Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі - відповідач), [INFO] , як таку, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що зазначений будинок належить позивачу на праві приватної власності, в ньому, окрім позивача, зареєстрована відповідач - колишня дружина позивача, яка з 2015 року в будинку не проживає. Позивач та представник позивача в судове засідання не прибув. Представник позивача надала до суду заяву , за змістом якої просить розгляд справи проводити без їхньої участі. Позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, а саме, шляхом направлення за місцем її реєстрації судових повісток разом із копіями позовних документів рекомендованими листом з повідомленням про вручення, відповідні поштові відправлення повернуті на адресу суду із відміткою працівника пошти «адресат відсутній» та «за закінченням терміну зберігання»; а також, враховуючи приписи ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи приписи ч.4 ст.223 ЦПК України та повторну неявку відповідача, по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів; про заочний розгляд справи судом постановлена ухвала від 24.10.2019. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі фактичні обставини. Житловий будинок [ADDRESS] , належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.03.1980, посвідченим виконконом Лиманської сільської ради та зареєстрованим в Харківському МБТІ за №1068 від 07.05.1980 (а.с.9). Факт реєстрації у вказаному будинку відповідача підтверджується довідкою виконавчого комітету Лиманської сільської ради відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради від 20.08.2019 №473, за змістом якої відповідач вказана як колишня дружина позивачу (а.с.11). Зі штампу, проставленого в паспорті на ім`я позивача, та свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем розірваний 27.09.2016, актовий запис 47 (а.с.7,13). Відповідно до Акту обстеження від 19.08.2019 за підписом депутата Головань В . І . та двох свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідач не проживає у вказаному домі з 2015 року (а.с.10). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України дозволяє дійти висновку, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Положеннями ч.2 ст.406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вселилась у спірний будинок в якості члена сім`ї - дружини власника житлового будинку і набула право користуванням чужим нерухомим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Оскільки на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, шлюб між ними розірваний, то право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Аналогічний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 16.01.2019 в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14.08.2019 в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved