Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернулись до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), в якій просять визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачі вказують, що вони є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстрована відповідач, яка є колишнім співвласником квартири. Відповідач в житловому приміщенні не проживає з 2017 року, комунальні платежі не сплачує, її особисті речі в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача перешкоджає їм, позивачам як власникам майна вільно користуватись та розпоряджатись ним. 19 лютого 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду. В судове засідання позивачі не з`явились, надали до канцелярії суду заяву про розгляд справи без їх участі. Також зазначили, що позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують, просять не стягувати з відповідача судовий збір. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Відзиву на позов відповідач не надала, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, яка про причини неявки не повідомила, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду позивачів на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Співвласником зазначеної квартири з 22.03.2007 по 06.05.2019 також була відповідач [PERSON] , яка подарувала свою частку житла позивачу [PERSON] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договором дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Івановою О.В., від 06.05.2019 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №204854359 від 20.03.2020. Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради № 2135 від 04.02.2020 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, станом на 04.02.2020 в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з 16.05.2016 зареєстрована відповідач [PERSON] . Суд зазначає, що з огляду на дату набуття відповідачем права власності на частку житлового приміщення (22.03.2007) та дату реєстрації у вищезазначеній квартирі (16.05.2016) відповідач зареєстрована в квартирі саме як її співвласник. Отже, при вирішенні даного спору суд застосовує наступні норми права. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.ст.317, 319 ЦК України власник має право володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] є колишнім співвласником спірної квартири, суд дійшов висновку про те, що позивачі як власники житла мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, а позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачі просили не стягувати з відповідача на їх користь судові витрати. Тому суд вважає справедливим та розумним не стягувати з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved