Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] 09.01.2014 року звернулася до суду із позовом про розподіл майна подружжя, який неодноразово уточнювала, доповнювала, відмовлялася від частини позовних вимог. 14.04.2015 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] в остаточній редакції, де співвідповідачем по справі був залучений [PERSON] та пред'явлені вимоги про визнання передання автомобіля недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 25.11.2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2013 року шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу, спільного проживання та ведення домашнього господарства сторонами було придбано наступне майно: - DVD, вартістю 1000 грн.; - пральну машину, вартістю 1000 грн.; - комп'ютер, вартістю 3500 грн.; - холодильник, вартістю 1800 грн.; - телевізор, вартістю 3000 грн.; - автомобіль ВАЗ - 21104, вартістю 47120 грн. - фотоапарат, вартістю 1399 грн.; - картка пам'яті до фотоапарату, вартістю 99 грн.; - сумка, вартістю 49 грн. 30.05.2014 року позивачка відмовилася від вимог про розподіл DVD, пральної машини та комп'ютера. Враховуючи те, що сторони не знаходять порозуміння з приводу розподілу спільно нажитого майна, просить суд її позов задовольнити. Також просила визнати передання автомобілю 20.12.2013 року [PERSON] недійсним згідно довідки - рахунку [NUMBER], оскільки на таке передання згоди не надавала, воно відбулося за її відсутності, кошти за проданий автомобіль вона не отримувала. Одночасно з цим позивачка просить, зокрема, стягнути з [PERSON] 1/2 вартості автомобіля на її користь за вирахуванням вартості того майна, яке просить залишити собі. Позивачка заявила також і вимогу про стягнення з [PERSON] 1/2 частки процентів по сплаченому кредиту, за кошти якого було придбано спірний автомобіль ВАЗ 21104. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] наголосив на тому, що автомобіль ВАЗ - це спільне надбання сім'ї [PERSON], їх сумісна власність. Вважає, що вартість цього автомобілю на сьогоднішній день складає 47120 грн., про це він дізнався з мережі Інтернет. Крім того вважає безпідставним висновок експерта - автотоварознавця про вартість спірного автомобілю, бо у висновку експерта містяться відомості про вартість автомобілю ВАЗ - 21104, а згідно довідки МРЕВ [PERSON] продав [PERSON] автомобіль ВАЗ - 21114, що значно занизило його вартість. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Вважають, що кошти по спірному кредиту були сплачені сторонами ще за час їх спільного проживання та ведення домашнього господарства та були спрямовані на придбання автомобілю, вимоги про розподіл якого і так вже були заявлені. [PERSON] самостійно кредитні кошти не сплачувала, поза межами спільного проживання кредит жодною із сторін не погашався, а тому підстав для регресного стягнення коштів немає. Вимоги про залишення позивачці фотоапарату, картки пам'яті та сумки до нього не викликають спору і заперечень з боку відповідача. Вартість автомобілю вважають обґрунтованою, оскільки вона була визначена на момент його продажу експертом - автотоварознавцем. З цим висновком представник позивача [PERSON] був ознайомлений заздалегідь, вивчив його детально, жодних заперечень, заяв щодо його неправильності до судових дебатів не висловлював. Жодної альтернативної оцінки спірного автомобілю не надав, клопотань про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи не заявляв, хоча не був обмежений у часі і мав таку можливість. Оскільки на момент вибуття автомобілю з управління сторін його оціночна вартість складала 20000 грн., не заперечує сплатити [PERSON] 10000 грн. за вирахуванням його частки у вартості фотоапарату, картки пам'яті та сумки до нього, які залишаться за позивачкою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти заявлених до нього вимог заперечив, оскільки вважає, що придбав спірний автомобіль на законних підставах, на той час про жодні спори подружжя [PERSON] він не знав, вона особисто до нього ніколи не зверталася щодо отримання коштів за проданий автомобіль. Заслухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, з 25.11.2006 року [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2013 року шлюб між ними було розірвано (а. с. 4,5,11). Судом встановлено, що при поданні первісного позову [PERSON] жодних вимог до [PERSON] не заявляла (а. с. 3). В подальшому [PERSON] неодноразово: 27.03.2014 року, 30.05.2014 року, 02.07.2014 року, 14.04.2015 року уточнювала, змінювала та доповнювала свої позовні вимоги; у можливості та часі таких змін та доповнень, судом обмежена не була. В уточненому позові від 27.03.2014 року [PERSON] вимог до [PERSON] також не пред'являла (а. с. 39,40). Заява про зменшення обсягу позовних вимог від 30.05.2014 року, сторону по справі [PERSON], не стосувалася (а. с. 58). В уточненому позові від 02.07.2014 року була пред'явлена вимога до [PERSON] про «визнання недійсним переоформлення 20.12.2013 року [PERSON] право власності на спільно придбаний автомобіль ВАЗ - 21104 на [PERSON]». Дана вимога була уточнена в остаточній редакції від 14.04.2015 року у вигляді: «визнати недійсним передання 20.12.2013 року згідно довідки - рахунку [NUMBER] нашого спільно придбаного автомобіля номерний знак [NUMBER], [PERSON] та придбання його, за сорок тисяч гривень, [PERSON]». Суд приходить до висновку про відмову у позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначено у ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів судом визначені у статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Договорів між [PERSON] та [PERSON] не укладалося, Законом України «Про автомобільний транспорт» та іншими нормативно - правовими актами додаткових засобів захисту прав власників транспортних засобів не встановлено. Таким чином, вимоги про «визнання недійсним переоформлення», «визнання недійсним передання та придбання» не охоплюються положеннями ст. 16 ЦК України і не є способами судового захисту порушених, оспорюваних чи невизнаних прав учасників цивільного процесу. Оскільки суд позбавлений можливості підмінювати своїм рішенням позовні вимоги сторони, а вимог, котрі б ґрунтувалися на законі до сторони не пред'явлені, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у позові [PERSON] до [PERSON] Крім того, суд дає оцінку і тій обставині, що [PERSON] заявила взаємно протилежні вимоги, оскільки вони одночасно просять суд і стягнути з [PERSON] 1/2 вартості спірного автомобілю ВАЗ - 21104, що можливе тільки за умови дійсності правочину щодо його продажу, і визнати його «передання та придбання» недійсним. Щодо вимог [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя суд приходить до наступного. Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду доказів придбання сторонами та вартості наступного майна: - DVD, вартістю 1000 грн.; - пральної машини, вартістю 1000 грн.; - комп'ютера, вартістю 3500 грн.; - холодильника, вартістю 1800 грн.; - телевізора, вартістю 3000 грн.; В матеріалах справи містяться докази придбання пральної машини WD - 10150 NP, вартістю 1761 грн. (а. с. 29) та на (а. с. 30) міститься доказ придбання 12.09.2005 року майна марки PIONEER, вартістю 1974 грн.. Однак ця пральна машина була придбана 04.08.2005 року, тобто ще до шлюбу з [PERSON], а тому не може бути взята до уваги під час розподілу спільного сумісного майна подружжя. Крім того, , а тому також не може бути взята до уваги під час розподілу спільного сумісного майна подружжя Матеріалами справи підтверджено факт придбання за час шлюбу та вартості: - фотоапарата марки Power Shot A 3200 IS, вартістю 1399 грн.; (а.с. 28) - картки пам'яті до фотоапарату марки S ANDISK SDHC 8 Gb Class 4, вартістю 99 грн.; (а.с. 28) - сумки до фотоапарату, вартістю 49 грн. (а.с. 28) - автомобілю ВАЗ - 21104, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], вартістю (на час придбання) 47120 грн. Інших доказів придбання та вартості заявленого позивачкою майна судом не добуто. А тому суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, спільного проживання та ведення спільного домашнього господарства набули: - фотоапарат марки Power Shot A 3200 IS, вартістю 1399 грн.; - картку пам'яті до фотоапарату марки S ANDISK SDHC 8 Gb Class 4, вартістю 99 грн.; - сумку до фотоапарату, вартістю 49 грн. - автомобіль ВАЗ - 21104, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], вартістю (на час придбання) 47120 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки у судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] не заперечували щодо залишення за [PERSON]: - фотоапарату марки Power Shot A 3200 IS, вартістю 1399 грн.; - картки пам'яті до фотоапарату марки S ANDISK SDHC 8 Gb Class 4, вартістю 99 грн.; - сумки до фотоапарату, вартістю 49 грн., суд вважає за можливе залишити дане майно за позивачкою. Частка [PERSON] у цьому майні становить: (1399 + 99 + 49) : 2 = 773,5 грн. Також суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частки вартості автомобілю ВАЗ - 21104, номерний знак [NUMBER]. Згідно висновку експерта - автотоварознавця № 495/1 від 20.12.2013 року, тобто на день відчуження спірного автомобілю [PERSON], його вартість складала 20020,80 грн. (а. с. 18 - 20). Суд не може взяти до уваги доводи представника позивача [PERSON] про те, що за даними МРЕВ (а. с. 93), продаж спірного автомобілю було вчинено за 40000 грн., оскільки вимог про визнання договору купівлі - продажу недійсним позивач не заявляв, а тому ці обставини не могли бути предметом вивчення під час розгляду справи про розподіл майна подружжя. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що експертом - автотоварознавцем замість автомобілю ВАЗ - 21114 було оцінено автомобіль ВАЗ - 21104 не заслуговують на увагу. Так, з матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги щодо спільно придбаного сторонами автомобілю стосуються транспортного засобу, автомобіля ВАЗ - 21104. У п. 1. 3 Договору кредиту № 148 від 06 червня 2007 року, укладеному між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України», цільовим призначенням коштів зазначається саме придбання автомобілю ВАЗ - 21104 (а. с. 7). Висновок експерта - автотоварознавця, який наявний у матеріалах справи, також стосується автомобілю ВАЗ - 21104, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] (а. с. 18). Цей же номерний знак та номер кузова зазначений і у відповіді МРЕВ (а. с. 93) Суд також звертає увагу на те, що позивач пред'являв та підтримував позовні вимоги при слуханні справи транспортного засобу з номерним знаком [NUMBER], номером кузову [NUMBER] З висновком експерта - автотоварознавця № 495/1 від 20.12.2013 року сторони були ознайомлений після 19.02.2014 року (а. с. 35). З того часу позивачем тричі уточнювались та змінювались позовні вимоги. Будь - яких доказів щодо вартості спірного автомобілю позивач та її представник суду не надали. Клопотань про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не заявляли, тому суд приходить до висновку про те, що на момент продажу транспортного засобу (20.12.2013 року) його ринкова (дійсна) вартість складала 20020,80 грн. Доводи про те, що вартість спірного автомобілю за даними Інтернет - ресурсів є вищою не заслуговують на увагу, оскільки дані Інтернет - ресурсів не є доказами у справі в розумінні ст. 57 ЦПК України. Таким чином суд приходить до думки, що з [PERSON] на користь [PERSON] у зв'язку з продажем спірного автомобілю ВАЗ - 21104, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] підлягала б стягненню 1/2 частина його вартості: 20020,80 грн. : 2 = 10010,40 грн. З урахуванням частки [PERSON] у вартості фотоапарату, картки пам'яті та сумки до нього, яку [PERSON] не заперечувала вирахувати з належної їй до стягнення з [PERSON] частки вартості спірного автомобілю, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути: 10010,40 грн. (1/2 вартості спірного автомобілю, що припадає на [PERSON]) - 773, 5 грн. (1/2 вартості фотоапарату, картки пам'яті та сумки до нього, що припадає на [PERSON]) = 9236,90 грн. Щодо вимог про стягнення з [PERSON] 1/2 частки процентів за кредитом, суд звертає увагу на те, що в жодній з позовних заяв вона не навела ні обставин, ні підстав своїх вимог в цій частині. Ці вимоги було просто наведено в прохальних частинах позовних заяв, але без жодного мотивування та опису. З огляду на це, суд вирішує дані вимоги на підставі наявних матеріалів справи доказів. Як вбачається з рішення суду про розірвання шлюбу сторін, сторони перебували у шлюбі, спільно проживали та вели спільне господарство з 25.11.2006 року по липень 2013 року (а. с. 11). Дане рішення набуло законної силу, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлені у ньому обставини щодо [PERSON] та [PERSON] повторному доведенню не підлягають. В той же час, згідно довідки ПАТ «Державний Ощадний банк України» кредит, що взяли сторони згідно Договору кредиту № 148 від 06 червня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України», був погашений ними 09.11.2011 року. Таким чином, сторони погасили кредит за час шлюбу та спільного проживання, на ці кошти придбали спірний автомобіль, який є предметом спору. Будь яких доказів щодо стягнення з відповідача коштів за зазначеним кредитним договором в порядку регресу, матеріали справи не містять, а тому підстав для та задоволення позову в цій частині у суду відсутні. При таких обставинах суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] На підставі ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судових витрат відповідно до задоволеної частки позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial