Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 04 червня 2002 року, вона зареєструвала шлюб з Відповідачем [PERSON] і проживала з ним разом до 15 січня 2011 року. Від цього шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з Відповідачем не склалося в зв'язку з несхожістю характерів. Шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2011 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу Позивач вважає неможливим. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю немає. Між сторонами досягнуто угоду про утримання дитини. Позивач просить, шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши Відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися. Судом встановлено, що 04 червня 2002 року виконавчим комітетом Кам'янської сільської ради Попільнянського району Житомирській області, актовий запис № 5, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Відповідно до копії Свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved