Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі - відповідач), [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] , та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником зазначеного будинку, в якому свого часу була зареєстрована відповідачка, яка не є її родичем та яка з квітня 2014 року не проживає в будинку. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на зареєстровану адресу її місця проживання повістки про виклик до суду, відповідна поштова кореспонденція повернута на адресу суду неврученою адресату через закінчення встановленого строку зберігання. Відповідач до суду не прибула, відзив на позов не надала. В силу приписів ст.223 та ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутністю сторін та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 06.12.1994, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., реєстраційний номер 598, на праві власності належить позивачу, про що в реєстровій книзі №35 за реєстровим №2343 Красноармійським бюро технічної інвентаризації 09.12.1994 здійснений відповідний запис (а.с.9-11). Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 28.10.2008 підтверджується право власності позивача на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). За довідкою Сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП м. Покровська від 16.04.2019 та [PERSON] книгою на будинок за вказаною адресою відповідач зареєстрована за спірною адресою з 28.08.1990 (а.с.20-25, 26). Актом від 16.04.2019 №3366 КУ ПККСН за підписом голови квартального комітету, інспектора ПККСН та сусідів підтверджується, що відповідач за вищезазначеною адресою, не проживає з квітня 2014 року (а.с.27). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки доказів на підтвердження віднесення відповідача до членів сім`ї власника будинку позивача (ч.2 ст.64 ЖК УРСР, ч.4 ст.156 ЖК УРСР) матеріали справи не містять, суд застосовує до спірних правовідносин приписи ст.406 ЦК України, відповідно до ч.2 якої сервітут (який визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном та може бути встановлений на певний строк або без визначення строку ст.403 ЦК України), може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач не проживає в житловому приміщенні, власником якого є позивач, з квітня 2014 року, таким майном не користується та плату на утримання такого майна не вносить, позов в частині позбавлення відповідача права користування спірним житловим приміщенням підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають як такі, що заявлені передчасно, оскільки зняття осіб з реєстрації, враховуючи приписи Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: partial