Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 38 838,80 грн. в рахунок оплати ? вартості навчання в Національному університеті «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого». В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24.10.2012 р. по справі № 2034/7257/12 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. 17 липня 2013 року їх спільного сина зараховано на денну форму навчання до Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» на чотири роки за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра. Навчання у вказаному закладі є платним та складає 77600 (сімдесят сім тисяч шістсот) грн., щорічно у розмірі 19400 (дев'ятнадцять тисяч чотириста) грн. Сума навчання за рік внесена позивачем в повному обсязі на рахунок навчального закладу, що підтверджується копією квитанції №53/1 від 17.07.13 р. Зазначає, що вказані витрати на навчання сина викликані особливими обставинами і пов'язані з розвитком здібностей дитини, присуджених за рішенням суду аліментів недостатньо для покриття додаткових витрат, пов'язаних з навчанням сина. Вказує, що згідно з частиною 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На день подання позову фактично зазнані витрати на дитину складають 19477,6 грн., передбачуваними витратами на підставі Договору про навчання є сума 58200 (п'ятдесят вісім тисяч двісті) гривень. Разом ця сума складає 77677,60 (сімдесят сім тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 60 коп. Виходячи з принципу рівності участі у додаткових витратах на дитину, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в розмірі 38838,8 (тридцять вісім тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 80 коп., що становить половину суми, необхідної на його навчання. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали і просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач надав письмові заперечення проти позову (а.с. 25, 26), в яких позовні вимоги визнав частково, в розмірі половини фактично понесених витрат на оплату навчання, в сумі 9 738,50 грн. Проти стягнення майбутніх витрат на навчання заперечує, оскільки укладений позивачем з навчальним закладом договір не зобов'язує її внести одноразово повну суму оплати за навчання. Також зазначає, що з 12 січня 2014 року [PERSON] досягає повноліття, у зв'язку з чим спірне питання буде регулюватися статтею 199 СК України. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала частково, в сумі 9738,50 грн., з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2012 року (а.с. 5) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25 вересня 2002 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, запис № 1791. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2012 року (а.с. 13, 14) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 06.06.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON], він народився [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 10). 17 липня 2013 року між позивачем і Національним університетом «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» укладено Договір про навчання № 10/7 ф (денна форма навчання), предметом якого є навчання [PERSON], [INFO], в Національному університеті «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» на денній формі навчання строком чотири роки (а.с. 15). Згідно з пунктом 5.1. даного Договору, загальна вартість освітньої послуги (договірна ціна) становить 77 600 грн. Пунктом 5.3. Договору передбачено, що оплата здійснюється замовником щорічно у розмірі 19400 грн. Щорічна оплата за навчання вноситься рівними частками щосеместрово не пізніше 15 серпня (за перший семестр відповідного навчального року) та 15 січня (за другий семестр відповідного навчального року). Згідно з довідкою від 03 вересня 2013 року, [PERSON] дійсно є студентом 1 курсу 1 групи денного факультету № 7 Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» (а.с. 16). З копії квитанції № 53/1 від 17.07.2013 року вбачається внесення [PERSON] оплати за навчання на факультеті підготовки юристів для МЗС України 1 курс в сумі 19 400 грн. (а.с. 17). Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Питання участі батьків у додаткових витратах на дитину врегульовано статтею 185 СК України, згідно якою той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно зі статтею 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку й сина врегульовано статтями 198-201 СК України. Зокрема, статтею 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 201 СК передбачено, що до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. З аналізу наведених норм випливає, що закон передбачає обов'язкову участь батьків у додаткових витратах на дитину лише до досягнення нею повноліття. Після досягнення сином, дочкою повноліття батьки зобов'язані утримувати їх у разі непрацездатності (стаття 189 СК України), а також якщо вони продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги (стаття 199 СК України). При цьому зі змісту статті 201 СК України випливає, що до відносин між батьками і повнолітніми сином, дочкою не застосовуються норми статті 185 СК України, якою передбачена обов'язкова участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами. З наведеного випливає, що після досягнення дитиною повноліття обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах на сина, дочку, що обумовлені особливими обставинами, передбачений статтею 185 СК України, відсутній. Враховуючи, що [PERSON] досяг повноліття 12 січня 2014 року, підстави для стягнення на користь позивача додаткових витрат на його навчання після цієї дати відсутні. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на навчання [PERSON] до досягнення ним повноліття, тобто до 12 січня 2014 року, тобто за перший семестр навчання. Оскільки за змістом статті 180 СК України батьки несуть рівні обов'язки утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і відповідачем не надано доказів неможливості здійснення цих витрат, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача половини понесених витрат. Оскільки річна сума навчання (за два семестри) становить 19 400 грн., оплата за один семестр складає 9700 грн. (19 400/2), а отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина суми навчання за один семестр, що становить 4 850 грн. (9700/2). При цьому суд не бере до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог у сумі 9 738,50 грн., виходячи з наступного. Питання визнання відповідачем позову врегульовано статтею 174 СК України, частиною 4 якої передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи висновок суду про обґрунтованість позовних вимог у сумі 4850 грн. з підстав, викладених вище, визнання відповідачем позову в сумі 9738,50 грн. не відповідає приписам статті 185 СК України, а тому не може бути прийнято судом. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, підлягають присудженню позивачеві понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 388,38 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 48,55 грн.

Outcome: partial