Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє двокат Берзінь Сергій Людвигович , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» про захист прав споживача та встановлення нікчемності кредитного договору і застосування наслідків його недійсності, посилаючись на наступні обставини. 25 лютого 2020 року на рахунок позивача у ПАТ КБ «Приват банк» поступило 4975,00 гривень, перехованих ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація». З метою з`ясування обставин нарахування вказаних коштів позивач в телефонному режимі звертався до відповідача, де йому повідомили, що на ім`я позивача нібито укладено кредитний договір № 200225-12482-4 від 25.02.2020 року з сумою кредиту 5000,00 гривень. Для отримання тексту кредитного договору позивач звернувся до відповідача електронною поштою, після чого він отримав електронний договір без підписів сторін та з нібито накладеним від імені позивача електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Позивач не підписував письмово та не мав наміру укладати цей кредитний договір, а тому не є зобов`язаною стороною цього договору. А тому позивач має намір повернути відповідачу безпідставно отримані кошти у сумі 4975,00 гривень після встановлення нікчемності кредитного договору у судовому порядку. Починаючи з березня 2020 року на телефони позивача та його родичів, членів сім`ї та колег по роботі постійно дзвонять невідомі люди (колектори), які різними способами погрожують завдати шкоди позивачу у випадку неповернення кредиту за вказаним кредитним договором. Позивач вважає, що кредитний договір, окрім вказаних порушень його форм є несправедливим, оскільки передбачає такі обов`язки позивача, які порушують його права та інтереси. Позивач не отримував інформацію про умови кредиту за кредитним договором, оскільки не підписував його та відповідно не ознайомився з внутрішніми правилами відповідача. Зазначає, що він не отримував та відповідно не застосовував одноразовий ідентифікатор (СМС-повідомлення), а так само не реєструвався в інформаційно- телекомунікаційній системі відповідача. В п. 6 кредитного договору відсутній будь-який підпис позивача, а тому зобов`язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем не виникало. У відповідача відсутні будь-які належні та допустимі докази, що телефон, на який приходив одноразовий ідентифікатор належить саме позивачу та відповідний правочин укладено саме його особою, а не будь-ким іншим. Отже, кредитний договір № 200225-12482-4 від 25.02.2020 року, укладений між відповідачем та нібито позивачем в електронній формі, є нікчемним в силу ст. 1055 ЦК України, оскільки укладений не у письмовій формі та не містить автентичних (рукописних) підписів сторін. Крім того, даний договір не відповідає внутрішній волі позивача, є явно несправедливим та порушує вимоги чинного законодавства щодо захисту прав споживачів та укладення кредитних договорів. Просили суд встановити нікчемність кредитного договору № 200225-12482-4 від 25.02.2020 року, укладеного між відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» та [PERSON] , застосувати наслідки його недійсності та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу, сформованих на день ухвалення рішення суду. Представник відповідача Ходченко Олена Миколаївна , яка діє на підставі довіреності надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідно до кредитного договору, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» та [PERSON] № 200225-12482-4 від 25.02.2020 року позивач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень , строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений між сторонами кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування у зв`язку з тим, що загальний розмір кредиту не перевищує 1 МЗП. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, згідно з законом «Про електронну комерцію». Підписання договору електронним підписом є прямою і безумовною згодою позивача з умовами кредитного договору та отримання кредиту. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України. Підписання договору в електронному вигляді відбулося з додержанням вимог статті 11 закону України «Про електронну комерцію». Позивачем були здійсненні усі дії в інформаційно-телекомунікаційній системі, направлені на укладення електронного договору. Твердження позивача щодо неможливості ознайомлення з умовами кредиту, сукупною вартістю кредиту, графіком погашення кредитує неправдивими, оскільки без ознайомлення позивач не міг підписати договір. Зазначено, що між позивачем та відповідачем укладалися і інші кредитні договори, зобов`язання за якими були виконані позивачем у повному обсязі За оспорюваним кредитним договором відповідач свої зобов`язання виконав в повному обсязі шляхом перерахування коштів у розмірі 5000,00 гривень, натомість позивачем не було сплачено жодного платежу по кредитному договору, у зв`язку з цим утворилася заборгованість у загальному розмірі 21025, 00 гривень. Просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» та [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник позивача Берзінь Сергій Людвигович у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Ходченко Олена Миколаївна у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. 25 лютого 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» було укладено кредитний договір № 200225-12482-4, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі 5000,00 гривень на умовах строковості, зворотності та платності. Сторонами було погоджено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування грошовими коштами та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Згідно графіку розрахунків до кредитного договору № 200225-12482-4 (додаток №1 до договору), сукупна вартість кредиту складає 151,0 % від суми кредиту (у процентному вираженні) або 7550,00 гривень (у грошовому вираженні). Встановлено, що відповідно до квитанції про перерахування коштів за договором надання фінансового кредиту на банківську карту позивача, 25.02.2020 року відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» на картковий рахунок позивача № [NUMBER] були перераховані кошти на загальну суму 5000,00 гривень відповідно до кредитного договору № 200225-12482-4 від 25.02.2020 року. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, ст. 628 (ч.1)ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронний документ та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу. Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Отже, договір позики укладений між сторонами у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Внутрішні правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» регламентують та визначають порядок та умови надання Товариством грошових коштів у позику, тому числі і на умовах фінансового кредиту. Правила розміщенні в інформаційно- телекомунікаційній системі відповідача та ознаймлення з ними позивачем відбувалося при підписанні договору та отриманні кредиту. За змістом ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначенимст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.2ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Згідно з ч.2ст.11Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15і23цьогоЗакону. Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено відповідальність суб`єкта господарювання, яка не містить положень про такі наслідки як недійсність договору. За ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. А тому, доводи позивача про ненадання інформації про умови кредитування не є такими, з якими закон пов`язує недійсність правочину. Зі змісту оскаржуваного кредитного договору № 200225-12482-4 від 25.02.2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позивач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом без отримання листа на адресу електронної пошти та смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Враховуючи вищевикладене, твердження представника позивача стосовно того, що позивач не підписував кредитний договір є неспроможними. Так, твердження представника позивача про те, що позивач був позбавлений можливості ознайомитися з умовами та правилами кредитного договору спростовується самим механізмом укладання електронного договору, який є покроковим порядком дій, та визначає, що після того, як позичальник заповнить заявку на отримання кредиту, він повинен ознайомитися з умовами кредитування, правилами надання грошових коштів, графіком розрахунків та інформацією про сукупну вартість кредиту. У разі не проставлення позначок в ІТС неможливо здійснити підписання договору та отримання кредиту. Саме такі почергові кроки укладання електронного договору здійснив позивач, після чого отримав кредитні кошти, а відтак він не був позбавлений можливості ознайомитись з існуючими Правилами надання грошових коштів та умовами кредитного договору. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] не вперше звернувся до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» з метою отримання кредитних коштів (договір № 181016-1024-1 від 28.12.2019 року, 200108-12483-2 від 08.01.20202 року, 200202-12482-3 від 02.02.2020 року) та згідно з довідками ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» грошові зобов`язання за даними договорами позивачем погашено в повному обсязі. Відповідно до частини 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст.641,644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Твердження представника позивача про те, що перед укладенням договору позивач не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагаєст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд не бере до уваги, оскільки, звернувшись до ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. За ч.5ст.11Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно зі ст.ст.11,18ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом з тим, умови оскаржуваного договору не суперечать вказаним положенням законодавства. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 200225-12482-4 від 25.02.2020 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, без їх доведення в розрізі положень ст.ст.76-81 ЦПК України, і спростовуються самим змістом договору. Доводи представника позивача про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами кредитного договору не доведені, сам кредитний договір містить всі істотні умови необхідні для такого виду договорів, саме позичальник за допомогою електронного підпису погодився з такою редакцією договору. Таким чином, позивачем не надано будь-яких доказів того, що укладений між ним та відповідачем кредитний договір не відповідає вимогам законодавства України. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] безпідставні та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката, сформованих на день ухвалення рішення суду по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 25.05.2020 року позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача, то витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн., які були понесені позивачем не підлягають відшкодуванню. Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. 10, 12-13, 76-79, 81, 263, 265 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed