Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON], [PERSON], звернулися до суду із зазначеним позовом (а.с. 2) та після збільшення розміру позовних вимог (а.с. 90) просили встановити факт їх проживання однією сім'єю із [PERSON] в кв. [ADDRESS], визнати за ними право користування житловим приміщенням в зазначеній квартирі та зобов'язати відповідача укласти договір найму житлового приміщення. В обґрунтування вимог посилалися на те, що в 2006 році [PERSON], яка є бабкою [PERSON], та була наймачем кв. [ADDRESS], тяжко захворіла. [PERSON], зі згоди бабки вселився в зазначену квартиру, доглядав за бабкою, сплачував комунальні послуги, готував їжу вів з бабкою спільне господарство. Після реєстрації шлюбу укладеному між [PERSON], та [PERSON], остання також вселилася до квартири і також стала членом сім'ї [PERSON] Таким чином, вони проживали разом із [PERSON], до дня її смерті а саме до [INFO] Також в квартирі проживав і був зареєстрований [PERSON], який після смерті [PERSON], звільнився від відбування покарання з місць позбавлення волі та вселився в зазначену квартиру. Отже з часу його звільнення і до смерті [PERSON], а саме до [INFO], вони проживали однією сім'єю. Після смерті [PERSON], вони продовжили проживати в кв. [ADDRESS]. Таким чином, з підстав визначених ст. 256 ЦПК України, ст. ст. 63-65, 106 ЖК України просили позов задовольнити. Представник відповідача вимоги позову не визнав та пояснив, що [PERSON], рішенням суду від 01.02.2012р., яке набрало законної сили виселений з [ADDRESS], зазначеним рішенням встановленою є обставина не проживання [PERSON], в спірній квартирі та встановлено його постійне місце проживання в м. Южний. Під час розгляду зазначеної справи [PERSON], не зазначав та не надавав пояснень з приводу проживання його дружини [PERSON], в спірному житловому приміщенні. Також зазначив, що ні [PERSON], ні [PERSON], не надали суду жодного доказу на підтвердження вселення до квартири зі згоди наймача, не надали доказів на підтвердження проживання однією сім'єю із померлою [PERSON], та з померлим [PERSON] Крім того, пояснив, що [PERSON], має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS], а [PERSON], має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS]. Отже з зазначених підстав вважає, що [PERSON], самоправно вселилася в [ADDRESS], а тому підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення згідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що будинок [ADDRESS] є комунальною власністю та знаходиться в оперативному управлінні Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради. [PERSON], на підставі ордеру про надання житла № 230, від 05.03.1968р., вселилася в кв. [ADDRESS] зазначеного будинку із членами сім'ї дочкою [PERSON] та сином [PERSON]. Правом на приватизацію державного житлового фонду зазначені особи не скористалися. [PERSON], який є внуком [PERSON], та сином [PERSON], має зареєстроване місце проживання та проживає в [ADDRESS] (а.с. 13 на звороті). 18.08.2007 року [PERSON], зареєстрував шлюб з [PERSON], (після реєстрації шлюбу [PERSON]), що підтверджується свідоцтвом (а.с. 14). [PERSON], має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] (а.с. 14 на звороті). [PERSON], померла [INFO], (а.с. 16), після її смерті, в квартиру, за місцем своєї реєстрації, вселився [PERSON], який звільнився з місць позбавлення волі після відбування покарання, та який помер [INFO], внаслідок хвороби на ВІЛ з проявами туберкульозу (а.с. 10, 17). Після смерті [PERSON], в квартиру [ADDRESS] вселилися [PERSON], з дружиною [PERSON] Встановлені судом обставини підтверджуються рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2012р., (а.с. 103), яке набрало законної сили, у справі № 1527/2-3215/11. Зазначеним рішенням встановлено, що станом на 09.10.2008р., в [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON], та [PERSON] Також, зазначеним рішенням встановлено, що [PERSON], у зв'язку із роботою в ДП «Морський торговельний порт Южний» вселився і постійно проживає кімнаті [ADDRESS] де і має зареєстроване місце проживання. Також рішенням встановлено, що [PERSON], періодично приїздив до бабки [PERSON], та надавав їй допомогу. Крім того, наведеним вище рішенням суду від 01.02.2012р., встановлено, що дружина [PERSON], - [PERSON], проживала в м. Южний в найманій квартирі про що [PERSON], надавав особисті пояснення. Судом на приймаються до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки вони є суперечливими, що підтверджується складеними ними схемами планування квартири та розташування меблів в ній (а.с. 79-81), а також спростовуються матеріалами справи та обставинами встановленими судовим рішенням в іншій цивільній справі. Показання свідка [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки вона є матір'ю позивача [PERSON], а отже є зацікавленою особою у вирішені справи на користь сина. Крім того, у суду виникають сумніви щодо можливого сумісного проживання [PERSON], його дружини [PERSON], із бабкою [PERSON], в однокімнатній квартирі, а після її смерті можливе спільне проживання із [PERSON], який повернувся в квартиру, після відбування покарання, та був хворий на ВІЛ та туберкульоз. Крім того, [PERSON], та [PERSON], не надали доказів які б свідчили про їх вселення до квартири зі згоди [PERSON], або [PERSON], як це передбачено ст. 65 ЖК України. Також, суд звертає увагу на те, що рішення суду від 01.02.2012р., про виселення [PERSON], повністю виконано, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с. 51, 52). В силу частин 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою - другою статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною третьою статті 60 ЦПК встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В правовому висновку викладеному Постановою ВСУ від 30.01.2013р., у справі №6-125цс12 зазначено, що місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Таким чином, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, приймаючи до уваги вселення [PERSON], і [PERSON], в жиле приміщення в квартиру [ADDRESS] з порушенням порядку визначеного ст. 65 ЖК України, суд вважає, що позов [PERSON], і [PERSON], задоволенню не підлягає, а зустрічний позов Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки [PERSON], (оскільки будь які вимоги до [PERSON], в зустрічному позові не заявлені) підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн., (а.с. 42).

Outcome: approved