Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON] ) звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] (далі [PERSON] ), в якій просить суд: - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 5000,00 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і досягнення дітьми повноліття; - допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2017 року по 2019 рік. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Самостійно позивач не може забезпечити дітям належний рівень життя. Зазначає, що відповідач інших осіб на утриманні не має, отримує дохід, є працездатною особою, тому повинен приймати участь у забезпеченні належного рівня, необхідний для фізичного, духовного, морального і матеріального розвитку дітей. Враховуючи наведене просить стягнути аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі 5000,00 грн., оскільки останній має можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30.09.2020 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв не надав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням заяви позивача, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] та [PERSON] 21.06.2017 у виконавчому комітеті Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області зареєстрували шлюб, актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 17.07.2020), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 17.07.2020), які проживають разом з позивачем. Батьком обох дітей записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним стабільного, регулярного доходу. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено судом під час розгляду справи, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем та фактично знаходяться на її утриманні. Зазначена обставина не спростована відповідачем. В матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження тієї обставини, що відповідач бере участь в матеріальному забезпеченні дітей, таких доказів останнім не надано і в ході судового розгляду. Оскільки судом встановлено, що малолітні діти проживають разом з матір`ю, а отже тягар по їх утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи зі змісту положень чинного сімейного законодавства, відповідно до якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дітей та їх батька, суд вважає за необхідне покладення на останнього аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів, окрім вищевказаних правових положень, суд бере до уваги таке. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він офіційно працевлаштований, має постійний, регулярний дохід, а також відомості щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем не надано. В матеріалах справи відсутні відомості щодо стану здоров`я дітей та платника аліментів, тому суд не враховує зазначені обставини. [PERSON] в ході судового розгляду не доведено, що позивач, будучи матір`ю малолітніх дітей та маючи відповідно до вимог ст. 141 СК України рівний з батьком обов`язок утримувати дітей, не має можливості брати участь у витратах на дітей. Суду не надано доказів на підтвердження відсутності у позивача доходу, відомості щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача брати участь у матеріальному забезпеченні малолітньої дитини. Також позивачем в ході судового розгляду не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів на дитину саме у розмірі 5000,00 гривень, не надано відомостей щодо несення нею витрат на утримання дітей, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному нею розмірі. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року 1779,00 гривень, з 1 липня 1859,00 гривень, з 1 грудня 1921,00 гривня. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Отже, враховуючи зазначені обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне встановити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, та утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, який підлягає стягненню починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 14.09.2020 і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 840,80 грн. суд стягує з відповідача в дохід держави, у зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial