Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 05.07.2012 між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З осені 2014 року сторони разом не мешкають. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує, судові витрати просить стягнути з відповідача, прізвище змінити не бажає. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, а саме: - шляхом направлення за місцем його реєстрації судової повістки разом із копіями позовних документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідні поштові повідомлення повернуті на адресу суду із відмітками працівника пошти «адресат відсутній». В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України, по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів; про заочний розгляд справи судом постановлена ухвала від 13.02.2020. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З 05 липня 2012 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району, Харківської області, актовий запис №44 (а.с.8). Від шлюбу подружжя має спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). За змістом позову спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне, повсякденне життя, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не мешкають з початку осені 2014 року. Відповідачем викладені обставини не спростовані. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу, суд доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved