Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Німець Олена Михайлівна, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за будь-яким постійним чи тимчасовим місцем проживання [PERSON] . За змістом прохальної частини позовної заяви позивач також просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] » та під час попереднього судового засідання вирішити питання про виклик свідка [PERSON] , мешканки [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що cпільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Останні декілька років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, виховання дітей тощо. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина. Фактично шлюбні відносини між нами припинені з лютого 2020 року. З того часу відповідач проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Між подружжям втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Подальше сумісне життя та збереження сім`ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Дитина [PERSON] після фактичного припинення шлюбних відносин перебуває на утриманні позивача, проживає та зареєстрована з позивачем за її постійним місцем проживання за адресою [ADDRESS] , що, зокрема, підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року застережено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір 'ю. Враховуючи викладене, після розлучення просить залишити дитину [PERSON] проживати із її матір`ю. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09 год. 30 хв. 14.05.2021 в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (88000, м. Ужгород, вул. Загорська, 53). У задоволенні клопотання позивача [PERSON] про виклик свідка відмовлено. Розглянувши заявлене за змістом прохальної частини позовної заяви клопотання позивача про виклик свідка, суддя дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки позивачем в порушення ч. 2 ст. 91 ЦПК України не вказано, які саме обставини свідок [PERSON] може підтвердити під час підготовчого судового засідання. У судове засідання 14.05.2021 року відповідач та представник третьої особи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2021 постановлено відкласти розгляд справи за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Німець Олена Михайлівна, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини на 11 год. 00 хв. 03 червня 2021 року, про що належним чином повідомити учасників справи. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2021 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Німець Олена Михайлівна, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, призначити справу до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні на 11 год. 30 хв. 05 липня 2021 року у залі судового засідання в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (м. Ужгород, вул. Загорська, 53, Закарпатської області), на підставі ст. 91 ЦПК України, у судове засідання, яке призначено на 11 год. 30 хв. 05 липня 2021, викликати у якості свідка: [PERSON] , мешканку [ADDRESS] . Роз`яснено свідку, що він зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини, а також, відповідно до приписів ч. 4 ст. 91 ЦПК України, суд попереджає про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання чи за відмову від давання показань на вимогу суду. Під час судового засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити з підстав та мотивів, наведених у позовній заяві. Представник третьої особи Служби у справах дітей Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності та при прийнятті рішення врахувати інтереси дитини. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Допитана під час судового засідання у якості свідка гр. [PERSON] повідомила, що відповідач ображав позивача, не приділяв їй уваги, відповідач не проживає разом із позивачем та їх спільною дитиною. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 20.12.2014 року зроблено запис № 610, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20.12.2014. Від даного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.06.2015. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Враховуючи, що неповнолітня дитина сторін проживає з позивачем, відповідач не надав будь-яких заперечень щодо позовних вимог, в тому числі відзиву на позовну заяву, місце проживання дитини слід визначити з матір`ю з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 161 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з положеннями ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). На переконання суду, проживання спільної дитини сторін з матір`ю відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Позовних вимог щодо порядку виховання та утримання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивач понесла документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, які з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved