Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] 26 вересня 2018 року звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, яку передано у провадження судді канцелярією суду 27 вересня 2018 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року заяву було прийнято до розгляду суду, а у справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Заявник у своїй заяві посилалася на те, що 19 травня 2012 року вона уклала шлюб з [PERSON] 20 березня 2018 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Донецьку заявниця народила дівчинку, про що Донецькою центральною міською клінічною лікарнею № 6 м. Донецька видано медичне свідоцтво про народження. У звязку з захопленням м. Донецька бойовиками, встановленням на території міста влади невизнаною Донецькою народною республікою та проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, відділи державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції України у м. Донецьку не працюють, а будь-які акти, свідоцтва, рішення, видані органами невизнаної республіки є незаконними. Заявник звернулася до Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з метою отримання свідоцтва про народження дитини, але 26 вересня 2018 року на підставі предявлених документів їй було відмовлено в проведенні державної реєстрації народження, тому заявник була змушена звернутися з цією заявою до суду. Заявник у своїй заяві просила суд встановити факт народження 20 березня 2018 року доньки [PERSON], батьком якої [PERSON], а матірю [PERSON], на тимчасово окупованій території України. У своїй заяві до суду заявник просила суд розглянути справу за її відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи заінтересована особа повідомлялася належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомила. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив заяву задовольнити. \~ \~ \~ \~Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 19 травня 2012 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом, виданим 19 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с. 6). \~ \~ \~ \~20 березня 2018 року [PERSON] народила дівчинку, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження від 06 квітня 2018 року № 390, виданим центральною міською клінічною лікарнею № 6 м. Донецька (а.с. 8). У звязку з народженням дитини 03 квітня 2018 року на бланку невизнаної Донецької народної республіки було видано свідоцтво про народження серії ДНР № 054309 (а.с. 7). \~ \~ \~ \~Вказані медичні документи, які підтверджують факт народження на тимчасово окупованій території, за своєю формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації народження в органах РАЦС Міністерства юстиції України. Також не може вважатися легітимним на території України і надане свідоцтво про народження, адже його було видано органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законодавством України, тому даний документ не може створювати правових наслідків для осіб, яким його було видано. \~ \~ \~ \~У звязку з тим, що факт народження був зареєстрований на тимчасово окупованій території України, заявник не може отримати свідоцтво про народження доньки, про що нею було отримано відмову Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у проведенні державної реєстрації народження № 4135/14.7-173 від 26 вересня 2018 року (а.с. 9), та використовувати його в цивільно-правових відносинах. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. \~ \~ \~ \~На підставі ч. 1-3 ст.\~9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 17\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст.\~18\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про народження [PERSON], [INFO], оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України, як заклади охорони здоровя чи судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт народження, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт народження особи та видати належне свідоцтво про народження. На підставі ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. З урахуванням того, що чинним законодавством не передбачено іншого способу, крім судового для встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, заявник була змушена звернутися з цією заявою до суду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заяви знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. \~ \~ \~ \~З урахуванням вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved