Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 16.01.2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], у якому просить про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються із [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, визначивши їх у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; виконавчий лист, виданий Шаргородським районним судом 01.08.2008 року у справі №2/435-2008, відкликати після набрання рішенням суду у цій справі законної сили. Позовні вимоги [PERSON]Л мотивовані тим, що з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.08.2008 року у справі №2/435/2008 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 100 грн. щомісячно, починаючи з 02.06.2008 року, і до досягнення сином повноліття. Рішенням Шаргородського районного суду розірвано шлюб між нею та відповідачем. 04.05.2016 року вона уклала інший шлюб, змінивши прізвище на «Жільцова-Безпалько». З дня присудження аліментів минуло більше девяти роки, змінилося законодавство та рівень життя, підвищилися ціни та соціальні гарантії, а син [PERSON] знаходиться повністю на її утриманні. На теперішній час мінімальний розмір аліментів на дитину віком від шести років становить 930 грн., що значно більше присуджених 100 грн. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, працює та отримує значні кошти, тому має можливість та повинен сплачувати аліменти на дитину у розмірі ? заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, позивач [PERSON] 14.02.2018 року подала до суду заяву по суті відповідь на відзив, у якій зазначила, що ствердження відповідача про його важке матеріальне становище і наявність другої дитини не є належними і допустимими доказами і підставою для відмови у позові. З поданих відповідачем відзиву і додатків підтверджується, що відповідач протягом тривалого часу їздить на заробітки за межі с. Рахни-Лісові, в тому числі в м. Київ та Київську область, у м. Вінницю, а тому має значні доходи, крім пенсії , яка виплачується в більшому розмірі, ніж на час присудження аліментів у 2008 році. Крім того, позивачці відомо, що відповідач, як батько дочки [PERSON], отримує виплати на утримання дитини. Також, відповідач свідомо не влаштовується на роботу. 2. Виклад заперечень відповідача. У поданій 07.02.2018 року заяві по суті відзиві на позовну заяву (а.с.21-25) відповідач [PERSON] просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Зазначив, що факти і обставини, викладені позивачем в позовній заяві, не відповідають дійсності, зокрема, ствердження позивача про те, що він є фізично здоровим і працездатним, а також працює і отримує значні кошти, оскільки він має проблеми зі здоровям: загальне захворювання з ураження ОРН та є особою із інвалідністю, йому довічно встановлено ІІІ групу інвалідності. На теперішній час він не працює, постійного заробітку немає, його доходом є пенсія по інвалідності, розмір якої складає 1452 грн., а тому він немає змоги сплачувати аліменти у відсотках (частці). Крім того зазначив, що 10.04.2015 року у нього та дружини [PERSON] народилася дочка [PERSON]. Дочка та дружина проживають разом з ним у його матері, дружина не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, матір [PERSON] також не працює, є пенсіонеркою і потребує його допомоги. Він не має власного житла, рухомого чи нерухомого майна, грошових коштів, у звязку з чим не погоджується із зміною способу стягнення аліментів. Також, зазначає що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів і він згоден на збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі без зміни способу їх стягнення, зокрема він може сплачувати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 930 гривень на місяць, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 3. Визнання позову відповідачем. Відповідачем [PERSON] 14.02.2018 року подано до Шаргородського районного суду заяву про визнання позову [PERSON] в повному обсязі (а.с.54). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності через неможливість прибути в судове засідання для розгляду справи по суті, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.57). 07.02.2018 року відповідач [PERSON] подав клопотання про розгляд цивільної справи в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі (а.с.21-25). 14.02.2018 року відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності через неможливість прибути в судове засідання для розгляду справи по суті, заперечень щодо позову [PERSON] не має, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.54). ІІІ. Процесуальні дії у справі Відповідно до ухвали судді від 16.01.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 14.02.2018 року без повідомлення (виклику) сторін (а.с.15-16). Ухвалою суду від 09.02.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та задоволено в частині розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.40). Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання для розгляду справи по суті і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності (а.с.54, 57), а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд в судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 01.07.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 074330 (а.с.9). Від шлюбу позивачка та відповідач мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №163962, відповідно до якого батьком дитини зазначений відповідач, а матірю позивачка (а.с.5). На користь позивачки з відповідача [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.08.2008 року у справі №2/435-2008 на утримання дітей: синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі по 100 грн. на дитину, щомісячно, починаючи з 02.06.2008 року і до досягнення дитиною повноліття, про що видано виконавчий лист. Вказана обставина підтверджується копією рішення Шаргородського районного суду від 01.08.2008 року, яке набрало законної сили, та копією виконавчого листа №2/435-2008 рік, що виданий Шаргородським районним судом (а.с.6-8). Неповнолітній син сторін [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Рахнівсько-Лісової сільської ради від 5.01.2018 року за №310 (а.с.10). Таким чином, позивачка, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з означеним позовом. Судом встановлено, що матеріальне становище неповнолітньої дитини сторін змінилося, оскільки зріс розмір прожиткового мінімуму, проте, аліменти на їх утримання стягуються у розмірі, що є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є порушенням вимог ч.2 ст.182 СК України. Враховуючи, що витрати на утримання дитини не можуть в повній мірі забезпечуватися позивачкою і розмір аліментів, які отримує позивачка від відповідача за рішенням суду, не забезпечує в повній мірі гармонійного розвитку дітей, то право дитини на належне утримання з боку батька порушене. V. [PERSON] права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття… Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст.150 Сімейного Кодексу України\~ батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України. Встановлений\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 01 січня\~2018 року становить 1860 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. VІ. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування У позовній заяві позивачка [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зсилається також на норми ст.192 СК України. Суд вважає, що вказана норма права застосування при вирішенні вказаних спірних правовідносин, що виникли між сторонами, застосуванню не підлягає. Судом встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду. За рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено в абзаці 1 частини 3 ст.181 СК України. Порядок вирішення питання щодо зміни способу стягнення аліментів та особи, які мають право звернутися з таким позовом до суду, визначені в абзаці 2 ч.3 ст.181 СК України, тоді як ст.192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто збільшення або зменшення визначеного судом розміру аліментів. VІІ. Висновки суду Враховуючи, що позивачкою наведено обставини щодо сплати відповідачем аліментів у розмірі, меншому, ніж передбачений ч.2 ст.182 СК України, що порушує права дитини, передбачені ч.2 ст.182 СК України, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині зміни способу стягнення аліментів і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача на утримання сина в розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивачка, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які визнаються сторонами та підтверджуються доказами. Зокрема, що сторони мають спільну дитину неповнолітнього дочку сина [PERSON], утримання якого є предметом даного спору і на утримання якого з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.08.2008 року; що [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина за рішенням суду в твердій грошовій сумі в розмірі по 100 грн. щомісяця, у звязку із чим на позивачку [PERSON], з якою проживає дитина, покладено більший обсяг обовязків по утриманню сина, ніж на відповідача, що ставить сторони у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів не достатньо та у неповній мірі забезпечує матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] в частині зміни способу аліментів підлягає задоволенню. Позов [PERSON] в частині відкликання виконавчого листа, виданого Шаргородським районним судом Вінницької області 01.08.2008 року у цивільній справі №2/435-2008, задоволенню не підлягає, оскільки це не входить до компетенції суду та не передбачено нормами СК України та ЦПК України. Також не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів із дня подачі позову в суд, оскільки, в силу вимог ст.191 СК України, з дня предявлення позову присуджуються аліменти на дитину, тоді як у цій справі встановлено, що аліменти на утримання дитини присуджені відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області 01.08.2008 року у цивільній справі №2/435-2008. Отже, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. VІІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] -[PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial