Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

[PERSON] , 11.03.2020 звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 03.09.2005 Суховільською сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис № 18, у шлюбі мають дитину [PERSON] , [INFO] , що спільне життя між ними не склалося через систематичне зловживання відповідачем алкогольними напоями, що останній, перебуваючи в стані сп`яніння, стає агресивним, вчиняє сварки, в т.ч. і в присутності дитини, що він матеріально не забезпечує сім`ю, як наслідок проживають в окремих кімнатах будинку, стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.03.2020 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, окрім цього пояснила, що відповідач тривало, систематично зловживає алкоголем, в минулому неодноразово лікувався від залежності, що у березні 2020 року, після чергової сварки, [PERSON] забрав особисті речі та повернувся проживати у будинок до батьків, що понад чотири місяці з відповідачем не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити її інтересам. Наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечує можливість примирення, просить позов задовольнити. [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання 27.04.2020 та повторно 19.05.2020 не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечила у суді позивачка (а.с. 17-18, 24). Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивачки в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 03.09.2005 шлюб у Суховільській сільській раді Городоцького району Львівської області, актовий запис № 18, у шлюбі мають дитину [PERSON] , [INFO] , сторони з березня 2020 року разом не проживають, понад чотири місяці стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, причина розпаду сім`ї - тривале зловживання відповідачем алкогольними напоями. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у суді настоює на розірванні шлюбу з відповідачем, покликаючись на те, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з [PERSON] , шлюбні відносини між ними погіршилися, що призвело до їх фактичного припинення, в т.ч. і припинення ведення спільного господарства, сумісного проживання та спілкування, вона втратила до відповідача почуття любові, а їхня сім`я існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити її інтересам. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заперечень щодо заявлених позивачкою вимог, не подав. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, що шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх неповнолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved