Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] 06 вересня 2019 року звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та просять визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , право власності на 1/6 частку у складі спадкового майна після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що складає 43/600 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків - [NUMBER] , право власності на 1/6 частку у складі спадкового майна після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що складає 43/600 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; витребувано від Другої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року витребувано від Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області (м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 14) копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] видана 02 лютого 2007 року Другою дніпровською державною нотаріальною конторою. 20 грудня 2019 року від Дніпровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. Від представника позивачів [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання представник відповідача Дніпровської міської ради не з`явився. Про день, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Від представника третьої особи Другої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. Частиною 2 статті 247 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 85), яка на день смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 99). Згідно з матеріалами спадкової справи № 4/1996, заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що спадкоємцями за законом є доньки померлої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 82-100). 02 лютого 2007 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Корсун А.Є. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частину майна - [PERSON] , на 1/3 частину майна - [PERSON] (а.с. 93). В свідоцтві про право на спадщину за законом, виданим 02 лютого 2007 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Корсун А.Є. вказано, що 1/3 частина майна залишається відкритою за [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 4/1996, заведеної після смерті [PERSON] не вбачається яким чином [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 97). 19 вересня 2018 року до державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. звернулися [PERSON] та [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлої [INFO] , що була спадкоємицею після своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 98). Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 16 серпня 2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] , [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлої [INFO] , що була спадкоємицею після своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 100). Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України 1963 року. Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1984 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини. Стаття 525 ЦК України в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини відповідно до статті 526 ЦК України в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР в ред. 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ЦК України 1963 року спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей 548, 549 ЦК та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачі просять визнати за ними право власності на 1/3 частину спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Але відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02 лютого 2007 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Корсун А.Є. 1/3 частина майна після смерті [PERSON] залишається відкритою за [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються, що 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] залишилася безпідставно відкритою за [PERSON] , у зв`язку з чим зазначена частка є успадкованою [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Тобто з викладеного слідує, що позивачі, отримавши 02 лютого 2007 року свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , були обізнані про залишення відкритою за [PERSON] 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , але своє право щодо оскарження зазначеного свідоцтва не реалізували. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed