Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] 05 січня 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Друга дніпровська держнотконтора про визнання права власності на ? частину земельної ділянки. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачеві запропоновано усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 16 січня 2018 року було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року справу було прийнято до розгляду і відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року відповідачу або будь-яким іншим особам було заборонено відчужувати, здавати в оренду, обмінювати ? частину земельної ділянки, площею 0,0595 га, кадастровий номер 1210100000:08:625:0007, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Кармалюка, 2-г. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2018 року було постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року у Другої дніпровської держнотконтори було витребувано завірену належним чином копію спадкової справи № 977/2014, заведеної після смерті [PERSON], померлої 12 листопада 2014 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року підготовче засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник у позовній заяві, відповіді на відзив та ході судового розгляду посилалися на те, що 27 грудня 1975 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] Їм на праві власності належав житловий будинок за адресою: м. Дніпро, вул. Кармелюка, буд. 2 Г, про що виконкомом Ленінської райради народних депутатів у м. Дніпропетровську було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 14 листопада 1985 року, право власності у встановленому законом порядку було зареєстроване в Дніпропетровському «МБТІ» 14 листопада 1985 року. 30 вересня 1997 року [PERSON] отримала державний акт на земельну ділянку площею 0,0595 га серії ДП Д*№ 00412881267010, яка розташована за адресою: вул. Кармелюка, 2 Г у м. Дніпропетровську. Під час приватизації вказаної земельної ділянки позивач надав в управління земресурсів заяву, яку було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 01 листопада 1996 року, про те, що [PERSON] не заперечує проти оформлення правовстановлюючого документа на земельну ділянку на імя дружини. 14 грудня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала усе належне їй майно відповідачеві, який було посвідчено Другою дніпропетровською держнотконторою. 12 листопада 2014 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки та ? частини домоволодіння за адресою: вул. Кармалюка, буд. 2 Г у м. Дніпрі. Спадкоємцями після її смерті є позивач, доньки [PERSON] та [PERSON] 16 березня 2017 року державним нотаріусом Другої дніпровської держнотконтори було видано свідоцтво про право власності за заповітом [PERSON] на 5/6 частин земельної ділянки та на 5/12 частин домоволодіння за адресою: вул. Кармалюка, буд. 2 Г у м. Дніпрі. Позивачеві, оскільки на момент спадкування був непрацездатною особою, 16 березня 2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину земельної ділянки та 1/12 частину домоволодіння, які знаходяться за адресою: вул. Кармалюка, буд. 2 Г у м. Дніпрі. При видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус не врахував, що спадковим майном у вигляді земельної ділянки є лише ? її частина, а земельна ділянка в цілому, оскільки, приватизація відбулася на імя одного з подружжя за час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте нотаріусом при видачі свідоцтва вказана обставина врахована не була. Позивач та його представник просили суд визнати за позивачем право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0595 га по вул. Кармалюка, буд. 2 Г у м. Дніпрі. Відповідач у відзиві на позов та судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважає їх необґрунтованими. Посилалась на те, що [PERSON]І була дружиною позивача і її матірю, 14 грудня 2012 року склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно відповідачу. Після смерті [PERSON] спадкове майно складалося з ? частини домоволодіння та земельної ділянки під ним, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Кармалюка, буд. 2Г. Таким чином, нотаріусом було оформлено спадкове майно відповідно до чинного законодавства. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 1975 року (а.с. 6). Подружжю належав житловий будинок № 2 Г по вул. Кармалюка у м. Дніпрі на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Ленінської райради народних депутатів у м. Дніпропетровську 14 листопада 1985 року, право власності на який було зареєстровано у встановленому законом порядку в Дніпропетровському МБТІ 14 листопада 1985 року (а.с. 7). З метою приватизації земельної ділянки, на якій розташовано зазначений будинок, [PERSON] надав в Управління земресурсів заяву від 01 листопада 1996 року, яку було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 6918, якою позивач не заперечував проти оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку на імя [PERSON] (а.с. 14). 30 вересня 1997 року Дніпропетровською міською [PERSON] народних депутатів на імя [PERSON] на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської [PERSON] народних депутатів № 1344 від 21 серпня 1997 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ДПД' № 004128, згідно з яким у приватну власність [PERSON] було передано земельну ділянку, площею 0,0595 га, розташовану на території Ленінського району м. Дніпропетровська на вул. Кармелюка, буд. 2 Г (а.с. 15). [PERSON] 14 грудня 2012 року склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Другої дніпропетровської держнотконтори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1-1734, яким вона усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б не складалося, усі майнові права та обовязки, а також ті майнові права та обовязки, що належатимуть їй на момент смерті, заповіла [PERSON] (а.с. 20). 12 листопада 2014 року [PERSON] померла (а.с. 21). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач (чоловік померлої), оскільки на час відкриття спадщини він був непрацездатною особою і мав право на обовязкову частку у спадщини, та [PERSON] (донька померлої) як спадкоємець за заповітом. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON], що складений на користь [PERSON] та посвідчений Другою дніпропетровською держнотконторою 14 грудня 2012 року, було залишено без задоволення (а.с. 119 оберт-122). І позивач, і відповідач у встановлений законом строк звернулися до Другої дніпропетровської держнотконтори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 99 оберт, 100) 16 березня 2017 року державним нотаріусом Другої дніпровської держнотконтори [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на 1/12 частину домоволодіння (а.с. 22), право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19471778 (а.с. 23), та 1/6 частину земельної ділянки (а.с. 24), право власності у встановленому законом порядку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19471906 (а.с. 25), що знаходяться за адресою: вул. Кармалюка, буд. 2 Г у м. Дніпрі. 16 березня 2017 року державним нотаріусом Другої дніпровської держнотконтори [PERSON] також були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на 5/12 частин домоволодіння (а.с. 139), право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19471637 (а.с. 52), та 5/6 частин земельної ділянки (а.с. 139 оберт), право власності у встановленому законом порядку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19471891 (а.с. 51 зворот), що знаходяться за адресою: вул. Кармалюка, буд. 2 Г у м. Дніпрі. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328\~ЦК України\~встановлено,\~що право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 346 ЦК України право власності\~припиняється у\~разі: 1)\~відчуження власником\~свого майна; 2)\~відмови власника\~від права\~власності; 3)\~припинення права\~власності на\~майно,\~яке за\~законом не\~може належати\~цій особі; 4)\~знищення майна; 5)\~викупу пам'яток\~культурної спадщини; 6)\~примусового відчуження\~земельних ділянок\~приватної власності,\~інших об'єктів\~нерухомого майна,\~що на\~них розміщені,\~з мотивів\~суспільної необхідності\~відповідно до\~закону; 8)\~звернення стягнення\~на майно\~за зобов'язаннями\~власника; 9)\~реквізиції; 10)\~конфіскації; 11)\~припинення юридичної\~особи чи\~смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до\~ст.\~140\~ЗК України\~підставами припинення\~права власності\~на земельну\~ділянку є: а)\~добровільна відмова\~власника від\~права на\~земельну ділянку; б)\~смерть власника\~земельної ділянки\~за відсутності\~спадкоємця; в)\~відчуження земельної\~ділянки за\~рішенням власника; г)\~звернення стягнення\~на земельну\~ділянку на\~вимогу кредитора; ґ)\~відчуження земельної\~ділянки з\~мотивів суспільної\~необхідності та\~для суспільних\~потреб; д)\~конфіскація за\~рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно з ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 1226\~ЦК України\~визначає,\~що частка\~у праві\~спільної сумісної\~власності спадкується\~на загальних\~підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач при зверненні до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини свого права на виділ частки із спільної сумісної власності майна подружжя не заявляв, самостійно нотаріусом це питання вирішено не було і вчинено нотаріальну дію з видачі свідоцтв про право на спадщину без врахування частки другого з подружжя, тому відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно земельної ділянки лише із вирахуванням обовязкової частки непрацездатного вдівця. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається з позовних вимог, позивач просить визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Кармалюка, буд. 2 [PERSON] цьому Другою дніпровською держнотконторою 16 березня 2017 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин цієї ж земельної ділянки. За таких обставин, суд позбавлений можливості у межах цієї справи задовольнити позовні вимоги, оскільки з приводу 5/6 частин спірної земельної ділянки нотконторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, воно на теперішній час дійсне, ніким не оспорюється, позивачем вимоги про визнання його недійсним не заявлено, тому у разі задоволення позовних вимог за цим позовом, буде існувати два правовстановлюючих документа на один обєкт нерухомості, які будуть один одному протирічити і різнитися за своїм змістом. Таким чином, у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір у розмірі 5\~025 гривень 82 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2\~000 гривень, а всього 7\~025 гривень 82 коп., слід віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed