Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON] 25.02.2015 року предявив позов до ВАТ НАСК «Оранта» про визнання ДТП, яка сталася 23.12.2012 року, страховим випадком та стягнення страхового відшкодування в розмірі 42\~570,00 грн. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 23 грудня 2012 року з вини [PERSON], котрий керував автомобілем марки WOLKSWAGEN JETTA, номерний знак [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому, позивачу, автомобіль марки DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER]. Даний факт підтверджується вироком апеляційного суду Львівської області від 17 лютого 2014 року, відповідно до якого винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON], відповідальність котрого згідно поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застраховано у відповідача і тому ним, позивачем, 9 січня 2013 року була подана заява страховику про виплату страхового відшкодування та повідомлення про ДТП, що підтверджується заявою, яка написана і знаходиться у відповідача у матеріалах справи про врегулювання страхового випадку, а також повідомленням відповідача від 28.02.2013р. «Про порядок відшкодування шкоди», у якому йдеться про розгляд його заяви та необхідність подачі додаткових документів, у звязку з чим зазначені страховиком документи, а також повторну заяву про страхове відшкодування він, позивач, подав 16 липня 2014 року, однак у визначений строк жодної відповіді він не отримав. 30 січня 2015 року він отримав повідомлення відповідача про відсутність правових підстав для здійснення виплат страхового відшкодування, оскільки з письмовою заявою він, позивач, звернувся нібито 10 липня 2014 року, однак ця обставина не відповідає дійсності. Згідно ст. 36.2. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо- транспортна пригода розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання своїх позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Представники відповідача позов заперечили, посилаючись на те, що згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 жовтня 2013 року, яким [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 23 грудня 2012 року, під час якої був пошкоджений автомобіль марки DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], стягнуто із [PERSON] у користь [PERSON] 42\~570,00 грн. на відшкодування майнової шкоди за пошкодження вказаного автомобіля та 950 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження і тому страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку. Крім того, [PERSON] впродовж одного року з моменту скоєння ДТП не подав заяву про страхове відшкодування, так як така була подана ним лише 10.07.2014 року. Вислухавши пояснення позивача та представників відповідача, показання свідків, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, довіреності та витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей відомо, що власником автомобіля марки DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER], є [PERSON], котрий уповноважив [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожен з яких має право діяти самостійно, зокрема, представляти його інтереси в органах нотаріату, відповідних органах ДАІ або будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, повязаних з виконанням даної довіреності, у тому числі, у випадку спричинення транспортному засобу пошкодження іншими особами в результаті ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам, укладати, якщо в тому буде необхідність, угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми у розмірах згідно з калькуляціями або за домовленістю, отримувати страхові відшкодування, представляти його інтереси в суді у звязку з такими повноваженнями, та виконувати всі інші дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством (а.с. 3, 4, 5). Із довідки, виданої ВДАІ Самбірського МВ ГУМВС України у Львівській області вбачається, що 23.12.2012 року о 12 год. 30 хв. на дорозі Н-13 Львів-Самбір-Ужгород 49 км 850 м за участю автомобілів марки «WOLKSWAGEN JETTA», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], ВАЗ 2101 номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження передньої центральної частини (а.с. 37-38). Згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 жовтня 2013 року та вироку апеляційного суду Львівської області від 17 лютого 2014 року [PERSON] визнано винуватим у вказаній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 6-13). Із поліса № АВ/5591468 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.03.2012 року, видно, що між [PERSON] та ВАТ НАСК «Оранта» у забезпечення транспортного засобу - автомобіля марки «Фольксваген Джета», номерний знак [NUMBER], був укладений зазначений договір, згідно умов якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну, складала 50\~000,00 грн. (а.с. 29, 85). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату). Відповідно до ст.ст. 3 та 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» таке страхування здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що необхідною умовою виникнення обовязку страховика за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Тобто у разі настання страхового випадку, страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування. Порушення страхувальником інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком. Із справи № 397 за фактом ДТП, що сталася 23.12.2012 року за участі забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «WOLKSWAGEN JETTA», номерний знак [NUMBER], журналу вхідної кореспонденції та показань свідка [PERSON] вбачається, що 9 січня 2013 року [PERSON] письмово повідомив страховика про вказану дорожньо транспортну пригоду (а.с. 81-82, 144-148). Згідно ст. 34. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобовязаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобовязаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не зявився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобовязаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Із вказаної справи № 397 видно, що 09.01.2013 старшим аварійним комісаром [PERSON] у присутності [PERSON] було проведено огляд автомобіля DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER] та 21.01.2013 року складено дослідження про те, матеріальний збиток на підставі протоколу цього огляду складає 32\~289,22 грн. (а.с. 100-109, 110-111). Із повідомлення [PERSON] від 28.02.13 № 09-03-09/4407 «Про порядок відшкодування шкоди» відомо, що позивача було повідомлено про подання заяви з реквізитами для перерахування коштів, постанови суду та розширеної довідки ДАІ (Ф-2) (а.с. 112). Із справи № 397 вбачається, що [PERSON] 10.07.2014 року була подана заява про страхове відшкодування і 23.01.2015 року йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що підставою для такої відмови є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 83-84,89). Отже, із наведеного видно, що відповідачем відмовлено позивачу у здійсненні страхової виплати не з підстав заперечення настання страхового випадку, а відповідно до ст. 37.1.4. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» внаслідок порушення вимог ст. 35 цього Закону, у звязку з чим безпідставними є вимоги позивача про визнання страховим випадком ДТП, яка сталася 23.12.2012 року за участі забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «WOLKSWAGEN JETTA», номерний знак [NUMBER], і автомобіля марки DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER]. Сам відповідач не заперечує настання страхового випадку та розміру збитків, які підлягають відшкодуванню, що визначений на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного експертом та встановленого згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 7 жовтня 2013 року у справі про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України і становить 42\~570 грн. (а.с. 14-28, 78, 128-135). Згідно ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 37 цього Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Із справи № 397 за фактом ДТП, що сталася 23.12.2012 року за участі забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «WOLKSWAGEN JETTA», номерний знак [NUMBER], вбачається, що позивачем, дійсно, не дотримано зазначених вимог, так як заява про страхове відшкодування ним була подана тільки 10.07.2014 року, тобто після спливу одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди і суд відхиляє його посилання на те, що така заява була подана ним 9 січня 2013 року під час повідомлення про настання страхового випадку, виходячи із такого. Із журналу вхідної кореспонденції однозначно видно, що 09.01.2013 року від [PERSON] надійшло повідомлення про ДТП. Також із даного журналу вбачається, що заяви про виплату страхового відшкодування реєструються окремо (а.с. 144-148). Крім того, із повідомлення [PERSON] від 28.02.13 № 09-03-09/4407 «Про порядок відшкодування шкоди» видно, що йому пропонувалося подати заяву з реквізитами для перерахування коштів. Таке ж повідомлення було надіслано [PERSON] свідку у даній справі. Жодним нормативним актом, а також полісом № АВ/5591468 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.03.2012 року не передбачено подання заяви про страхове відшкодування під час повідомлення про настання страхового випадку, тобто до того як страховиком буде зроблено висновок про наявність страхового випадку, що є підставою для виплати страхового відшкодування. Однак, працівниками відповідача були допущені ряд порушень вимог чинного законодавства, які сприяли тому, що позивачем пропущено строк подання заяви про страхове відшкодування. Так, згідно ст. 35.3. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобовязана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобовязана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Відповідно до ст. 36.2. цього Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобовязаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. У вказаній справі № 397 міститься копія листа [PERSON] від 19.02.2013 р. за № 09-03-09/67 «Про порядок відшкодування шкоди», у якому зазначено, що НАСК «Оранта», розглянувши заяву про виплату страхового відшкодування від 09.01.2013, в якій міститься інформація про настання події 23.12.2012 року, що має ознаки страхового випадку і тому відповідно до ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для подальшого розгляду заяви та прийняття остаточного рішення Страховику необхідно серед іншого отримати від потерпілого заяву про страхове відшкодування, а також копія листа [PERSON] від 24.03.14 за № 09-03-09/5597 «Щодо страхового відшкодування», у якому вказано, що НАСК «Оранта» розглянула його повідомлення від 29.01.2013 (фактично повідомлення подано 09.01.2013) та не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування унаслідок того, що [PERSON] впродовж одного року з моменту скоєння ДТП не звернувся до НАСК «Оранта» з письмовою заявою про страхове відшкодування (а.с. 78, 87). У той же час, у справі № 397 немає жодних підтверджень про те, що такі листи [PERSON] були надіслані. Підставою для сумніву у надісланні таких листів [PERSON] є те, що листи аналогічного змісту з такими ж реквізитами дати відправлення знаходяться у справі № 394 за повідомленням [PERSON] 04.01.2013 про настання події 23.12.2012 року, унаслідок якої загинув [PERSON], але дані листи адресовані [PERSON] (а.с. 147, 167, 169). Також відповідь на скаргу [PERSON] від 08.12.2014 року надсилалася [PERSON], хоча той зі скаргами на дії НАСК «Оранта» не звертався (а.с. 88, 91). Дійсно, [PERSON] 28.02.13 за № 09-03-09/4407, що підтверджено поштовим відправленням, було надіслано повідомлення «Про відшкодування шкоди», в якому зазначалося, що ВАТ НАСК «Оранта», розглянувши заяву про виплату страхового відшкодування за № 397, в якій міститься інформація про настання події 23.12.2012 року, що має ознаки страхового випадку і тому для подальшого розгляду заяви та прийняття остаточного рішення Страховику необхідно отримати від потерпілого серед іншого заяву з реквізитами для перерахування коштів, однак [PERSON] заява про страхове відшкодування зі всіма необхідними документами була подана тільки 10.07.2014 року, але відповідачем не було виконано вимоги ст. 36.2. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У п. 19. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК України, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК України) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Ураховуючи те, що неподання [PERSON] заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди не відноситься до порушення, яке перешкодило Страховику переконатися, що подія від 23.12.2012 року є страховим випадком чи визначити розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, у звязку з чим вимога про стягнення страхового відшкодування підлягає задоволенню. Посилання відповідача на те, що згідно вироку суду із винної особи стягнуто 42\~570,00 грн. на відшкодування майнової шкоди за пошкодження автомобіля марки DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], та 950 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження і тому страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, суд відхиляє,

Outcome: partial