Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач, Заявник) звернувся в суд із заявою до Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області (далі Відповідач), про встановлення факту належності [PERSON], який помер 23 лютого 2016 року правовстановлюючого документа Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА №415414, виданого на імя [PERSON]; та визнання права власності на спадкове майно, - земельну ділянку площею 2,45 га, яка складається із двох ділянок: кадастровий номер 6124682000010010168 площею 2,2903 га, та кадастровий номер 6124682000010010474 площею 0,1552 га, яка розташована на території Жеребківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 23 лютого 2016 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач покликається на те, що 23 лютого 2016 року помер його батько - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, яка знаходилася на території села Жеребки Підволочиського району, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №415414. До вказаного майна він є спадкоємцем за заповітом. Однак приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - в звязку з тим, що правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва виданий на імя [PERSON], проте згідно свідоцтва про народження та смерть спадкодавець значився як «Чемирис». Станом на сьогоднішній день Позивач не оформив право власності на спадкове майно, а тому змушений звернутися з даним позовом в суд. В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, не зявилися. Позивач подав заяву, згідно якої позов підтримав з мотивів висловлених у ньому, просить задовольнити. Представник Відповідача подав заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, проти позову не заперечили. Враховуючи заяви сторін, які просять справу вирішувати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань. 30 жовтня 2015 року за реєстровим №110 секретарем виконкому Жеребківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області посвідчено заповіт [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], ІПН [NUMBER], жителя [INFO], відповідно до якого останній на випадок своєї смерті зробив наступне заповітне розпорядження: все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, що ще буде належати йому на час смерті, а також належні йому майнові права та обовязки на час смерті заповів в користь [PERSON], [INFO]. Заповіт на день смерті заповідача не змінено та не скасовано. З свідоцтва про народження серії І-УР №865102, виданого повторно 20 травня 1960 року, вбачається, що 18 вересня 1952 року у с. Мужилів, в сімї [PERSON] та [PERSON], народився [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ИД №201007, виданого 25 лютого 2016 року виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, 23 лютого 2016 року помер [PERSON]. Позивач, [INFO], є сином [PERSON], який помер 23 лютого 2016 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-ИД №240512, виданого повторно Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Тернопільській області 11 серпня 2016 року. Таким чином Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] Згідно з довідкою Підволочиської селищної ради Тернопільської області №5 від 11.07.2016 року, Позивач був зареєстрований та проживав з [PERSON], який помер 23 лютого 2016 року. Таким чином Позивач спадщину прийняв відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА №415414, власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,45 га, що складається із двох ділянок: кадастровий номер 6124682000010010168 площею 2,2903 га, та кадастровий номер 6124682000010010474 площею 0,1552 га, яка розташована на території Жеребківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, є [PERSON], житель с. Жеребки. Державний акт видано на підставі розпорядження Підволочиської РДА від 13 травня 2005 року №308 та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №010505703210. Згідно з розясненням приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 12 вересня 2016 року №538/01-16 на звернення гр. [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON], який помер 23 лютого 2016 року, видати неможливо, оскільки правовстановлюючий документ, - державний акт, виданий на імя [PERSON]. Таким чином судом встановлено невідповідність прізвища спадкодавця в Державному акті на право приватної власності на землю серії ЯА №415414. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в обєднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у звязку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в звязку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Враховуючи наведене, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, відповідатиме інтересам Позивача-Заявника та забезпечить реалізацію його законних прав, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити, встановити факт належності померлому правовстановлюючого документа, - Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА №415414. Також, на підставі наведеного суд приходить до переконання, що вимоги є підставними і підлягають до задоволення шляхом визнання за Позивачем права власності на спадкове майно, - земельну ділянку площею 2,45 га, яка складається із двох ділянок: кадастровий номер 6124682000010010168 площею 2,2903 га, та кадастровий номер 6124682000010010474 площею 0,1552 га, яка розташована на території Жеребківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 23 лютого 2016 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved