Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[INFO] року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася, зокрема, із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS]. Позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. Крім неї, спадкоємцями за законом першої черги є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позивач не може оформити спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме спадкове майно на прізвище спадкодавця. За захистом своїх прав та інтересів [PERSON] з відповідним позовом 08 вересня 2016 року звернулася до суду. 09 вересня 2016 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у відкрите судове засідання (а.с. 28). Ухвалою суду від 03 жовтня 2016 року (а.с. 53) за клопотанням позивача зупинено провадження у справі до вирішення справи про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] Провадження відновлено 11 січня 2017 року (а.с. 63). [PERSON] у судовому засіданні поданий нею позов підтримала та пояснила суду, що її мати померла у 1967 році, а батько [PERSON] - [INFO] року. На той час їй було 11 років. Після його смерті вона з братом [PERSON], якому на той час було 5 років, ще рік проживали у будинку батьків. Старша сестра, [PERSON] оформила щодо них опіку, а через рік віддала їх обох до інтернату. Після інтернату вона повернулась назад до будинку батьків, однак сестра одразу віддала її заміж, не питаючи згоди. З першим чоловіком вона дуже швидко розлучилася, а з часом зустріла свого теперішнього чоловіка, з яким на початку 80-их років виїхали на заробітки до Якутії. З 2003 року вона із сім'єю проживає у м. Хмільник. У батьківському будинку залишилася проживати старша сестра [PERSON] зі своєю сім'єю. Вважає, що, оскільки на момент відкриття спадщини на батьківський будинок була малолітньою, - має право на частку у цій спадщині, а тому з відповідним позовом звернулася до суду. Відповідач [PERSON] в судові засідання на 19 вересня, 03 жовтня 2016 року не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час і місце розгляду справи (а.с. 43, 48). Про день, час і місце судового засідання на 24 січня 2017 року відповідач [PERSON] обізнана, оскільки в даний час проживає у сестри - відповідача [PERSON], - яка здійснює за нею догляд через немічність. За станом здоров'я [PERSON] самостійно пересуватися не спроможна. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, 19 вересня 2016 року подав до суду заяву, в якій визнав позов і просив справу слухати у його відсутності (а.с. 41). Представник відповідача - Обухівської сільської ради - сільський голова Кретюк Тетяна 18 січня 2017 року подала до канцелярії суду заяву, у якій просила справу за позовом [PERSON] слухати без представника сільської ради, а вирішення позову поклала на розсуд суду (а.с. 65). Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала і пояснила, що на початку 50-их років їх батько [PERSON] побудував будинок в [ADDRESS] і вони переселилися до нього. Вона вийшла заміж і пішла з дому, а батьки з дітьми залишилися. Після смерті батьків сестра [PERSON] (тепер - [PERSON]) оформила над малолітніми [PERSON] і [PERSON] опікунство, але через рік віддала їх до дитбудинку. Вважає, що [PERSON] і [PERSON] мають право на частку у батьківському будинку. Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення сторін вважає, що позов [PERSON] підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 8). Довідкою виконавчого комітету Обухівської сільської ради № 861 від 15 серпня 2016 року (а.с. 21), архівним витягом № 171 від 12 серпня 2016 року із протоколу засідання правління колгоспу ім. Малюнкова с. Петрівка від 17 квітня 1953 року (а.с. 24), рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 13 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2016 року (а.с. 58-62) стверджується, що [PERSON] належав житловий будинок № [ADDRESS], який було побудовано у 1954 році (зворот а.с. 59). З довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» № 12 від 29 вересня 2016 року (а.с. 49) слідує, що згідно архівних документів на паперових носіях право власності на житловий будинок в цілому по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] н підставі свідоцтва Обухівської сільської ради від 13 лютого 1991 року. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 13 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2016 року (а.с. 58-62), визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS], видане Обухівською сільською радою Мурованокуриловецького району 13 лютого 1991 року на прізвище [PERSON]. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд приходить до переконання, що наданими доказами повністю доведено право власності [PERSON] на збудований ним у 1954 році житловий будинок [ADDRESS]. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до норм ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 45036805 від 12 вересня 2016 року (а.с. 30) слідує, що спадкодавець по своїй смерті заповіту не залишив. Дружина та діти спадкодавця, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, є спадкоємцями першої черги за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (ст. 535ЦК УРСР в редакції 1963 року). Свідоцтвами про смерть [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8,9), свідоцтвом про своє народження (а.с. 10), свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 11), випискою із по господарських книг за 1967-1969 роки по Обухівській сільській раді (а.с. 13), довідками виконавчого комітету Обухівської сільської № 673 та № 674 від 17 червня 2016 року (а.с. 22-23) доводиться, що [PERSON] була малолітнім спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON]. Роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 ві 16 травня 2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Згідно зі ст. 561 ЦК України в редакції 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Як Цивільний кодекс України в редакції 1963 року так і діючий Цивільний кодекс не визначають строк, протягом якого спадкоємець може отримати свідоцтво про право на спадщину. Статтями 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Довідкою виконавчого комітету Обухівської сільської (а.с. 22) стверджується, що на день смерті із померлим були зареєстровані та проживали [PERSON] (помер), дочка [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON]. Виходячи з положень ч. 1 ст. 535 та ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, зокрема, [PERSON] прийняла спадщину, що залишилася після смерті свого батька , оскільки на момент відкриття спадщини була неповнолітньою і проживала у спадковому будинку. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45036781 від 12 вересня 2016 року (а.с. 31) стверджується, що спадкові права після смерті [PERSON] ніхто не оформляв, спадкова справа не заводилась. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року визначено, що частка кожного із спадкоємців першої черги є рівними. Таким чином, частка кожного із спадкоємців після смерті [PERSON] які прийняли спадщину (три особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]) складає 1/3 частину спадкового майна. Постановою державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори № 383 від 07 вересня 2016 року (а.с. 25) позивач довела, що іншим чином, окрім як через суд вона не зможе захистити свої права спадкоємця. Суд враховує обставину, що позивач пропустила строк звернення до суду через юридичну необізнаність та відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, необхідність доведення незаконності правовстановлюючого документа на прізвище сторонньої особи, а тому приймає рішення про його поновлення на підставі ст. 73 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, а також обставину, що відповідачі визнають позовну вимогу і таке визнання відповідає вимогам закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси, суд вважає за правильне визнати за [PERSON] право власності на частину спадкового майна - житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Суд прийшов до висновку про задоволення позову, а тому із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 551 гривня 20 копійок судових витрат у вигляді сплаченого нею при подачі позову до суду судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved