Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) та просив стягнути на його користь борг в сумі 225320 гривень 11 коп., та судовий збір в сумі 2253,20 грн., посилаючись на те, що відповідач 19 листопада 2013 року позичив у його грошові кошти в сумі 7600 Євро та зобов'язувавсь їх повернути до 01.06.2014 року, однак до даного часу борг не повернув внаслідок чого позивач був змушений звернутись до суду за захистом свої прав та інтересів. Позивач в судове засідання не зявивсь, але надав суду заяву в якій просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК Українивстановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що [PERSON] винен грошові кошти в сумі 7600 Євро, [PERSON] які він зобовязувся повернути до 01.06.2014 року, відповідно до оригіналу розписки від 19.11.2013 року ( а.с. 54). Суд бере до уваги, що розписка написана власноручно [PERSON] є фактом укладення договору позики між ним та [PERSON] та фактом передачі йому грошових коштів. Крім того, судом взято до уваги, що [PERSON] до моменту пред'явлення до його позову про повернення боргу, не оскаржував договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів. Оскільки згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК Українипозичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що між сторонами виникли цивільні правовідносини за договором позики. Предметом договору позики у справі, яка розглядається, є іноземна валюта. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон держави не встановлює заборону щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. У\~Цивільному Кодексі передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, а\~ст.193 цього ж кодексу\~визначено, що види майна, що вважаються валютними цінностями, та порядок вчинення правочинів з ними встановлюються законом, зокрема\~Законом від 20.05.1999р. «Про Національний банк України». Іноземна валюта може бути предметом договору позики, оскільки чинним законодавством\~України не забороняється мати у власності фізичним особам іноземну валюту та розпоряджатися нею, але з дотриманням правил, передбачених спеціальним законодавством. Це значить, що на договір позики, в якому міститься посилання на іноземну валюту, поширюються ті ж правила, що й на договір позики укладений в гривнях. При цьому, якщо договір позики між фізичними особами містить посилання\~на використання як предмета договору іноземної валюти, то порядок розрахунку має здійснюватись в грошовій одиниці України гривні. З огляду на те, що кошти в сумі 7600 Євро, відповідач повинен був повернути в строк до 01 червня 2014 року, то з цього часу він вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК Українивстановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачений договором. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 7600 Євро що еквівалентно 225320 грн. 11 коп., відповідно до курсу НБУ станом на 17.02.2015 року та стягнення судового збору в сумі 2253,20 грн., однак суд не погоджується з розрахованою сумою у гривнях за курсом НБУ станом на 17.02.2015 року, виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в національній валюті в розмірі 201 400 грн. 00 коп. (виходячи з співвідношення курсу національної валюти до валюти позики станом на 27.07.2015 року 26.500 грн./1 євро, тобто за розрахунком 7600 Євро х 26.500 грн. = 201400 грн.00 коп );\~\~ В силу ч. 1\~\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, а саме судового збору в розмірі 2014 грн. 00 коп..

Outcome: partial