Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] 03 грудня 2019 року звернулася через суд із вказаною заявою окремого провадження, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті її батька [PERSON] , [INFO] , який проживав у м. Дніпрі як тимчасово переміщена особа, проте помер у м. Макіївка Донецької області. В обґрунтування своєї заяви заявник послалась на те, що встановлення юридичного факту в судовому порядку необхідно для отримання нею свідоцтва про смерть батька, реєстрації його смерті, оформлення спадщини, отримання допомоги на поховання, закриття належним чином пенсійної справи. Однак, зробити це в позасудовому порядку заявник наразі не має можливості, оскільки органи ДРАЦС України не можуть здійснити належне юридичне оформлення смерті її батька за законами України з огляду на подання заявником документів, що мають підтверджувати факт смерті, виданих на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. В судовому засіданні заявник підтримала вимоги, викладені в заяві та просила її задовольнити. Заінтересована особа - Центральний районний у місті Дніпрі відділ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив та про відкладення розгляду не клопотав. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10,\~211,\~223,\~294,\~317 ЦПК України\~вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за фактичної явки учасників її розгляду. Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення заявника, суд приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні встановлено, що документований паспортом серії [NUMBER] , виданим Кіровським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 09 грудня 2000 року, громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Н-Іванівка Запорізької області, помер [INFO] у [ADDRESS] з причин ІХС: атеросклеротичний коронарокардіосклероз, про що до матеріалів справи додані в копіях довідка про причини смерті №1943 від 11 листопада 2019 року, видана «Макіївським відділенням Республіканського бюро СМЕ Міністерства охорони здоров`я Донецької народної республіки» та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане «міським відділом запису актів громадянського стану Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки» від 11 листопада 2019 року. Заявник є внутрішньо переміщеною особою, яка постійно проживала за адресою [ADDRESS] , звідки, як з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції), перемістилася в м. Дніпро та взята на облік 16 травня 2016 року, що підтверджується довідкою №1202-2939/5299 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою Центральним управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, та наразі мешкає в [ADDRESS] . Так, згідно\~ч.2 ст.124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.. Відповідно до\~ч.2 ст.293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Нормою\~ст.315 ЦПК України\~закріплено перелік таких юридичних фактів, що підлягають встановленню в порядку окремого провадження, де серед іншого зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно\~ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За змістом ст.ст.1,\~3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст.1,\~2 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», п.1\~Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17 березня 2015 року №252-VIII, п.1\~Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року №254-VIII, Додатку №1 до\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»\~тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Тимчасово окупованою територією визнається і територія м. Макіївки. За змістом\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Глави 5 Розділу ІІІ Правил державна реєстрація смерті в позасудовому порядку проводиться за заявою родичів померлого органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Даним медичним документом є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о); або лікарське свідоцтво про перинатальну смерть. Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Відповідно до\~ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Зі змісту норм\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану», Глави 5 Розділу ІІІ Правил слідує, що за відсутності документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Нормою\~ст.3 Конституції України\~визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на тому, що згідно норм\~Конституції України\~та наведених положень законів забезпечення можливості реалізації та захист прав, свобод та інтересів громадян є одним із головних обов`язків держави, виконання якого не може бути вибірковим. Отже, держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян, в тому числі права на проведення державної реєстрації актів цивільного стану як офіційного визнання і підтвердження державою фактів, з якими пов`язується подальше виникнення в громадян певних цивільних прав і обов`язків, реалізація яких залежить від можливості прийняття до уваги фактичних даних, викладених в документах, складених та виданих органами, що діють на тимчасово окупованій території України. Стосовно даної цивільної справи, то правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для реалізації, є право заявника, як громадянки України та доньки, на державну реєстрацію смерті свого батька, що, в свою чергу, є підставою для реалізації заявником інших своїх прав, пов`язаних зі смертю батька, зокрема права на спадкування після батька, отримання допомоги на його поховання, оформлення пенсійної справи з метою уникнення безпідставного нарахування коштів. Натомість, реалізація вказаних прав в позасудовому порядку наразі неможлива з об`єктивних причин - неможливості прийняття у відповідності до\~ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~державними органами України, в тому числі органами ДРАЦС України, документів, якими посвідчується факт, дата, місце смерті батька заявника. Разом з тим, згідно практики ЄСПЛ, яка відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права в Україні, а саме висновків у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), а також згідно Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) (так званий «намібійський виняток») не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій окупованій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже,

Outcome: approved