Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] 19 березня 2015 року звернулася до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи, до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів посилаючись, що відповідач згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, на підставі якого виданий виконавчий лист, зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], на її користь в розмірі 1/4 ч. з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які він не сплачував та відповідно до довідки-розрахунку Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції станом на 30 липня 2014 року розмір заборгованості становить 32 718,02 грн., у зв'язку з чим відповідач повинен сплатити пеню за прострочення сплати аліментів. Просила стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 317 564,58 грн. та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Близнюк І.В. позов підтримали і просили його задовольнити, про підстави та обставини якого пояснили так, як це викладено в заяві та уточненнях до неї. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Оловятенко О.О. в судовому засіданні позов визнали частково, погодилися з розміром заборгованості по аліментам в сумі 32 718,02 грн. Вважають, що вона утворилася з поважних причин у зв'язку з складним матеріальним становищем відповідача [PERSON], який за станом здоров'я не може працювати, хоча групи інвалідності немає, поніс витрати на лікування матері та дружини, сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] на час навчання в сумі 400 грн, інших утриманців не має, але допомагає своєму батькові пенсійного віку. Крім незначного доходу від фермерського господарства один раз на рік, він має дохід з продажу продукті з огороду, здачі горіхів, інших доходів немає. Тому просили зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів до 1 000 гривень. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх уповноважених представників, дослідивши надані матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 січня 2007 року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, до 30 липня 2014 року. Відповідач свої зобов'язання щодо сплати аліментів виконував не належним чином та станом на 30 липня 2017 року розмір заборгованості становить 32 718,02 грн., що підтверджується довідкою Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції від 10 квітня 2015 року, яка визнана сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платникам аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною оплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення аліментів. При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів суд враховує правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81цс13 про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Отже, позивач [PERSON] має право на отримання від відповідача [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Перевіряючи нарахування розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2010 року по 30 липня 2014 року, здійснений у відповідності до приписів ч.1 ст.196 СК України на підставі довідки державного виконавця від 10 квітня 2015 року за № 15699, з урахуванням кількості днів прострочення щодо кожного щомісячного платежу і періодичності погашення заборгованості. Позивачем вірно прораховано 1% пені від розміру суми заборгованості за кожен день прострочення та розмір пені з наростаючим підсумком, загальний розмір якої складає 317 564,58 грн. Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд, враховуючи матеріальний стан відповідача та те, що він не має постійного заробітку, сплачує аліменти на утримання повнолітнього сина на час навчання та що розмір пені за прострочення сплати аліментів значно перевищує розмір заборгованості по аліментам, вважає, що необхідно зменшити розмір пені до 32 718,02 грн., який буде справедливим, розумним та співмірним, виходячи з встановлених фактичних обставин справи. Оскільки позов задоволено частково, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позову сумі 327,18 грн.

Outcome: partial