Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] ( далі - позивач ) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 700 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2007 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Олешівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №02. За час шлюбу в подружжя народилося троє дітей: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. 07.12.2012 року згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб між ними було розірвано. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на утримання не надає попри те, що є працездатною, здоровою особою, а також їздить на сезонні роботи в Республіку Польща, що надає йому можливість працювати та утримувати дитину. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, заперечення проти позову суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.08.2007 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Олешівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №02. Від даного шлюбу у них народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Олешівською сільською радою Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, 08.04.2013 року актовий запис №02, дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Олешівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, 10.09.2009 року актовий запис №02, дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Олешівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, 12.01.2011 року актовий запис №01. Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] (батько) - відповідач по справі, та [PERSON] (мати) - позивач по справі. 07.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано, про підтверджується рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №1911-1249/2012 від 07.12.2012 року і яке набрало законної сили 17.12.2012 року. З часу розірвання шлюбу сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх малолітні діти знаходяться на повному утриманні та вихованні матері з якою і проживають, відповідач по справі участі у вихованні дітей не бере та фінансово їх не утримує попри те, що є працездатною особою. З позовної заяви вбачається, що відповідач ніде не працює. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх малолітніх дітей. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи відповідач офіційно не працевлаштований, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоров'я та вік дітей, відсутність інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та з врахуванням положень ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі по 450 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 22.01.2015 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК України у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача - [PERSON], слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача у її користь витрати на правову допомогу. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до роз'яснень викладеними в п. 48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги від 21.01.2015 року (а.с.8), додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 21.01.2015 року (розрахунок) (а.с.9) згідно якої адвокатом [PERSON] була надана [PERSON] допомога щодо попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, підготовка процесуальних документів (написання позовної заяви), вартістю 406 грн. Позивачем за надання адвокатської допомоги було сплачено 400 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру №1 від 21.01.2015 року (а.с.10). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, що визначається у відповідному судовому рішенні. В зв'язку з вищевказаним стягненню з [PERSON] в користь [PERSON] підлягають витрати понесені позивачем на правову допомогу адвоката в сумі 400 грн.

Outcome: partial