Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Свида О.Г., звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 24 травня 2014 року вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , актовий запис № 183. Приблизно з квітня 2019 року вони не проживають разом. 13 вересня 2019 року [PERSON] на очах їх двох неповнолітніх дітей наніс їй тілесні ушкодження, що змусило її прийняти рішення проживати окремо. Крім того, у неї були підстави боятися свого чоловіка після такого вчинку і вона звернулася за захистом до правоохоронного органу. Результатом його звернення було відкриття кримінального провадження № 12019070030002931 щодо факту нанесення їй тілесних ушкоджень. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2020 року у справі № 308/6815/19 шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Вказує, що від шлюбу вони з відповідачем мають двох спільних дітей доньку: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ). Враховуючи, що її чоловік припинив брати участь у матеріальній підтримці своїх дітей та не перераховує кошти на їх утримання, зовсім відсторонився від їх виховання та підтримки, вона вимушена через суд вирішити питання стягнення аліментів з відповідача. Позивач зазначає, що вона, як мати, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне зобов`язати батька дітей підтримувати їх матеріально. Як зауважує позивач, вона любить своїх дітей і спроможна забезпечити їх всім необхідним. Постійно слідкую за їх станом здоров`я, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з дітьми психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Незважаючи на це, вважає, що батько дітей зобов`язаний допомагати їй матеріально підтримувати їх спільних дітей. На момент звернення до суду з цим позовом, між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати їх неповнолітніх дітей. Позивач вказує, що на скільки їй відомо, відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб`єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частку від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, що є тими істотними обставинами, які надають підстави суду згідно з ч. 1 ст. 184 СК України визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідач немає інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків, яких необхідно утримувати матеріально, фізично здоровий. Звертає увагу, що згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком до 6 років установлено прожитковий мінімум у розмірі починаючи з січня 2020 року - 1779 грн., з липня - 1859 грн., з грудня - 1921 грн. Це мінімум, який не може забезпечити дітей найнеобхіднішим. За таких обставина, на утримання неповнолітніх дітей необхідно стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття, обсяг яких, на її думку, є тим мінімально необхідним матеріальним забезпеченням з кожного із батьків для утримання та виховання неповнолітніх дітей в теперішніх умовах. Позивач вказує, що вимушена вирішити питання через суд щодо визначення місця проживання їх спільних дітей зі нею за адресою її місця проживання. Нею було направлено відповідне звернення до служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради та згідно з висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 07.07.2020 року № 459/23/02-14 одноголосним рішенням членів комісії встановлено доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір`ю за адресою її проживання. До теперішнього часу діти проживали з нею, місце проживання їх було обумовлено, всі питання щодо дітей їх виховання вирішувалися виключно нею, вона майже самостійно забезпечую їх матеріально. Чоловік перераховує кошти їй не постійно, а час від часу, а тому вона ніколи не сподіваєтьсь на його допомогу. Вважає, що в інтересах дітей їх необхідно проживати саме з нею, а не з їх батьком, оскільки її чоловік часто влаштовував сварки та розпускав руки і це часто відбувалося на очах дітей. Це призвело до того, що 13.09.2019 року він наніс їй суттєві побої, які поставили крапку у їх відносинах і вона вважає, що з такою людиною не можуть проживати її діти. Порушення кримінального провадження № 12019070030002931 щодо нанесення їй побоїв чоловіком є підтвердженням його аморальності і це, на думу позивача, може нашкодити дітям. Також позивач наголошує, що з самого дитинства вона постійно піклується про дітей, вони фактично повністю знаходяться на її утриманні: весь одяг, іграшки, їжа, ліки повністю купуються нею і вона не шкодує на це гроші. Протягом всього часу з моменту розірвання стосунків з відповідачем діти постійно вказують на своє бажання жити разом з нею, у зв`язку з тим, що дуже прив`язані до неї, їм подобається з нею. Спиртними напоями вона не зловживає, є приватним підприємцем та має відповідну нерухомість у Російській Федерації (є громадянкою РФ), яка здається в оренду, має значні заощадження та може самостійно забезпечити своїх дітей. Всі характеристики позитивні, вказують на те, що вона адекватна та освічена людина, різнобічно розвинена, що намагається прищепити і своїм дітям. Таким чином, як зазначає позивач, проживання дітей разом з нею відповідає їх інтересам. Вона має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавленні піклування батька за умови, що він припинить аморальну поведінку. Відповідач не може дати дітям ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дітей умов проживання. На підставі наведеного, позивач просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення ними повноліття; визначити місце проживання дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою її проживання; стягнути з відповідача понесені нею всі судові витрати та витрати на правничу (правову) допомогу. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі № 308/13421/20 орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, якому до наступного судового засідання з метою розв`язання спору подати суду письмовий висновок. Ухвалою суду від 30.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за вказаною позовною заявою до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засіданні проти задоволення позовних вимог у частині визначення місця проживання спільних дітей сторін разом з позивачем не заперечила. Щодо позовних вимог у частині стягнення аліментів представник відповідача зауважила, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього на утримання дітей аліментів у розмірі 2500 грн. на кожну дитину, виходячи з того, він добровільно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних документів. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, що сторони з 24.05.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2020 року (справа № 308/6815/19) між ними було розірвано. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження, копії яких приєднано до матеріалів справи. За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільні діти сторін проживають разом з матір`ю та потребують матеріального забезпечення. Матеріалами справи не встановлено, що відповідач на час розгляду справи офіційно працює та отримує постійний (сталий) дохід не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за малолітніми дітьми, вік дітей, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом також враховано, що відповідачем добровільно перераховуються кошти на ім`я позивача на утримання їх спільних дітей, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями банківських документів та не заперечується позивачем. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.02.2014 року). Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 грудня - 2618 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Доводи представника відповідача щодо визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу, оскільки при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню на утримання дитини, суд повинен перш за все враховувати інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, при цьому враховувати розмір доходу відповідача, але не надавати цьому пріоритет, оскільки розмір заробітної плати є мінливим. При цьому інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дітей сторін, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 161 СК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з положеннями ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Із змісту ч. 4 ст. 19 СК України випливає, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування надає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 07.07.2020 року за № 459/23/02-14, враховуючи інтереси дітей та той факт, що малолітні діти з народження проживають разом з матір`ю, діти любляче ставляться до матері, яка належно виконує свої батьківські обов`язки, має самостійних дохід та власне житло, органом опіки та піклування встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом їх матір`ю [PERSON] за адресою її місця проживання. На переконання суду, проживання спільних дітей сторін з матір`ю відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Беручи до уваги наведене, а також відсутність заперечень щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання спільних дітей сторін з позивачем, з урахуванням віку дітей і висновку органу опіки та піклування, в інтересах дітей, суд вважає за необхідне визначити їх місце проживання разом з матір`ю за адресою її проживання. Разом з тим, суд зауважує, що батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з донькою та сином, турботу відносно останніх та участь у вихованні дітей, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю. Оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 15.12.2020 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн. сплаченого судового збору за вимогу про визначення місця проживання дітей. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved