Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідачка) про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання спільної дитини та просить зменшити їх розмір з ? частки від усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після стягнення 22 вересня 2004 року з нього на користь відповідачки аліментів на утримання їхньої спільної дитини у нього зявилося ще дві дитини, на утримання яких він сплачує аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів свого заробітку (доходу) у звязку з чим змінився його сімейний стан, що й зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом. Ухвалою від 23 січня 2018 року судом вирішено здійснювати розгляд даної справи без участі сторін, у порядку письмового провадження, при цьому розяснено відповідачці право подати відзив на позов та заперечення, а позивачу, у разі подання відповідачкою відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки. Як вбачається, позивач та відповідачка вказаних вище заяв по суті справи до суду не подали. При цьому, відповідачкою подано заяву в якій остання вказує, що позовні вимоги визнає повністю, відзиву на позов подавати не бажає, а також інформує про зміну нею прізвища з «Пєшкурова» на «Волощук». У звязку з розглядом справи у порядку письмового провадження, на підставі частини другої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачкою та відповідно для його задоволення у звязку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2004 року з позивача на користь відповідачки на утримання їхньої спільної дитини [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). На виконання даного рішення Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист №2-505/ 2004 від 22 вересня 2004 року. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З наявного у матеріалах справи рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2017 року вбачається, що даним рішення з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їхніх спільних дітей [PERSON], 14 квітня 2015 року та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 6). Водночас суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що матеріальний стан позивача, після зміни його сімейного стану, покращився. За таких обставин, враховуючи те, що у позивача з моменту стягнення з нього на користь відповідачки аліментів зявилися нові утриманці, на яких він також сплачує аліменти, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки і відповідно для визнання останньою позову, у звязку з чим даний позов підлягає задоволенню повністю. З дня набрання даним рішенням законної сили виконавчий лист№2-505/2004 від 22 вересня 2004 року, виданий на підставі рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2004 року про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання їхньої спільної дитини підлягає відкликанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved