overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] 13 вересня 2016 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що від спільного життя з відповідачем вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. З відповідачем вони проживають окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, інших аліментних зобовязань немає, тому просить стягнути з нього аліменти у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не зявилася, в заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутністю, уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів його доходу. Відповідач\~ у судове засідання не зявився, згідно телефонограми позовні вимоги визнає. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ч. 3 цієї статті сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 4), відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем, що підтверджено довідкою про склад сімї (а.с. 6). Із пояснень сторін вбачається, що [PERSON] не надає позивачу коштів на утримання сина, весь тягар з виховання та утримання дитини лежить на [PERSON] Суд погоджується з розміром аліментів, запропонованим позивачем, що не суперечить вимогам закону, а також інтересам сторін та дитини. Оскільки позивач звільнена за законом від сплати судового збору, судові витрати на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що дорівнює 551 грн. 20 коп.). Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

[PERSON] 13 вересня 2016 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. З відповідачем вони проживають окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, тому просить стягнути з нього аліменти у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні уточнили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів його доходу. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, оскільки бажають, щоб дитина проживала з ними. Згодні по можливості допомагати дитині. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ч. 3 цієї статті сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 4), відповідач є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем, що підтверджено довідкою про склад сім'ї (а.с. 6). Із пояснень сторін вбачається, що [PERSON] не надає позивачу коштів на утримання доньки, весь тягар з виховання та утримання дитини лежить на [PERSON] Доводи відповідача про матеріальне утримання дитини на свій розсуд є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки аліменти за своєю суттю повинні надаватися тому з батьків, з яким проживає дитина та витрачатися на його розсуд. Суд погоджується з розміром аліментів, запропонованим позивачем, що не суперечить вимогам закону, а також інтересам сторін та дитини. Оскільки позивач звільнена за законом від сплати судового збору, судові витрати на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що дорівнює 551 грн. 20 коп.). Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] 13 вересня 2017 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що вона проживала у цивільному шлюбі з [PERSON], від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після початку бойових дій вони переїхали для проживання з м. Луганськ до м. Кремінна. Останній раз вона бачила [PERSON] у червні 2016 року, коли він надавав згоду на тимчасовий виїзд за кордон їх малолітньому сину у супроводі з нею. З цього часу вона не має будь-яких відомостей про місце знаходження [PERSON] Його телефон відключений, розшук не дав результатів. Тому з метою отримання соціальної допомоги на дитину просить визнати [PERSON] безвісно відсутнім. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не зявилися, у заявах на імя суду просять розглянути справу за їхньою відсутністю, проти задоволення заяви не заперечують. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, свідків, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 6) батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 7, 8) [PERSON] та малолітній [PERSON] є тимчасово переміщеними особами з м. Луганськ до м. Кремінна. Нотаріально посвідченою заявою від 08 червня 2016 року в м. Києві (а.с. 10) [PERSON] надав згоду на тимчасовий виїзд за кордон їх малолітньому сину у супроводі з [PERSON] строком до 08 червня 2017 року. Згідно листа начальника Кремінського ВП ГУНП в Луганській області [PERSON] від 28 вересня 2017 року (а.с. 36) Кремінським ВП ГУНП здійснюється розшук [PERSON], [INFO], як безвісно зниклої особи, місцезнаходження останнього не встановлено. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що з червня 2016 року їм не відоме місце знаходження [PERSON], на звязок він не виходить, телефон вимкнутий. Тому суд погоджується з вимогами заявника про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. З місця постійного проживання [PERSON] немає відомостей про нього з червня 2016 року, тому визнати останнього безвісно відсутнім необхідно з 01 липня 2016 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

[PERSON] 13 вересня 2018р. звернувсь до суду з заявою про скасування рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2013 року про визнання його безвісно відсутнім. В обґрунтування заяви посилавсь на те, що навесні 2001 року він виїхав на роботу в республіку Італія і знаходився там постійно, лише у грудні 2007 року приїжджав у відпустку. Влітку 2018 року він знову повернувсь до України та дізнавсь, що вказаним вище рішенням суду за заявою його дружини - [PERSON], його було визнано безвісно відсутнім. В судовому засіданні заявник підтримав свою заяву, просив її задовольнити з вищенаведених підстав. Заінтересована особа - в судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні за заявою дружини [PERSON] - [PERSON] 17 лютого 2013 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області ухвалено рішення про визнання безвісно відсутнім [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ч.1 ст.48 ЦК України якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Та згідно до ст.309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або померлою, або іншою заінтересованою особою. Копію рішення суд надсилає відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для анулювання актового запису про смерть. За таких обставин та відповідно до положень ч.1 ст.48 ЦК України, ст.309 ЦПК України заява підлягає задоволенню та слід скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2013 року про визнання безвісно відсутнім [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] 13 вересня 2018 року звернувсь в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 03 липня 2013 року вони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №926. Від проживання у шлюбі є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, примирення між ними та збереження сім`ї не можливе. Позивач звернувсь до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю та просив його задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідач звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України: суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні 03 липня 2013 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №926. Від проживання у шлюбі є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, примирення між сторонами та збереження сім`ї не можливе. Дані обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб сторін Серії [NUMBER] від 03.07.2013р.; даними свідоцтва про народження дитини Серія [NUMBER] від 13.01.2015р. та визнаються відповідачем. За таких обставин та відповідно до положень ст.ст. 104, 105, 110 - 112 СК України, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] 13 вересня 2018 року предявила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 1 квітня 1996 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що вже понад рік вони разом не проживають та шлюбно-сімейних відносин не підтримують, останні роки у них виникали непорозуміння з будь-яких причин, виявилося, що у них різні погляди на життя та сімю, а шлюб носить формальний характер. Під час підготовчого засідання [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнав з підстав, наведених позивачем. Статтею 200\~ЦПК України\~встановлено,\~що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони зареєстрували шлюб 1 квітня 1996 року, від якого мають одну неповнолітню дитину. У вересні 2017 вони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Сторонам розяснено наслідки визнання позову. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] 13 грудня 2016р. звернулась до суду з заявою про оголошення своєї дочки - [PERSON], [INFO] уродженки м.Хмельницького, проживавшої в [ADDRESS] - померлою. В обґрунтування заяви посилається на те, що її донька - [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS]. 08 березня 2005 року вона поїхала в м.Хмельницький на роботу і з того часу відсутні відомості про її місце знаходження. Рішенням Старокостянтинівського райсуду від 11 липня 2006 року дочку визнано безвісно відсутньою. На дочку зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 13.03.1997р. та без оголошення її померлою не можливо оформити спадкові права. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву, просила її задовольнити з вищенаведених підстав. Представник заінтересованої особи - Великомацевицької сільської ради Старокостянтинівського району звернувсь до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти її задоволення. Суд, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні з березня 2005 року відсутні відомості про місцезнаходження [PERSON], [INFO] уродженки м.Хмельницького, проживавшої в [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються поясненнями заявника [PERSON] - матері [PERSON], [INFO], показаннями свідків [PERSON], [PERSON], даними свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серія [NUMBER] від 26.10.1972р., рішенням Старокостянтинівського райсуду від 11 липня 2006 року про визнання безвісно відсутньою [PERSON], [INFO], даними Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 13.03.1997р. За таких обставин та відповідно до положень ст.46 ЦК України, заява підлягає задоволенню і слід оголосити померлою [PERSON], [INFO] уродженку м.Хмельницького, проживавшу в [ADDRESS]. Данні правовідносини регулюються ст.ст. 234, 246 - 250 ЦПК України, ст.46 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON] 13 грудня 2016 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 11.07.2014 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з січня 2016 року, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач був згоден на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 11.07.2014 р. Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом №171 (а.с.6). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON] 13 грудня 2016 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 20.07.1991 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач був згоден на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 20.07.1991 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя, за актовим записом №1311 (а.с.3). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved