Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] 27.05.2013 р. звернувся до Московського суду м. Харькова з позовом до [PERSON], [PERSON] [PERSON] про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна. Представник позивача вказав в обґрунтування наступне. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу реєстровий номер 2611 від 11.09.2009 р. набув право власності на [ADDRESS]. Колишній власник цієї квартири [PERSON],як законний представник свого сина [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання укладеного договору купівли-продажу недійсним. У відсутності [PERSON], заочним рішенням Московського суду м.Харкова від 26.05.2010 р. за №2-10255/10 договір купівли-продажу квартири від 11.09.2009 р. визнано недійсним та скасовано його державну реєстрацію. Ухвалою суду 01.04.2011 р. заочне рішення було скасовано, та по справі 24.04.2012 р. постановлено нове рішення. 26.07.2012 р. рішенням апеляційного суду Харківської області в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Отже, договір купівли- продажу квартири, укладений 11.09.2009 р. є правомірним. Однак, незважаючи на власне твердження про порушення права неповнолітнього сина та тітки, [INFO], відповідачка [PERSON], діючи навмисно, 03.12.2012 р. уклала договір купівли-продажу зазначеної квартири зі своєю сусідкою [PERSON] В подальшому, [PERSON], незважаючи на наявність спору з приводу квартири, після отримання відповідного телеграмного повідомлення, 30.12.2012 р. продала квартиру [PERSON] Вказують, що правочином 03.12.2012 р. порушені права позивача: він є законним власником спірної квартири, продаж був здійснений без його волі, особою, яка не мала права відчужувати майно, до змісту договору внесені завідомо неправдиві відомості. Тому, з посилкою на приписі ст.215, 203 ЦК України просять визнати його недійсним. Оскільки, майно вибуло з володіння власника [PERSON] не з його волі, просять відновити становище, яке існувало до порушення права та витребувати квартиру з чужого незаконного володіння [PERSON]; а також визнати за позивачем право власності на цю квартиру, оскільки, відповідач [PERSON] його оспорює. Відповідачі позовні вимоги не визнали і пояснили суду: [PERSON]: що вона 26.01.2009 р. позичила у [PERSON] гроші, про що між ними був укладений нотаріально посвідчений договір позики. У той же день вона уклала з [PERSON] договір комісії, за яким надала останньому право продажу належній їй [ADDRESS]. 11.09.2009 р. [PERSON] від її імені уклав договір купівли-продажу квартири з [PERSON] Вважаючи зазначені договори неправомірними, вона від імені свого (на той час неповнолітнього сина) [PERSON] звернулась з позовом про визнання правочину недійсним. Заочним рішенням Московського суду м. Харкова від 26.05.2010 р. за №2-10255/10 позовні вимоги задоволено, договір купівли-продажу квартири від 11.09.2009 р. визнано недійсним. Після чого, 03.12.2010 р. вона продала квартиру сусідки [PERSON] Т.Л., а та 30.12.2010 р. продала квартиру [PERSON] На час здійснення угоди квартира належала їй, під арештом не перебувала. Також вказала суду, що на теперішній час оспорює в судовому порядку договір позики, договір комісії, укладені 26.01.2009 р. за її участі. [PERSON]: що вона, дізнавшись про те, що сусідка [PERSON] продає свою квартиру, вирішила її купити. 03.12.2010 р. між ними був укладений договір купівли-продажу квартири; гроші вона віддала [PERSON] При укладанні договору, нотаріус перевіряв документи на квартиру і перешкод для посвідчення договору не знайшов. 30.12.2010 р. вона продала цю квартиру [PERSON] за 232 000 гр. Не заперечувала, що їй було відомо про проблеми [PERSON], пов*язаних з позиченням грошей у [PERSON] [PERSON]: що 30.12.2010 р. він, за допомогою агентства нерухомості, яке перевіряло документи на квартиру, купив у [PERSON] вищевказану квартиру за 232 000 гр.; гроші віддав продавцеві; зробив в квартирі ремонт на проживає там до цього часу зі сім*єю (дружиною і малолітньою дитиною). Зі сторонами по справі раніше знайомий не був; про наявність спору щодо квартири, про наявність боргових зобов*язань [PERSON] не знав. Стверджує, що є добросовісним набувачем, квартира ним придбана законно, з дотриманням чинного законодавства. 3 особа: приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в суд не з'явилась, просила справу розглянути в її відсутності, надала письмові пояснення по справі, де зазначила, що при посвідченні угоди 03.12.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] нею булі перевірено правовстановлюючі документи на спірну квартиру, наявність заборон відчуження та перешкод для посвідчення правочину не виявлено. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Параграфом 2 розділу 16 встановлені правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону. Так, статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У свою чергу, частиною 1 статті 203 цього Кодексу закріплено, що: «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам…» Спірною є однокімнатна [ADDRESS]. 11.09.2009 р. на підставі договору купівлі-продажу реєстровий №2611 [PERSON] набув право власності на цю квартиру; в порядку п.1.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом МЮ України №157/6445 від 18 лютого 2002 р. та норм ЦК України право власності позивач зареєстрував в міськБТІ. На підставі заочного рішення Московського суду м. Харкова від 26.05.2010 р. за №2-10255/10, якім договір купівли-продажу зазначеної квартири від 11.09.2009 р. було визнано недійсним і скасовано його державну реєстрацію за [PERSON] та інших правовстановлюючих документів, [PERSON] 03.12.2010 р. продала цю квартиру [PERSON] Як впливає зі змісту укладеного 03.12.2010 р. договору купівли-продажу, в п.4 [PERSON] засвідчила, що вказана в договорі квартира:… в спорі та під забороною не перебуває, а також прав щодо неї у третіх осіб немає; що внаслідок продажу квартири не буде порушено законних прав та інтересів інших осіб, у тому числі, неповнолітніх, непрацездатних; щодо квартири відсутні судові спори… Договір купівли- продажу посвідчений приватним нотаріусом ХМНО за реєстровим №4905. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що 26.01.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики 10800 доларів США; до теперішнього часу свої зобов*язання по поверненню грошей [PERSON] не виконала, що підтверджено відповідачкою особисто. Отже, на час укладання договору купівли-продажу квартири 03.12.2010 р. [PERSON] усвідомлювала, що інші особи претендують та цю квартиру та існують обставини, за яких кредитор може провести звернення стягнення на зазначену квартиру в рахунок боргу. Про вказані обставини було відомо і іншій стороні правочину (покупцеві) [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] та яка була обізнана в справах останньої. Вартість нерухомого майна, що зазначена в договорі купівли- продажу- 75 000 гр. вочевидь не відповідає дійсної вартості квартири; при цьому, сторони за даною угодою, будучи допитаними судом в якості свідків, вказати, за яку суму [PERSON] продала квартиру [PERSON] не змогли. Більш того, обставини, на які посилалась [PERSON] звертаючись в 2009 році з позовом до суду за захистом порушених прав її неповнолітнього сина (аркш.14 справи) станом на час укладання цього договору не відпали, оскільки, син [PERSON] досяг повноліття лише [INFO]. Тому, суд не може погодитись з доводами відповідачів [PERSON] та [PERSON], стверджуючих про відповідність укладеної угоди вимогам чинного законодавства. 26.07.2012 р. цивільна справа з приводу визнання договору купівли-продажу спірної квартири реєстровий номер 2611 від 11.09.2009 р. була розглянута; рішенням апеляційного суду Харківської області в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Таким чином, [PERSON] є власником [ADDRESS]; своєї згоди на відчуження вказаної квартири останній не надавав. Викладене дає суду підстави для часткового задоволення позовних вимог і визнання договору купівли- продажу квартирі від 03.12.2010 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, як укладеного з порушенням вимог ч.1 ст.203,215 ЦК України. У відповідності зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відоплатним договором придбане в особі, яка не мала права його відчуждати, про що набувач не міг знати (добросовісний набувач), то власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 30.12.2010 р. [PERSON] продала, а [PERSON] придбав спірну квартиру за 232 000 гр.; договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО, реєстровий номер 3528, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно. На теперішній час в цієї квартири зареєстровані та фактично проживають дружина відповідача [PERSON] та його малолітня дитина, [INFO]. Дані обставини підтверджуються договором купівли- продажу, витягом з Реєстру, довідкою ЖК «Велетень». [PERSON] при купівлі спірної квартири діяв як добросовісний покупець, а саме: він повністю виплатив вартість квартири в розмірі 232 000 гр.; правочин здійснив у встановленому чинним законодавством порядку; 02.03.2011 р. відомості про об*єкт нерухомого майна ним були внесені до Реєстру; він поселився в квартиру зі своєю сім*єю. Таким чином, [PERSON] як добросовісний набувач відповідно чинного законодавства України не може бути позбавлений права власності; що у свою чергу, тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частини витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, визнаючи порушення законних прав позивача, суд, з урахуванням фактичних обставин по справі, наявності добросовісного набувача, не може застосувати правила статті 216 ЦК України щодо правових наслідків недійсної угоди, у тому числи, вирішити питання щодо стягнення грошової компенсації. Згідно статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Тому, [PERSON], як зазначено вище в рішенні, є власником [ADDRESS]; договір купівли-продажу від 11.09.2009 р. недійсним не визнаний, тому, визнавати позивача власником того ж майна в судовому порядку не потрібно.

Outcome: partial