Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[INFO] року померла [PERSON], яка мала у власності житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності на житловий будинок померлій не видавалося. Після її смерті спадкоємцем за законом був [PERSON], який спадщину не прийняв і помер [INFO] року. Позивач є онукою [PERSON] та фактично з 05 лютого 2004 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням, утримує його, підтримує у належному стані, обробляє присадибну земельну ділянку, проводить сплату за електроенергію, а тому звернулася до суду з вимогою визнати за нею за набувальною давністю право власності на житловий будинок. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала та просила задоволити позов. Зазначила, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом був її батько, який спадщину не прийняв, оскільки не проживав та не був зареєстрований у спадковому будинку. [INFO] року [PERSON] помер. Оскільки вона на протязі більше10 років володіє житловим будинком, просила визнати за нею право власності на нього за набувальною давністю. Представник відповідача - Лучинчицький сільський голова у судовому засіданні позовні вимоги визнав та суду пояснив, що [PERSON] володіла будинком по [ADDRESS]. Після її смерті у 1998 році спадщину ніхто не прийняв, а у 2004 році [PERSON] разом з чоловіком заселилася у цей будинок і по сьогоднішній день проживає в ньому із сім'єю, сплачує необхідні платежі, користується присадибною земельною ділянкою. Суд, розглянувши справу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 14-18), виписки із погосподарської книги № 4 Лучинчицької сільської ради за 1991-1995 роки по особовому рахунку [NUMBER] (а.с. 12), [PERSON] на праві власності належав житловий будинок по [ADDRESS] який було побудовано у 1975 році (а.с. 18). [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 5). Після її смерті єдиним спадкоємцем за законом був її син [PERSON] (а.с. 8), який помер [INFO] року (а.с.9), спадщину не прийняв, оскільки не проживав, не був зареєстрований у спадковому будинку (а.с. 10), не вчинив інших дій, що свідчили б про фактичне прийняття спадщини. Такий факт також стверджується інформаційними довідками із спадкового реєстру, виданими 11 березня 2015 року (а.с. 32-33), з яких слідує, що у спадковому реєстрі інформація за вказаними параметрами відсутня, тобто спадкоємець заповітом призначений не був, спадщину після смерті [PERSON] ніхто не приймав і свідоцтво про право власності на спадкове майно не видавалось. Із довідки Лучинчицької сільської ради № 92 від 27 лютого 2015 року (а.с. 10) вбачається, що спадкоємицею за законом, після смерті [PERSON] є її онука [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, а саме: вступила в управління спадковим майном, прийняла на зберігання сертифікат на право земельну частку (пай), здійснювала поточний ремонт будинку, розпорядилась особистими речами померлої та доглядала за присадибною земельною ділянкою. Свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] на прізвище [PERSON] не видавалося (а.с. 11), право власності також не зареєстровано (а.с. 19). Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Довідкою Лучинчицької сільської ради від 02 березня 2015 року (а.с. 20), випискою із погосподарської книги № 2, 3 Лучинчицької сільської ради за 2006-2010 роки, 2011-2015 роки (а.с. 21-22) стверджується, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] разом із чоловіком та дітьми з 05 лютого 2004 року по даний час. Відповідно до ст. 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Виходячи із змісту даної статті, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести позивач є: добросовісність заволодіння, відкритість, безперервність та безтитульність володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Добросовісність має враховуватись саме на момент передачі позивачу майна. Позивач як незаконний володілець, повинен бути впевнений, що він заволодів майном на законних підставах, на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх, для того, щоб мати право власності на нього. Довідкою Лучинчицької сільської ради від 02 березня 2015 року (а.с. 20) стверджується, що позивач відкрито володіла житловим будинком по [ADDRESS] з 2004 року. Як слідує із матеріалів позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні, [PERSON] ще за життя заповідала у користування своїй онуці житловий будинок, і [PERSON], ще до смерті свого батька (сина спадкодавця), яка настала [INFO] року (а.с. 9) проживала та була зареєстрована у спадковому будинку, користувалась ним та здійснювала за ним догляд. Враховуючи вищевикладене, а також обставину, що представник відповідача визнає позовну вимогу і таке визнання відповідає вимогам закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси, суд вважає за правильне визнати за [PERSON] право власності на майно за набувальною давністю. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Outcome: approved