Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. У обґрунтування позовних вимог посилались на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі фактично проживає без реєстрації відповідач, котрий є колишнім чоловіком [PERSON] та який чинить їм перешкоди у користуванні належним їм на праві власності майном. Зазначили, що проживання у житловому будинку відповідача, який систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку створює їи перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, а тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача без надання іншого житла. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]І подали до суду заяви про розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, повторно у судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 17.03.1997 року, виданого виконкомом Сколівської міської ради, вбачається, що така належить позивачам на праві спільної часткової власності. В судовому засіданні встановлено, що у вказаній квартирі окрім позивачів [PERSON] та [PERSON] фактично проживає без реєстрації відповідач [PERSON], котрий є колишнім чоловіком [PERSON], що вбачається із копії рішення Сколівського районного суду Львівської області від 31.08.2010 року, відтак останній втратив статус члена сім`ї, оскільки згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК, до членів сім'ї наймача (власника) належать дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що право користування житлом, яке належить на праві приватної власності іншій особі, надається лише члену сім'ї власника цього житла на підставі особистого сервітуту, обставиною встановлення якого є зокрема, укладення шлюбу. Розірвання шлюбу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України припиняє обставину, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, відповідач, з урахуванням вищевказаних вимог, внаслідок припинення шлюбних відносин з позивачкою [PERSON] втратив право користування квартирою № 40 по вул. Стрийська, 21 у м. Сколе Львівської області. Окрім цього, судом встановлено, що фактично проживаючи у спірній квартирі відповідач порушує правила співжиття, робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, що підтверджується копією заяви позивачки [PERSON] до Сколівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 12.03.2014 року. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Заявляючи вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення позивачами жодним чином не порушується право відповідача на житло, оскільки з матеріалів справи, зокрема копії заповіту, складеного та посвідченого 28.02.2013 року секретарем Підбузької селищної ради Дрогобицького району Львівської області, вбачається, що відповідач має право на ? спадкового майна після смерті своєї матері, до складу якого входить житловий будинок по вул. І. Франка, 162 у с. Підбуж Дрогобицького району Львівської області, що підтверджується інформацією № 236 від 06.06.2014 року, наданою на запит суду Підбузькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області. Ураховуючи наведене і те, що виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved