Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі - відповідач) на свою користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок стійкої втрати працездатності, встановленої висновком МСЕК від 24.09.2020, у розмірі 70760 грн. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебував у трудових відносинах з 2013 р. по 2019 р., наказом від 05.12.2019 був звільнений за ст.40 п.2 КЗпП України за станом здоров`я: отримав професійне захворювання, а саме, хронічний бронхіт II-стадії, пневмофіброз, хронічна поперекова-крижова радикулопатія, помірний перебіг. Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах запиленості в підземних гірничих виробітках, які перевищували санітарно-гігієнічні нормативи, та тривалою роботою під землею. Вказує, що був змушений тривалий час проходити курс лікування, після чого рішенням МСЕК йому було встановлено первинно за сукупністю 40% втрати професійної працездатності. Стверджує, що у зв`язку з хронічним професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві зв`язки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває фізичний біль, втому, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху та поганому сні на фоні больових відчуттів. Посилаючись на Закон України «Про охорону праці», КЗпП України, а також наслідки професійних захворювань, зазначає про спричинення моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 70 760 грн, виходячи з одного прожиткового мінімуму на 01.01.2021 за кожний відсоток втраченої працездатності. Ухвалою суду від 01.02.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.26). 10.02.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, за яким відповідач просить суд частково задовольнити позовну заяву, стягнути з товариства на користь позивача 16 000 грн, у задоволенні решти вимог відмовити з огляду на таке. Мотиви незгоди з позовом в розмірі заявлених вимог зводяться до того, що захворювання позивача розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування у відповідача. Оформляючи трудові відносини з позивачем, йому були роз`яснені його права та обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я; позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці й усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Вказує, що за роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Зауважує, що позивачем в якості факту спричинених моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК від 24.09.2020 про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 40% по трудовому каліцтву та профзахворюванню, такий висновок МСЕК не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Звертає увагу суду, що незважаючи на погіршення стану свого здоров`я, позивач продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів до 02.12.2019, тобто, на думку відповідача, навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я. Також відповідач покликається, що випадок професійного захворювання позивача взятий до обліку відповідачем на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019, як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким позивач перебував у трудових відносинах. Крім того, відповідач просить врахувати, що позивачу встановлено 3 групу інвалідності, яка є робочою (а.с.30-32). Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з трудовою книжкою [NUMBER] позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах з 22.12.2008 по 02.12.2019, працюючи працівником підземних робіт з повним робочим днем в шахті; наказом від 05.12.2019 позивача звільнено за ст.40 п.2 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я (а.с.11-16). За медичним висновком Центральної лікарської-експертної комісії про наявність хронічного професійного захворювання від 28.07.2020 №25/561 відносно позивача встановлено вперше захворювання професійні: 1. Хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз. ЛН І-ІІ ст. (один-два). 2. Хронічна попереково-крижова радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Підставою для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко-функціональних обстежень; динаміка захворювань; розвиток захворювань під час роботи; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці від 03.07.2020, згідно якої хворий підлягав комплексній дії виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини (концентрація пилу гірничомонтажник 6,7 - 20,7 - 27,2 мг/м3, при ГДК 4,0 мг/м3; ГРОЗ 55,2- 303,5 мг/м3, при ГДК 4,0 мг/м3; фізичне навантаження; робоча поза); стаж в шкідливих умовах праці біля 28 років. Протипоказана робота в умовах впливу пилу, токсичних і подразнюючих речовин, фізичних перенавантажень, дискомфортного мікроклімату (а.с.23). 20.08.2020 складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 21.08.2020 т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В., щодо причин виникнення у позивача вказаних хронічних професійних захворювань (а.с.17-20). За п.п.17, 18 Акту професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - фізичне навантаження, виробничий пил; причина виникнення хронічного професійного захворювання - пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 55,2 - 303,5 мг/м3, при нормативному значенні 4,10 мг/м3; важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 61,5 - 120,7 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 65,2-67,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; робоча поза в нахиленому положенні до 30 градусів 65% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни; перебування у вимушеній позі 74% часу зміни, в позі «стоячи» 67 % часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі «стоячи» до 60% часу зміни. У зв`язку з тривалою роботою позивача в умовах дії шкідливих виробничих факторів осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо (п.20); стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів - 27 років 11 місяців 10 днів (п.12). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК №851667 та довідкою МСЕК Серії 12ААА №090791 позивачу за результатом огляду встановлена третя група інвалідності з 24.09.2020 за професійним захворюванням безстроково; ступінь втрати професійної працездатності у відсотках за сукупністю 65%, з яких 40% - за професійним захворюванням; рекомендовані заходи: медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с.21). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд зазначає, що факт встановлення позивачу професійних захворювань, внаслідок яких його професійна працездатність втрачена на 40% безстроково, що виникло через достатньо тривалу роботу, в тому числі на підприємстві у відповідача в умовах дії шкідливих виробничих факторів, що підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) та не спростовано відповідачем, встановлення позивачу 3 групи інвалідності безстроково, визначення потреби у медичному та санаторно-курортному лікуванні, свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, адже втрачений нормальний життєвий уклад, притаманний віку позивача, існує необхідність прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Усвідомлена робота позивача у відповідача та обізнаність про тяжкість і шкідливість технологічного процесу не знімає з відповідача відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обумовленого певним періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, в тому числі, що викликає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи відповідача про користування позивачем пільгами та відпустками, отримання підвищеної заробітної плати під час роботи у відповідача суд також не бере до уваги, оскільки законодавець не ставить право працівника на відшкодування моральної шкоди, спричиненої наявністю у позивача професійного захворювання, обумовленого тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на шахті підприємства відповідача, в залежність від користування таким працівником законодавчо визначеними пільгами та компенсаціями під час роботи на підприємстві. Покликання відповідача про відсутність висновку медичних органів по факту спричинення позивачу моральної шкоди не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом МОЗ від 22.11.1995 №212 (чинний до 28.09.2012), МСЕК мала, серед іншого, обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди (підпункт «д» пункту 1.1). За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Суд відмічає, що закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому внаслідок професійних захворювань лише на підставі висновку МСЕК, немає та не було, а наявність у МСЕК вказаного вище обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши ступінь втрати працездатності, залишкову працездатність потерпілого, характер захворювань тощо. Інші доводи відповідача наведених висновків суду не спростовують. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, наявність у позивача 40% втрати професійної працездатності через професійні захворювання, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, наявність больових синдромів, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно зважаючи на те, що відповідне професійне захворювання обумовлено тривалим періодом роботи позивача під землею в шахті не лише у відповідача, а й на інших підприємствах, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в сумі 70 760 грн, є завищеним та з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 27000 грн (сума зазначена з урахуванням обов`язкових податків та зборів в розмірі, визначеному законом). Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 345,04 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (38% від 908 грн).

Outcome: partial