Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до Люботинської міської ради Харківської області, третьої особи Другої державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування. Позивачі просять визнати за ними право спільної часткової власності по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами , розташованими за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] Сторони про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином та своєчасно, в судове засідання не з'явилися. Позивачі [PERSON] та [PERSON] направили до суду заяву, в якій зазначили, що свої позовні вимоги підтримують просять розглядати справу без їх участі. Від відповідача Люботинської міської ради Харківської області та третьої особи Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області на адресу Люботинського міського суду надійшли листи, в яких зазначено, що проти задоволення позову не заперечують, просили розглядати справу у відсутності їх представників. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] належить [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу від 10 лютого 1976 року, посвідченого Державним нотаріусом Люботинської нотаріальної контори Харківської області (а.с. 6-7). За життя [PERSON] зніс старий будинок та збудував новий житловий будинок, ввівши його вексплуатацію, що вбачається із акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 17 листопада 1981 року (а.с.15-16). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану на підставі актового запису № 357 від 31 серпня 1998 року (а.с.18). Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. В ході судового розгляду встановлено, що спадкоємцем на відкриту після смерті спадщину є його син - [PERSON]. Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 897/01-16 від 23 червня 2017 року з заявами про прийняття/ відмову від прийняття спадщин після смерті [PERSON], померлого [INFO] року в шестимісячний строк ніхто не звертався (а.с.99-100). Спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташованими за адресою [ADDRESS] прийняв його син [PERSON], як спадкоємець першої черги, оскільки на час смерті спадкодавець мешкав разом з ним та зареєстрований за однією адресою, після смерті спадкодавця він користувався зазначеним будинком, доглядав за ним, тобто виконав вимоги 549 ЦК України (в редакції 1963 року) Дружина [PERSON]- [PERSON] померла [INFO]. Факт родинних відносин між спадкодавцями та спадкоємцями ніким не оспорюється. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим Люботинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису № 164 від 15 травня 2012 року (а.с.17). Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 2003 року, в зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли після 01 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України в редакції 2003 року. Згідно зі ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою [ADDRESS] Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є його сини - позивач по справі [PERSON] та батько позивачки [PERSON] - [PERSON]. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом та за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В частині 3 ст. 1268 ЦК України вказано, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. А відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 23 червня 2017 року після смерті [PERSON]. з заявами про прийняття спадщини в шестимісячний строк до нотаріальної контори звернулися його син [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.102-104). Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (право представлення). [PERSON] помер раніше за батька [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану на підставі актового запису № 929 від 06 квітня 1999 року (а.с.21). Спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] Факт родинних відносин між спадкодавцями та спадкоємцями ніким не оспорюється. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачами як за забудовниками, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне: позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судовий збір позивачами сплачено в повному обсязі при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved