Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про видачу обмежувального припису. Заява обґрунтована тим, що протягом спільного проживання її батько [PERSON] (далі - [PERSON] ) неодноразово вчиняв відносно неї психологічне, економічне та фізичне насильство, а саме: погрожував та виганяв з будинку, нецензурно висловлювався, а 18.09.2021 завдав їй тілесних ушкоджень. У зв`язку з цим вона зверталась до голови об`єднаної територіальної громади та поліції з відповідними заявами, про результати розгляду яких їй невідомо. Крім того, оскільки вона боялася за своє життя, тому вона разом із сином змушені були втікати до м. Луцька і з 27.09.2021 по 29.09.2021 проживати у притулку для осіб, які постраждали від домашнього насильства. Враховуючи наведене, заявник просила суд постановити рішення про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 6 місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.10.2021 відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання. У письмових поясненнях заінтересована особа просив відмовити у задоволенні заяви, мотивуючи тим, що ніяких протиправних дій щодо [PERSON] не вчиняв. Будинок, у якому заявник просить заборонити його перебування, належить йому на підставі договору дарування, а донька разом із матір`ю вимагають від нього, щоб він подарував їй вказаний будинок. Вважає, що таким чином на нього здійснюється тиск, щоб він подарував цей будинок. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, просили суд її задовольнити. Крім того, заявник уточнила, що її батько [PERSON] вчиняв відносно неї психологічне насильство, яке полягало у тому, що протягом всього життя батько ображав її різними нецензурними словами та принижував її, а також фізичне насильство, яке полягало у тому, що він 18.09.2021 завдав їй тілесних ушкоджень. У зв`язку з цим вона 23.09.2021 залишила місце проживання та у період з 23.09.2021 по 26.09.2021 проживала у готелях та орендованих квартирах, а з 27.09.2021 по 29.09.2021 - у притулку для осіб, які постраждали від домашнього насильства, в м. Луцьку. У вказаному притулку їй пропонували проживати 3 місяці, однак вона відмовилася, оскільки знайшла житло. На даний час разом із сином та матір`ю вона проживає у будинку в с. Дерно Луцького району Волинської області. Син відвідує школу, яка знаходиться у цьому населеному пункті. Зараз цей будинок вона орендує, проте в майбутньому планує придбати його. Повернутися проживати у будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вона наміру не має, а просто хоче забрати звідти свої речі та речі сина. До батька із проханням повернути речі вона не зверталась. Батько писав їй повідомлення на телефон, однак вона їх не читала. Заінтересована особа та її представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, оскільки щодо заявниці жодного насильства не здійснювалося. [PERSON] також пояснив, що 18.09.2021 у конфлікт з дочкою не вступав, тому не знає по якій причині вона викликала поліцію. Вказав, що ніколи не ображав дочку, не принижував її та не переслідував, а також не завдавав їй тілесних ушкоджень. Звідки у неї синці йому не відомо. Повідомив, що ніяких перешкод для проживання дочці не вчиняв, а навпаки писав їй повідомлення про те, що він їх чекає та просив приходити додому. Крім того, зазначив, що іншого житла для проживання не має. У судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сином [PERSON] та братом [PERSON] , показав, що батько ніколи не ображав та не принижував сестру, а навпаки завжди чим міг, тим допомагав їй. Про те, що батько міг завдати тілесних ушкоджень сестрі, не вірить. Ініціатором всіх конфліктів, які виникали у сім`ї завжди була сестра. На його думку, теперішній конфлікт виник через те, що батько не заходів переоформити будинок на сестру. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що давно знає [PERSON] і жодного разу не чув, щоб він ображав дочку. Ніколи не бачив, щоб [PERSON] конфліктував, тому впевнений, що він не міг завдати дочці тілесних ушкоджень. Заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.06.1992 (а.с.4). Відповідно до довідки Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області від 26.10.2021 №2125, заявник та заінтересована особа зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). Звертаючись до суду із вказаною заявою [PERSON] зазначила, що [PERSON] вчинив відносно неї психологічне, економічне та фізичне насильство, у зв`язку з чим просила суд застосувати щодо нього обмежувальний припис. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 07.12.2017 №2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон №2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 вказаного Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону Закону №2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону Закону №2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування (частина четверта статті 350-4 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні [PERSON] уточнила, що [PERSON] вчинив відносно неї психологічне та фізичне насильство, однак належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин суду заявник не надала. Так, із талона-повідомлення єдиного обліку №41453 від 29.09.2021 слідує, що 29.09.2021 [PERSON] звернулася до поліції із проханням вжити відповідних заходів відносно батька [PERSON] (а.с.6). Однак із вказаного документа неможливо встановити у зв`язку з чим та яких заходів просила вжити заявник. У заяві голові селищної ради від 23.09.2021 заявник просила сприяння в тому, що її батько та брат постійно конфліктують, ведуть фото та відео зйомку за її життям, погрожують виселенням з будинку (а.с.7). Жодних відомостей про нанесені батьком тілесні ушкодження у даній заяві заявник не зазначала. Також заявник не надала доказів на підтвердження звернення її до Волинського бюро судово-медичних експертиз відповідно до направлення Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.09.2021 № 01-23/1/21 (а.с.8). Водночас, з консультативного висновка спеціаліста №1886 від 28.09.2021 неможливо встановити, що тілесні ушкодження [PERSON] завдані саме [PERSON] (а.с.9). Разом з тим, із характеристики Олицької селищної ради від 26.10.2021 №2125 слідує, що [PERSON] за час проживання в с. Дідичі Луцького району Волинської області зарекомендував себе з хорошої сторони; трудолюбивий, добросовісний; з сусідами проживає у злагоді, пенсіонер, учасник бойових дій, веде особисте селянське господарство; виховав двоє дітей, хороший господар, люблячий батько; скарг на порушення громадського порядку від жителів с. Дідичі на нього не надходило (а.с.41). Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що батько ніколи не ображав сестру, а навпаки завжди їй допомагав, конфлікти у сім`ї завжди розпочинала сестра. Довідка по те, що у період з 27.09.2021 по 29.09.2021 заявник проживала у притулку для осіб, які постраждали від домашнього насильства, в м. Луцьку також не є достатнім доказом на підтвердження вчинення насильства щодо неї (а.с.5). Крім того, заявник у судовому засіданні пояснила, що самостійно залишила будинок за адресою: [ADDRESS] , та наміру повертатися туди проживати вона не має, а просто хоче забрати звідти свої речі та речі сина. Також заявником не доведено, що батько будь-яким чином створює перешкоди їй забрати речі. Таким чином, проаналізувавши всі зібрані та дослідженні у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що надані заявником докази не вказують безумовно на вчинення [PERSON] фізичного чи психологічного насильства відносно [PERSON] у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом №2229-VIII, а свідчать лише про наявність конфлікту між сторонами, зокрема з приводу майна. Відтак, заява [PERSON] є не обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed