Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] 22.05.2014 р. звернулась до суду з позовною заявою; в подальшому, позивач змінив предмет позову, звернувшись до суду з позовними вимогами про встановлення юридичного факту, витребування майна, припинення права власності на частку майна та вселення у квартиру. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав наступне. [PERSON] з 28.07.2007 р. по 25.02.2012 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS], яка зареєстрована на ім.*я чоловіка. Статею 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружини та чоловікові на праві спільної сумісної власності, чим презюмується, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, фактично вказана квартира є спільним майном подружжя. Разом з тим, спірна квартира незаконно, без згоди позивачки, таємно, 26.02.2012 р. була відчужена [PERSON] на підставі договору дарування своєї матері [PERSON], яка у свою чергу, 19.04.2013 р. продала її [PERSON], а той- 27.04.2013 р. продав її [PERSON], що позбавило позивачку визнати за собою право власності на ? частини. Враховуючи факт, того, у наявності майна, що належить поділу між подружжям немає, просить суд встановити юридичний факт того, що зазначена квартира на час шлюбу та на момент її відчуження була об*єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Спірна квартира вибула від позивачки без її згоди та волевиявлення, тому, просить суд витребувати ? частини квартири від [PERSON], припинити право власності [PERSON] на цю частину квартири. На цей час позивачка позбавлена можливості користуватись квартирою, доступу до неї не має, тому, просить захистити її права, усунути перешкоди та вселити [PERSON] в квартиру. Представник відповідача [PERSON], 3-я особа [PERSON] позов не визнали, вказали суду, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.02.2015 р. встановлені обставини, які не підлягають новому доказуванню, а саме- відсутність доказів, які б свідчили, що спірна квартира була придбана подружжям за спільні кошти. У задоволенні позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя даним рішенням відмовлено. Отже, квартира не є об*єктом спільної сумісної власності подружжя, належала лише [PERSON] та була відчужена ним законно. Підстав для витребування майна у теперішнього власника, припинення права власності на ? ідеальну частку цієї квартири та вселення позивачки- немає. Представник відповідачки [PERSON] просив справу розглянути у її відсутності, про що надав письмову заяву. 3-я особа- Федоров В.М. в суд не з*явились, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. В період з 28.07.2007 р. по 25.02.2012 р. [PERSON], [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 15.07.2010 р. на ім.*я [PERSON] рішенням виконавчого комітету Московської районної в м. Харкові ради видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. 05.08.2010 р. [PERSON] зареєстрував право власності на цю квартиру у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з реєстру прав власності. Як вбачається з Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] на теперішній час зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2013 р. Після розірвання шлюбу [PERSON] звернулась до Московського районного суду м.Харкова з позовом про поділ сумісно набутого майна подружжя (вказаної квартири) і просила визнати за нею право власності на ? частину. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.02.2015 р. у задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Судове рішення набуло чинності. Приведеним судовим рішенням визнано, що доказів, які б свідчили, що квартира була придбана подружжям [PERSON] за спільні кошти немає. Відповідно до частині 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільної справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Позивачка просила суд встановити юридичній факт того, що спірна квартира є об*єктом спільної сумісної власності подружжя, як набуте під час шлюбу, посилаючись на те, що на даний час майно колишнім чоловіком продано і в натурі його немає. Разом з тим, встановити юридичний факт шляхом віднесення того чи іншого об*єкту нерухомого майна до спільної, сумісної власності суд не може, оскільки, захист прав фізичної особи у такій спосіб не передбачений чинним законодавством. По друге. Відповідно статті 3 ЦПК України «кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів». Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов*язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях ( ст.11, 60 ЦПК України) Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не довела суду, що має право власності на спірну квартиру, тому, її вимоги про витребування майна, припинення права власності [PERSON] на частку майна та вселення позивачки до спірної квартири- задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed