Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[INFO] року в с.Медведівці Бучацького району помер батько позивачки [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,69 га, що розташована на території Медведівської сільської ради Бучацького району, яка складається з двох земельних ділянок: площею 1,55 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,14 га, кадастровий номер [NUMBER]. Через не подання відмови від спадкування відповідачами у встановленому порядку, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Позивачка згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності. Відповідачі згідно поданих відзивів позов визнають, просять суд розглядати справу у їх відсутності, на спадкове майно не претендують. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи в суді. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. [INFO] року в с.Медведівці Бучацького району помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Медведівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,69 га, що розташована на території Медведівської сільської ради Бучацького району, яка складається з двох земельних ділянок: площею 1,55 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,14 га, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується довідкою № 184 від 24.02.2017 року, виданою Медведівською сільською радою Бучацького району, копією державного акту серії [NUMBER], виданим Бучацькою районною державною адміністрацією 22.02.2006 року. Згідно свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER], вбачається, що спадкодавець [PERSON] є батьком позивачки. Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняла спадщину, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на спадкове майно не претендують. Відповідно до довідки № 471/01-24 від 31.05.2017 року, виданої Бучацькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадщину за законом після смерті [PERSON] крім позивачки прийняли дружина та сини, які у встановленому порядку не заявили про відмову від неї, в зв'язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після його смерті на ім'я [PERSON] є неможливим. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Інших осіб, які б мали право на спадщину, судом не встановлено. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved