Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права в порядку спадкування за заповітом на завершення, розпочатої спадкодавцем, приватизації земельної ділянки, в якому вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] позивач фактично прийняла спадщину до складу якої входить земельна ділянка площею 0,60 га, яка розташована в [ADDRESS] , яка передана у власність матері рішенням виконавчого комітету Лисівської сільської ради народних депутатів Попільнянського району Житомирської області № 33 від 18.12.1993 року. 08 жовтня 2020 року рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області визнано за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Попільнянським районним судом також встановлено, що померла заповіла позивачу все належне їй майно на день смерті (дана обставина встановлена судом в рішенні від 08.10.2020 року у справі № 288/1352/20). Згідно частини 1 статті 23 Земельного Кодексу України 1990 року, який був чинний на час передачі у власність матері позивача земельної ділянки, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. За життя матері, Державний акт на передачу їй у власність земельну ділянку, не виготовлявся. На даний час, за відсутності державного акту на земельну ділянку, позивач не має можливості вступити у володіння земельною ділянкою. Позивач просить визнати за нею право в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації земельної ділянки площею 0,60 га, яка розташована в [ADDRESS] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу слухати без її участі. Представник відповідача Корнинської селищної ради Житомирської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі, проти задоволення позовної заяви не заперечують. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 травня 2015 року Лисівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 10. Згідно рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 08 жовтня 2020 року, визнано за [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Виписки з протоколу № 12 засідання виконавчого комітету народних депутатів Лисівської сільської ради від 18.12.1993 року рішення № 33 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування», передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки в межах населених пунктів та користування згідно списку, під номером 26 вказана [PERSON] , земельна ділянко розміром 0,60 га. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509 - VI). Згідно пункту 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З 01 січня 2013 року, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» виготовлення та видача державних актів не проводиться, а виникнення права власності на нерухоме майно відбувається в порядку, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, (видається свідоцтво про право власності). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з частини 1 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За вимогами статті 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до приписів частини першої статті 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійснені державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування. Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до статті 131 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного Кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для визнання за позивачем, права на завершення приватизації вищевказаної земельної ділянки.

Outcome: approved