Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є власниками житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з ними зареєстрована відповідач [PERSON] - їх колишня невістка. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з липня 2014 року і відсутня без поважних причин. Вона переїхала на постійне проживання за межі України у Російську Федерацію. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує їх права та інтереси, як власників квартирі, оскільки створює перешкоди у здійсненні ними права користування вказаною квартирою. Просили визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Додатково пояснила, що 22.07.2014 року її невістка [PERSON] звільнилась з роботи та уїхала з їх квартири. Матір невістки їй повідомила, що [PERSON] знаходиться в Російській Федерації, при цьому забрала меблі і особисті речі доньки. Шлюб між її сином [PERSON] і відповідачем був розірваний в 2010 році. Її сину [PERSON] повідомила, що ніколи не повернеться до м. Сєвєродонецьк. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] , яка є його сусідкою. З початку військових дій в літку 2014 року він не бачив [PERSON] та його дружину з квартири [ADDRESS] , а його дружина з дітьми поїхала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її сусідкою є [PERSON] , з якою вони знайомі через дітей. [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] і двома дітьми. В 2014 році [PERSON] виїхала з квартири, оскільки познайомилася з іншим чоловіком та покинула [PERSON] . Вона з того часу не бачила [PERSON] у вказаній квартирі жодного разу. 11.06.2020 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 05.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Лопатенком В.В., в реєстрі №3432, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.12.2003 року №2253262. Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , у спірній квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.02.2020 року №4153, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , станом на 25.02.2020 року зареєстрована [PERSON] . В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з літа 2014 року, оскільки переїхала проживати до іншого місця проживання у Російську Федерацію. Зазначена обставина підтверджується свідченнями свідків [PERSON] і [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] виїхала зі спірної квартири літом 2014 року, з того часу її не бачили. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з липня 2014 року, оскільки переїхала проживати до іншого місця у Російській Федерації, забравши при цьому свої речі. Зазначена обставина підтверджується матеріалами справи, поясненнями позивача та свідченнями свідків. Аналізуючи свідчення свідків у сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що відповідач виїхала з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , до іншого постійного місця проживання. Наведене свідчить про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а отже втратила інтерес до вказаного житлового приміщення. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації понад один рік і переїхала проживати до іншого місця проживання, то, відповідно, вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачам [PERSON] та [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення їх прав як власників спірного житла. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved