Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника - адвоката Потьомкіної О.М. звернулася в Хустський районний суд з позовом до [PERSON] , в якому просить надати дозвіл на виїзд за кордон, до Чеської Республіки та повернення на територію України їх неповнолітнім дітям: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , протягом двох років, починаючи з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2023 року. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який між ними розірвано за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 26.10.2017 року. За час шлюбу у них з відповідачем народилося двоє дітей, доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки після розірвання шлюбу, діти залишились проживати разом з позивачкою, даним же рішенням присуджено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2400 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повнолітнього віку. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, розвитком дітей не займається, аліменти на їх утримання не сплачує внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 58800 грн. 08.02.2019 року, позивачка зареєструвала шлюб з громадянином Чеської Республіки, [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про шлюб Адміністрації міської частини Прага 1,1/61 за 2019 рік, зроблено запис за №17. Позивачка та її теперішній чоловік офіційно працевлаштовані в Чеській Республіці, мають постійний дохід та місце проживання, а відтак перебуваючи на території Чеської Республіки діти матимуть змогу проживати разом зі своєю матір`ю та відвідувати місцеву школу. Рішенням Хустського районного суду від 09.12.2019 р. вже надавався дозвіл позивачці на виїзд з України за кордон їхніх неповнолітніх дітей, термін якого закінчився 31.08.2021 року. На даний час діти сторін виявили бажання продовжити навчання в Чеській Республіці, внаслідок чого виникла необхідність у продовжені дозволу на виїзд з України неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, оскільки позивачці не відоме місце знаходження відповідача. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Потьомкіна О.М. в судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення публікації на офіційному сайті судової влади. Причини неявки до суду відповідач не повідомляв, відзиву на позов до суду не подавав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2003 року, який між ними розірвано за рішенням Хустського районного суду від 26.10.2017 року За час проживання у шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . За рішенням Хустського районного суду від 26.10.2017 року у цивільній справі №309/1870/17 стягнуто з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 2400 грн. до досягнення дітьми повнолітнього віку. Відповідач належним чином не виконує покладений на нього судом обов`язок, внаслідок чого станом на 12.07.2021 року у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 58800 грн. З матеріалів справи встановлено, що 08.02.2019 року, позивачка уклала шлюб з громадянином Чеської Республіки - [PERSON] . До матеріалів справи долучено договір про оренду житла [PERSON] в м.Прага, рішення початкової школи м.Прага, про навчання неповнолітніх дітей сторін у початковій школі м.Прага, а також відомості про дохід сім`ї позивачки у Чеській республіці. Крім того, до матеріалів справи долучено рішення Хустського районного суду від 09.12.2019 року, яким вже надавався позивачці дозвіл на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди відповідача. [PERSON] має матеріальну можливість тимчасово проживати з дітьми в Чеській Республіці, забезпечити для них навчання в початковій школі, відпочинок та оздоровлення. Дозвіл на виїзд дитини за кордон позивачка отримати не може, так як відповідач такого дозволу не надає, оскільки усунувся від виховання та утримання дітей, про що свідчить розрахунок заборгованості по сплаті аліментів. Такі дії відповідача [PERSON] порушують права дітей на необхідний розвиток, відпочинок та оздоровлення за кордоном. Відповідач зловживає своїми батьківськими правами та явно перешкоджає можливості дітям реалізувати їхні права. У відповідності до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом положень ст.ст.141,150-152,155,157 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, зобов`язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення. За загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Таким чином, той із батьків, який проживає окремо від дитини, вправі бути обізнаним щодо оформлення дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон, щодо часу, мети, місця призначення та тривалості виїзду дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в т.ч., спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом (ст.18 та інші норми СК України, ст.4 ч.2 абз.2 Закону № 3857-XII). Згідно ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст.2 цього Закону. Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі (п.5 Постанови КМ України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 р. №57). Відповідно до принципів 4 та 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровий ріст і розвиток, з цією метою соціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю. Питання стягнення судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved