overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] 20 квітня 2015 року пред'явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 липня 2014 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, вони не підтримують сімейних стосунків, не ведуть подружнього життя, вона, позивач, втратила до відповідача почуття поваги та любові, їхній шлюб носить формальний характер і зберегти його неможливо. Від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає, однак відповідач відмовляється прибути в органи ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Під час судового розгляду [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила відновити їй дошлюбне прізвище. [PERSON] позов визнав з підстав, наведених позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ст. 174 цього Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Сторонам роз'яснено наслідки визнання позову відповідачем [PERSON] та визнання ним позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, сторони зареєстрували шлюб 27 липня 2014 року, від якого неповнолітніх дітей у них немає (а.с. 3). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] в шлюбі перебували нетривалий час, у лютому 2015 року припинили подружні відносини і не мають наміру їх відновлювати, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] 20 квітня 2017 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 30.04.2010 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач був згоден на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 30.04.2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції Запорізької області, за актовим записом № 20 (а.с.5). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON] 20 квітня 2018 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи позовні вимоги неможливістю відновлення сімї, яка розпалася внаслідок суперечок та непорозумінь між ними. Позивач в судове засідання не зявився, в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проводиться за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 квітня 2012 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Сумській області зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-БП № 070374, актовий запис № 36 (а.с.3). В силу ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, можливості зберегти сімю немає. Відповідачка позов визнала повністю, що свідчить про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України, приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією банку (а.с.1). \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] 20 липня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У позовній заяві вказується, що 31 жовтня 2010 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилася спадщини, зокрема, житловий будинок з господарськими спорудами на вул. Калініна, 14 в с. Сасинівці Пирятинського району Полтавської області. Проте, у встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до Пирятинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після свого батька [PERSON]А, так як уважав, що вказаний будинок успадкувала [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Проте, у квітні 2015 року позивачу стало відомо, що даний будинок не охоплений заповітом [PERSON] від 04.01.2005, у звязку з чим не успадкований [PERSON] Тому позивач просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві, просить постановити рішення в попередньому судовому засіданні. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову та постановлення рішення в попередньому судовому засіданні не заперечує. Згідно ч.4 ст.130 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 174 ЦПК. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про постановлення рішення у попередньому судовому засіданні і задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] 20 липня 2016 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем вони мають неповнолітню доньку Рєнату, [INFO]. З народження дитина важко хворіє та знаходиться під постійним наглядом лікарів у національній дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ». Вони з травня 2016 року проживають окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, інших аліментних зобовязань немає, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання доньки у розмірі 2\~500 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просить розглянути справу за його відсутністю. Змінює позовні вимоги, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу. Відповідач\~ у судове засідання не з'явився, телефонограмою просить розглянути справу за його відсутності. Згоден на сплату аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу, оскільки він неофіційно працює в м. Києві. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне змінені вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 цього Кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 2), відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем, що підтверджено довідкою про склад сімї (а. с. 7). Суд погоджується з розміром аліментів, запропонованим представником позивача, що не суперечить вимогам закону і інтересам сторін та дитини. Оскільки позивач звільнена за законом від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] 20 листопада 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн., щомісячно, до досягнення нею повноліття. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а відповідач їх визнав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей, в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у твердій грошовій сумі. За таких обставин та вимог закону, суд приходить до висновку про можливість задовольнити позов. Судові витрати у справі, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] 20 листопада 2017 року звернувся до суду з заявою, в якій зазначає, що 12 листопада 2008 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,39 га, яка розташована на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Заповітом від 12 вересня 2001 року [PERSON] зазначену земельну ділянку заповіла заявнику. Заявник зазначає, що 18 серпня 2016 року він звернувся до Ананьївської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу №330-2016, однак вивчивши надані ним документи нотаріус виявила, що не підтверджується належність зазначеної земельної ділянки спадкодавцю, оскільки державний акт на право приватної власності на землю видано на імя [PERSON], а в актовому записі про смерть вона записана як [PERSON], через що було рекомендовано з відповідною заявою звернутися до суду, у звязку з чим заявник звернувся до суду та просить задовольнити заявлені вимоги. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заявлених вимог. Суд, взявши до уваги пояснення заявника та представника заінтересованої особи, вивчивши та перевіривши матеріали справи(а.с.1-21), прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: вище вказаного державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] має для заявника значення для оформлення відповідних документів для прийняття спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту належності документу, вище вказаного державного акта на право приватної власності на землю ділянку, який дійсно належить [PERSON], яка померла 12 листопада 2008 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] 20 листопада 2017 року звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що 07 травня 2002 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), яка знаходиться на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Заповітом від 20 лютого 1999 року вона все своє майно заповіла [PERSON], яка в свою чергу 10 жовтня 2017 року від прийняття спадщини відмовилась, для чого надала відповідну заяву. Заявник вказує, що 08 вересня 2017 року звернулася до Ананьївської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, оскільки відсутні документи, які можуть підтвердити факт її проживання однією сімєю зі спадкодавцем, та було рекомендовано звернутися до суду. Вона проживала зі спадкодавцем з 1995 року по день її смерті, тобто, по 07 травня 2002 року. Вона надавала їй допомогу матеріального та фізичного характеру. В них був спільний бюджет та вони проживали в одному домоволодінні однією сімєю. У звязку з вказаними обставинами, вона звернулась до суду та просить задовольнити заявлені вимоги. Заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні під час розгляду справи не заперечила проти задоволення заявлених вимог. Суд, взявши до уваги пояснення заявника та представника заінтересованої особи, вивчивши та перевіривши матеріали справи (а.с.1-31), допитавши свідків, прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Свідки [PERSON] та [PERSON] кожна окремо пояснили, що заявника та померлу знають добре. Можуть підтвердити той факт, що заявник проживала однією сімєю з померлою більш як пять років. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, та їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.1265 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не зазначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] має для заявника значення для вирішення питання щодо належного оформлення спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] з 1995 року по день смерті останньої - 07 травня 2002 року, тобто, більше пяти років. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] 20 листопада 2017 року звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що 12 грудня 2006 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,56 га, яка знаходиться на території Новоселівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. [PERSON] заповіту не залишила. Заявник вказує, що 22 червня 2017 року звернулася до Ананьївської районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, оскільки відсутні документи, які можуть підтвердити факт її проживання однією сімєю зі спадкодавцем, та було рекомендовано звернутися до суду. У звязку з вказаними обставинами, вона звернулась до суду та просить задовольнити заявлені вимоги. Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити із відповідними посиланнями згідно заяви та пояснила що її довіритель дійсно постійно проживала однією сімєю з [PERSON] з березня 2000 року по день смерті останньої - 12 грудня 2006 року, тобто, більше пяти років. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні під час розгляду справи не заперечила проти задоволення заявлених вимог. Суд, взявши до уваги пояснення представника заявника та представника заінтересованої особи, вивчивши та перевіривши матеріали справи (а.с.1-14), допитавши свідка, прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] пояснила, що заявника та померлу знає добре. Може підтвердити той факт, що заявник проживала однією сімєю з [PERSON] більш як пять років. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи немає, та її показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.1265 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не зазначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] має для заявника значення для вирішення питання щодо належного оформлення спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] однією сімєю з [PERSON] з 2000 року по день смерті останньої - 12 грудня 2006 року, тобто, більше пяти років. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] 20 листопада 2017 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 12 грудня 2006 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,56га, яка знаходиться на території Новоселівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Позивач зазначає, що вона як спадкоємець за законом звернулася до Ананьївської районної державної нотаріальної контори з приводу оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тим, що нею пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а тому було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. Позивач вказує, що строк прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин. Так, при зверненні до нотаріальної контори також нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем, оскільки документи, які б могли цей факт підтвердити, відсутні. Вона була вимушена звернутися до суду з відповідною заявою, на що було витрачено значний час, у зв'язку вона звернулася до суду та просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву(а.с.15), відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, однак надав заяву (а.с.18), в якій просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, взявши до уваги заяви позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи (а.с.1-13), приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом. Заява про прийняття спадщини в установлений ст.1270 ЦК України строк не була подана спадкоємцями. Згідно п.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, що передбачено п.3 ст.1272 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved