від 01 червня 2010 року АТ «ВТБ Банк», ТОВ «АТЛ», за кредитним договором № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «АТЛ», у яких позивач виступав поручителем як фінансовим, так і майновим. При цьому, зазначені повідомлення містять вимогу здійснювати погашення кредитної заборгованості на визначені у повідомленнях банківські реквізити ТОВ «ФК «Форінт». Крім того, у матеріалах справи містяться інші докази вчинення ТОВ «ФК «Форінт» заходів, направлених на стягнення заборгованості з позивача за відступленими правами вимог за кредитним договором № ВКЛ-2005191 від 30 листопада 2010 року ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «АТЛ», а саме: ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року у справі № 755/31610/14-ц про заміну стягувача - ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчому документі (листі) виданого Дніпровським районним судом м. Києва 19 липня 2019 року на виконання ухвали суду від 10 червня 2019 року про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2014 року, боржник - [PERSON] . Отже, спірні договори порушують майнові права та інтереси позивача, оскільки зобов`язують його здійснювати виконання зобов`язань неналежній стороні, у зобов`язаннях, які припинені. Недійсність спірних договорів, полягає в тому, що АТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Дельта Банк» здійснило реалізацію майнових прав, які вже були відсутні на час укладення таких договорів, тобто був відсутній безпосередньо сам предмет правочину. Укладення договору, зміст якого ставить під сумнів припинення зобов`язань позивача за кредитними договорами та договорами забезпечення порушує його права та законні інтереси, оскільки ставить його у положення правової невизначеності. Тому доводи про те, що права позивача не порушені є безпідставними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved