Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] в серпні місяці 2017 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Амстор» про визнання права власності на будівельні матеріали. Позивач у позові виклав вимогу про визнання за ним права власності на будівельні матеріали, які були використані під час реконструкції станції технічного обслуговування, що розташована за адресою [ADDRESS]. Після уточнення позову на стадії підготовки справи до судового розгляду, в судовому засіданні представник позивача просив суд ухвалити рішення про визнання за [PERSON] права власності на будівельні матеріали та інше майно, що були використані при реконструкції станції технічного обслуговування, розташованої по [ADDRESS] цеглу, пісок, цемент, щебень, каміння, сіп-панелі, арматуру, шифер, двері міжкімнатні, металопластикові вікна, шпаклівку, пінопласт, вагонку, фарбу для внутрішнього оздоблення, лінолеум, труби і радіатори для системи опалення, ворота (ролети(), інші будівельні матеріали та майно, що були використані під час проведення будівельних та ремонтних робіт. Представник відповідача позов не визнала з підстав його недоведеності. Представник третьої особи до суду не з'явився, про час і місце слухання справи сповіщений. Судом встановлено, що 06.12.2008 року виконкомом Таїровської селищної ради видано на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно - станцію технічного обслуговування, площею 150,4 кв.м., яка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району, [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно здійснена Комунальним підприємством «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» (відповідний запис за №58 в книзі №1). Рішенням Донецького окружного адміністративного суду, ухваленим 12.01.2010 року по справі за адміністративним позовом ТОВ «Амстор» до Овідіопольської райдержадміністрації, треті особи [PERSON], виконком Таїровської селищної ради визнано недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на нерухоме майно - станцію технічного обслуговування. Судовим рішенням встановлено, що земельна ділянка , на якій розміщено станцію технічного обслуговування, входить до складу земель міста Одеси і належить на праві власності ТОВ «Амстор» на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2006 року. Рішенням господарського суду Одеської області, ухваленим 19.03.2012 року по справі за позовом ТОВ «Амстор» до фізичної особи- підприємця [PERSON] про повернення самовільно зайнятої ділянки, зобов'язано [PERSON] повернути ТОВ «Амстор» самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] та привести ділянку у придатний для використання стан, а саме - знести за власний рахунок станцію технічного обслуговування, розташовану на цій земельній ділянці. [PERSON] в серпні 2017 року звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на використані в 2003 році при реконструкції ремонтної майстерні у станцію технічного обслуговування будівельні матеріали і обладнання. Ні в позові ні в поясненнях в судовому засіданні сторона позивача не довела, що право власності [PERSON] на використані при реконструкції споруди будівельні матеріали і обладнання не визнається або порушується відповідачем. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що товариство вимоги [PERSON] не визнає, але не заперечує проти того, щоб позивач після виконання рішення господарського суду Одеської області про знесення своїми силами споруди станції технічного обслуговування забрав і розпорядився на свій розсуд усіма будівельними матеріалами та обладнанням. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ні в позові ні в поясненнях в судовому засіданні сторона позивача не довела, що право власності [PERSON] на використані при реконструкції споруди станції технічного обслуговування будівельні матеріали і обладнання не визнається або порушується відповідачем. Навпаки, відповідачева сторона наполягає на виконанні [PERSON] судового рішення, яким позивача зобов'язано знести споруду станції технічного обслуговування і звільнити ділянку від будматеріалів і обладнання. З урахуванням викладеного, суд вважає, що права позивача на будівельні матеріали і обладнання, використані при реконструкції станції технічного обслуговування по [ADDRESS], не порушуються, тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed