Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

[PERSON] 01.03.2021 року звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Києво-Святошинського районного суду в Київській області, Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути на його користь з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві моральну шкоду в розмірі 470000,00 грн. завдану незаконними рішеннями з боку посадових осіб Києво-Святошинського районного суду Київської області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.06.2017 року, 14.11.2017 року, 26.06.2017 року йому було оголошено про підозру за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 12.09.2019 року було застосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці (не залишати місце проживання). Вважає, що вказані дії суду були незаконними та порушили його право на волю та завдало значних душевних та фізичних страждань, принизило честь, пережив сильний емоційний стрес, що призвело до погіршення сну. Крім того він не міг працювати та утримувати сім`ю, втратив постійне місце роботи, оскільки всі його думки були зайняті тим, як скасувати незаконний запобіжний захід. Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 05.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві 12.04.2021 року було подано до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві не є належним відповідачем по даній справі, а належним відповідачем є Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства, є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету. Крім того, зазначив, що [PERSON] є підозрюваним у кримінальному провадженні №12017110200003819, тобто на даний час позивач має статус обвинуваченого та триває розгляд кримінальної справи в суді, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є передчасним, оскільки факт незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття і тримання під вартою встановлюється в обвинувальному вироку суду, який на даний час не ухвалювався, тому просить відмовити у позові. 02.06.2021 року від Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява, в якій проти задоволення позовних вимог заперечують, просять проводити розгляд справи на підставі наявних матеріалів судової справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.11.2017 року [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 2 ст. 15ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 16-17). Судом встановлено, що 21.12.2017 року відносно [PERSON] складено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 18). Судом встановлено, що 12.09.2019 року [PERSON] складено клопотання про зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с. 19-20). Судом встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.09.2019 року в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою [PERSON] було відмовлено, обрано відносно обвинуваченого [PERSON] запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів до 12.11.2019 року (а.с. 21). Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до п.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебуває у статусі обвинуваченого по кримінальному провадженню №12017110200003819 від 25.06.2017 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Доказів, що відносно позивача ухвалено виправдувальний вирок, закрито кримінальне провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, до суду позивачем не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed