Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду позовною заявою, в обґрунтування якої зазначали, що є спадкоємцями за законом після померлого [INFO] батька- [PERSON] . За життя від імені останнього заповіти не складалися та не посвічувалися. Позивачі належним чином прийняли спадщину, подавши заяви про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Жук Т.П. 19.08.2020 р., на підставі яких була заведена спадкова справа № 30/2020. 16.12.2020 року приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального Жук Т.П. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по 1/2 частці кожному. До складу спадкового майна також входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який також розташований за вищевказаною адресою, та який належав померлому [PERSON] відповідно до Виписки з погосподарської книги № 1 Свиридівської сільської ради. Але, право власності на будинок не зареєстроване, відповідно до ст. 1299 ЦК України, у зв`язку з чим, постановою нотаріуса за вих. № 82/02-21 від 16.12.2020 року було відмовлено у вчинення нотаріальної дії. У листопаді 2020 року ТОВ «Експертне бюро» Рідний дім» на ім`я [PERSON] виготовило відповідну технічну документацію на будинок.. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа та передбаченої законодавством державної реєстрації права власності [PERSON] , [PERSON] позбавлені можливості на сьогоднішній день в позасудовому порядку оформити право власності на житловий будинок за собою як за спадкоємцями за законом. Просять визнати за ними, як спадкоємцями за законом, після померлого [INFO] [PERSON] , право власності по 1/2 частині житлового будинку (літ. А- 1) з господарськими будівлями та спорудами: сарай (літ. Б), гараж (літ. В), погріб (літ. Г), огорожа (№ 1), колодязь (№ 2), що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 26.03.2021 року позов залишений без руху та був наданий строк для усунення виявлених недоліків (а.с. 29). Ухвалою судді від 30.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 35). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачі [PERSON] , [PERSON] до позову додали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують (а.с. 25). Представник відповідача- Лохвицької міської ради Полтавської області, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечує (а.с. 40). Третя особа- приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Жук Тетяна Павлівна на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 41). Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є сином і донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 11), свідоцтвом [PERSON] (а.с. 14), свідоцтвом про одруження, з якого вбачається, що позивачка у зв`язку зі вступом у шлюб змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] » (а.с. 15). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10). Згідно довідки за № 103, виданої 15.03.2021 року Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради Полтавської області, вбачається, що згідно виписки Погосподарської книги № 1 Свиридівської сільської ради- будинок з погосподарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить померлому [PERSON] (а.с. 22). Згідно довідки № 311 від 30.07.2020 року, виданою Свиридівською сільською Радою Лохвицького району, Полтавської області, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з 1955 року по день смерті- [INFO] (а.с. 23) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у зв`язку з чим [PERSON] , [PERSON] , як діти останнього та спадкоємеці першої черги, звернулися до приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Жук Т.П. із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких нотаріусом було заведено спадкову справу № 30/2020, проте, постановою нотаріуса за вих. № 82 від 16.12.2020 року було відмовлено у видачі свідоцтв про спадщину, у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують право власності на вказаний житловий будинок (а.с. 16). Інших спадкоємців після померлого [PERSON] немає, що підтверджується листом приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Жук Т.П. та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 41, 42-44). З технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім», вбачається, що вищевказаний будинок з погосподарськими будівлями був введений в експлуатацію у 1970 році (а.с. 17-21). Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло у 1970 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. П. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частинами. 3, 4 ст. 3 зазначеного Закону, передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Наданими суду доказами підтверджено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок, у [PERSON] , [PERSON] . виникло право власності на житловий будинок садибного, типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Стороною відповідача позов визнаний у повному обсязі, і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved