Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) 19 жовтня 2016 року, в особі свого представника, звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «КЛАСИКБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КЛАСИКБАНК» Северина Юрія Петровича (далі - Відповідач) про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 02 лютого 2012 року Позивач працювала в Публічному акціонерному товаристві «КЛАСИКБАНК» на посаді Заступника головного бухгалтера-начальника відділу статистичної та фінансової звітності. Зазначила, що з 19 серпня 2016 року наказом № 31 від 17 червня 2016 року «Про скорочення штату працівників» звільнена із займаної посади. Зауважила, що на момент звільнення, у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість по виплаті нарахованої заробітної плати та інших належних виплат у загальному розмірі 61 031 грн. 93 коп. Зазначила, що на момент звернення із позовом до суду, Відповідач не здійснив виплату нарахованих сум. Просила суд ухвалити судове рішення, яким стягнути з Відповідача на її користь заборгованість по нарахованих, але не виплачених виплатах при звільненні у розмірі 61 031 грн. 93 коп., а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 50 747 грн. 99 коп., що загалом становить 111 779 грн. 92 коп. В ході судового розгляду справи Позивач подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просила суд, з підстав зазначених у позовній заяві, стягнути з Відповідача на її користь заборгованість по нарахованих, але не виплачених виплатах при звільненні у загальному розмірі 61 031 грн. 93 коп., а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 110 915 грн. 72 коп. за 116 днів затримки. У судовому засіданні, представник Позивача позов, з урахуванням уточнень, підтримав. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити у повному обсязі. Водночас, представник Відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що згідно Рішення Правління Національного банку України № 209-рш від 11 серпня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Класикбанк»» банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» відкликано та банк вирішено ліквідувати. Крім того, зауважив, що Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1493 від 12 серпня 2016 року у Публічному акціонерному товаристві «КЛАСИКБАНК» запроваджено процедуру ліквідації строком на два роки з 12 серпня 2016 року до 11 серпня 2018 року. Зазначила, що процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації, а також проведення ліквідації неплатоспроможного банку регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Посилаючись на норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема статтю 46 Закону, зазначила, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вважає позов таким, що задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до частини другої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 14 червня 2016 року № 67-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 червня 2016 року № 1004 щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Класикбанк» на один місяць з 15 червня 2016 року до 14 липня 2016 року, включно, та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северину Юрію Петровичу. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 липня 2016 року № 1206 продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Класикбанк» з 15 липня 2016 року до 14 серпня 2016 року, включно. Згідно Рішення Правління Національного банку України № 209-рш від 11 серпня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Класикбанк»» банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Класикбанк» відкликано та банк вирішено ліквідувати. Крім того, Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1493 від 12 серпня 2016 року у Публічному акціонерному товаристві «КЛАСИКБАНК» запроваджено процедуру ліквідації строком на два роки з 12 серпня 2016 року до 11 серпня 2018 року. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Класикбанк» призначено Северина Юрія Петровича. Вищезазначена інформація зазначена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (www.fg.gov.ua) за наступним посиланням http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/174-pat-klasykbank, та є загальновідомою обставиною. Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку встановленому цим Законом. За змістом пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року є спеціальними і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року в справі № 6-1123 цс16. Згідно Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Класикбанк» № червня 31 від 17 червня 2016 року «Про скорочення штату працівників» з 19 серпня 2016 року, [PERSON] звільнено з посади заступника головного бухгалтера - Начальника Відділу статистичної та фінансової звітності (а.с. 7-9). Відповідно до підпунктів першого-п'ятого частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. За змістом підпункту 3) частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку. Звертаючись із позов до суду, у позовній заяві [PERSON], зазначила, що на момент звільнення у Відповідача перед нею виникла заборгованість по виплаті нарахованої заробітної плати та інших належних виплат у загальному розмірі 61 031 грн. 93 коп., які вона просила стягнути з Відповідача на її користь. Судом встановлено, що станом на 14 грудня 2016 року заборгованість Відповідача по заробітній платі та інших прирівняних до неї виплат перед Позивачем погашена у повному обсязі, що підтверджується, у тому числі, копіями платіжних доручень 35, 94, 158, 215 від 27 жовтня 2016 року, 10 листопада 2016 року, 30 листопада 2016 року та 13 грудня 2016 року. Крім того, Позивач, посилаючись на статтю 117 Кодексу законів про працю України, просила суд стягнути з Відповідача на її користь середній заробіток за 116 днів затримки розрахунку при звільненні у розмірі 110 915 грн. 72 коп. Позов у цій частині задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом частин 2 та 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Аналізуючи вищевикладене та враховуючи той факт, що кошти, які просить стягнути Позивач не є заробітною платнею, вина Відповідача у затримці виплати заробітної плати - відсутня, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а позов в цілому таким, що задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, на підставі статей 2, 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року,

Outcome: dismissed