Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог просять витребувати майно з чужого незаконного володіння у вигляді 51/100 частки житлового будинку по [ADDRESS] у відповідача [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 71/100 частку у спірному житловому будинку та за [PERSON] право власності на 29/100 частки у даному будинку. Заявлені вимоги мотивують тим, що у 1977 році [PERSON] придбала житловий будинок по [ADDRESS]. 19.10.2004 вона подарувала 71/100 частки у вказаному будинку [PERSON] На підставі рішення Скадовського районного суду від 19.04.2006 за [PERSON] визнано право власності на 51/100 частки житлового будинку по [ADDRESS]. У 2008 році [PERSON] зареєстрував своє право власності на частку у нерухомому майні та у 2012 році подарував цю частку [PERSON] Вказують, що [PERSON] не мав права відчужувати частку у житловому будинку, оскільки рішенням апеляційного суду Херсонської області від 09.07.2009 скасовано рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19.04.2006 про визнання права власності [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати її добросовісним набувачем 51/100 частки житлового будинку по [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що на момент підписання договору дарування частка у житловому будинку належала [PERSON] на підставі рішення суду, яким було затверджено мирову угоду; його право власності на момент укладення угоди було належним чином зареєстровано протягом чотирьох років; вказані обставини було перевірено нотаріусом, яка здійснювала посвідчення договору дарування. Представник позивачів за первісним позовом за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягав на задоволенні позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на час укладення договору дарування [PERSON] був власником частки будинку, мирова угода, на підставі якої він набув право власності, була скасована значно пізніше. Наполягала на задоволенні зустрічного позову та заперечувала проти задоволення первісного позову. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, визнав зустрічний позов, який і просив задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що з 1977 року [PERSON] була одноособовим власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. У 2004 році [PERSON] подарувала 71/100 частки вказаного будинку [PERSON] Рішенням Скадовського районного суду від 19.04.2006 у справі № 2-57/06 визнано недійсним в 21/100 частині договір дарування житлового будинку по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано право власності [PERSON] на 50/100 частки у житловому будинку по [ADDRESS] (а.с.6-7). Ухвалою Скадовського районного суду від 01.07.2008 у справі № 2-4/08 затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої виділено в натурі та визнано право власності за сторонами на визначені приміщення в житловому будинку по [ADDRESS]; одночасно перерозподілено частки сторін таким чином, що частка [PERSON] у праві власності на зазначений будинок становить 51/100, а частка [PERSON] - 49/100 (а.с.13-15). Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 09.07.2009 рішення Скадовського районного суду від 19.04.2006 в частині задоволення первинного позову [PERSON] про визнання будинку спільним майном подружжя, визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на частину будинку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю (а.с.8-9). Таким чином, починаючи з 09.07.2009 позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку та господарських будівель і споруд з частками, визначеними договором дарування від 19.10.2004, а саме - 29/100 та 71/100 відповідно, при цьому припинено право власності на частину будинку [PERSON], який мав лише право користування приміщеннями в ньому, оскільки вселився до будинку у встановленому законом порядку як член сім'ї власника [PERSON] про що зазначив в рішенні апеляційного суду Херсонської області від 09.07.2009 (а.с. 9). Рішенням Скадовського районного суду від 21.08.2010 у справі № 2-171/10 [PERSON] відмовлено у задоволенні вимог про визнання майна спільною власністю членів сім'ї, встановлення факту проживання однією сім'єю (а.с.10-11, 12). 18.10.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 51/100 частки житлового будинку по [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.24). 30.10.2012 [PERSON] зареєструвала право власності на 51/100 частки у житловому будинку по [ADDRESS] (а.с.25). Таким чином, з урахуванням рішення апеляційного суду Херсонської області від 09.07.2009 [PERSON] не мав права відчужувати 51/100 частки будинку, оскільки не мав права власності на дану частку, незалежно від того, що реєстрація його права власності не була скасована. Рішенням Скадовського районного суду від 13.08.2013 у справі № 663/1757/13-ц відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку землекористування. Рішення прийнято після скасування апеляційним судом Херсонської області ухвали Скадовського районного суду від 22.01.2013 у справі за заявою [PERSON] про поновлення строку звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення від 01.07.2008 за нововиявленими обставинами (а.с.16-17). У подальшому позивачі звернулися до суду з метою захисту своїх порушених прав власника нерухомого майна. Рішенням Скадовського районного суду від 06.02.2014 задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання права власності на частину будинку та приведення сторін у першочергове положення; визнано за [PERSON] право власності на 29/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]; визнано недійсним та скасовано договір дарування від 18.10.2012, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 71/100 частину вказаного житлового будинку (а.с.57-58). Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17.03.2014 скасовано рішення Скадовського районного суду від 06.02.2014 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Роз'яснено, що виходячи з характеру порушеного права власності позивачів на майно цивільно-правовими засобами захисту є речові засоби захисту, до яких відноситься, зокрема, позов про витребування майна із чужого незаконного володіння (ст.ст.387, 388 ЦК) (а.с.54-56). Згідно із положеннями Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст.330, 338 ЦК України). Відповідно до вимог ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребувано у нього. Відповідно до ч.3 ст.380 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, подарована [PERSON] 51/100 частка житлового будинку може бути витребувана у [PERSON], оскільки майно набуте останньою безвідплатно у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Таким чином, вимога про витребування майна є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з тим, вимоги про визнання права власності [PERSON] на 29/100 частки житлового будинку та [PERSON] на 71/100 частки цього будинку задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] має таке право за договором купівлі продажу від 28.06.1977, [PERSON] - за договором дарування від 19.10.2004. Зазначені договори є дійсними та чинними, у зв'язку з чим визнання права власності у судовому порядку не вимагається. Щодо вимоги, заявленої [PERSON] у зустрічному позові про визнання добросовісним набувачем, слід зазначити наступне. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. [PERSON] придбала частину будинку безвідплатно, за договором дарування, тому визнання добросовісності набуття як обставина, яка має значення для справи, доказування не вимагає. За таких обставин вимога зустрічного позову [PERSON] про визнання її добросовісним набувачем задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що первісний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов про визнання добросовісним набувачем задоволенню не підлягає.

Outcome: partial