Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Калинівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії. В позовній заяві зазначили, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за №101 від 20.07.2007 року вони є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №034596 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1045 га, розташованої по [ADDRESS] , цільове призначення якої є для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 2124482801:04:001:0009. Дана земельна ділянка межує із землями загального користування по [ADDRESS] ), землями загального користування (проїзд), землями загального користування (канава), землями [PERSON] , що підтверджується планом меж земельної ділянки. Їхніми сусідами є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] . У зв`язку з незаконними та протиправними діями, які вчиняють відповідачі по відношенню до них та їхнього майна, зокрема залишають транспортні засоби, дрова та інше майно на території тупикового проїзду (заїзду) таким чином, що вони не мають можливості заїхати до свого дворогосподарства та гаража, вони звернулися до спеціаліста - судового експерта [PERSON] із письмовою заявою про проведення експертного будівельно-технічного дослідження для встановлення дійсних обставин ситуації, що склалася у них з відповідачем. Після того, як вони отримали висновок експертного дослідження вони дізналися, що їхні права суттєво порушено їхніми сусідами, а тому вони вимушені звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Так, згідно до висновку експертного дослідження №223/06-16 за зверненням [PERSON] , після проведення дослідження будинковолодіння по [ADDRESS] , будинковолодіння в [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , [PERSON] та містка через канал, який був улаштований до земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] в [ADDRESS] » - судовим експертом зроблено наступні висновки: межа між будинковолодінням по [ADDRESS] з тупиковим проїздом з боку [ADDRESS] тупиковим проїздом [ADDRESS] , не відповідає даним будівельного паспорта, що був виданий на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] . Невідповідність полягає в тому, що фактично ця межа є зміщена вглиб будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] Фактична ширина тупикового проїзду (заїзду) до будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] та заїзду в гараж [PERSON] та [PERSON] на даний час є різною. Так, на початок проїзду ширина його становить близько 8,25 м, вглиб проїзду його ширина зменшується і на першій поворотній точці з боку будинковолодіння [PERSON] така ширина складає 4,93 м, далі ширина проїзду знову розширюється і на другій поворотній точці вона складає 6,55 м, в кінці біля каналу ширина становить близько 7,13 м. У випадку, якщо б залишалася стара огорожа будинковолодіння [PERSON] , як це було передбачено в будівельному паспорті, що був виданий на забудову будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] , ширина тупикового проїзду (заїзду) до будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] та заїзду в гараж [PERSON] була б доступною; на початку тупикового проїзду (з боку [ADDRESS] ) - 8,25 м; на наступній поворотній точці в районі розташування прибудови до житлового будинку [PERSON] , - 4,65 м; біля початку в`їзду в гараж будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] - 5,12 м, в кінці проїзду біля каналу - 5,48 м. При цьому, в будівельному паспорті ширину тупикового проїзду (заїзду) зазначено в розмірі 5,0 м, тоді як в одній з поворотних точок (біля межі будинковолодіння [PERSON] ), така ширина становить фактично 4,93 м, а в разі залишення межі будинковолодіння по [ADDRESS] по будівельному паспорті, вона б із урахуванням фактичного розташування будинковолодіння [PERSON] складала б 4,65 м. Таке зменшення ширини зумовлене самим [PERSON] , який здійснив прибудову до свого житлового будинку, що виступає за межі огорожі та який улаштував криволінійну межу свого будинковолодіння, тоді як в будівельному паспорті на будинковолодіння по [ADDRESS] така межа була зображена прямою лінією. Здійснення [PERSON] прибудови фактично проведено з порушенням діючих будівельних і інших норм. Таку прибудову зведено за рахунок частини земель тупикового проїзду. Такі землі у відповідності із визначенням частини четвертої статті 83 Земельного кодексу України відносяться до земель загального користування, а не до земель запасу сільської ради і у відповідності з цими ж нормами не можуть передаватись у приватну власність. Здійснене [PERSON] є порушенням норм ст.ст. 91 та 96 Земельного кодексу України, у відповідності з якими власники та/або користувачі земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, дотримуватися правил добросусідства, забезпечувати використання земель за цільовим призначенням, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Окрім цього, при будівництві прибудови [PERSON] не забезпечено відступ від найбільш виступної конструкції стіни шириною 1 м до межі для можливості догляду забудівлею і здійснення її поточного ремонту, а також не забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі будівлі на територію суміжної ділянки (проїзду). На вказаній прибудові відсутні відповідні ринви (жолоби) та труби, і вода з покрівлі прибудови відводиться на територію проїзду. Фактична ширина тупикового проїзду по [ADDRESS] забезпечує належний в`їзд в будівлю гаражу будинковолодіння по [ADDRESS] , однак спосіб експлуатації містка власниками будинковолодіння в [ADDRESS] «в» полягає в залишанні тут автомобільного транспорту, призводить до обмеження такої можливості та блокування в`їзду в гараж, що в свою чергу порушує принцип надійності будівлі гаражу в плані неможливості його експлуатації за своїм функціональним призначенням. Місток, який влаштований через канал, в напрямку до земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] в [ADDRESS] , відноситься до самочинного будівництва. Самочинне будівництво даного об`єкта полягає в тому, що досліджуваний місток побудований на земельній ділянці, яка не відноситься до будинковолодіння по [ADDRESS] , а також даний місток побудований без відповідної дозвільної та проектної документації. Забудова земельної ділянки в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , не відповідає будівельному паспорту на забудову цієї земельної ділянки. Невідповідність полягає в тому, що житловий будинок даного будинковолодіння фактично розміщується ближче до правої сторони по відношенню до [ADDRESS] , тоді як згідно з будівельним паспортом такий повинен був розташовуватися ближче до лівої сторони. За рахунок розташування будинку в протилежній стороні, власникам цього будинковолодіння було улаштовано заїзд до нього через місток зі сторони тупикового проїзду по [ADDRESS] , при цьому, сам місток та прохід на дане будинковолодіння зі сторони тупикового проїзду по [ADDRESS] будівельним паспортом не передбачався. Влаштування проїзду до будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] з боку [ADDRESS] через проїзд повз будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є незаконним, так як таке не було передбачено будівельним паспортом, що був виданий на забудову будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Генеральним планом, який є в даному будівельному паспорті [PERSON] та [PERSON] , досліджуване будинковолодіння повинно було розміщуватись таким чином, щоб вихід було організовано виключно на [ADDRESS] повинна була проходити повз будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] . За будівельним паспортом, що був виданий на забудову будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] була передбачена як дорога ( [ADDRESS] ), зайнята та використовується в складі будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] . При цьому, улаштувати належний проїзд по [ADDRESS] до будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] , як це і було передбачено будівельним паспортом, що був вданий на забудову будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] є можливим. Просять суд зобов`язати [PERSON] та [PERSON] привести земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] у відповідність до конфігурації та розмірів, встановлених планом забудови земельної ділянки та паспортом на забудову земельної ділянки від 4 січня 1989 року, зі сторони проїзду (заїзду) зі сторони [ADDRESS] до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] , шляхом демонтажу незаконно встановленого містка, який влаштований через канал в напрямку до їх [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, зобов`язати [PERSON] та [PERSON] привести земельну ділянку проїзду (заїзду) зі сторони [ADDRESS] , до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] , у належний для використання стан, шляхом демонтажу прибудови до його власного житлового будинку, яка розміщена на землях проїзду (заїзду) до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] зі сторони [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надіслали до суду письмове заперечення на позовну заяву в якому зазначили, що позов вважають необгрутованим, незаконним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У позові єдиним джерелом доказу є висновок експертного дослідження №223/06-16 за зверненням [PERSON] та [PERSON] від 12.09.2016 року. Щодо даного висновку в цілому ними було подано скаргу до Міністерства юстиції України. Даний висновок є доказом у цивільній справі №307/686/17 за позовом [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити дії, у якій він має процесуальний статус відповідача. Даний висновок вважають незаконним, неправдивим та таким, що вчинений під впливом інтересу, та підлягає скасуванню. Звернення до експерта надійшло 19.04.2016 року, висновок складено 12.09.2016 року. Від надходження до експерта звернення до складення висновку №223/06-16 пройшло 4 місяці 24 дні. Навіть з урахуванням максимального часу попереднього вивчення матеріалів (20 календарних днів) експертом допущено порушення строків проведення експертизи. Експерт провів дослідження та надав правову оцінку діям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не дослідивши жодних документів на право власності чи користування земельною ділянкою [PERSON] (будівельний паспорт, державний акт на право власності на землю). Експерт провів дослідження та надав правову оцінку діям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не поставивши жодних питань зазначеним особам. Будучи біля домоволодіння, [PERSON] спілкувалася з ним та розповідала про судову справу з усунення перешкод у користуванні даною дорогою [PERSON] , рішення у якій ухвалено на її користь. Експерт не надав оцінку порушенням п.3.31 ДБН 360-92, яка має місце у домоволодінні [PERSON] та [PERSON] , не зазначив про порушення допущені [PERSON] та [PERSON] при будівництві надвірної споруди з відхиленням від проекту. У зв`язку з тим, що експертом надано неправдивий висновок, він мав скористатися своїм правом відмови від проведення експертизи, так як наданих матеріалів недостатньо для проведення такої експертизи. Висновок не містить таких обов`язкових реквізитів як «Вступ», «Категорія справи». При дослідженні першого питання експерт зазначає, що ширина проїзду, як це встановлено під час огляду, є різною, що пов`язано з тим, що фактичні межі будинковолодіння, яке розміщується навпроти досліджуваного (з протилежно сторони проїзду), має межу з цим проїздом криволінійної форми. Так, на початку проїзду ширина його становить близько 8,25 м., вглиб проїзду його ширина зменшується і на перший поворотній точці межа суспільного будинковолодіння така ширина складає 4,93 м. Далі ширина проїзду знову розширюється і на другій поворотній точці вона складає 6,55 м., в кінці біля каналу ширина становить близько 7,13 м. Також експерт зазначає щодо ширини проїзду, що у випадку, якщо б залишилася огорожа такою, як це було передбачено в будівельному паспорті, то вона б була наступною: фактична точка огорожі з точки на розі вулиці Леніна та досліджуваного тупикового проїзду відповідає даним будівельного паспорта і в цьому місці ширина проїзду по будівельному паспорту відповідатиме фактичній і становитиме 8,25 м. Далі як і у фактичному випадку ширина тупикового проїзду по даних будівельного паспорта на будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] звужується і в місці, де межа складатиме 4,65, тоді як у фактичному випадку вона становить 4,93 м. Далі вглиб до каналу ширина проїзду по даних будівельного паспорта [PERSON] , [PERSON] розширятиметься і на другій поворотній точці вона складала б 5,12 м, тоді як фактично в цьому місці є відстань 6,55 м. В кінці проїзду біля каналу ширина складала б 5,48 м, а фактично складає 7,13 м. З висновку експерта видно динаміки щодо розширення фактичної дороги відносно даних будівельного паспорта [PERSON] , [PERSON] експерт робить логічну помилку та зазначає, що на одній з поворотних точок ширина проїзду буде складати 4,65 м, тоді як в будівельному та технічному паспортах така ширина зазначена 5 м. Експерт бере як поворотну точку огорожі точку з будівельного паспорта. Як випливає з плану-схеми №1 фактична межа [PERSON] , [PERSON] не співпадає з межею по будівельному паспорту. Фактично мінімальна ширина дороги (по вимірах експерта) 4,93 м, тобто на 0,07 м. менше вказаної в будівельному паспорті ширина дороги 5,0 метрів. В питанні чотири експерт торкається питання будівлі, де за будівельним паспортом колись розміщувалась міні-пекарня, а фактично улаштовано гараж. Експерт не надає оцінки незаконної перебудови даної будівлі з міні-пекарні на гараж та відсутності будівельного паспорту на гараж. Зазначається, що ширина під`їзду, яка використовується для заїду в гараж складає від 4,93 м до 7,13 м, тоді як нормативними документами встановлена мінімальна ширина смуги у 3,0 м. Таким чином, місток через канал до домоволодіння [PERSON] ніяким чином не порушує прав та законних інтересів [PERSON] та [PERSON] , що робить позов безпідставним. При цьому експерт виходить за межі своїх повноважень та надає оцінку уявним, абстрактним, можливим перешкодам доступу до гаражу. Експерт посилається на акт, що підписаний депутатом Калинівської сільської ради від 07.04.2016 року. На час складення висновку з моменту підписання акту про перешкоду пройшло більше 5 місяців і на час складення висновку у експерта не було жодних обставин вважати, що такі перешкоди не усунуті. При цьому [PERSON] усно повідомила експерта про судове рішення у справі №307/485/13-ц та пропонувала взяти у неї копії даного рішення. За вказаним рішенням [PERSON] зобов`язано не залишати власний автомобіль, інші транспортні засоби, будівельні матеріали чи інше майно (дрова, вугілля) від [ADDRESS] до [ADDRESS] . Отже, дане судове рішення на яке грубо закрив очі експерт, по невідомій причині не бажаючий отримати його копію, нівелює всі доводи експерта щодо наявності перешкод під`їзду до гаражу [PERSON] , [PERSON] . Щодо питання 2, 3, 5, згідно Публічної кадастрової карти України чітко видно, що з [ADDRESS] у напрямку домоволодіння [PERSON] наявні приватизовані земельні ділянки. Відомостей про дану дорогу у сільської ради не має. Для прокладення дороги через приватизовані земельні ділянки [PERSON] необхідно укладати договори сервітуту з їх власниками, а у такому випадку позивачі мали б свої позовні вимоги викласти таким чином: «Зобов`язати [PERSON] укласти сервітут на право проїзду чужою земельною ділянкою…». Також зазначили, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видано виконкомом Калинівської сільської ради, будинок [ADDRESS] , загальною площею 149,8 кв.м., житловою площею 71,5 кв.м., право власності на даний будинок зареєстровано на [PERSON] та [PERSON] у розмірі по Ѕ частці на кожного. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, [PERSON] та [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , що житловий будинок та прибудова до нього знаходиться в межах земельної ділянки і не розміщені на землях проїзду (заїзду) до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] . Прибудова була збудована в 1991 році, місток збудовано в 2000 році, а тому така вимога не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 11.06.2015 року Тячівським районним судом Закарпатської області була розглянута справа №307/485/13-ц в межах якої розглядається зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкоду у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення незаконно збудованого містка та заборони встановлення власного транспортного засобу в межах, які перешкоджають користуватися їх майном. Просить відмовити в задоволенні позову. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка також представляє інтереси позивача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просять позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, так як надіслала до суду заяву про розгляд справі в її відсутності, відносно позову заперечує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК країни розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник Калинівської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 липня 2007 року позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками по Ѕ частині домоволодіння [ADDRESS] (Т.1 а.с.11). Держаним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК №034596 від 15 серпня 2007 року стверджено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1045 га по [ADDRESS] , яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 2124482801:04:001:0009.(Т.1 а.с.12). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 11.05.2017 року за №367 кн 04, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.11.2009 року та Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 26.01.2010 року за №25140627 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] (Т.1 а.с.96-193). Згідно довідки виконкому Калинівської сільської ради від 12.05.2017 року за №444 житловий будинок та прибудова до нього, який знаходиться в [ADDRESS] , знаходяться в межах земельної ділянки і не розміщені на землях проїзду (заїзду) до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] (Т.1 а.с.104). Згідно дозволу на право виконання будівельних робіт на підставі рішення сесії Калинівської сільської ради від 29 квітня 1996 року [PERSON] надано дозвіл проводити будівництво житлового будинку на ділянці в [ADDRESS] (Т. 1 . а.с.153-154, 155). В схемі забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку [PERSON] та [PERSON] зазначено її площу, розміри та місце розташування (Т.1 а.с.156) Актом відведення земельної ділянки від травня 1997 року [PERSON] відведено в натурі для індивідуального житлового будівництва земельну ділянку, площею 700 квадратних метрів, в [ADDRESS] (Т.1 а.с.157). Відповідно до паспорту на забудову земельної ділянки від 4 січня 1984 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділено земельну ділянку, площею 0,07 га., по [ADDRESS] (Т.1 а.с.164-165). У викопіровці з Генплану с. Калини зазначено місце розташування земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] , зазначено її площу, розміри (Т.1 а.с.166). Відповідно до паспорту на забудову земельної ділянки від 17 лютого 1989 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділено земельну ділянку, площею 0,07 га., по [ADDRESS] (Т.1 а.с.174-167). У викопіровці з Генплану с. Калини зазначено місце розташування земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] , зазначено її площу, розміри (Т.1 а.с.176). У висновку будівельно-технічної експертизи від 07.07.2019 року за №317/05-19, з доданими фото-таблицями, зазначено, що межа між будинковолодінням по [ADDRESS] , з тупиковим проїздом з боку [ADDRESS] , не відповідає даним будівельного паспорта, що був виданий на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] . Невідповідність полягає в тому, що власниками будинковолодіння по [ADDRESS] було зміщено огорожу вглиб свого будинковолодіння на 0,85 м. Так, згідно з будівельним паспортом відстань від лівого кута житлового будинку (в разі споглядання на нього зі сторони проїзду) до межі з тупиковим проїздом становить 3,5 м. Тоді як по факту така відстань становить 2,65 м. Про зміщення огорожі вглиб будинковолодіння свідчать також залишки старої конструкції огорожі, яка в свій час була улаштована так, як це було передбачено будівельним паспортом. Фактична ширина тупикового проїзду (заїзду) до будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] та заїзду в гараж [PERSON] та [PERSON] на даний час є різною. Так, на початку проїзду ширина його становить близько 8,25 м., вглиб проїзду його ширина зменшується, і на першій поворотній точці з боку будинковолодіння [PERSON] така ширина складає 4,93 м; далі ширина проїзду знов розширюється і на другій поворотній точці вона складає 6,55 м; в кінці біля каналу ширина становить близько 7,13 м. У випадку, якщо б залишилася стара огорожа будинковолодіння [PERSON] , як це було передбачено в будівельному паспорті, що був виданий на забудову будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] , ширина тупикового проїзду (заїзду) до будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] та заїзду в гараж [PERSON] була б наступною: на початку тупикового проїзду (з боку [ADDRESS] ) - 8,25 м; на наступній поворотній точці в районі розташування прибудови до житлового будинку [PERSON] - 4,65 м; біля початку в`їзду в гараж будинковолодіння [PERSON] ,. [PERSON] - 5.12 м; в кінці проїзду біля каналу - 5,48 м. Фактична ширина тупикового проїзду по [ADDRESS] забезпечує належний в`їзд в будівлю гаражу будинковолодіння по [ADDRESS] . Однак, спосіб експлуатації містка власниками будинковолодіння в [ADDRESS] , яка полягає в залишанні автомобільного транспорту в безпосередній близькості до містка та на ньому, призводить до обмеження такої можливості та блокування в`їзду в гараж, що в свою чергу порушує принцип надійності будівлі гаражу в плані неможливості його експлуатації за своїм функціональним призначенням.Забудова земельної ділянки в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , не відповідає будівельному паспорту на забудову цієї земельної ділянки. Відмінність між фактичною забудовою будинковолодіння в [ADDRESS] , а також забудовою цього ж будинковолодіння по будівельному паспорту експертом схематично зображено на Рисунку 2 на стор.8 в дослідницькій частині даного Висновку. В будівельному паспорті на забудову земельної ділянки в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] не було передбачено улаштування містка через канал з боку тупикового проїзду. Влаштування проїзду до будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] з боку [ADDRESS] , через проїзд повз будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є незаконним, так як таке не було передбачено будівельним паспортом. Згідно з будівельним паспортом заїзд на будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] повинен був здійснюватися з поперечної сторони ділянки з [ADDRESS] , а не з повздовжньої з тупикового проїзду, який відходить від [ADDRESS] , який влаштований через канал, в напрямку до земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] в [ADDRESS] , не відповідає нормативним документам. Невідповідність полягає в тому, що даний місток відноситься до самочинного будівництва. Самочинне будівництво даного об`єкта характеризується тим, що цей місток побудований на земельній ділянці, яка не відноситься до будинковолодіння по [ADDRESS] , і побудований був без відповідної дозвільної та проектної документації. Місток по всім критеріям відноситься до самочинного будівництва, а тому є незаконним, не відповідає вимогам ДБН, іншим нормативним документам (Т.2 а.с.2-22). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 листопада 2017 року за №104817287 відповідачі [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності є власниками земельної ділянки, площею 0,1187 га., розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 2124482800:04:001:0125, дата державної реєстрації - 21 листопада 2017 року, номер запису про право власності - 23525296 (Т.2 а.с.81). Згідно даних технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), складеної ПП «Закарпатгеопроект», встановлено розташування належної відповідачі [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, площею 0,1187 га., розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 2124482800:04:001:0125, її межі, розміщення на ній житлового будинку, будівель та споруд (Т.2 а.с.82-106). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад. Згідно положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до стаття 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать також землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження сільських, селищних та міських рад у галузі вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дані питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях. Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У силу статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 роз`яснено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Згідно ч.1 та ч.2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). В судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами виник з приводу усунення перешкод позивачам [PERSON] та [PERSON] відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у користуванні проїзду (заїзду) зі сторони [ADDRESS] до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] , шляхом демонтажу відповідачами [PERSON] та [PERSON] містка, який влаштований через канал в напрямку до [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, та шляхом демонтажу відповідачами [PERSON] та [PERSON] прибудови до власного житлового будинку по [ADDRESS] . Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] мали довести, що у зв`язку з встановленням відповідачами [PERSON] та [PERSON] містка та відповідачами [PERSON] та [PERSON] прибудови до власного житлового будинку було порушено право користування проїздом (заїздом) зі сторони [ADDRESS] до дворогосподарства позивачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 ст. 103 ЦПК України встановлено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Під час судового розгляду за клопотанням представника позивача в даній цивільній справі ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2017 року було призначено будівельно-технічну експертизу та на вирішення експерта було поставлено ряд запитань та експертом було також надано відповідь та зазначено, що фактична ширина тупикового проїзду по [ADDRESS] , забезпечує належний в`їзд в будівлю гаражу будинковолодіння по [ADDRESS] , що належить позивачам [PERSON] та [PERSON] , однак спосіб експлуатації містка власниками будинковолодіння в [ADDRESS] , яка полягає в залишанні автомобільного транспорту в безпосередній близькості до містка та на ньому, призводить до обмеження такої можливості та блокування в`їзду в гараж, що в свою чергу порушує принцип надійності будівлі гаражу в плані неможливості його експлуатації за своїм функціональним призначенням. Влаштування проїзду до будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] з боку [ADDRESS] , через проїзд повз будинковолодіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є незаконним, так як таке не було передбачено будівельним паспортом. Також зазначено, що місток по всім критеріям відноситься до самочинного будівництва, а тому є незаконним, не відповідає вимогам ДБН, іншим нормативним документам. Враховуючи, що в судовому засіданні позивачами та їх представником не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] залишають свій автомобільний транспорт на території проїзду по [ADDRESS], перед містком, та що самочинно побудований місток створює які-небудь перешкоди позивачам у користуванні вказаним проїздом, у зв`язку з чим його потрібно демонтувати, суд вважає, що позовні вимоги позивачів щодо зобов`язання [PERSON] та [PERSON] привести земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] у відповідність до конфігурації та розмірів, встановлених планом забудови земельної ділянки та паспортом на забудову земельної ділянки від 4 січня 1989 року, зі сторони проїзду (заїзду) з [ADDRESS] до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] , шляхом демонтажу незаконно встановленого містка, який влаштований через канал в напрямку до [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, до задоволення не підлягають. При цьому, суд не бере до уваги надані позивачкою та досліджені в судовому засіданні фото-таблиці із зображенням автомобілів, оскільки такі не підтверджують факт належності зображених на них автомобілів саме відповідачам та здійснення відповідачами перешкод у користуванні проїздом біля будинку позивачів (Т.2. 122-135). Також не підтверджує вказані обставини і досліджений в судовому засіданні диск з відеозаписом (Т.2. 136). Враховуючи ту обставину, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності є власниками земельної ділянки, площею 0,1187 га., розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 2124482800:04:001:0125, в межах якої згідно даних технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості),розташований їх житловий будинок та прибудова до нього, та позивачами не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] побудували прибудову до житлового будинку на території проїздузі сторони [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивачів щодо зобов`язання [PERSON] та [PERSON] привести земельну ділянку проїзду (заїзду) зі сторони [ADDRESS] , до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] , у належний для використання стан, шляхом демонтажу прибудови до його власного житлового будинку, яка розміщена на землях проїзду (заїзду) до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] зі сторони [ADDRESS] , слід також відмовити. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачами та їх представником в судовому засіданні не доведено факту порушення права позивачів з боку відповідачів щодо користування проїздом зі сторони [ADDRESS] , до дворогосподарства [PERSON] та [PERSON] , а тому в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Калинівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору та проведення експертизи слід покласти на позивачів.

Outcome: dismissed