Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «ШУ «Покровське» (далі відповідач) 80\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування позову зазначено, що, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, позивач 16.04.2018 під час виконання своїх трудових обовязків отримав комбіновану виробничу травму: опік полумям вибуху шиї, спини та обох рук 24% поверхні тіла, опік дихальних шляхів, опіковий шок, термоінгаляційне ураження. Позивач з 17.04.2018 по 05.06.2018 знаходився на лікуванні внаслідок отриманої травми. 17.04.2018 позивачу проведено 2 операції: дермабразія ран спини з одномоментною ксенопластикою (накладення штучної шкіри), дермабразія ран правої руки з одномоментною ксенопластикою (накладення штучної шкіри). 09.08.2018 позивач був оглянутий Міжрайонною МСЕК м.Покровська і відповідно до висновку МСЕК йому встановлено 15% втрати професійної працездатності з 02.08.2018 по 01.09.2020; за наслідками виробничої травми рекомендовано медикаментозне лікування. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував частково, визнавши позов в розмірі 7\~500 грн., з підстав, наведених у відзиві на позов, а саме, вважаючи, що заявлена позивачем сума є значно завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Копією трудової книжки серії АХ № 816285 на ім'я позивача підтверджується, відповідачем визнається, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 11.10.2017 по 07.08.2018, займаючи посаду гірника очисного забою підземного 4 розряду; звільнений 06.08.2018 за власним бажанням (а.с.10-12). За змістом\~Акту №42а\~про нещасний\~випадок,\~пов'язаний\~з виробництвом,\~затвердженого 20.06.2018\~начальником Головного\~управління Держпраці\~у Донецькій\~області,\~16.04.2018\~з позивачем\~стався груповий\~нещасний випадок\~на виробництві\~під час\~виконання ним\~трудових обовязків,\~а саме,\~спалах метано-повітряної\~суміші на\~верхньому сполученні\~2\~південної лави\~блоку 7\~пласта d4.\~Діагноз згідно\~з листком\~непрацездатності/довідкою\~лікувально-профілактичного\~закладу: опік полум'ям вибуху І-ІІА ст. шиї, спини, обох рук, S=24% площі тіла. Легкий опіковий шок. Термоінгаляційне ураження. Опік дихальних шляхів І ст. (висновок ЛКК №61/1114/4 від 18.04.2018 КМУ «Міська лікарня №3» м.Краматорськ (а.с.13-19). Внаслідок отриманої на виробництві травми позивач з 17.04.2018 по 05.06.2018 знаходився на лікуванні, що підтверджується копіями листків непрацездатності (а.с.21-23) та не спростовано відповідачем. За змістом виписки з історії хвороби №2910, відповідно до протоколу ВКК №61/1114/4 від 17.04.2018 травма, отримана позивачем, відноситься до категорії «важка»; 17.04.2018 позивачу проведено 2 операції: дермабразія ран спини з одномоментною ксенопластикою (накладення штучної шкіри), дермабразія ран правої руки з одномоментною ксенопластикою (накладення штучної шкіри) (а.с.24). Консультативним висновком спеціаліста від 02.07.2018 (КМУ «Міська лікарня №3» м.Краматорськ) позивачу встановлений такий діагноз: опік полум'ям вибуху І-ІІ А ст. шиї, спини, обох рук, S=24% площі тіла. Легкий опіковий шок. Термоінгаляційне ураження. Опік дихальних шляхів І ст. (а.с.30). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках №067598 , дата огляду 09.08.2018, позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності з 02.08.2018 по 01.09.2020; за наслідками виробничої травми рекомендовано медикаментозне лікування (а.с.20). На підставі наведених доказів суд доходить висновку, що аргументи, наведені позивачем на обґрунтування позовних вимог, є слушними та заслуговують на увагу з огляду на такі норми права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд має враховувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Враховуючи викладені обставини справи та наведені норми права з урахуванням розяснень Верховного Суду України та Конституційного Суду України, суд доходить висновку, що факт отримання позивачем травми внаслідок нещасного випадку на підприємстві відповідача, що призвело до перенесення ним двох операцій, втрати його професійної працездатності на 15% та необхідності медикаментозного лікування, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманих захворювань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність перенесення двох операцій, необхідність подальшого медикаментозного лікування, подальшого огляду, що призводить до відчуття незручності у повсякденному житті, необхідності докладання додаткових зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно зважаючи не те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, є завищеним та з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, підлягає стягненню сума в розмірі 21\~000 грн. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 183,25 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (26% від 704,80 грн.).

Outcome: partial