Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] 29.04.2014 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення 30000 гривень моральної шкоди, завданої скоєнням злочину. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснив, що 16.09.2005 року [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21099» по вул. Леніна, в місті Кілія, Одеської області, виїхав на зустрічну смугу, в результаті чого скоїв наїзд на батька позивачки - [PERSON], який їхав на велосипеді. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, батько позивачки помер в Кілійській ЦРЛ, не приходячи у свідомість. [PERSON] тимчасово не працює і за життя батько надавав їй матеріальну допомогу. Трагічна смерть батька викликала у [PERSON] тяжкий стресовий стан, внаслідок чого вона відчуває фізичні та душевні страждання, внаслідок смерті батька та які вона оцінює у 30000 гривень. Також представник позивача зазначив, що відповідач має достатній заробіток, так як працює на посаді директора ТОВ «Козеріг», має власний автомобіль та бізнес. На підставі викладеного представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, в розмірі 2000 гривень, при цьому відповідач просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] зазначає, що ніякого підтвердження моральної шкоди позивачем суду не надано. Також відповідач зазначив, що він потребує лікування, а також має на утриманні хвору дружину та малолітню доньку, власного автомобілю не має, а ТОВ «Козеріг» у якому він є директором ледь існує та знаходиться на грані банкрутства. Внаслідок подій ДТП та судових тяжб, погіршився його життєвий стан, він став гіпертоніком, приймає ліки, які потребують значних витрат. На підставі викладеного [PERSON] просить задовольнити позов частково. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.09.2005 року приблизно о 19 годині 50 хвилин, [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 2115», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по проїжджій частині вул. Леніна, в місті Кілія, Одеської області, біля будівлі № 57, в порушення вимог п. п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, в умовах обмеженої видимості, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та здійснюючи обгін їдучих в попутному напрямі велосипедистів, виїхав на полосу зустрічного руху, де при виявленні небезпеки велосипедиста [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості, до повної зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] були завдані тяжкі тілесні пошкодження: тяжка черепно-мозкова травма, у вигляді перелому основи черепа, крововилив під мозковою оболонкою, забої та розтрощення мозкової тканини, що є небезпечним для життя, від яких 20.09.2005 року наступила смерть потерпілого. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 027997 виданого 21.09.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції, [PERSON], помер 20.09.2005 року в місті Кілія Кілійського району Одеської області, актовий запис № 281 /а.с. 10/. Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 25.06.2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до 4 років 7 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, цивільний позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, задоволено частково, стягнуто з засудженого по 15000 гривень на користь кожного з позивачів /а.с. 4-7/. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.09.2012 року апеляцію засудженого [PERSON] задоволено частково, вирок Кілійського районного суду Одеської області від 25.06.2011 року у відношенні [PERSON] скасовано в звязку зі звільненням його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. «в» ст. 1 та ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2011 році» № 3680-VІ від 08.07.2011 року, провадження по справі закрито /а.с. 8-9/. Відповідно до повторно виданого 22.07.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 270679, [PERSON], народилась 25.06.2006 року в селі Шевченкове, Кілійського району, Одеської області, батьками записані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 20/. У відповідності до свідоцтва про народження серії І-АГ № 609498 виданого 16.09.1969 року р/б ЗАГС Кілійського району Одеської області, [PERSON], народилась 10.08.1969 року, батьками записані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 11/. Згідно виписки з історії хвороби № 1831 виданої Кілійською центральною районною лікарнею /а.с. 21/ та витягу із медичної карти амбулаторного хворого /а.с. 23/, [PERSON], [INFO], перебував на стаціонарному лікуванні Кілійської ЦРБ в період з 18.07.2011 року по 03.08.2011 року, з діагнозом: нестабільна стенокардія від 12.07.2011 року; Гострий дрібно осередковий інфаркт; Гіпертонічна хвороба П, кризове протікання; Криз гіпертонічний від 15.07.2011 року, ускладнений коронарним синдромом, ст. АГ 2, ризик високий; Гіпертонічна ангіопатія сітківки; Салюс 1 ступені; Дисциркулярна енцефалопатія П ст.; Остеохондроз шийного відділу хребта на фоні сколіозу та ін. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОВ № 028576 від 111.09.2006 року, [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності по загальному захворюванню, строком до 01.10.2007 року /а.с. 22/. При розгляді справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства: Відповідно до\~ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України - вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст. ст. 1166 - 1168 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до статті 1187 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки), джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ст.14 Закону України «Про амністію у 2011 році» N 3680-VI від 08.07.2011 р., амністія не звільняє від обовязку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Згідно положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, у відповідності до ч. 2 ст.1187 ЦК України, обовязок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, яким керував [PERSON] має бути покладено саме на нього. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України та п. п . 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин. Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає доведеним спричинення діянням відповідача значного душевного болю позивачеві, якій було викликано втратою батька і що вказана втрата є безповоротною, та ту обставину, що шкоду заподіяно злочином. З іншого боку, суд також враховує необережну форму провини, майновий і сімейний стан [PERSON], відсутність доказів на підтвердження факту отримання позивачем матеріальної допомоги від батька за його життя. Крім того, суд враховує, що при розгляді кримінальної справи [PERSON] предявляла до стягнення з відповідача вимоги у розмірі 20000 гривень, а як пояснив її представник в ході судового засідання, переглянула розмір шкоди до 30000 гривень у звязку зі збігом часу та інфляцією, що не є чинниками, які свідчать про збільшення моральних страждань з часом. На підставі викладеного, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості і врахувавши усі істотні обставини справи, суд вважає, що достатньою сумою компенсації завданої позивачу моральної шкоди буде 15000 гривень, і саме ця сума на думку суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про необхідність розстрочення рішення суду на 12 місяців, оскільки відповідачем не надано суду відомостей про обставини, що утруднюють виконання рішення. Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача на користь якого ухвалено судове рішення звільнено від сплати судового збору, його належить стягнути в дохід держави з відповідача.

Outcome: partial