Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] 25 березня 2015 року звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просить: - визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]; - визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» з підвалом літера «під А-1», розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з: підвалу літ. «під А-1», прим. № 1 - підвал площею 8,9 кв.м., прим. № 2 - підвал площею 21,0 кв.м., прим. № 3 - підвал площею 19, 5 кв.м.; літ. «А-1» І поверх, прим. № 4 - коридор площею 22,1 кв.м., прим. № 5 - житлова площею 19,5 кв.м., прим. № 6 - вітальня площею 25,8 кв.м., прим. № 7 - кухня площею 25,0 кв.м., прим. № 8 - туалет площею 1,7 кв.м., прим. № 9 - ванна площею 8.8 кв.м, прим. № 10 житлова площею 17,3 кв.м. - загальна площа 152, 3 кв.м.; - стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Договором у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 21.09.2014 між позивачем та відповідачем було укладено Договір від 21.09.2014 про надання послуг. Відповідно до умов вказаного Договору відповідач прийняв на себе зобов'язання підготувати документи та оформити право власності на квартиру [ADDRESS], та на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], а позивач оплатити за послуги винагороду у сумі 5 000,00 грн. Однак в порушення вимог Договору від 21.09.2014 відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, не оформив право власності на квартиру [ADDRESS], та на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідно до поданої заяви позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене судом ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. В процесі розгляду справи судом було встановлено, що 21.09.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання послуг. Відповідно до умов вказаного Договору [PERSON] прийняв на себе зобов'язання підготувати документи та оформити право власності на квартиру [ADDRESS], та на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], а [PERSON] оплатити за послуги винагороду у сумі 5 000,00 грн. Доказів виконання [PERSON] та [PERSON] умов даного договору, до суду надано не було. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], була придбана [PERSON] за договором купівлі-продажу, який укладений у простій письмовій формі і відповідно до змісту якого власник квартири продав позивачу вказану нерухомість. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже, з огляду на те, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], не був нотаріально посвідчений та не зареєстрований у державному реєстрі, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у 2008 році самочинно побудувала житловий будинок літ. «А-1» з підвалом літера «під А-1», розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з: підвалу літ. «під А-1», прим. № 1 - підвал площею 8,9 кв.м., прим. № 2 - підвал площею 21,0 кв.м., прим. № 3 - підвал площею 19, 5 кв.м.; літ. «А-1» І поверх, прим. № 4 - коридор площею 22,1 кв.м., прим. № 5 - житлова площею 19,5 кв.м., прим. № 6 - вітальня площею 25,8 кв.м., прим. № 7 - кухня площею 25,0 кв.м., прим. № 8 - туалет площею 1,7 кв.м., прим. № 9 - ванна площею 8.8 кв.м, прим. № 10 житлова площею 17,3 кв.м. - загальна площа 152, 3 кв.м. Земельна ділянка для будівництва житлового будинку літ. «А-1» з підвалом літера «під А-1», розташований за адресою: [ADDRESS], виділялась за рішенням виконкому районної ради від 21.02.1992 № 86/2 «Отвод земельного участка для строительства индивидуального жилого дома в п. Краснополье в кооперативе «Метростроевец». Згодом, рішенням виконкому районної ради № 190/4 від 17.06.2005 було внесено зміни до рішення № 86/2 від 21.02.1992 в частині визначення землекористувача, а саме змінено [PERSON] на позивача. Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта житлового будинку літ. А-1 з підвалом літера під А-1, розташовані в домоволодінні за адресою: [ADDRESS], за результатами проведення технічного обстеження вказаного об'єкту, встановлено відповідність житлового будинку, вимогам надійності і безпечної експлуатації, і можливість їх безпечної експлуатації. Частиною 3 статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав. Оскільки [PERSON] самочинно збудувала житловий будинок літ. «А-1» з підвалом літера «під А-1», розташований за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці, користувачем якої є вона сама, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на даний об'єкт нерухомості, підлягають задоволенню. Проте, оскільки суду не було надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів у розмірі 5000,00 грн., суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial