Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] 09 вересня 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом посилаючись, що 10 лютого 2016 року помер її чоловік [PERSON], якому належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Центральна (колишня Щорса), 269 Кременчуцького району Полтавської області. Вона являється спадкоємцем його майна за законом, але 29 серпня 2016 року приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] відмовив їй в видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Центральна, 269 Кременчуцького району Полтавської області в порядку спадкування за законом. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 10 лютого 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 321092 виданим 11 лютого 2016 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 17. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] звернулася [PERSON]. Спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі за номером 59385371. 29 серпня 2016 року приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, порушивши її законні права і інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 08 січня 1997 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області за реєстром № 22 та зареєстрованого в [PERSON] сільській раді Кременчуцького району Полтавської області № 833 від 07 серпня 1997 року та довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 11 серпня 2016 року за № 2198 на підставі запису в погосподарській книзі [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Центральна (колишня Щорса), 269 Кременчуцького району Полтавської області. Згідно технічного паспорта виданого 30 серпня 2016 року Приватним підприємством «Бюро послуг та консультацій» зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», погрібу літ. «Д», воріт та хвіртки № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, мощення «І», вигрібної ями «ІІ», колодязя літ. «К», інвентаризаційна вартість якого становить 180 643 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена як зазначено в довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 18 серпня 2016 року за № 1-3064. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Центральна, 269 Кременчуцького району Полтавської області належав померлому 10 лютого 2016 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved