Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 27 січня 1996 року, посилаючись на наступне. Подружнє життя не склалося із-за різних поглядів на сімю. Відсутність спільних інтересів поступово призвела до того, що вони морально віддалилися один від одного. З серпня 2000 року шлюбні відносини між ними фактично припинені. Проживають окремо, позивач та території [PERSON] Федерації, відповідач в Україні, жодних стосунків не підтримують. Від шлюбу є син [PERSON], [INFO]. Відповідач від сина відмовився, надавши нотаріально засвідчену заяву. Вказує, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, та суперечить їх інтересам та інтересам сина, оскільки сімї вже давно не існує. Примирення неможливе, тому просить не надавати строк для примирення. Щодо проживання, виховання та матеріального забезпечення дитини спору немає. Дитина проживає з матірю. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю не виникає. Посилаючись на вищевказані обставини просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Мірошниченко». Сторони про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином але у судове засідання не зявилися. Представник позивач в письмовій заяві просить розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою місця проживання, вказаною в позовній заяві(а.с.26). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №6480100765121, судову повістку про виклик до суду, копію позовної заяви із додатками, копію ухвали суду про відкриття провадження він отримав зокрема 11.11. 2015 року(а.с.59). В подальшому судові повістки повернені до суду із відмітками відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», «адресат не проживає». Причини неявки до суду відповідач не повідомив, клопотань не заявив. За правилами ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, зі згоди позивача, яка викладена в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України. Справа розглядається за відсутності сторін. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є громадянкою [PERSON] Федерації про що свідчать фотокопія її паспорту (а.с.8-14). Вона поживає в [PERSON] Федерації, а [PERSON] в Україні. Статтею 410 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (надалі іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод та інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обовязки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.22 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06. 2005 року №2709-1У (надалі - Закон №2709-1У) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно ст.63 Закону №2709-1У припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Справа підсудна Близнюківському районному суду Харківської області на підставі п.п. 2,7 ч.1 ст. 76 цього Закону. Крім того, згідно Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01. 1993 року, учасниками якої є Україна та [PERSON] Федерація: - Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони (ч.1 ст. 1); - По справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви (ч.1 ст. 28) - Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу(ч.2 ст. 28). Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 27 січня 1996 року Лозівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області. Актовий запис №21 (а.с.6). Сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені. 07 серпня 1998 року у них народився син [PERSON], про що свідчить фотокопія свідоцтва про народження(а.с.18). Спору по поділ майна, яке є їх сумісною власністю, не виникає. Вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у звязку із небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. [PERSON] до суду надана не посвідчена фотокопія свідоцтва про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] від 20.10. 1998 року, видане відділом запису актів цивільного стану адміністрації Північнодвінського району Амурської області [PERSON] Федерації. Суд до уваги це свідоцтво не приймає оскільки копія свідоцтва належним чином не посвідчена. Крім того [PERSON] до суду надано оригінал листа Управління запису актів цивільного стану Амурської області №602/з від 30.09. 2015 року та Повідомлення про відсутність запису акта цивільного стану з яких вбачається про відсутність запису акту цивільного стану про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за період з 1995 по 2001 роки. Зазначено що архів зберігся повністю. Повідомлення скріплене гербовою печаткою (а.с.68,69). Згідно ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01. 1993 року Документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення (ч.1). Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів(ч.2). Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач надалі бажає іменуватися шлюбним прізвищем «Мірошниченко», про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивач має право після розірвання шлюбу на прізвище Мірошниченко . Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. А тому,

Outcome: approved