Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , у своєму позові посилається на те, що на підставі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04.10.2018 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час заборгованість по сплаті аліментів відсутня. 26.06.2018 року він уклав шлюб з [PERSON] , під час якого народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зміна сімейного стану: народження двох дітей та наявність дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною до досягнення нею 3-річного віку, також спричинила погіршення його матеріального стану, оскільки втричі збільшилися витрати на сім`ю. Просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів), починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд розглянути справу без його присутності. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали на адресу суду письмову заяву, якою позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у відзиві на позов та просили розглянути справу за їх відсутності. Як вбачається із поданого відзиву на позов, відповідачка позовні вимоги не визнала, оскільки вважає, що зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, однак позивач не довів в суді погіршення свого майнового стану, у тому числі і від народження дітей від іншого шлюбу. Також вважає, що позивач не має компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Донька хворіє, тому потребує додаткових витрат, що було враховано судом під час ухвалення рішення про стягнення саме 1/4 частки від заробітку (доходів) позивача. Крім того, на утриманні відповідачки також перебуває донька він іншого шлюбу. Крім того, в 2021 році вона народила сина і також не працює, так як здійснює за ним догляд. Вважає, що її сімейний та матеріальний стан після присудження аліментів змінився в гіршу сторону значно більше, ніж такий стан позивача, однак, вона не зверталася в суд з позовом про збільшення розміру аліментів. Просила в задоволення позову відмовити. Відповідач у визначений судом строк відповідь на відзив не подав. Підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В результаті дослідження наданих сторонами та наявних в справі доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачкою і перебуває на її утриманні. На підставі рішення Сокирянського районного суду від 11.02.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 15.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Сокирянського районного суду від 04.10.2018 року змінено визначений вищезазначеним рішенням спосіб стягнення аліментів на 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав: Копію свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Миргородським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 16.10.2018 року, з якого встановлено, що [INFO] народився [PERSON] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Копію свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Миргородським відділом ДРАЦС у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 26.05.2021 року, з якого встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Копія свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Миргородським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 26.06.2018 року, з якого встановлено, що 26.06.2018 року уклали шлюб [PERSON] та [PERSON] . Копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00018058491 від 17.05.2017 року, з якого встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16.12.2014 року по справі №454/3344/14-ц [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо доньки [PERSON] , внаслідок чого за заявою матері №33/04-05.06-78 від 10.07.2015 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області 10.07.2015 року прізвище дитини [PERSON] змінено на « [PERSON] ». Лист Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області №51109 від 28.07.2021 року, який підтверджує те, що заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 250 грн. щомісячно, згідно виконавчого листа Сокирянського районного суду №2-607 від 11.02.2013 року, у [PERSON] станом на 27.07.2021 року, немає. Однак, з 2018 року розмір аліментів, що стягуються з позивача, становить не 250 грн., а 1/4 частка заробітків (доходу) позивача, щомісячно. При цьому, позивачем не подано до суду жодні докази на підтвердження того, чи сплачує він в даний час та чи є у нього заборгованість по сплаті на користь відповідачки аліментів на дитину [PERSON] згідно рішення Сокирянського районного суду від 04.10.2018 року у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Довідкою №86 від 23.07.2021 року, виданою військовою частиною [NUMBER] , м.Бориспіль підтверджується, що щомісячне грошове забезпечення позивача становить: нараховується близько 11600 грн., стягується в якості аліментів близько 3000 грн., до видачі на руки близько 8600 грн. Жодних інших доказів на підтвердження погіршення свого майнового стану, у тому числі і внаслідок народження дітей від іншого шлюбу, позивачем суду не надано. На підтвердження заперечень щодо позову відповідачкою надано суду наступні докази: Копію свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС Чернівецького міського управління юстиції 26.06.2016 року, яким підтверджується, що відповідачка є матір`ю доньки [PERSON] , [INFO] . Копію апостильованого свідоцтва про народження Н7652400, виданого відділом запису актів цивільного стану штату Огайо, США, яким підтверджується, що відповідачка є також матір`ю сина [PERSON] , [INFO] . Дані докази підтверджують те, що сімейний стан відповідачки після присудження судом аліментів з відповідача також змінився: у неї народилася ще одна дитина і вона перестала працювати, оскільки доглядає цю дитину до трьохрічного віку. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Верховною Радою України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтями 18,27 Конвенції про права дитини визначено,\~що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов`язок утримувати неповнолітню дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Такий же обов`язок зберігається і після винесення судом рішення про позбавлення одного із батьків батьківських прав щодо дитини (ч.3 ст.166 СК України). Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.223\~ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршенням чи поліпшенням здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього ще двох малолітніх дітей, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач [PERSON] належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. Крім того, позивач не має компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Донька [PERSON] хворіє, тому потребує додаткових витрат, що було враховано судом під час ухвалення рішення про призначення аліментів в розмірі саме 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) позивача. Розмір стягуваних з [PERSON] аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що останній має на утриманні ще двоє малолітніх дітей та непрацюючу дружину без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] , та суперечитиме її інтересам. Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19. Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1,5,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тобто, позивачем, як платником аліментів, належними та допустимими доказами не доведено в суді обставини, передбачені ст.192 СК України, які є підставою для зменшення розміру аліментів, зокрема те, що зміни його сімейного стану, які наступили після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, спричинили зміни матеріального стану. З огляду на встановлені вище обставини та вимоги закону, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст.180-184,192 СК України,

Outcome: dismissed