Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Візінський В.В., звернулася в суд з позовом до Кунисівської сільської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що батько позивачки [PERSON] був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . За вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку площею 1,18 га. [PERSON] помер [INFO] . Він заповіту не вчиняв, спадкоємцем першої черги за законом є його дочка - позивачка [PERSON] , яка на момент смерті батька була зареєстрована та проживала разом з ним в одному житловому будинку, вели спільне господарство. Прийнявши спадщину, яка відкрилася після смерті батька, позивачка звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, проте їй було відмовлено в зв`язку з тим, що не визначені частки між членами бувшого колгоспного двору. Технічним паспортом на житловий будинок та свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON] , знаходиться по [ADDRESS] . Звітом про оцінку житлового будинку визначено ринкову вартість даного будинку, яка становить 72 078 грн. 18.06.2019 представник позивачки подав до суду заяву про зміну підстав позову, в якій зазначив, що після смерті [PERSON] спадкоємці першої черги за законом: його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , успадкували його частку в житловому будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , так як на день смерті спадкодавця проживали разом з ним. Мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] . Позивачка на день смерті матері проживала разом з нею, тому визнається, що вона прийняла спадщину. Оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому просить визнати за позивачкою право власності на цілий вищезгаданий житловий будинок по [ADDRESS] . В підготовчому засіданні представник позивача - адвокат Візінський В.В. підтримав позов із зміненими підставами, просить задовольнити. Представник Кунисівської сільської ради в судове засідання не з`явився. Кунисівська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи без представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю, із зміненими підставами позову ознайомлені, не заперечують щодо задоволення позову. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення підготовчого засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за відсутності відповідачів. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідачі визнають позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14 грудня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13 грудня 1989 р., слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Копія витягу № 28915830 з реєстру прав власності на нерухоме майно, видного 07.02.2011 обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», свідчить, що власником житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] є [PERSON] згідно свідоцтва про право власності (б/н) від 14.12.1989, виданого Городенківським райвиконкомом на підставі рішення № 246 від 13.12.1989. Станом на 15.04.1991 в [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , та онуки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 20, виданою 25.01.2019 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. Про зміну прізвищ онуків [PERSON] на « [PERSON] », [PERSON] на « [PERSON] », [PERSON] на « [PERSON] », [PERSON] на « [PERSON] » в зв`язку з їх одруженням, свідчать копії свідоцтв про шлюб, виданих Кунисівською сільською радою, відповідно: серії [NUMBER] від 20 листопада 2003 р., серії [NUMBER] від 16 серпня 2010 р., серії [NUMBER] від 12 вересня 2014 р., серії [NUMBER] від 22 серпня 2016 р. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] у віці 65 років в с. Кунисівці Городенківського району, актовий запис за № 8 від 12 жовтня 1994 р. в Книзі реєстрації смертей, що підтверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 грудня 2010 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004 , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] ; разом з ним проживали і були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , онуки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 19, виданою 23.01.2019 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. Про те, що [PERSON] , 1928 року народження, та [PERSON] , 1926 року народження, були подружжям, свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 1963 р. Кунисівською сільською радою, запис за № 5 від 28 квітня 1963 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 липня 1953 р. Кунисівською сільською радою, запис за № 5 від 21 червня 1953 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 25 листопада 1975 р. Кунисівською сільською радою Городенківського району, запис за № 24 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, яким стверджено, що дошлюбне прізвище « [PERSON] » при одруженні змінене на « [PERSON] ». Наведене свідчить, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] в рiвних частках є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Однак, документи про спадкування вони не оформили. Повідомленням Городенківської районної державної нотаріальної контори № 514/0116 від 16.04.2019 та Інформаційною довідкою № 55872457 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.04.2019 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. Мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] у віці 77 років в с. Кунисівці Городенківського району, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 листопада 2003 р. виконкомом Кунисівської сільської ради, запис за № 13 в книзі реєстрації актів про смерть. На день смерті разом з нею в [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: зять [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , онуки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 18, виданою 23.01.2019 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцем першої черги за законом є її дочка - позивачка [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Повідомленням Городенківської районної державної нотаріальної контори № 360/0116 від 27.03.2019 та Інформаційною довідкою № 55635860 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.03.2019 р. підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До складу спадщини спадкодавців [PERSON] та [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем частки якого за законом була [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] : постановою № 51/02-31 від 06 лютого 2019 р. після померлого [INFO] батька [PERSON] з посиланням на те, що господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору і кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені; постановою № 1071/02-31 від 21 червня 2019 р. після померлої [INFO] матері [PERSON] з посиланням на те, що спадкоємець не надала оригінал документу, який посвідчував би право власності спадкодавця на належну їй частку вищезгаданого житлового будинку. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що житловий будинок збудований в 1963 р., господарські будівлі та споруди - в 1969, 1987, 2000 роках. Їх ринкова вартість станом на 13.02.2019 становить 72078 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 18022019_00484, складеного ФОП « [PERSON] ». За даним господарством закріплена земельна ділянка площею 1,18 га, що підтверджується довідкою № 22, виданою 25.01.2019 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом після смерті батьків, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами судом не встановлено, відповідачі, які на час ліквідації колгоспних дворів були членами колгоспного двору, не заперечують щодо задоволення позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved