Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] 17.07.2014 року звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини. Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 15.10.2007 року одружився із [PERSON] і спільно проживав з нею до весни 2008 року. Спільне життя з відповідачкою не склалося і сторони фактично припинили шлюбні відносини, з того часу позивач із відповідачем спільно не проживали. В червні 2014 року йому стало відомо, що відповідач народила дитину [PERSON], батьком якої записано його. Вважає дії відповідача неправомірними та несправедливими, оскільки з весни 2008 року він та відповідач проживали окремо, тому стверджує що не є батьком дитини [PERSON]. Просить винести рішення, яким виключити відомості про нього, як про батька, з актового запису №12 виконавчого комітету Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 1 грудня 2011 року про народження [PERSON], що народився [INFO] у [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але ним до суду подано заяву, у якій він просить справу розглядати у його відсутності у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання через важкий матеріальний стан, заявлені вимоги підтримує, просить ухвалити рішення, яким виключити відомості про нього, як про батька, з актового запису про народження [PERSON], який народився [INFO] у відповідача. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позов визнала, згодна на виключення відомостей про позивача, як про батька, із актового запису про народження її сина [PERSON] Батьком дитини у свідоцтві про народження і в актовому записі про народження записаний позивач. При реєстрації народження сина, яку проводила вона, відповідач присутній не був. Вважає, що немає необхідності для проведення судової генетичної експертизи, оскільки вона визнає позов. Просила позов задовольнити. Визнала, що батьком дитини являється інший чоловік з яким вона спільно проживає упродовж останніх п'яти років. Представник третьої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області до суду не з'явився від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до частин 3, 4 ст. 130 ЦПК України для врегулювання спору до судового розгляду суд з'ясовує: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду. Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив факт, що [INFO] [PERSON] народила дитину: сина [PERSON], про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації народжень виконкому Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №12 від 1 грудня 2011 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). В зазначеному актовому записі та свідоцтві про народження дитини [PERSON] записана матірю, а [PERSON] батьком дитини - [PERSON] (а.с.5), що відповідає вимогам ст.122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина зачата в шлюбі [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано 15.10.2007 року Козлівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області та по даний час не розірвано(а.с. 4). Також, судом встановлено, що на час реєстрації народження дитини позивач [PERSON] не був повідомлений про запис про нього, як про батька, в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження [PERSON], що зазначив у позовній заяві позивач та стверджувала в судовому засіданні відповідач. Незгода щодо зазначення його батьком у актовому записі про народження дитини з'явилася у позивача відразу після того, як він дізнався про запис про нього, як про батька, у актовому записі про народження [PERSON], [INFO], що народився у [PERSON], у зв'язку із чим він звернувся із відповідним позовом до суду та подав заяву про забезпечення доказів по позову шляхом призначення судово-медичної експертизи для підтвердження чи виключення його батьківства щодо дитини [PERSON] На момент оспорювання батьківства дитина [PERSON] повноліття не досягла (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналіз доказів, встановлених обставин та показань сторін у їх сукупності переконує суд у тому, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Від проведення судово-медичної генетичної експертизи крові відповідачка [PERSON] відмовилася, посилаючись на те, що позов визнає, у зв'язку із чим вважає проведення експертизи необов'язковим та недоцільним. Відтак, судом встановлено, що позивач не є батьком дитини, народженої [PERSON] [INFO]. Встановленому судом факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин. Ст.ст.121, 122, 136 СК України встановлено, що права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. На підставі ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до розяснень, що місяться в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не є батьком [PERSON], то позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved