Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] 05 квітня 2017 року звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що 30 травня 2011 року слідчим відділом Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.152, ч.3 ст.153 КК України. 30 травня 2011 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи він своєї вину в скоєному не визнавав. 30 липня 2012 року Фрунзенським районним судом міста Харкова кримінальна справа була направлена на додаткове розслідування та скасовано запобіжний захід тримання під вартою. 21 лютого 2014 року прокурор прокуратури Фрунзенського району міста Харкова виніс постанову про закриття кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.3 ст.153 КК України відносно нього у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для визнання винуватості особи в суді та вичерпані всі можливості їх отримання. Незаконно перебуваючи під вартою один рік та два місяці (з 30.05.2011 року по 30.07.2012 року), а під слідством - два роки вісім місяців 22 дні, він переживав сильні моральні страждання та відчуття приниження отримані при незаконному притягненні до кримінальної відповідальності та перебування під вартою призвели до значного погіршення його психічного та фізичного здоров'я, він був позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, спілкування з малолітньою донькою, погіршились його стосунки з рідними та односельцями, які тривалий час вважали його злочинцем та насильником, чим знизився його авторитет у суспільстві, на ґрунті чого у нього виникла психотравма, що стало причиною життєвої кризи і для організації свого життя йому довелось затратити додаткові зусилля. Враховуючи, що термін його перебування під слідством становить 2 роки 8 місяців 22 дні та що мінімальна заробітна плата згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» становить 3200 грн., вважає, що розмір спричиненої йому моральної шкоди буде становити 104640 грн., що і просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, про обставини та підстави якого пояснила так, як це викладено в заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вважає позовні вимоги незаконними та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись, що позивачем не наведено причинно-наслідковий зв'язок між ймовірним настанням моральної шкоди та діями відповідача, тому що Державна казначейська служба України не порушувала прав та законних інтересів позивача та не може нести відповідальність за наслідки правовідносин, учасником яких вона не була і не може нести відповідальність за дії інших органів державної влади, адже відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Державна казначейська служба України відповідно до законодавства здійснює лише виконання рішень суду про списання коштів з державного бюджету, але самі кошти не повинні стягуватись з Державної казначейської служби України, як з окремої юридичної особи. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав частково, посилаючись, що позовні вимоги законні, але позивач не в повній мір обґрунтував розмір спричиненої йому моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, прокурора, дослідивши подані сторонами докази та оцінивши їх з точку зору відповідності вимогам належності та допустимості, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 травня 2011 року СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину передбаченого ч.3 ст.152 КК України відносно [PERSON]. 02 червня 2011 року було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину передбаченого ч.2 ст.153 КК України відносно [PERSON]. Зазначені справи були об'єднані 02 червня 2011 року в одне провадження. . 30 травня 2011 року [PERSON] був затриманий за підозрою у вчиненні вказаних злочинів та 02 червня 2011 року йому було пред'явлено обвинувачення та в цей же день обрано запобіжний захід тримання під вартою. Згідно постанови Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 липня 2012 року кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України була направлена прокурору Фрунзенського району міста Харкова для організації додаткового розслідування та [PERSON] змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд. 21 лютого 2014 року кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України відносно [PERSON] було закрито у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримання відповідно до постанови прокурора прокуратури Фрунзенського району міста Харкова. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб, органу дізнання, досудового слідства, прокуратури, або суду. Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено з 1 січня 2017 року мінімальну заробітну плату на рівні 3200 грн. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Верховного суду України висловлені в постанові від 24 квітня 2017 року у справі № 6-2885цс16, та у справі № 6-501цс17 від 22 червня 2017 року. Оскільки [PERSON] перебував під слідством та судом з 30 травня 2011 року по 20 лютого 2014 року, тобто 32 місяці 23 дні, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 104 853 грн. ( мінімальна заробітна плата 3200 грн. х на 32 місяці і 23 дні). Щодо позиції відповідача, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідальним за шкоду в даних правовідносинах є не безпосередній заподіювач шкоди, а особа, відповідальна за поведінку заподіювача, а саме Держава в особі Державної казначейської служби України. Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферу казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Виходячи з вищенаведеного та сукупності доказів, казначейська служба України є належним відповідачем у справі щодо вимог позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved