Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернулась в суд з позовом до [PERSON] сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,8291 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в урочищі «Кадіб» на території [PERSON] сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 038228 від 23.08.2002 року. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 12.05.1963 р. перебувала в шлюбі з [PERSON]. 17 квітня 1997 року мати чоловіка [PERSON] вчинила заповіт на все належне їй майно на користь свого сина [PERSON]. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [PERSON] померла 18 лютого 2001 р. На час смерті вона проживали разом з своїм сином та його дружиною, позивачкою [PERSON], вели спільне господарство. Після смерті матері чоловік позивачки самостійно розпоряджався спадщиною, утримував будинок в належному стані, сплачував комунальні послуги, земельний податок, однак свідоцтво про право на спадщину не оформив. [PERSON] помер 23 березня 2010 року. Після його смерті позивачка є спадкоємцем першої черги, вона проживала разом з чоловіком по день його смерті, мали спільний побут, вели спільне господарство, позивачка провела його поховання. Рішенням Городенківського районного суду від 11.04.2016 р. за позивачкою визнано право власності на житловий будинок по вул. Стефаника, 3 в с. Городниця в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. Крім житлового будинку, до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,8291 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в урочищі «Кадіб» на території [PERSON] сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 038228 від 23.08.2002 року. З приводу оформлення спадщини на земельну ділянку позивачка звернулася до в.о. державного нотаріуса, однак їй було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що чоловік позивачки [PERSON] не оформив належним чином спадщину після смерті своєї матері. Тому позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд спарви в їхній відсутності. Позивачка позов підтримує повністю, [PERSON] сільська рада позовні вимоги визнає в повному обсязі. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Копією Свідоцтва про смерть серії І-НМ № 077160, виданого [PERSON] сільською радою 19.02.2001 р., стверджено, що [PERSON] померла 18 лютого 2001 р. в с. Городниця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №5 від 19.02.2001 р. (а.с.10). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. За заповітом, посвідченим 17.04.1997 р. секретарем Городницької сільської ради Городенківського району, [PERSON], що мешкає в с. Городниця Городенківського району Івано-Франківської області, усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право після своєї смерті заповіла у власність [PERSON] своєму синові, що проживає в [INFO] (а.с.11). Про те, що [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON], свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження № 00008839287 від 15 березня 2011 р. (а.с. 8). На час смерті спадкодавця [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном. Однак, свідоцтва про право на спадщину за заповітом не оформив. [PERSON] помер 23 березня 2010 р. в м. Городенка Івано-Франківської області, актовий запис № 22 від 23.03.2010 р., що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії І-НМ № 109831, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області 23 березня 2010 р. (а.с. 9). Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. На час його смерті був чинним ЦК України 1963 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 цього кодексу - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Копією свідоцтва про одруження серії VI-УР № 447713, виданого 12.03.1964 року, стверджується, що [PERSON], [INFO], 12.05.1963 року одружився з позивачкою [PERSON], [INFO], актовий запис № 5 від 12.05.1963 р. (а.с.7). Отже, позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом померлого [PERSON], як дружина. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] прийняла спадщину. Рішенням Городенківського районного суду від 11 квітня 2016 р. по справі № 342/236/16-ц (провадження № 2/342/251/2016), яке набрало законної сили 22 квітня 2016 р. за позивачкою визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: вул. Стефаника, 3 в с. Городниця в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка (а.с.13-15). Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. До складу спадщини, окрім житлового будинку, входить земельна ділянка, що належала [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 038228, виданого 23.08.2002 року на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання [PERSON] сільської ради від 12.09.2000р., розміром 0,8291 га в межах згідно з планом, розташована в урочищі «Кадіб» на території [PERSON] сільської ради, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12). За ст.1225 Цивільного кодексу України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно копії повідомлення відділу Держгеокадастру у Городенківському районі Івано-Франківської області № 03-10/1568 від 29.08.2016 р., нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,8291 га, розташованої в урочищі «Кадіб» на території [PERSON] сільської ради згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] 23.08.2002р., серії ІІ-ІФ №038228, станом на 2016р. становить 49760,72 грн. (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської РДНК № 1265/02-31 від 26.08.2016 р. [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] по тій причині, що чоловік позивачки [PERSON] не оформив належним чином спадщину після смерті своєї матері (а.с. 11). Як розяснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо права власності на земельну ділянку спадкодавця [PERSON], - не встановлено, відповідач [PERSON] сільська рада не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, як спадкове майно після смерті чоловіка, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 524,548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 1216,1222,1223,1258,1261, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), ЦК України,

Outcome: approved