Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] (далі - відповідач) батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (далі - Дитина). В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] вона народила Дитину, батьком якої зазначений відповідач. Відповідач з народження Дитини не приймає жодної участі в її вихованні, розвитку, оздоровленні, лікуванні та утриманні, не переймається духовним та культурним розвитком Дитини . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Показала, що відповідач припинив цікавитись Дитиною в 2017 році, на зв`язок не виходить, сам не телефонує, життям Дитини не цікавиться, зі святами не вітає, участі у утриманні Дитини не приймає. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки позивач не заперечувала проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є подругою та сусідкою позивача. В неї є дитина такого ж віку, як і Дитина позивача, вказані діти дружать. Відповідача не знає особисто, тільки зі слів позивача, бачила одного разу в 2017 році. Їй відомо, що позивач виховує Дитину сама. Зазначила, що спілкується з позивачем майже кожного дня, кожний тиждень буває в гостях. Жодного разу не бачила, щоб відповідач приходив до Дитини . Зазначила, що позивач не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з Дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є подругою позивача та хресною матір`ю Дитини . Відповідача бачила декілька разів. Вона буває вдома у позивача кожний тиждень, а також на свята. Відповідача останній раз бачила у 2017 році. На свята до Дитини відповідач не приходить. При неї дзвінків від відповідача позивачу або Дитині не було. Їй відомо, що відповідач не приймає участі у вихованні Дитини та не допомагає матеріально. Їй не відомо, щоб позивач перешкоджала відповідачу у спілкуванні з Дитиною. Дитина відповідача не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, згідно яких проживає разом з позивачем. Позивач є її дочкою. З відповідачем познайомилась у 2016 році. З 2017 року відповідач не проживає разом з ними та не цікавиться життям Дитини . Позивач намагалась знайти контакт з відповідачем, але останній не бажає спілкуватись. Відповідач знає, де вони проживають, проте до Дитини не приходить, зі святами не вітає, кошти на утримання Дитину не надає та в будь-який інший спосіб Дитину не утримує. Їй відомо, що позивач не перешкоджала відповідачу в спілкуванні з Дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, згідно яких проживає разом з позивачем, яка є його дочкою. З відповідачем познайомився у 2015 році, останній раз бачив у 2017 році. З 2017 року відповідач до Дитини не приходив, не телефонував, життям Дитини не цікавився, зі святами не вітав. Позивач не перешкоджала відповідачу в спілкуванні з Дитиною. Відповідач добровільно усунувся від виконання батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є подругою батьків позивача, є лікарем-гінекологом та спостерігала за вагітністю позивача. Під час вагітності позивач приходила на прийом разом з відповідачем. Зазначила, що в гостях у позивача буває 2-3 рази на місяць. Відповідача останній раз бачила у листопаді 2017. Зі слів родини позивача, відповідач життям Дитини не цікавиться, Дитину не утримує. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , позивач є його матір`ю. Відповідно до Довідки № 01-66/19 від 05.04.2021 року, виданої завідувачем комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 156 комбінованого типу Харківської міської ради» О.О. Лукавено, [PERSON] , [INFO] , виховується в даному закладі з 16.07.2018 року. Зі слів вихователя за час перебування дитини у дошкільному закладі з вихователем та адміністрацією спілкувались виключно мати та бабуся зі сторони матері. Батько жодного разу у дошкільному закладі не з`явився. Як вбачається з довідки від 16.04.2021 року, виданої КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради, догляд за Дитиною, рекомендації медичних працівників виконує позивач. Відповідач до лікувального закладу за медичною допомогою для сина не звертався, станом його здоров`я у медичних працівників не цікавився. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019, відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з відповідача аліментів на утримання Дитини . Як вбачається з Розрахунку заборгованості по аліментам від 31.05.2021 року, складеного Московським ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] за період з червня 2019 року по травень 2021 року становить 60254,75 грн. За вказаний період відповідачем жодного разу аліменти не сплачувались. Відповідно до листа ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 12.04.2021, заяв/повідомлень від відповідача з приводу вчинення перешкод позивачем у спілкуванні з Дитиною, не надходило. Згідно висновку № 325 від 27.05.2021 року Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вказаний Департамент, який дії від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів та оцінюючи вказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо нехтував своїми обов`язками щодо виховання своєї Дитини та ухилявся від вказаних обов`язків, в зв`язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову.

Outcome: approved