Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Затоківської селищної ради, третя особа реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Представник позивачек в судове засідання не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просив слухати справу в його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ухвали Київського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2011 року по справі №2-1333/2011 мати позивачек [PERSON] отримала право та успадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] (свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №197794 від 19.11.2009 року), всієї земельної ділянки №1206 «а» площею 0,043 га., яка розташована у садівничому кооперативі «Пресс» у Сонячному курортному районі Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський, Одеської області, тобто у розмірі 1/1 цього обєкту спадкування. На підставі зазначеної ухвали суду, рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №867 (XXIУ сесія VI скликання) від 16 травня 2012 року [PERSON] було дано дозвіл на замовлення технічної документації зі складання державного акту на право власності на вказану земельну ділянку. Крім того, було вирішено видати [PERSON] державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку після розробки технічної документації та погодження її в установленому порядку. Технічна документація по складанню державного акту була замовлена, складені певні документи (експлікація земель, акт прийому-передачі межових знаків та інше), проте надалі [PERSON] захворіла та отримати державний акт на право власності не змогла, оскільки 23 березня 2013 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №331266 від 24.03.2013 року. Після смерті матері позивачек [PERSON] відкрилась спадщина. Позивачки [PERSON], [PERSON], як рідні дочки [PERSON] являються спадкоємцями за законом та звернулись до третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Але, постановою нотаріуса від 27.08.2014 року позивачкам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку №1206 «а», площею 0,043 га., що розташована у садівничому кооперативі «Пресс» у Сонячному курортному районі Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський Одеської області оскільки право власності на зазначену земельну ділянку за померлою [PERSON] не зареєстровано. У постанові про відмову у видачі свідоцтва нотаріус посилається на відповідь начальника відділу Держземагенства в м.Білгород- Дністровському Одеської області від 23.12.2013 року №01-10/3920, відповідно до якого право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, СК «Пресс», ділянка №1206«а» за [PERSON] не зареєстровано, у зв'язку із чим видати свідоцтво про право на спадкування неможливо. На звернення від 26.11.2014 року до реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з питань реєстрації за позивачами права власності на вказану земельну ділянку та видачі відповідного свідоцтва, надійшла відповідь за №3445/04.2-І4/1378 від 26.12.2014.р в якій зазначено «Враховуючи що у Вас фактично відсутній документ, що підтверджує право, яке виникло у порядку спадкування, неможливо здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку про яку йде мова у Вашому зверненні, в зв'язку з чим радимо Вам звернутися за захистом своїх прав до суду щодо визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування». Таким чином, позивачкам спочатку нотаріусом, а потім реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Разом з тим, право власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] (спадкодавцем [PERSON]) було зареєстровано рішенням VI сесії XXIV скликання Затоківської селищної ради №251 від 04.10.2002 року на підставі договору купівлі-продажу цієї ділянки АЕК №727142 від 04.07.2002 року, засвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4-1588. Договір купівлі-продажу був зареєстрований у Затоківський селищній раді в книзі реєстрації правовстановлюючих документів на землю громадян смт.Затока за №326 від 08 серпня 2002 року. Куплена [PERSON] земельна ділянка належала продавцеві - [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №496602, виданого Затоківською селищною радою м.Білгород-Дністровський, Одеської області 10 липня 2001 року, на підставі рішення 23 сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський, Одеської області від 28 грудня 2000 року №491, зареєстрованого в Книзі записів державний актів на право приватної власності за землю за №3729. Крім рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON], Затоківською селищною радою було ухвалено рішення про припинення права власності на цю ділянку [PERSON] і про видачу [PERSON] державного акту на право приватної власності на земельну ділянку №1206 «а». Договір купівлі-продажу був підставою для видачі новому власнику Державного акту на право приватної власності на землю. Розробка технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку №1206«а» на ім'я [PERSON] листом Затоківського селищного голови від 11.10.2004 року за №1440/01-24-5/0 було доручено Одеській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру. Але, одержати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку №1206«а» [PERSON] не встиг, оскільки 18.11.2009 року помер. Викладені обставини підтверджують перехід право власності на зазначену вище земельну ділянку в порядку спадкування за законом від [PERSON] до [PERSON] (на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2011 року) та від [PERSON] до позивачек [PERSON], [PERSON], як дітей (спадкоємців за законом). Позивачки, як рідні доньки [PERSON], в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті матері шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до третьої Одеської державної нотаріальної контори. Отримали свідоцтво про право на спадкове майно квартиру. Але оформити право власності на спадкове майно земельну ділянку через нотаріальну контору не мають можливості у звязку з тим, що право власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] не зареєстровано. Разом з тим, спадкодавцем [PERSON] яка прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON]ї., фактично було набуто право власності на земельну ділянку, проте не було зареєстровано у встановленому законом порядку, шляхом отримання державного акту про право власності на земельну ділянку, у звязку зі смертю. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено в п.10 зазначеної Постанови, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до вимог ст.81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Статтею 126 п.2 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) встановлено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Зазначена в позові земельна ділянка була придбана у власність [PERSON], спадкодавцем [PERSON] на підставі цивільно-правової угоди договору купівлі-продажу, із земель приватної власності, а [PERSON] набула право на дану земельну ділянку на підставі рішення суду про право на її успадкування за законом. На підставі пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 ЗК України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст.153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Статтею 152 п.3 ЗК України встановлено, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. За таких обставин суд вважає, что вимоги позивачек обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved