Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про перерахунок та стягнення майнових збитків та неустойки. (а.с.3-4, 28) У судовому засіданні позивачі на позові наполягали, не заперечували проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідачка не зявилася, про причини неявки не повідомила, заяв не надала. За відсутністю заперечень позивачів суд на підставі ст.224 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] показав, що в 2008 році з вини відповідачки [PERSON] сталося ДТП, в результаті якого був пошкоджений автомобіль [NUMBER], яким він керував. Заочним рішенням Краматорського міського суду від 22.09.2008 року у цивільній справі №2-5299/2008 з [PERSON] на користь [PERSON] була стягнута матеріальна шкода, завдана пошкодження автомобіля, в сумі 9553,90 грн., вартість експертизи 300 грн., витрати на юридичні послуги в сумі 500 грн. та судові витрати в сумі 125,53 грн. Також з [PERSON] на його ([PERSON]М.) користь було стягнуто моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судові витрати в сумі 15 грн. Разом зі стягувачкою [PERSON] вони надали виконавчі листи до ВДВС, але тривалий час не могли отримати належне відшкодування, оскільки боржниця [PERSON] судове рішення не виконувала, а державний виконавець недостатньо приділяв цьому виконавчому провадженню уваги. За таких обставин у лютому 2014 року за власні кошти у приватної особи вони відремонтували автомобіль Lanos, чеків ці квитанцій з цього приводу немає. Лише у вересні 2015 року він та [PERSON] отримали від відповідачки повне відшкодування стягнутих судом коштів. Проконсультувавшись, вони вирішили, що розмір матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля станом на 2015 рік значно збільшився в порівнянні з 2008 роком, у звязку з чим вони замовили нове автотоварознавче дослідження, яке станом на липень 2015 року визначило вартість матеріальної шкоди в розмірі 20553,73 грн. Особисто він просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] понесені витрати на оплату нового дослідження в розмірі 350 грн. та судового збору в розмірі 487,20 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, підтвердила показання позивача [PERSON] та додатково показала, що оскільки реальне відшкодування відповідачкою матеріальної шкоди відбулося лише у 2015 році, то слід виходити з розміру цієї шкоди, визначеної останнім автотоварознавчим дослідженням. Таким чином за відрахуванням сплаченої суми просить суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 10999,83 грн. (20553,73 грн. - 9553,90 грн.) З огляду на те, що відповідачка тривалий час не виконувала грошове зобовязання, покладене на неї судовим рішенням, то до неї слід застосувати відповідальність, передбачену ст.625 ЦК України. У звязку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на її користь інфляційні в розмірі 14204,82 грн. та 3% річних в розмірі 2157,62 грн. відповідно до наданого розрахунку. Суд, вислухавши позивачів, дослідивши надані докази: копію заочного рішення Краматорського міського суду від 22.09.2008 року у цивільній справі №2-5299/2008 (а.с.5), квитанцію про оплату автотоварознавчого дослідження (а.с.6), висновок №108/15 від 27.07.2015 року автотоварознавчого дослідження (а.с.7-11), розрахунки збитків від інфляції та 3% річних (а.с.12-18), вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Так, питання відшкодування матеріальної шкоди власниці [PERSON], завданої пошкодженням її автомобіля [NUMBER], вже вирішено заочним рішення Краматорського міського суду від 22.09.2008 року у цивільній справі №2-5299/2008, яке набрало законної сили. Оскільки це питання вже було вирішено по суті судовим рішенням, то для повторного відшкодування цієї шкоди підстав немає. Судовий розгляд, яким справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.14 ЦПК України). Згідно ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Щодо застосування до правовідносин ст.625 ЦК України, то слід зазначити Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч.2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст.625 ЦК України розміщена в розд.І «Загальні положення про зобовязання» кн.5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.5 ст.11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ст.625 ч.2 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. На підставі наведеного, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити, у звязку з їх правовою необґрунтованістю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», у звязку з прийняттям рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати (а.с.1-2), понесені позивачами при зверненні з позовом до суду, ним не відшкодовуються.

Outcome: dismissed