Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] 03 червня 2020 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватного акціонерне товариства «Дніпровський агрегатний завод» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільнення та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в період з 29 грудня 1999 року по 19 травня 2020 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод». 30 липня 2019 року вона подала заяву про звільнення за згодою сторін, та була звільнена з 19 травня 2020 року за угодою сторін. З квітня 2019 року по січень 2020 року роботодавцем було нараховано заробітну плату позивачу, однак, не виплачено. Окрім того, відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористану щорічну відпустку тривалістю 151 календарний день. У день звільнення позивача 19 травня 2020 року відповідач не повідомив [PERSON] про нараховані суми, належні їй при звільнені, та не виплатив їх. Станом на дату звернення до суду розрахунок відповідача з [PERSON] не проведено. Також у позові зазначено, що у зв`язку з затримкою заробітної плати позивач зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв`язки, на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, проте вона змушена економити на харчах, що негативно впливає на відносини в її родині. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на її користь: - заборгованість по заробітній платі у сумі 145 331,28 грн., яка складається з 91 063,39 грн. заробітної плати з квітня 2019 року по 19 травня 2020 року та 54 267,89 грн. компенсації за невикористану відпустку; - середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення; - моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року у відповідача витребувано докази. 13 травня 2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Заперечення відповідача обґрунтовано тим, що позивач невірно розрахувала суму компенсації за невикористану відпустку та заборгованість по заробітній платі, а розмір моральної шкоди, яку просить стягнути [PERSON] з відповідача є неспівмірним та завищеним. На підставі зазначеного просить відмовити в задоволенні позову. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, підтримання позову, у заяві просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача про дату розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом у судовому повідомленні (а.с.96), про причини неявки в судове засідання суд не сповістив. Враховуючи викладене, в даному випадку у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 29 грудня 1999 року по 19 травня 2020 року, позивача звільнено за угодою сторін (а.с. 15-17). При звільнені з позивачем не був проведений остаточний розрахунок, не була виплачена заробітна плата. Згідно з довідкою, наданою ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод», про заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з квітня 2019 року по серпень 2019 року до виплати становить 21 843 грн. (а.с.75). Як зазначено у відзиві вказана сума розрахована з вирахуванням ПДФО та військового збору. Відповідно до довідки ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» про заборгованість по компенсаційним виплатам за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року [PERSON] нараховано 26 886,12 грн., сума до виплати становить 22 504 грн. (а.с.76). Згідно з довідкою відповідача сума компенсації за невикористану відпустку [PERSON] становить 39 140,71 грн., до виплати після відрахування податків (ПДФО, військового збору і профсоюзного внеску) складає 31 117 грн.(а.с.92). Відповідно до довідки, наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] з урахування податків становить 354,69 грн. (а.с.94). Також судом встановлено, що [PERSON] має двох дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.31), [PERSON] , [INFO] (а.с. 32-33). Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 145 331,28 грн., з яких: 91 063,39 грн. - заробітна плата з квітня 2019 року по 19 травня 2020 року, 54 267,89 грн. - компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів -представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 115 КЗпП. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Разом з тим, як встановлено судом, при звільненні позивачу не було виплачено всі суми, що йому належать від відповідача. Враховуючи довідки, надані відповідачем, суми, що не виплачені позивачу при звільнені складаються з: заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2019 року по серпень 2019 року в розмірі 21 843 грн. (а.с.75), заборгованості по компенсаційним виплатам за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 22 504 грн. (а.с.76), компенсації за невикористану відпустку в розмірі 31 117 грн.(а.с.92), а всього 75 464 грн. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вказані вище висновки Верховного Суду України повністю узгоджуються з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, згідно якого особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Разом з тим, відповідно до вищевказаних довідок, суми, зазначені в них, які не заперечувалися позивачем, вказані вже після утриманні податків та відрахувань, передбачених законом. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що право позивача порушено відповідачем та підлягає судовому захисту, позов обґрунтований, а тому необхідно задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 145 331,28 грн. частково та стягнути з ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь позивача суму, що не виплачена їй при звільнені в розмірі 75 464 грн. (сума з урахуванням відрахувань і податків), яка складається з: заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2019 року по серпень 2019 року в розмірі 21 843 грн., заборгованості по компенсаційним виплатам за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 22 504 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 31 117 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Разом з тим, частиною 2 цієї статті визначено, що ухвалюючи рішення, суд може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі за п`ять місяців (з квітня 2019 року по серпень 2019 року) становить 21 843 грн. Отже, розмір заробітної плати, який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 21 843 грн. / 5 місяців = 4 368,60 грн., з урахуванням відрахувань і податків. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що відповідачем на дату розгляду справи не проведено розрахунок з [PERSON] . Як вже встановлено судом з довідки, наданої відповідачем, середній заробіток [PERSON] складає 354,69 грн. Враховуючи наведене, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 20 травня 2020 року і по 09 вересня 2021 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог, оскільки суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог. Розраховуючи кількість робочих днів, суд врахував, що матеріали справи містять низку наказів ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод», відповідно до яких в період 20 травня 2020 року по 31 липня 2021 року для всіх робітників підприємство працювало в режимі неповного робочого тижня, а саме був одноденний робочий тиждень. Доказів зворотного позивачем не надано. Суд зазначає, що доказів продовження роботи підприємства після з 01 серпня 2021 року по 09 вересня 2021 року в режимі неповного робочого тижня відповідачем не надано. У зв`язку з викладеним, кількість робочих днів за період з 20 травня 2020 року по 09 вересня 2021 року включно складає 91 день: травень 2020 року - 2 дні, червень 2020 року - 4 дні, липень 2020 року - 5 днів, серпень 2020 року - 4 дні, вересень 2020 року - 5 днів, жовтень 2020 року - 4 дні, листопад 2020 року - 4 дні, грудень 2020 року - 5 днів, січень 2021 року - 4 дні, лютий 2021 року - 4 дні, березень 2021 року - 5 днів, квітень 2021 року - 4 дні, травень 2021 року - 4 дні, червень 2021 року - 5 днів, липень 2021 року - 4 дні, серпень 2021 року - 21 день, вересень 2021 року - 7 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 20 травня 2020 року по 09 вересня 2021 року включно складає 32 276,79 грн. З урахуванням викладеного суд приходить до переконливого висновку, що з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32 276,79 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд виходив з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; Відповідно до ст. 2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено судом, відповідачем порушено право позивача невиплатою заробітної плати та всіх сум, належних їй при розрахунку. Враховуючи, що затримка заробітної плати триває з квітня 2019 року, після звільнення 19 травня 2020 року відповідач не здійснив розрахунок з позивачем, на дату розгляду справи ПрАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» також не усунув вказані порушення, тобто порушення прав [PERSON] відповідачем має тривалий характер. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У позові [PERSON] зазначила, що у зв`язку з порушенням її законного права на заробітну плату їй доводилося економити на харчах, що вплинуло негативно на стосунки у сім`ї, та завдало моральних страждань. Суд також враховує, що позивач має двох неповнолітніх дітей, обов`язок утримувати яких встановлено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Отже, порушення конституційного права позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, викликало необхідність у додаткових зусиллях для організації свого життя, забезпечення родини, належного виконання обов`язку щодо утримання двох неповнолітніх дітей. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вимога щодо стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача у розмірі 10 000 грн. відповідає тим моральним стражданням, яких зазначала позивач у зв`язку з порушенням її конституційного права. На підставі зазначеного вище, суд задовольняє позов частково, а саме з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сума, не виплачена при звільнені в розмірі 75 464 грн. (сума з урахуванням відрахувань і податків), яка складається з: заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2019 року по серпень 2019 року в розмірі 21 843 грн., заборгованості по компенсаційним виплатам за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 22 504 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 31 117 грн., сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32 276,79 грн., з утриманням з неї сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а також моральна шкода в розмірі 10 000 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням тих обставин, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, а її позовні вимоги майнового характеру задоволені частково в розмірі 117740,79 грн., то з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 1 177,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial