Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] 14 січня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Консоль ЛТД» про захист прав споживача, розірвання договору з додатками та стягнення суми. Позивач у своєму позові посилається на те, що 03 липня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір пайової участі в фінансуванні будівництва № 2466/392- 22. Відповідно до п.1.1 вказаного Договору сторони зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи, на основі об'єднання свої пайових вкладів для досягнення загальної мети: будівництво першої черги житлового комплексу з адміністративними та комерційними приміщеннями по [ADDRESS] та [ADDRESS] і введення його в експлуатацію. Згідно п. 3.1 вказаного Договору позивач зобов'язується в якості свого вкладу по даному Договору внести грошові кошти (пай) в сумі еквівалентній 152 100 (сто п'ятдесят дві тисячі сто) доларів США в гривнях по офіційному курсу НБУ на момент внесення в строк до 06 липня 2007 року; відповідач в свою чергу відповідно до п. 3.2 Договору зобов'язується в якості свого вкладу по даному Договору , своїми та залученими силами закінчити будівництво об'єкта, у відповідності з проектом та вимогами ДБН, з наданням позивачу його частки в натурі в виді 2-х кімнатної квартири [ADDRESS], розміщеної на 11-му поверсі, загальною проектною площею 93.4 кв. м. Згідно пп. 3.4, 3.5 Договору строк закінчення будівництва об'єкту - 3 квартал 2009 року, а строк вводу в експлуатацію 4 квартал 2009 року. На виконання пункту 3.1. Договору позивач 05 липня 2007 року сплатив відповідачу грошові кошти (пай) в розмірі 152 100 (сто п'ятдесят дві тисячі сто) доларів США, що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день сплати становило 768 105 (сімсот шістдесят вісім тисяч сто п'ять) гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера серія 02 БХ №880542, виданою відповідачем. Отже, позивач виконав свої зобов'язання по Договору в повному обсязі. Відповідач же своїх зобов'язань по Договору не виконав та не закінчив будівництво в строк передбачений п. 3.4 Договору. В зв'язку з цим позивач, пішовши на зустріч відповідачу, 21 грудня 2009 року уклав з останнім додаткову угоду №1 до Договору (Додаткова угода №1). Згідно якої строк закінчення будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію продовжено до 2 кварталу 2011 року. З моменту підписання додаткової угоди до жовтня 2010 року будь-які роботи на об'єкті не виконувались. Було побудовано лише два поверхи з двадцяти двох. В зв'язку з цим позивач 01 жовтня 2010 року звернувся до відповідача з заявою, в якій, відповідно до п. З.6 Договору, просив надати інформацію щодо можливості заміни об'єкту на рівнозначний об'єкт в других закінчених відповідачем будинках. 20 жовтня 2010 року відповідач у відповідь на лист позивача повідомив, що будівна галузь України знаходиться в тяжкому фінансово-економічному стані, що безумовно відображається на господарській діяльності відповідача та запевнив про закінчення будівництва в 2 півріччі 2012 року. Але й цього разу зобов'язання виконано не було, а будівництво залишалося на тому ж рівні. Вірячи черговим обіцянкам відповідача позивач, вкотре пішов йому на зустріч та 28 серпня 2012 року уклав з останнім додаткову угоду № 2 до Договору (Додаткова угода №2), згідно якої строк закінчення будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію продовжено до 4 кварталу 2013 року. Але й на цей раз зобов'язання відповідно до Додаткової угоди № 2 відповідачем виконано не було. На сьогоднішній день побудовано тільки шість поверхів з двадцяти двох, при тому що квартира позивача мала розташовуватися на 11 (одинадцятому) поверсі. Порушені права позивача. На його звернення до відповідача про виконання взятих на себе обов'язків позитивної відповіді не отримав. Виник спір, в добровільному порядку який не вирішено. Позивач просив, уточнивши позов, розірвати договір пайової участі в фінансуванні будівництва № 2466/392-22 від 03 липня 2007 року, додаткову угоду № 1 від 21 грудня 2009 року до договору пайової участі в фінансуванні будівництва № 2466/392-22 від 03 липня 2007 року та додаткову угоду № 1 від 28 серпня 2012 року до договору пайової участі в фінансуванні будівництва № 2466/392-22 від 03 липня 2007 року укладені між сторонами спору та стягнути з відповідача ТОВ «Консоль ЛТД» на користь [PERSON] заборгованість в сумі 152100 доларів США, що в еквіваленті на сьогоднішній день відповідно до курсу Національного банку України складає 1300561 грн. 47 коп., судові витрати покласти на відповідача, задовольнивши його позов в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Консоль ЛТД» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. З'ясувавши позицію і думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що дійсно 03 липня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД» було укладено договір пайової участі в фінансуванні будівництва № 2466/392 - 22. Відповідно до п. 1.1 Договору сторони цього Договору зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи, на основі об'єднання свої пайових вкладів для досягнення загальної мети: будівництво першої черги житлового комплексу з адміністративними та комерційними приміщеннями по [ADDRESS] та [ADDRESS] та введення його в експлуатацію. Згідно п. 3.1 Договору позивач зобов'язується в якості свого вкладу по даному Договору внести грошові кошти (пай) в сумі еквівалентній 152 100 (сто п'ятдесят дві тисячі сто) доларів США в гривнях по офіційному курсу НБУ на момент внесення в строк до 06 липня 2007 року. Відповідач в свою чергу відповідно до п. 3.2 Договору зобов'язується в якості свого вкладу по даному Договору, своїми та залученими силами закінчити будівництво вказаного об'єкта, у відповідності з проектом та вимогами ДБН, з наданням позивачу його частки в натурі в виді 2-х кімнатної квартири [ADDRESS], розміщеної на 11-му поверсі, загальною проектною площею 93.4 кв. м. Згідно пп. 3.4, 3.5 Договору строк закінчення будівництва об'єкту - 3 квартал 2009 року, а строк вводу в експлуатацію 4 квартал 2009 року. На виконання пункту 3.1. Договору позивач 05 липня 2007 року сплатив відповідачу грошові кошти (пай) в розмірі 152 100 (сто п'ятдесят дві тисячі сто) доларів США, що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день сплати становило 768105 (сімсот шістдесят вісім тисяч сто п'ять) гривень. Зазначене підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера серія 02 БХ № 880542, виданою відповідачем. Отже, позивач виконав свої зобов'язання по Договору в повному обсязі. Відповідач же своїх зобов'язань по Договору не виконав та не закінчив будівництво в строк передбачений п. 3.4 Договору. В зв'язку з цим позивач, пішовши на зустріч відповідачу, 21 грудня 2009року уклав з останнім додаткову угоду № 1 до Договору (Додаткова угода № 1). Згідно якої строк закінчення будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію продовжено до 2 кварталу 2011 року. З моменту підписання додаткової угоди до жовтня 2010 року будь-які роботи на об'єкті не виконувались. Було побудовано лише два поверхи з двадцяти двох. В зв'язку з цим позивач 01 жовтня 2010 року звернувся до відповідача з заявою, в якій, відповідно до п. З.6 Договору, просив надати інформацію щодо можливості заміни об'єкту на рівнозначний об'єкт в других закінчених відповідачем будинках. 20 жовтня 2010 року відповідач у відповідь на лист позивача повідомив, що будівна галузь України знаходиться в тяжкому фінансово-економічному стані, що безумовно відображається на господарській діяльності відповідача та запевнив про закінчення будівництва в 2 півріччі 2012 року. Але й цього разу зобов'язання виконано не було, а будівництво залишалося на тому ж рівні. Вірячи черговим обіцянкам відповідача позивач, вкотре пішов йому на зустріч та 28 серпня 2012 року уклав з останнім додаткову угоду № 2 до Договору (Додаткова угода № 2). Згідно якої строк закінчення будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію продовжено до 4 кварталу 2013 року. Але й на цей раз зобов'язання відповідно до Додаткової угоди № 2 Відповідачем виконано не було. На сьогоднішній день побудовано тільки шість поверхів з двадцяти двох, при тому що квартира позивача мала розташовуватися на 11 (одинадцятому) поверсі. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи істотне порушення відповідачем умов Договору позивач вважає за необхідне просити суд розірвати Договір, а також всі додаткові угоди до нього та стягнути з відповідача суму грошових коштів в розмірі 152 100 (сто п'ятдесят дві тисячі сто) доларів СІ1ІА, що в еквіваленті на дату подачі позову, відповідно до офіційного курсу НБУ на день розгляду судом справи 8.5507 гривень за 1 долар СІ1ІА, складає 1 300 561 (один мільйон двісті п'ятнадцять тисяч сімсот тридцять п'ять) гривень 47 копійок. Позивач запропонував відповідачу добровільно вирішити спір, отримав відмову, в добровільному порядку спір не вирішено, тому позивач вимушений звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з'ясовано, що фактичне виконання договору відбувалося в іноземній валюті доларах США, що підтверджується п. 3.1 Договору. Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Таким чином, оскільки зобов'язання позивачем відповідно до п. 3.1. було виконано в іноземній валюті доларах США, то і стягнення повинно відбуватися в іноземній валюті еквівалентній національній валюті гривні, відповідно до офіційного курсу НБУ саме на день розгляду справи судом, стягнення, а не на день сплати. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 липня 2011 року та апеляційним судом Дніпропетровської області в рішенні від 07 жовтня 2013 року у справі № 22-ц/774/7524/13. Позивач звернувся до суду за своїм місцем проживання з позовом про захист прав споживача з питань стягнення з відповідача заборгованості за невиконання умов договору пайової участі у фінансуванні будівництві. Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Згідно п. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на: захист своїх прав державою; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, відповідно до закону; звернення до суду. Згідно із п. п. З, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є виконавцем, в розумінні даного закону, оскільки використовує кошти для будівництва, а позивач є споживачем, тому що придбав продукцію для задоволення особистих потреб. Оскільки позивач при укладені договору являвся фізичною особою і мав намір придбати продукт для особистих потреб, та безпосередньо не пов'язаний з підприємницькою діяльністю, то вважається споживачем, при цьому, відповідно до п. 1 ст. 627 ЦК України до правовідносин за договором з участю фізичної особи - споживача, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Правовідносини, що виникли між сторонами, є правовідносинами «споживача» і «виконавця», «сторін договору» та відповідно «кредитора» і «боржника», які врегульовані положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» та положенням Цивільного кодексу України. Відповідно до преамбули вищевказаного Закону, ним врегульовані відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлені права споживачів, а також визначені механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Так згідно ст. 1 цього Закону виконавцем є, суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; договором є, усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція; продукцією є, будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживачем є, фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, після укладення вищевказаного договору пайової участі у фінансуванні будівництва, позивач є споживачем, а відповідач є виконавцем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». У п. 2 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Виходячи із цього, на договори пайової участі у фінансуванні будівництва поширюється законодавство про захист прав споживачів. Підставою є те, що у даному разі відносини покупця (позивача) й забудовника (відповідача) зводяться до того, що покупець оплачує будівництво конкретної квартири, що збирається використовувати для особистих потреб, а забудовник йому таку квартиру будує. Метою укладення сторонами договору про пайову участь в фінансуванні будівництва жилого будинку є, придбання в цьому будинку конкретної квартири для особистих потреб позивача у власність. Такі умови, зазначені у відповідному договорі між сторонами про пайову участь у фінансуванні будівництва. Тобто, фізична особа, позивач, інвестує грошові кошти на придбання жилого приміщення (квартири) і виступає в якості споживача послуг, які надаються забудовником, так як фактично придбаває квартиру для власних потреб. Тобто позивач фактично придбав квартиру в будинку, що мав будуватися, для власних побутових потреб, а не для досягнення спільної господарської мети, оскільки позивач не укладав договір, як суб'єкт господарської діяльності, з метою отримання прибутку. Інвестиційна діяльність представляє собою вкладення інвестицій і здійснення практичних дій з метою отримання прибутку або досягнення іншого позитивного соціального ефекту; ця діяльність - один з видів підприємницької діяльності. Квартира об'єктом підприємницької діяльності з метою отримання прибутку не являється. Таким чином, на позивача у рамках договору пайової участі у будівництві поширювалися положення Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, цей позов подається за місцем проживання позивача, в порядку ст. ч. 5 ст. 110 ЦПК України. Судом встановлено, що дійсно між сторонами було укладено договір, на виконання пункту 3.1. цього Договору позивач 05 липня 2007 року сплатив відповідачу обумовлені грошові кошти (пай) в розмірі 152 100 (сто п'ятдесят дві тисячі сто) доларів США, що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день сплати становило 768 105 (сімсот шістдесят вісім тисяч сто п'ять) гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера серія 02 БХ №880542, виданою відповідачем. Отже, позивач виконав свої зобов'язання по Договору в повному обсязі. Відповідач же своїх зобов'язань по Договору не виконав та не закінчив будівництво в строк передбачений п. 3.4 Договору. В зв'язку з цим позивач, пішовши на зустріч відповідачу, 21 грудня 2009 року уклав з останнім додаткову угоду №1 до Договору (Додаткова угода №1). Згідно якої строк закінчення будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію продовжено до 2 кварталу 2011 року. З моменту підписання додаткової угоди до жовтня 2010 року будь-які роботи на об'єкті не виконувались. Було побудовано лише два поверхи з двадцяти двох. В зв'язку з цим позивач 01 жовтня 2010 року звернувся до відповідача з заявою, в якій, відповідно до п. З.6 Договору, просив надати інформацію щодо можливості заміни об'єкту на рівнозначний об'єкт в других закінчених відповідачем будинках. 20 жовтня 2010 року відповідач у відповідь на лист позивача повідомив, що будівна галузь України знаходиться в тяжкому фінансово-економічному стані, що безумовно відображається на господарській діяльності відповідача та запевнив про закінчення будівництва в 2 півріччі 2012 року. Але й цього разу зобов'язання виконано не було, а будівництво залишалося на тому ж рівні. Вірячи черговим обіцянкам відповідача позивач, вкотре пішов йому на зустріч та 28 серпня 2012 року уклав з останнім додаткову угоду № 2 до Договору (Додаткова угода №2), згідно якої строк закінчення будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію продовжено до 4 кварталу 2013 року. Але й на цей раз зобов'язання відповідно до Додаткової угоди № 2 відповідачем виконано не було. На сьогоднішній день побудовано тільки шість поверхів з двадцяти двох, при тому що квартира позивача мала розташовуватися на 11 (одинадцятому) поверсі. Порушені права позивача. На його звернення до відповідача про виконання взятих на себе обов'язків позитивної відповіді не отримав. Виник спір. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним належним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Не може суд взяти до уваги можливу позицію відповідача про не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовуються вищенаведеним і об'єктивно нічим не підтверджена. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач фактично заперечує будь-які інші домовленості і зобов'язання (крім передбачених законом) стосовно відповідача по предмету спору, а відповідач не довів іншого, твердження відповідача про наявність труднощів, будь-яких інших зобов'язань є припущенням. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та розірвати договір пайової участі в фінансуванні будівництва № 2466/392-22 від 03 липня 2007 року, додаткову угоду № 1 від 21 грудня 2009 року до договору пайової участі в фінансуванні будівництва № 2466/392-22 від 03 липня 2007 року та додаткову угоду № 1 від 28 серпня 2012 року до договору пайової участі в фінансуванні будівництва № 2466/392-22 від 03 липня 2007 року укладені між [PERSON] та ТОВ «Консоль ЛТД», стягнути з ТОВ «Консоль ЛТД» на користь [PERSON] заборгованість в сумі 152100 доларів США, що в еквіваленті на сьогоднішній день відповідно до курсу Національного банку України складає 1300561 грн. 47 коп. Крім того, відповідно до ч. З ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав; враховуючи те, що позивач є споживачем і звертається до суду з позовом про захист прав споживачів та в порядку ст. ч. 5 ст. 110 ЦПК України звільняється від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «Консоль ЛТД» на користь держави судовий збір: 3654 грн. вимоги майнового характеру і 243 грн. 60 коп. вимоги немайнового характеру, а всього по судовому збору слід стягнути 3897 грн. 60 коп.. Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у сторін є спір, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved