Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 33042,38 грн, а також середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні у сумі 81783,04 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 10.07.2002 по 29.05.2020, наказом від 29.05.2020 була звільнена з шахти за власним бажанням, останній день роботи - 29.05.2020. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з нею остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 33 042,38 грн. Також позивач вказує, що відповідно до довідки відповідача розмір середньоденної заробітної плати становить 451,84 грн; оскільки вона була звільнена 29.05.2020, проте повний розрахунок підприємством не проведено по дату подання позову, загальна затримка розрахунку при звільненні становить з 30.05.2020 по 17.02.2021 - 181 робочий день; отже, 181 х 451,84 грн. = 81783,04 грн. Ухвалою суду від 15.03.2021 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.17). Позивач до суду не прибула, за змістом позову просить здійснити розгляд справи без її участі (а.с.15). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.21-26, 27). За змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнює 33042,38 грн; середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 451,84 грн; ані при звільненні, ані під час отримання позивачем трудової книжки, ані в наступному позивач вимог до відповідача щодо проведення розрахунку не заявляв, отже, на думку відповідача, позивач фактично погодився із проведенням відповідачем остаточного розрахунку боргу із заробітної плати на розсуд відповідача, який вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з дня отримання відповідачем копії позову - 18.03.2021. Стверджує, що відповідачу вкрай важко виконувати в повному обсязі вимоги статей 116 та 117 КЗпП України, наводить обставини щодо складної економічно-фінансової ситуації на підприємстві. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 10.07.2002 по 29.05.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №724/к від 29.05.2020 позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.3, 4). З довідки про відмітки, таб.№4331, наданої відповідачем, та копії наказу про звільнення від 29.05.2020 вбачається, що 29.05.2020 - день звільнення - позивач був на роботі (а.с.4, 28). Відповідно до довідки відповідача від 01.02.2021 №93 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 33042,38 грн, з яких за 12.2019 р.- 2614,66 грн, 01.2020 р. - 2250,88 грн. за 02.2020 р. - 4476,75 грн, за 03.2020 р. - 5120,58 грн, за 04.2020 р. - 5205,69 грн, за 05.2020р. - 13373,80 грн; наведені суми заборгованості вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.5). Відповідно до довідки від 01.02.2021 №94, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 451,84 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за березень-квітень 2020 р. та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.6). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, наявності форс-мажорних обставин (сертифікату Торгово-промислової палати України тощо), суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 33042,38 грн (сума вказана після утримання обов`язкових податків та зборів), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. При цьому суд зауважує, що за відомостями з контрольного табелю, в останній день праці - 29.05.2020 позивач був на роботі, отже, відповідач мав розрахуватись з позивачем не пізніше наступного дня після звільнення, а тому час затримки розрахунку при звільненні має рахуватись з 30.05.2020. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 01.02.2021 (а.с.6), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 451,84 грн. Отже, враховуючи заявлений позивачем період затримки - по 17.02.2021, час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 181 робочий день (з 30.05.2020 по 17.02.2021 включно). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні, та по 17.02.2021 (як просить позивач), дорівнює 81783,04 грн (451,84 грн.*181 робочий день). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.04.2016 у цивільній справі №6-113цс16, та позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 у цивільній справі №756/10824/15-ц (провадження №61-7694зпв18), у суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП, і таке право суду залежить від наступних чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу; розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості; дії відповідача щодо її виплати. Беручи до уваги наведену правову позицію суду касаційної інстанції, враховуючи, що невиплачена позивачу при звільненні 29.05.2020 сума заробітної плати дорівнює 33042,38 грн, за стягненням якої позивач звернувся до суду лише в лютому 2021 р., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку дорівнює 81783,04 грн, суд вважає справедливим застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 34500 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 381 грн (42% від 908 грн - судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 2614,68 грн.

Outcome: partial