Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права на спадкове майно, третя особа Територіальна громада міста Лисичанська в особі Лисичанської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що 30.01.2011 року помер їх син [PERSON], [INFO], який на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO] «а», кв. 36. Позивачі вважали, що фактично прийняли спадкове майно, оскільки були зареєстровані за однією адресою з померлим на момент смерті останнього. 06.12.2013 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса [PERSON], з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті сина, яке складається з частки спільного сумісного майна подружжя у квартирі № 12, житлового будинку № 42 по вулиці Куйбишева міста Новодружеськ, набутої у 2006 році в період перебування з 2004 року в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка є титульним власником вищезазначеної квартири. Постановою про відмову вчинення нотаріальної дії від 06.12.2013 року приватним нотаріусом [PERSON], позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого, оскільки враховуючи вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме глави 11 п.1 п.п. 1.1 у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину, тому згідно законодавства немає можливості видати свідоцтво про право власності на імя померлого спадкодавця, а також згідно Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010 року не передбачена можливість видачі свідоцтва про право власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя на імя померлого спадкодавця. Так, 07.02.2014 року позивачами на адресу відповідача було направлено рекомендований лист з аналогічними вимогами, який було отримано 13.02.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але ніякої відповіді від відповідача не було отримано. На підставі викладеного просили суд визнати за ними право на спадкове майно у вигляді 1/8 частки житлової квартири кожному, яка розташована за адресою: луганська область, [ADDRESS], що залишилась після смерті [PERSON]. До початку судом розгляду справи по суті представником позивачів була надана заяву про уточнення позовних вимог, у якій представник позивачів просив суд визнати житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, а саме: померлого спадкодавця [PERSON] та [PERSON]. Визнати за позивачами право на спадкове майно у виді 1/8 частки житлової квартири кожному, яка розташована за адресою: луганська область, [ADDRESS], що залишилась після смерті [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, просив справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав, про що надав до суду письмову заяву, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення заявлених вимог не заперечувала. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, згідно з свідоцтвом про одруження, серії 1-ТП № 111758, виданого 25.09.2004 року Новодружеською міською радою міста Лисичанська, 25.09.2004 року [PERSON] та [PERSON] одружились, про що зроблено актовий запис за № 19. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження серії І ЕД № 023704, виданого Новодружеською міською радою міста Лисичанська, [PERSON] народився 20.01.2006 року, про що зроблено актовий запис за № 03. Батьком дитини записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про смерть, серії І-ЕД № 277371, виданого 08.02.2011 року Виконавчим комітетом Привільською міською радою Луганської області, [PERSON] помер 30.01.2011 року, про що зроблено актовий запис за № 17. Згідно з відповідями на запит № 10238 та № 10237 від 25.12.2014 року, за адресою [ADDRESS], з 05.10.2007 року зареєстровані: [PERSON], [PERSON]. Згідно з відповіддю на запит № 848 та № 499 від 29.12.2014 року, станом на 01.01.2013 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2006 року посвідченого приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі за № 986, що також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Отже, з матеріалів справи було встановлено, що 04.09.2006 року під час проживання у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає, що вищевказана трикімнатна квартира, що розташована за адресою: м. Новодружеськ, вул. Куйбишева, 12/42, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і їх частки у спільній сумісній власності є рівними, тобто по 1/2 частки кожного, а тому суд вважає, що позовна заява в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, згідно з свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 321924, виданим 17.10.1977 року Лисичанським відділом ЗАГС, [PERSON] (російською мовою) народився 24.07.1977 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1096. Батьком дитини записаний [PERSON] (російською мовою), матірю [PERSON] (російською мовою). Згідно з свідоцтвом про смерть, серії І-ЕД № 277371, виданого 08.02.2011 року Виконавчим комітетом Привільською міською радою Луганської області, [PERSON] помер 30.01.2011 року, про що зроблено актовий запис за № 17. Згідно з постановою про відмову вчинення нотаріальної дії від 06.12.2013 року, [PERSON] та польській [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON]. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 20.05.2014 року, встановлено факт, що [PERSON], померлий 30.01.2011 року є рідним сином [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06.06.2014 року, встановлено факт, що [PERSON], померлий 30.01.2011 року є рідним сином [PERSON], [INFO]. Згідно з відповіддю на запит № 10236 від 25.12.2014 року, за адресою м. Привілля, вул. Ломоносова. буд. 2 «а», кв. 36 зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був зареєстрований з 07.08.2007 року по 30.01.2011 року. Таким чином, судом встановлено, що трикімнатна квартира, що розташована за адресою: м. Новодружеськ, вул. Куйбишева, 12/42, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і їх частки у спільній сумісній власності є рівними, тобто по 1/2 частки кожного. Право на спадкування на ? частини квартири, що належала померлому [PERSON], зазначеної квартири, виникло за законом у позивачів та відповідача по справі, а також дитини померлого, а отже у позивачів виникло право на спадщину на 1/8 зазначеної частини квартири, що розташована за адресою: м. Новодружеськ, вул. Куйбишева, 12/42, у звязку з чим ї\\, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved