Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення боргу за договором позики в якому вказує, що 07 червня 2019 року вона надала Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 279900.00 гривень, що еквівалентно 10448 доларів США. На підтвердження отримання коштів було укладено договір позики, посвідчений нотаріусом. Вказаним договором позики було встановлено строк для повернення коштів - до 31 грудня 2019 року. До даного часу Відповідач не виконала прийняті на себе зобов`язання та повернення коштів у визначений строк не здійснила. Позивач намагалася вирішити питання щодо повернення коштів неодноразовими дзвінками та щомісяця організовувала зустрічі з Відповідачем, яка запевняла, що повернене кошти. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 315983.21 гривень. Також, з Відповідача підлягають стягненню кошти в розмірі трьох процентів річних в сумі - 14694.75 гривень. На підставі вищевикладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 315983.21 гривень та три проценти річних з простроченої суми у розмірі 14694.75 гривень. Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статей 274-279 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, дослідивши оригінал договору позики від 07 червня 2019 року та матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з договору позики від 07 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тиминюк М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2064, Позикодавець - [PERSON] передала Позичальнику - [PERSON] грошові кошти в сумі - 279900.00 гривень, що еквівалентно 10448.00 доларів США, надалі Борг, які Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю в строк, визначений цим договором, у грошовій одиниці України - гривні, в сумі еквівалентній 10448.00 доларів США (згідно з курсом продажу доларів США, встановленого Національним банком України на день повернення боргу. Суму грошових коштів, без нарахування відсотків від суми боргу, Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві до 31 грудня 2019 року в порядку та на умовах, передбачених цим договором. /а.с.10/ Відповідно до розрахунку інфляції та 3 % річних до позовної заяви: - сума боргу - 279900.00 гривень; сума інфляції - 36083.21 гривень; 3 % річних - 14694.75 гривень, всього - 330677.96 гривень. /а.с.11/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача коштів за договором позики в сумі - 330677.96 гривень, з врахуванням суми боргу, суми інфляції та 3 % річних, з тих підстав, що Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала та допустила прострочення повернення коштів. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт отримання позичальником в борг коштів підтверджується договором позики, посвідченим нотаріально. Зі змісту даного договору вбачається, що у ньому зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, встановлено строк повернення коштів, міститься особистий підпис позичальника [PERSON] , обов`язок позичальника повернути кошти позикодавцю. Таким чином, Відповідач взяла у борг у Позивача кошти в розмірі 279900.00 гривень, які зобов`язувалася повернути до 31 грудня 2019 року, проте вона свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача кошти за договором позики в розмірі - 279900.00 гривень. В охоронних правовідносинах права та інтереси Позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок про те, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». З огляду на ту обставину, що Відповідач у встановлений договором строк не повернула Позивачу грошові кошти, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню також три проценти річних від простроченої суми в розмірі - 14694.75 гривень та інфляційні втрати в розмірі - 36083.21 гривень. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною першою статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем в ході розгляду справи доведено обставини викладені нею в поданому позові, а саме підтвердження, що Відповідач отримала від неї кошти в борг та не повернула їх, що є підставою для стягнення з неї суми боргу в розмірі: - сума боргу - 279900.00 гривень; сума інфляції - 36083.21 гривень; 3 % річних - 14694.75 гривень, а всього на загальну суму - 330677.96 гривень. Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 3306.80 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з Відповідача на її користь.

Outcome: approved