Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), третя особа Управління Держземагентсва України у Макарівському районі Київської області, в якому просив незаконним та скасувати державний акт серії ЯЖ № 204720 на право власності на земельну ділянку площею 0,1525 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд, по [ADDRESS] кадастровий номер 3222788901:01:0004:0065, виданий на ім'я [PERSON], скасувати запис про державну реєстрацію права власності за вказаним державним актом. В обґрунтування вимог позивач вказав, що йому на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1525 га, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована у [ADDRESS]. Вказану земельну ділянку позивач отримав у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.1998р. Дану земельну ділянку позивач успадкував після смерті [INFO]. своєї матері [PERSON]. На земельній ділянці позивача розташовується також і ? частина домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] яку позивач також успадкував після смерті своє матері. В березні 2013 року позивач звернувся до ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з метою виготовлення технічної документації із землеустрою по відновленню меж належної йому на праві власності земельної ділянки з подальшим присвоєнням кадастрового номера земельній ділянці та внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру України та реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак при внесенні відомостей про земельну ділянку [PERSON], до бази даних Державного земельного кадастру було виявлено взаємне перекриття ділянки позивача із земельною ділянкою [PERSON] Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №204720, зареєстрованого 02.06.2008р., відповідач по справі є власником суміжної земельної ділянки, площею 0,1525 га, яка розташована в [ADDRESS] Однак, раніше відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.1998 року №487 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ №067226, на земельну ділянку, площею 0,1525 га, яка розташована в с. Яблунівка Макарівського району Київської області, цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Вказану земельну ділянку відповідач у спадкував разом з позивачем [PERSON], після смерті [INFO]. їх матері [PERSON]. В той же час у 2008 році на підставі вказаної технічної документації із землеустрою відповідачу по справі [PERSON], було видано новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ N9204720. При цьому, як вбачається з кадастрового плану земельної ділянки відповідача, дану технічну документацію було складено з грубими порушенням норм чинного на той час земельного законодавства, оскільки конфігурація земельної ділянки, яка раніше належала відповідачу, суттєво відрізняється від конфігурації земельної ділянки, державний акт на яку позивач оспорює. Оскільки у 2008 році, коли виконувались роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою, відповідач вже мав у власності спірну земельну ділянку і відповідно мав державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ №067226, відновлення меж даної земельної ділянки мало бути здійснене за наявними планово-картографічними матеріалами, які мітились у технічній документації із землеустрою, на підставі якого [PERSON], було видано вказаний державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ №067226. Межі земельної ділянки відповідача також мали бути відновлені відповідно до попередньої технічної документації, як це передбачено пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.99 р. Іншими словами, межі земельної ділянки в технічній документації із землеустрою 2008 року, а також в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №204720, який видано відповідачу 02.06.2008р., мала б відповідати межам цієї ж земельної ділянки, які зазначені в державному акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №067226. Однак із вказаної технічної документації із землеустрою вбачається, що при її складанні відновлення меж земельної ділянки [PERSON], за попередньою технічної документацією не здійснювався, в матеріалах технічної документації відсутній акт відновлення меж земельної ділянки. Замість відновлення попередніх меж земельної ділянки, було фактично здійснено формування нової земельної ділянки, межі якої не відповідали межам попередньої земельної ділянки відповідача. При цьому межі цієї новосформованої земельної ділянки не переносились в натуру (на місцевість) відповідно до вимог пункту 1.12 Інструкції, що призвело до порушення права суміжного землекористувача - позивача по справі. Порушення вимог законодавства України, допущені при складанні технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON], на підставі якої було видано відповідачу державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №204720, призвели до порушення права власності позивача [PERSON], на належну йому земельну ділянку, площею 0,1525 га. Внаслідок вказаних вище порушень, межі земельної ділянки відповідача частково накладаються на земельну ділянку позивача [PERSON], що унеможливлює присвоєння кадастрового номера його земельній ділянці, а тому державний акт відповідача слід визнати незаконним та скасувати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], вимоги за позовом підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі із вказаних у заяві про зміну підстав позову. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, просив у задоволенні вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень представник вказав, що на законність дій землевпорядника із відновлення меж земельної ділянки [PERSON], саме у тому вигляді, у якому вони відображені у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №204720 від 02.06.2008 року. На момент переоформлення державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], земельна ділянка позивача не була внесена до даних державного земельного кадастру, тому встановйти межу з цією ділянкою на підставі даних земельно-кадастрової документації було неможливо. В зв'язку з цим, землевпорядником СПД [PERSON], при оформленні технічної документації було відновлено межі земельної ділянки відповідача шляхом проведення прямої лінії, що з урахуванням конфігурацій інших суміжних ділянок: [ADDRESS] ділянки [PERSON], ділянки [PERSON] - відтинала земельну ділянку площею 0,1525 га. - та склала ? частину однакову за площею з ділянкою позивача земельну ділянку. Таким чином, відновлюючи межу між ділянкою позивача та відповідача, землевпорядник діяв у точній відповідності із діючими на той момент нормативними актами, тому оспорюваний позивачем державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий з дотриманням вимог до його складення, передбачених законодавством, а тому підстав для визнання його незаконним та скасування немає. Крім цього, законність складення технічної документації з землеустрою та видачі оспорюваного державного акту [PERSON], не потребує доказуванню в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Факт законності оспорюваного державного акту [PERSON], встановлений рішенням Макарівського районного суду Київської області у справі № 2-561/09 від 29.10.2009 р., що набрало законної сили. Також представник відповідача просив суд застосувати позовну давність щодо вимог позивача, про що подав заяву. Оспорюваний позивачем державний акт відповідач отримав у 2008 році, тоді як із позовом позивач звернувся у 2013 році, тобто із пропуско встановленого трирічного строку позовної давності. Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області у судове засідання представника не направило, просило розглядати справу без участі їх представника, про що подало відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач після смерті матері [INFO] р., [PERSON] успадкували по ? частині земельної ділянки площею 0,305 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, що належала їй на підставі державного акту серії КВ № 0055. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.1998 р., [PERSON], (позивач) отримав державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ №067225, виданий Яблунівською сільською радою та зареєстрований 07.08.2002 р., у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №258, на земельну ділянка площею 0,1525 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS] Аналогічно, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.1998 р., [PERSON], (відповідач) також отримав державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ №067226, виданий Яблунівською сільською радою та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №257, на земельну ділянку площею 0,1525 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS] У березні 2013 року позивач звернувся до ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з метою виготовлення технічної документації із землеустрою з метою присвоєння кадастрового номера його ділянці та внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру України. Однак при внесенні відомостей про його земельну ділянку до бази даних Державного земельного кадастру було виявлено взаємне перекриття із земельною ділянкою [PERSON], що підтверджується листом Управління Держземагенства України у Макарівському районі Київської області від 18.09.2013 року за № 01-12/219. Як встановлено судом, у 2008 році відповідач звернувся до СПД [PERSON], що має відповідну ліцензію на проведення землевпорядних робіт, для виготовлення йому державного акту на право власності на земельну ділянку. Після виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на земельну ділянку [PERSON], останньому видано державний акт серії ЯЖ № 204720 на право власності на земельну ділянку площею 0,1525 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд, по [ADDRESS] кадастровий номер 3222788901:01:0004:0065, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010833000175. Як вбачається із вказаної вище технічної документації, вона містить акт винесення меж земельної ділянки в натуру та передачу на зберігання межових знаків, однак він не містить підписів суміжних землевласників, зокрема, підпису позивача, що свідчить про те, що винесені межі з ним не погоджувались. Також зазначена у кадастровому плані земельна ділянка по конфігурації не відповідає конфігурації земельної ділянки, зазначеної у державному акті на право приватної власності на землю серії І-КВ №067226 на ім'я [PERSON] При цьому підстав для зміни конфігурації земельної ділянки відповідача вказана технічна документація не містить. Як вбачається із відповіді Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області від 05.03.2014 року за № 01-12/430 державний акт на право власності на землю серії І-КВ №067226 на земельну ділянку площею 0,1525 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд у [ADDRESS] на ім'я [PERSON], зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №257, запис про державну реєстрацію не скасований. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Виходячи з нормативного визначення земельної ділянки, її межі - є однією з індивідуальних ознак земельної ділянки як об'єкта права власності, що виділяє її з поміж однорідних об'єктів. Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції, яка діяла на час отримання державного акту відповідачем) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції, яка діяла на час отримання державного акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.99 р., яка була чинною на час виготовлення оспорюваного державного акту (далі за текстом - Інструкція) складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Відповідно до пункту 2.3 Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. Оскільки у 2008 році, коли розроблялася технічна документація із землеустрою щодо виготовлення оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку, відповідач вже мав у власності спірну земельну ділянку, право власності на яку посвідчувалося державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ №067226, а тому відновлення цієї земельної ділянки мало бути здійснене за наявними планово-картографічними матеріалами, які мітились у технічній документації із землеустрою, на підставі якого відповідачу було видано вказаний державний акт серії І-КВ №067226. Межі земельної ділянки відповідача також мали бути відновлені відповідно до попередньої технічної документації, як це передбачено пунктом 1.13 Інструкції. Таким чином межі земельної ділянки в технічній документації із землеустрою 2008 року, а також в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №204720, який видано відповідачу 02.06.2008р., мала б відповідати межам цієї ж земельної ділянки, які зазначені в державному акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №067226. Однак із технічної документації із землеустрою 2008 року вбачається, що при її складанні відновлення меж земельної ділянки [PERSON], за попередньою технічної документацією не здійснювався. Замість відновлення попередніх меж земельної ділянки було фактично здійснено формування нової земельної ділянки, межі якої не відповідали межам попередньої земельної ділянки відповідача. При цьому меж цієї новосформованої земельної ділянки не переносились в натуру (на місцевість) відповідно до вимог пункту 1.12 Інструкції, що призвело до порушення права суміжного землекористувача - позивача по справі. Внаслідок вказаних вище порушень при виготовленні оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку, межі земельної ділянки відповідача частково накладаються на земельну ділянку позивача [PERSON], що унеможливлює присвоєння кадастрового номера його земельній ділянці. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, оскільки при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку відповідача було допущено порушення норм законодавства, що стало наслідком формування нової земельної ділянки, а не відновлення меж попередньої ділянки, оспорюваний державний акт підлягає визнанню недійсним. Що щ до вимог позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності за вказаним вище державним актом, то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки такого способу захисту порушених прав законом не передбачено. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності судом відхиляється з огляду на вимоги п. 5 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», яким ч. 4 ст. 258 ЦК України виключено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial