Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

[PERSON], (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області (далі відповідачі), в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,060 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в Садовому товаристві «Медик» на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 14.12.2005 року, зокрема на ? частину вказаної земельної ділянки, як право власності на частку у спільному майні подружжя, та на частину на ? частину, як за спадкоємицею першої черги за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 14.12.2005 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на згадану вище земельну ділянку площею 0,060 га, яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2001 року. Вона, а як дружина померлого є спадкоємцем першої черги за законом та спадщину після смерті чоловіка прийняла своєчасно. Окрім неї до спадкоємців першої черги за законом належить також син померлого - [PERSON], який спадщини після смерті батька не прийняв. Окрім того, оскільки дана земельна ділянка була придбана нею та покійним чоловіком за час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, то відповідно до вимог ст. 60 СК України дана земельна ділянка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, і вона має право на ? частину вказаної земельної ділянки Проте, державний нотаріус Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори своєю постановою від 04.08.2014 року відмовив позивачці у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину на вказану вище земельну ділянку в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, оскільки за життя спадкодавець не встиг виготовити відповідний державний акт на право власності на землю на своє імя. Позивач в судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], також подала до суду письмову заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності, проти позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріалами спадкової справи № 827/2014 до майна померлого 14.12.2005 року [PERSON], заведеної Пятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.11.1967 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії І-БК №245822, видане повторно 14.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1283, копія якого міститься в матеріалах справи. 14.12.2005 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК №294310, видане повторно 14.03.2014 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис №22652, копія якого міститься в матеріалах справи. Судом встановлено, що під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON], ними було придбано земельну ділянку площею 0,060 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в Садовому товаристві «Медик» на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2001 року приватного нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1340. Вказана земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ №- від 05.12.1996 року, виданого згідно рішення Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області 9 сесії 22 скликання від 31.05.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №361 Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ч. 3 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так відповідно до Висновку оцінювача про ринкову вартість земельної ділянки ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 27.01.2015 року ринкова вартість земельної ділянки 600 кв.м., належної гр. [PERSON] (договір купівлі-продажу серії АЕВ №599606 від 03.10.2001 року) становить (без урахування ПДВ) 21000 грн. в розрахунку на 1 м.кв. 35 грн. Враховуючи наведене, позов в частині визнання за позивачкою [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,060 га, що розташована в Садовому товаристві «Медик» на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, як на частку у майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає задоволенню. Щодо визнання за позивачкою права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,060 га, як на спадкове майно, то суд виходить з наступного. Так судом встановлено, що 14.12.2005 року помер чоловік позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина зокрема на ? частину земельної ділянки площею 0,060 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в Садовому товаристві «Медик» на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, яка в цілому належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2001 року приватного нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1340. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), що діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №827/2014 за 2014 рік до майна померлого 14.12.2005 року [PERSON], останній заповіту за життя не склав. До спадкоємців першої черги за законом належить його дружина [PERSON], яка є позивачем у справі, та син [PERSON] - відповідач у справі, які спадщину після смерті [PERSON] прийняли відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується матеріалами згаданої спадкової справи №827/2014. Таким чином, окрім позивачки є ще один спадкоємець за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, частка кожного із згаданих спадкоємців: [PERSON] та [PERSON] у спадщині, що залишилась після смерті [PERSON], і яка складається із ? частини земельної ділянки площею 0,060 га, складає ?:2=1/4. Інші спадкоємці майна померлого [PERSON], які би спадщину прийняли, судом не встановлені, що підтверджується відсутністю відповідних заяв щодо прийняття спадщини у спадковій справі. Хоча позивач і своєчасно прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], проте державний нотаріус Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори своєю постановою від 04.08.2014 року відмовив позивачці у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину на вказану вище земельну ділянку в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Так, вказана земельна ділянка площею 0,060 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована в Садовому товаристві «Медик» на території Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.10.2001 року приватного нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1340. Проте, за життя спадкодавець не встиг виготовити відповідний державний акт на право власності на землю на своє імя. Вирішуючи спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,060 га, як на спадкове майно, підлягають частковому задоволенню, в частині визнання за нею права на спадщину на ? частину земельної ділянки площею 0,060 га, оскільки окрім неї є ще один спадкоємець [PERSON], який прийняв спадщину і також має право на ? частину вказаної земельної ділянки.

Outcome: partial