Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

[PERSON] 09.03.2017р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без укладання шлюбу в період з березня 1986 року до 10 жовтня 1987 року; визнати будівельні матеріали, обладнання та вартість робіт загальною вартістю 164 900,00 грн., які були використані з 1987 року по 2009 рік у процесі ремонтно-будівельних робіт та будівництва споруд у домоволодінні в [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; припинити право спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, обладнання та вартості робіт загальною вартістю 164 900,00 грн., які були використані з 1987 року по 2009 рік у процесі ремонтно-будівельних робіт та будівництва споруд у вказаному домоволодінні; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 82 450,00 грн. вартості Ѕ частки [PERSON] у праві спільної часткової власності на будівельні матеріали, обладнання та вартості робіт, які були використані з 1987 року по 2009 рік у процесі ремонтно-будівельних робіт та будівництва споруд у домоволодінні в [ADDRESS] , припинивши право власності [PERSON] на Ѕ частку будівельних матеріалів, обладнання та вартості робіт з дня отримання [PERSON] від [PERSON] грошової компенсації в розмірі 82 450,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] починаючи з березня 1986 року по 10 жовтня 1987 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з жовтня 1987 року шлюб зареєстрували, який у квітні 2009 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська розірвано. Починаючи з 1991 року по 2009 рік подружжя проживало в домоволодінні за адресою [ADDRESS] , яке у 2005 році подаровано [PERSON] її матір`ю. З метою поліпшення житлових умов позивачем здійснено низку прибудов, виконано роботи по реконструкції та благоустрою спірного домоволодіння, внаслідок чого його вартість значно збільшилась. [PERSON] надала суду заяву, у якій посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності щодо поділу майна подружжя, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] надано суду письмові пояснення на заяву про застосування строків позовної давності, в якій він посилається на її необґрунтованість, оскільки фактично позивачу стало відомо про порушення його права в жовтні 2016 року, а саме під час звернення відповідача до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, участі у судових дебатах не брав. Представник [PERSON] , - [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що всі докази наявні в матеріалах справи. Участі у судових дебатах не брав. [PERSON] надала суду заяву, у якій позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Участі у судових дебатах не брала. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 10.10.1987р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2009р. розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2014р., позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено, визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] . З позовної заяви вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 1991 року фактично проживали в домовлодінні [ADDRESS] , яке до 2005 року належало матері відповідача та яка у 2005 році подарувала його [PERSON] , що підтверджується договором дарування домоволодіння, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Жуковою Ю.Ю. (а.с.144). Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно з ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що в період з 1987 року по 2009 рік ним особисто зроблено суттєве поліпшення житлових умов, здійснено низку прибудов, виконано роботи по реконструкції та благоустрою в домоволодінні [ADDRESS] , а саме: переобладнано сарай у житлове приміщення, побудовано літню кухню та капітальний гараж, перекрито дах зазначеного домоволодіння, внаслідок чого вартість домоволодіння значно збільшилась. Окрім того, зазначає, що мати позивача викупила частину спірного будинку саме за кошти батька позивача, які він подарував позивачу у 1990 році та розмірі яких склав 6 000,00 карбованців. Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкту. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019р. № 627/1958/14-ц (провадження № 61-36141св18). З метою встановлення вартості спірного майна в стані, що існував до поліпшення та його вартості після поліпшення, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2018р. у справі призначено судову будівельно-технічну та будівельно-оціночну експертизи. Справу направлено до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертиз. Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому за змістом ст.81 ЦПК України 19.04.2019р. з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз цивільну справу повернуто на адресу суду без виконання, у зв`язку з несплатою [PERSON] вартості проведення призначених експертиз. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Таким чином, враховуючи, що заявлена позивачем експертиза не виконана у зв`язку з несплатою ним її вартості, а також заяву представника позивача, в якій він зазначає, що всі докази у справі наявні в її матеріалах, беручи до уваги встановлену ст.13 ЦПК України диспозитивність цивільного судочинства, суд доходить висновку, що позивачем всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не доведено обставин на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а відтак і про відмову у задоволенні позову, без вирішення питання застосування строків позовної давності. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed