Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] 06.11.2016 р. звернувся із позовом про визнання права власності на майно. В суді представник позивача позов підтримав, вказавши в обґрунтування наступне. 16.09.2008 року [PERSON] видав Позивачу довіреність (по передорученню), яка посвідчена нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області в реєстрі за №1718 від 16.09.2008 р. на повне розпорядження а/м «DAEWOO LANOS», 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. В подальшому, 15 травня 2015 р. між [PERSON], якій діяв від імени [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівли-продажу зазначеного автомобіля. Але, у реєстрації автомобіля у встановленому чинним законодавством порядку ДАІ позивачу відмовило у зв/язку з тим, що останній не є його власником; що цей автомобіль є предметом застави та на нього накладений арешт . Стверджують, що Позивач набув право власності на автомобіль у законному порядку, є добросовісним покупцем; тому, з посилкою на статті 328, 330,388,392,655, 1000 ЦК України просить визнати право власності на автомобіль за [PERSON], зазначивши в судовому рішенні, що автомобіль «DAEWOO LANOS», власником якого є [PERSON], обтяжень не має. Відповідач, 3 особа в судове засідання не з*явились, про день, час слухання справи повідомлені належним чином; заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали. Тому, суд, за згодою представника позивача, розглянув справу у відсутності відповідача та зацікавленої особи, на підставі наданих документів, заочно. Вислухавши представника позивача, вивчивши надані письмові докази, суд приходить до наступного. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності є виниклим правомірно в разі, коли інше прямо не передбачено законом або незаконність набування права власності не встановлена судом. Автомобіль марки «DAEWOO LANOS», 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований МРЕВ м.Харкова 24.05.2004 р. за власником [PERSON] Як впливає зі змісту документу, 16 вересня 2008 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності від 10.02.2008 року, надав [PERSON] довіреність (по передорученню) на повне володіння, розпорядження, користування спірним автомобілем. Довіреність дійсна до 10.02.2018 р. та посвідчена приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області в реєстрі за №1718. Згідно ч.1 ст. 206 ЦК України правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочини, для яких недодержання письмової форми має наслідком її недійсності, мають вчинятися в письмової формі. Не допускається усне вчинення правочинів, щодо яких потрібне нотаріальне посвідчення або державна реєстрація, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком її недійсність. Позивач на підтвердження укладання угоди купівлі автомобіля посилався на наявність довіреності, що надає йому право керувати, експлуатувати, розпоряджатись цім автомобілем та на письмову розписку від 15.05.2015 р. Разом з тим, позивачем не надано доказів, що підтверджують позовні вимоги, оскільки, відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією стороною іншій особі для представництва перед третіми особами, у зв*язку з чим, довіреність не є правовим оформленням переходу прав власності на спірний автомобіль, оскільки, після укладання сторонами довіреності на розпорядження майном воно не вибуло із володіння [PERSON] Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 07.09.1998 р. №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» довіреність не є підставою для реєстрації права власності на майно. Що стосується письмової розписки, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів Харківського обласного державного нотаріального архіву від 25.01.2016р., 27 травня 2004 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір застави майна №805/1320/4-715. Відповідно умов цього Договору, [PERSON] передав Банку належний йому ТЗ марки «DAEWOO LANOS», 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в заставу у якості забезпечення виконання зобов*язань за Договором кредиту №805/16/21/-1/4-633 від 27.05.2004 р. Умовами Договору застави передбачено, що «1.10 Предмет застави залишається в користуванні та володінні Заставодавця відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей і знаходиться за адресою:…. 1.11. Передача предмету застави у володіння, користування та розпорядження іншим особам без письмової згоди Заставодержателя забороняється» Станом на 15 жовтня 2015 р. обмеження на проведення реєстраційних дій з бази даних ВДАІ не вилучені; застава автомобіля не скасована; письмової згоди на передачу спірного автомобіля у користування, володіння інших осіб Застоводержателем («Укрсоцбанком») не надавалась. За правилом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, правових підстав для задоволення позову та визнання за [PERSON] права власності на автомобіль суд не знаходить. Статтею 4 ЦПК України закріплено, що «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.» Отже, позовні вимоги про визнання автомобіля «DAEWOO LANOS», власником якого є [PERSON], таким, що не має обтяжень, не належать задоволенню, крім інших правових підстав, і тому, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у спосіб, не передбачений цивільним Кодексом України.

Outcome: dismissed