Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

[PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 08.09.2015 серії [NUMBER]. Згідно з поданням Любицької сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 29.03.2016 № 29 відповідач безвідповідально відноситься до виконання батьківських обов'язків. При перевірці було виявлено, що відповідач не має чим годувати дитину, в будинку та на присадибній ділянці брудно, не прибрано. [PERSON] постійно проживає у брата відповідача в [ADDRESS]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новомиколаївської райдержадміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], від 20.07.2016 № 01-01-17/0705, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно утримання та виховання малолітнього сина [PERSON], [INFO], чим негативно впливає на здоров'я, моральний та духовний розвиток дитини. Факт повного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно [PERSON], [INFO], також підтверджується отриманими судом показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема особа, в сім'ї якої проживає дитина. Однією з підстав для позбавлення батьківських прав, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вищенаведеними доказами в їх сукупності, в тому числі і фактом визнання відповідачем пред'явленого позову, підтверджується факт свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків щодо його дитини. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність у справі будь-яких доказів, якими б спростовувались доводи позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. За правилами статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини (ч. 2), при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч. 3). Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть присуджуватися у частині від доходу її матері. Згідно з частиною другою статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу (визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною першою статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За правилом частини третьої статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовна заява містила вимоги як майнового (про стягнення аліментів), так і немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав), відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання такої позовної заяви судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Позивача, згідно з п. 14 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, та такої саме ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 551,20*2 = 1 102,40 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved