Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] 07 жовтня 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки у спільній частковій власності та визнання права власності посилаючись, що [PERSON] та [PERSON] є їх з відповідачем батьками, яким на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області. 22 травня 2012 року померла мати [PERSON], яка залишила заповіт на імя відповідача, за яким рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року визнано право власності на 1/3 частину вищевказаного будинку. Вона та батько [PERSON] є спадкоємцями її майна за законом на обовязкову частку в спадщині та успадкували по 1/12 частині житлового будинку, але не оформили спадкових прав. 29 травня 2015 року помер батько [PERSON]. Вона є спадкоємцем його майна за заповітом, а саме на 7/12 ч. житлового будинку за зазначеною адресою та на земельну ділянку площею 0,36 га, яка належала померлому згідно Державного акту на право приватної власності на землю. Просила виділити та визнати за нею право власності на 1/12 ч. житлового будинку з господарськими будівлями в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області після померлої [PERSON] як на обовязкову частку та на 7/12 ч. будинку і земельну ділянку площею 0,36 га після померлого [PERSON] за заповітом. До початку розгляду справи [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, уточненим під час розгляду, до [PERSON], третя особа: Камянопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування та просив прийняти його до спільного розгляду з первісним позовом посилаючись, що вони взаємоповязані та виникають з одних правовідносин. В обгрунтування своїх вимог посилається, що його батьку [PERSON], який помер 29 травня 2015 року належав житловий будинок та земельна ділянка площею 0,36 га в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області. 17 листопада 2015 року він звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, де йому стало відомо, що батько залишив заповіт на відповідача [PERSON] Вважає, що заповіт порушує його право на отримання спадщини за законом, так як батько хворіючи на судинну деменцію, маючи похилий вік, 90 років на момент складання заповіту, та хронічні захворювання, при підписанні заповіту 17 вересня 2012 року не мав можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. А отже, він має право на 1/2 ч. вищевказаного житлового будинку. Крім того, має право на 1/2 ч. земельної ділянки площею 0,36 га, оскільки вона є спільною сумісною власністю батьків та підлягає поділу на загальних підставах, так як була набута його батьком у порядку приватизації до 13 червня 2012 року, тобто до набранням чинності Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Просив визнати за ним та за [PERSON] право власності по 1/2 ч. житлового будинку з господарськими будівлями в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області, який складається з житлового будинку загальною площею 55,2 кв.м., літньої кухні, гаражу, вбиральні, літнього душу колодязя, огорожі та по 1/2 ч. земельної ділянки площею 0,36 га після померлого [PERSON]. Ухвалою від 11 січня 2017 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Камянопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу [PERSON], Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області про виділ частки у спільній частковій власності та визнання права власності і обєднано в одне провадження. Представники позивача [PERSON] адвокат [PERSON] та за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримали та просили задовольнити, про підстави та обставини якого пояснили так, як це викладено в заяві. Зустрічний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, вважають його необґрунтованим та безпідставним. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов не визнав з підстав зазначених в зустрічному позові, який підтримав та просив задовольнити. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Третя особа Камянопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, у винесенні рішення покладалися на розсуд суду. Третя особа Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судового повідомлення. Суд, заслухавши пояснення уповноважених представників позивача, відповідача, дослідивши подані сторонами докази та оцінивши їх з точку зору відповідності вимогам належності та допустимості, приходить до наступних висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 22 травня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 22 травня 2012 року Камянопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 49. Відкрилася спадщина. Відповідно до рішення Кременчуцького районного суду від 06 листопада 2013 року визнано за [PERSON] частку у праві спільної сумісної власності у вигляді ? частини житлового будинку з господарськими будівлями в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області, як на майно набуте подружжям за час шлюбу. Отже, спадковим майном є 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями розташовані в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області. Спадкоємцями є [PERSON] за заповітом, посвідченим 21 грудня 1992 року Камянопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрованим в реєстрі за № 335 та [PERSON] і [PERSON] за законом на обовязкову частку в спадщині, які спадщину прийняли шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідними заявами. Таким чином, частка [PERSON] в спадковому майні становить 1/3 ч., [PERSON] та [PERSON] по 1/12 ч. кожному. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до постанови приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09 січня 2014 року їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2014 року за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташовані в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області після померлої [PERSON], державна реєстрація якого не була проведена. [PERSON] і [PERSON] спадкових прав не оформили. З огляду на викладене, суд вважає законними та обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] в частині виділення та визнання за нею право власності в порядку спадкування після померлої [PERSON], як обовязкової частки у спадщині, на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями розташованих в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області та їх задовольняє. 29 травня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 04 червня 2015 року виконавчим комітетом Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 46, який розпорядився своїм майном і залишив заповіт на [PERSON], посвідчений 17 вересня 2012 року секретарем Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Спадкоємцями є [PERSON] за заповітом та [PERSON] на обовязкову частку, які в передбаченому законом порядку звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 58223371. [PERSON] належала та є спадковим майном 7/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області, що складається з 1/2 ч. у праві спільної сумісної власності та з 1/12 ч. як обовязкової частки у спадщині після померлої [PERSON], державна реєстрація якого не була проведена. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу [PERSON] від 22 березня 2016 року спадкоємцям було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, чим були порушені їх законні права та інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом та [PERSON] за зустрічним позовом щодо визнання за ними права власності на спадкове майно після померлого [PERSON] підлягають частковому задоволенню та визнає за [PERSON] право власності на 21/48 частину, а за [PERSON] на 7/48 частин житлового будинку з господарськими будівлями в с. Садки вул. Щорса, 80 Кременчуцького району Полтавської області. Позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки позивачів як за первісним так і за зустрічним позовами підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,36 га розташована в с. Садки Камянопотоківської сільської ради, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,11 га. Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, сторонами не були надані варіанти поділу спірної земельної ділянки, що унеможливлює суд прийняти рішення. Так як позовні вимоги викладені в первісному та зустрічному позовах задоволені частково, то позовні вимоги в частині стягнення судового збору не підлягають задоволенню.

Outcome: partial