Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

[PERSON] 24.04.2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням наступних уточнень просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 481860,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 23.01.2019 року відповідачем було отримано грошові кошти від позивача в сумі 18000,00 доларів США, що станом на 23.04.2019 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 481860,00 грн. Зазначені грошові кошти відповідач отримав в борг на підставі розписки від 23.01.2019 року, складеної та підписаної відповідачем власноруч. Відповідно до умов розписки відповідач мав повернути борг в розмірі 18000,00 доларів США до 01.02.2019 року. До сьогоднішнього дня відповідачем борг не повернуто. Крім того, відповідач під будь-яким приводом уникає зустрічей з позивачем та ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Договором. Намагання позивача зустрітися та вирішити спір виявилися марними. 06.02.2019 року позивачем на адресу відповідача було надіслано досудову вимогу з усіма документами, які підтверджують вищезазначений борг. Однак вимоги, викладені в досудовій вимозі, відповідачем виконані не були. Відповідач ігнорує вимоги позивача, а претензія залишена без відповіді. Діями відповідача були грубо порушені права позивача, в зв`язку з чим останній вимушений звернутися до суду з дійсним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2019 року закрито підготовче провадженні в даній справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та доводи, викладені в позові. Пояснив, що станом на час розгляду даної цивільної справи, позику позивачу не повернуто. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно розписки від 23.01.2019 року, відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 18000,00 доларів США, що еквівалентно 504000,00 грн. станом на 23.01.2019 року, які зобов`язується повернути в повному обсязі 01.02.2019 року. Оригінал вказаної розписки долучений позивачем до матеріалів справи (а.с. 46). За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 с. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, між сторонами у встановленій законодавством формі було укладено договір позики, за яким грошові кошти було передано відповідачу. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Судом в судовому засіданні був оглянутий оригінал розписки від 23.01.2019 року, яка знаходилась у представника позивача. Оригінал розписки долучений до матеріалів даної цивільної справи (а.с. 46). За таких обставин, враховуючи в сукупності факт знаходження у позивача розписки, а також пояснення представника позивача, згідно яких борг відповідачем повернуто не було, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення позики. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі, еквівалентному 18000,00 доларів США. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 481860,00 грн. Як вбачається з доводів позовної заяви, вказана сума є еквівалентом 18000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 23.04.2019 року. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі № 6-79 цс 14, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України гривня. Виходячи із офіційного курсу гривні до долару США, встановленого НБУ станом на день ухвалення рішення, а саме на 10.01.2020 року, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 434142,00 грн. (1800,00 доларів США помножити на 24,119 грн.). Враховуючи наведене, суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 434142,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 4341,43 грн. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу наступне. Згідно ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Під час розгляду справи судом фактично встановлено ціну позову в розмірі 434142,00 грн. Вказана ціна позову відрізняється від ціни позову, встановленої позивачем, з незалежних від останнього причин, а саме у зв`язку із коливанням офіційного курсу гривні до долара США. Враховуючи наведене, позивач не позбавлений права звернутись до суду з заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору, виходячи з ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Outcome: partial