Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області про встановлення факту проживання однією сім'єю померлих [PERSON] та [PERSON], факту прийняття спадщини [PERSON] після померлого [PERSON], а також визнання права власності на спадкове майно після померлої [INFO] [PERSON]. Як зазначає позивач, [PERSON] є єдиним спадкоємцем належного померлій [INFO] [PERSON] майна, яка фактично прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON], посилаючись на те, що іншим шляхом отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а також оформити спадщину вона не має можливості, просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідачі - [PERSON] та представник Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області в судове засідання надали заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Враховуючи неявку сторін, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положення даної статті кореспондується наряду з іншим також у те, що позови повинні заявлятися до належних відповідачів. Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред'явленими позовними вимогами. З наданої копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області 05 квітня 2013 року за реєстровим № 1228, [PERSON], заповіла належну їй земельну ділянку, загальною площею 6, 7645 га, що знаходиться на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, яке належало їй відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого Барвінківською районною держаною адміністрацією Харківської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 351, кадастрові [NUMBER], [NUMBER], [PERSON]. У зв'язку з чим, 02 червня 2016 року відповідачу по справі було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (спадкова справа №79/2015, зареєстровано в реєстрі за №403). Інше майно, яке належало [PERSON], вказаним заповітом не охоплено. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Виходячи з аналізу зазначених норм права та системного аналізу заявлених позивачем вимог належним відповідачем за позовом є лише Великокомишуваська сільська рада Барвінківського району Харківської області, а [PERSON] не є належним відповідачем по справі в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. За приписами ч. 2 ст. З Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 6,8843 га, розташованої на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності за №125. Згідно наданої виконуючої обов'язки завідувача Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області інформаційної довідки зі спадкового реєстру №46646470 від 03 лютого 2017 року, інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] відсутня. Із довідки №1011/0-20 від 10 вересня 2015 року, виданої Великокомишуваської сільською радою Барвінківського району Харківської області, уачається, що [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вела спільне господарство разом з померлим [INFO] [PERSON] з 1986 року та до дня його смерті за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. У відповідності до ч.1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, про яке просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання спадщини. Частиною 1 ст. 59 Цивільного процесуального Кодексу України встановлено, що належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 3 ст.212 Цивільного процесуального Кодексу України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з наявних та допустимих доказів по справі, судом було встановлено той факт, що [PERSON] та [PERSON] у період з 1986 року по 2012 рік проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, спільний бюджет, що передбачено п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України. Щодо вимоги позивача про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після померлого [PERSON] суд зазначає наступне. Як роз'яснено у п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Згідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України - часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померло, в даному випадку - [INFO]. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном із дозволу органу опіки та піклування (встановлених частинами 2 - 4 ст. 1273 ЦК). Отже, у даному випадку з урахуванням всіх вищенаведених положень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, оскільки [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON] на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Суд, оцінюючи надані докази в їх сукупності, вважає доведеним факт що заявник [PERSON] проживала разом зі своєю померлою [INFO] свекрухою [PERSON] до дня її смерті, [INFO], за адресою: [ADDRESS] та знаходилась на її утриманні. З'ясувавши вищезазначені юридичні факти, стосовно визнання права власності на спадкове майно після померлої [PERSON], яке складається з земельної ділянки, судом встановлено наступне. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Земельна ділянка, площею 6,8843 га, розташована на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, передана [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що вбачається із наданої фотокопії державного акту серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №125. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їх належну правову оцінку, а також враховуючи той факт, що [PERSON] є спадкоємцем п'ятої черги після померлої [PERSON], якій, відповідно до ч. ч. 5 ст. 1268 ЦК України, з моменту відкриття належить спадщина померлого [PERSON], та прийняла спадщину у спосіб та строк передбачений ЦК України, визнання права на земельну ділянку не порушає нічиїх інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними в цій частині.

Outcome: partial