overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

[PERSON] 4 серпня 2015 року пред'явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 4 вересня 2010 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спільне життя у них не склалося через розбіжність в характерах та ігнорування її, позивача, як особистості, з часом вони стали чужими одне одному, що спричиняло постійні сварки та непорозуміння. Відповідач не розумів сутності проблем, які виникали в сім'ї, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин між іншими членами сім'ї на почуттях взаємної поваги та любові. Шлюбні відносини не підтримують протягом останніх трьох років. Від шлюбу дітей у них немає, однак відповідач відмовляється прибути в органи ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, просила відновити їй дошлюбне прізвище та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною третьою статті ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 4 вересня 2010 року (а.с. 4). У вересні 2012 року сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, від шлюбу неповнолітніх дітей в них немає. При наведених обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, однак відповідач не бажає подати заяву про розірвання шлюбу до державного органу реєстрації актів цивільного стану. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] 4 січня 2018 року звернулася до суду із заявою про надання права на шлюб, посилаючись на те, що у вересні 2016 року почала зустрічатись із [PERSON], між ними склалися теплі і щирі стосунки, які згодом переросли у кохання і в даний час заявниця вагітна та очікує народження дитини від [PERSON] З метою створення сімї і спільного виховання дитини, [PERSON] і [PERSON] вирішили одружитися, однак заявниця ще не досягла шлюбного віку. Будь-яких інших перешкод для реєстрації шлюбу не має. [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини зазначені у заяві. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON], мати заявниці, не заперечували проти задоволення заяви [PERSON]. Представник служби у справах дітей Самбірської районної державної адміністрації [PERSON] пояснила, що перешкод у реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] немає, і за обставин, що склалися, надання права на шлюб відповідатиме інтересам заявниці. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 22 СК України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно ст. 23 цього ж Кодексу, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Встановлено, що [PERSON] народилася 15 червня 2000 року. Вона з вересня 2016 року зустрічається із [PERSON] На даний час [PERSON] перебуває на 19-20 тижні вагітності. [PERSON] та [PERSON] мають намір зареєструвати шлюб і створити сімю. Вказані обставини підтверджуються поясненнями [PERSON], [PERSON] та [PERSON], копією паспорта заявниці, копією протоколу ультразвукового обстеження вагітних від 6 грудня 2017 року, іншими доказами. Беручи до уваги усі обставини справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно надати право на шлюб з метою створення сімї, оскільки це повністю відповідає її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] 4 січня 2018 року подав до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, належності йому, заявнику, правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого 18 грудня 2000 року Самбірською міською радою Львівської області. \~ \~ \~ \~ У обґрунтування заяви [PERSON] посилався на те, що йому на праві власності належить 1/3 частина квартири № 9 загальною площею 47,1 кв. м в будинку № 23 по вул. Стебельського у м. Самборі Львівської області, яка була йому передана на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», однак у зазначеному свідоцтві його, заявника, прізвище записано [PERSON], що є відмінним від запису у паспорті громадянина України, у якому його прізвище записано [PERSON]. Під час судового розгляду заявник у підтримання заяви посилався на викладені в ній обставини. Заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти задоволення заяви. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] з таких підстав. Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Із свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 18.12.2000 відомо, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дійсно належить на праві приватної спільної власності в рівних частках квартира [ADDRESS] (а.с. 5). Із паспорта громадянина України відомо, що прізвище заявника записано [PERSON], котрий з 19 серпня 1996 року був прописаний в м. Самборі по вул. Шопена, 23/9 та наявний оновлений запис про зареєстроване місце проживання з 19.08.1996 за адресою: м. Самбір, вул. Стебельського, 23/9 (а. с. 8). Так само реєстрація місця проживання записана у паспортах заінтересованих осіб, а саме співвласників зазначеної квартири [PERSON] та [PERSON] Отже, у паспортах громадянина України як заявника так і заінтересованих осіб наявний запис про їх зареєстроване місце проживання з 1996 року за адресою: м. Самбір, вул. Стебельського (попередня назва Шопена)[ADDRESS]. Зазначене підтверджується також записами у будинковій книзі (а.с. 12-15). Ураховуючи наведене, достовірно встановлено, що зазначене свідоцтво про право власності на квартиру (будинок), у якому прізвище заявника записано [PERSON] дійсно належить заявнику. Установлення факту належності правовстановлюючого документа [PERSON] має юридичне значення, так як дає йому підстави для здійснення договору дарування належної йому частини квартири його рідному братові [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] 4 січня 2018 року предявила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 листопада 2005 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, він не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про матеріальне забезпечення, не поважав її та дітей, а навпаки, його ставлення до дітей призвело до розпаду та фактичного припинення шлюбних відносин, особливо його поведінка стала неприпустимою протягом останніх кількох років. Відповідач влаштовував сварки та застосовував до неї фізичну силу, проявляв неповагу, ухилявся від виконання сімейних і батьківських обовязків, крім цього, його ставлення до сімї ускладнилося зловживанням алкогольних напоїв, через що він втратив роботу та заробіток. 25 листопада 2017 року вона, позивач, змушена була залишити відповідача та переїхати проживати до своїх батьків. Протягом цього часу вони не намагалися відновити сімейні стосунки, а тому їхня сімя перестала існувати. Під час розгляду справи по суті [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав, однак заперечив підстави його розірвання, посилаючись на те, що позивач має іншого чоловіка. Вислухавши пояснення сторін, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 12 листопада 2005 року, від якого вони мають шестеро неповнолітніх дітей (а. с. 9, 10-15). У листопаді 2017 року сторони припинили подружні відносини та спільного господарства не ведуть, позивач проживає окремо. За наданий судом строк сторони не примирилися. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3\~ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] 4 червня 2014 року звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що з 1995 року вона перебувала у цивільних шлюбних відносинах з [PERSON], від якого вона [INFO] народила сина [PERSON], а [INFO] - доньку [PERSON]. Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень здійснювався на підставі ч.1 ст.135 СК України. Для отримання матеріальної допомоги на дітей їй необхідно визнати його батьком дітей. Тому просить задовольнити її вимоги, визнати [PERSON] батьком дітей, зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей. Під час попереднього судового засідання позивачка підтримала свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні позов визнав, він неодноразово звертався до позивачки з вимогами про визнання його батьком дітей, але вона йому відмовляла. Представник відділу реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області в судове засідання не з'явився. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану. Згідно до ч.1 ст.128 цього Кодексу за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. Батьками сина [PERSON] [INFO] і доньки [PERSON] [INFO] вказані позивачка і відповідно до ч.1 ст.135 СК України - [PERSON]. Із фотографій вбачається, що [PERSON] як до вагітності, в період вагітності, так і після народження дитини зображений з позивачкою і дітьми. Ці фотографії свідчать про те, що вони між собою спілкувалися і ці стосунки є такими, що відповідають сімейним відносинам. Таким чином вищевказані докази свідчать про те, що [PERSON] є батьком дітей. Разом з тим, суд не бачить підстав зобов'язати третю особу внести відповідні зміни до актових записів дітей, оскільки позов до відділу реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції не заявлявся.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] 4 червня 2021 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 листопада 1997 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що їхнє подружнє життя не склалося через несумісність характерів вони втратили взаєморозуміння та довіру один до одного, виявилося, що у них різні погляди на життя та життєві цінності, через що більше двох років тому назад вони повністю припинили подружні відносини разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Тому примирення з відповідачем неможливе, так як шлюб носить формальний характер. Під час розгляду справи по суті позивачки [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві також зазначила, що відповідач відмовляється\~прибути в\~органи ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] , з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 18 листопада 1997 року від якого неповнолітніх дітей у сторін немає (а. с. 4). У 2019 році сторони припинили подружні відносини, разом не проживають, позивачка переїхала проживати окремо. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, і тому право позивачки, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] 5 березня 2014 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого вона посилається, що відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню і утримуванню доньки [PERSON], [INFO], тому вимагає позбавити його батьківських прав. У попереднє судове засідання позивачка не з'явилася, в заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутності, підтримує заявлені вимоги. Відповідач у попереднє судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає. Представник відділу у справах дітей Алчевської міської ради Щербатюк І.В. у попереднє судове засідання не з'явилася, в заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Відповідач [PERSON] є батьком доньки [PERSON], [INFO], але не виховує дитину, матеріальної допомоги на її отримання не надає, має заборгованість по аліментам у розмірі 14 858 грн. 04 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

[PERSON] 5 вересня 2019 року пред`явив до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 червня 2011 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що їхнє подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки щодо ведення спільного господарства, через різні погляди на життя у них часто виникали сварки та з вини їх обох, спільне життя і збереження сім`ї стало неможливим. У черні 2013 року вони припинили подружні відносини і у 2014 році через події на сході України він був змушений покинути свій будинок у м. Молодогвардійську та переїхати проживати до м. Самбора Львівської області, а відповідачка не погодилася на переїзд до іншої області. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про судове засідання, що вбачається із повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади, відзив не подала і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 24 червня 2011 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей (а. с. 4). Із показань позивача [PERSON] , допитаного як свідка, вбачається, що у червні 2013 року вони припинили подружні відносини та у 2014 році він переїхав проживати до м. Самбора Львівської області, а дружина з дітьми залишилася проживати у м. Молодогвардійськ. Крім цього, він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою та мають спільну дитину. Із свідоцтва про народження видно, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а. с. 14). При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] 5 грудня 2017 року предявила позов до [PERSON] М-о. про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 лютого 1989 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося та на протязі 20 років вони не підтримують сімейні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Відповідач у строк, встановлений судом, відзив на позов не подав, хоча був належним чином повідомлений про можливість його подачі. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] М-о., будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що вбачається із оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 18 лютого 1989 року, від якого неповнолітніх дітей не мають (а. с. 3, 4). Із показань свідків [PERSON] та [PERSON], вбачається, що із серпня 1993 року сторони сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, котра має намір зареєструвати інший шлюб, і тому право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved