Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

[PERSON] ([ADDRESS]) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 40-Б/94, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 2947 від 03 листопада 2017 року. В спірній квартири зареєстровані відповідачі, колишній власник та члени її сімї, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У звязку із викладеним позивач просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою № 94 будинку № 40-Б по проспекту Гвардійський в місті Сєвєродонецьку Луганської області та зняти їх з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідачів також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. У звязку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03 листопада 2017 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 2947 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102521043. Згідно із п. 4.2 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 2947 від 03 листопада 2017 року, продавець до 17 листопада 2017 року зобовязаний знятися з реєстрації місця проживання та надати квартиру для безперешкодного користування позивачу [PERSON]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 110072988 від 09.01.2018 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. З копії довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради № 14888 від 29 листопада 2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO]. Відповідно до копії Акту про фактичне проживання (непроживання) № 2521, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 27 листопада 2017 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2014 року. Суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові ВСУ по справі № 6-158цс14 та яка зводиться до того, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації не проживають та не є членами сімї позивача, а доказів на користь протилежного до суду не надано, то суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 94 будинку № 40-Б по проспекту Гвардійський в місті Сєвєродонецьку Луганської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється в день звернення особи, зокрема, на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, відповідачі підлягають зняттю з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у звязку із чим необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно примусового зняття відповідачів з реєстрації місця проживання в [INFO]. Крім того, зняття осіб з реєстрації за місцем проживання не належить до компетенції суду, а належить до виключної компетенції відповідного органу виконавчої влади. Суд (в порядку відповідного виду судочинства та за наявності для цього підстав) лише може зобовязати певний орган виконавчої влади зняти осіб з реєстрації місця проживання, проте такі вимоги позивачем не заявлялися. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач у письмовій заяві просила не стягувати судові витрати з відповідачів, у звязку із чим справедливим та розумним буде не стягувати судові витрати з відповідачів.

Outcome: partial