Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] 02.05.2018р. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував в основному тим, що спільне життя з відповідачкою не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, вони часто сварились, тому припинили подружні стосунки, понад двадцять років спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, він має іншу жінку з якою проживає однією сім'єю та має намір узаконити стосунки, просив розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, 12.06.2018р. подав заяву у якій позов підтримав, просив про розгляд справи у його відсутності (а.с.16). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належно (а.с.19). Відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до суду не зявилась, причин неявки не повідомила та не подала відзиву на позов, а позивач просить про розгляд справи у його відсутність, суд приходить висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Із змісту позову та оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с.4) убачається, що сторони в шлюбі з 12.09.1981р., мають повнолітніх дітей, понад двадцять років спільно не проживають і не підтримують подружніх стосунків. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1\~ст. 24\~СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4\~ст. 56 вказаногоКодексу\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошенаКонституцією Україниохорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивач [PERSON], як убачається із змісту позову (а.с.3-4) та поданої до суду 12.06.2018р. заяви, не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачкою, настоює на розірванні шлюбу. Про байдужість відповідачки до перебування в шлюбі з позивачем, свідчить її ставлення до розгляду справи в суді, і зокрема - неявка в судове засідання по справі. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Дорош, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивача до збереження шлюбних відносин порушуватиме його права на особисту свободу, суд приходить до висновку, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Судові витрати у справі складають 704 грн. 80 коп. (а.с.1) та у відповідності до положень ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved