Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , (далі - позивачі), в особі представника, адвоката Богданчук Олександри Володимирівни, звернулись до суду з позовом до Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - відповідач), в якому вказали, що [INFO] помер їх батько, [PERSON] , який до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої зокрема увійшли: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з погосподарської книги, виданої Копилівською сільською радою та технічним паспортом на житловий будинок; а також земельна ділянка площею 5,1157 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Северинівка на території Копилівської сільської ради, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №784516. Позивачі, як спадкоємці першої черги за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] , в установлений законом шестимісячний строк звернулись до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини, проте їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилась після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки при перевірці документів на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , за результатами проведених пошуків у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація відсутня, а на згадану вище земельну ділянку площею 5,1157 га відсутній оригінал державного акту, так як він був загублений, про що було зроблено відповідне оголошення у газеті «Макарівські вісті». Інших спадкоємців щодо спадкового майна ні за законом/заповітом не має. Враховуючи викладене, позивачі, посилаючись на ст. ст. 1216-1218, 1261, 1268, 1297, 1225 ЦК України просили суд визнати за ними в рівних частках, тобто по 1/3 за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] , право власності на на житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 5,1157 га. Крім того, просили всі судові витрати покласти на них. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12.08.2020 року позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.09.2020 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Також даною ухвалою суду від 12.08.2020 року у порядку вимог ст. 84 ЦПК України витребувано від Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області належним чином засвідчену копію спадкової справи №142/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надійшла до суду 04.09.2020 року (а.с. 59-65), та приєднана до матеріалів справи. У підготовче судове засідання позивачі та її представник не прибули, у позовній заяві позивачі просили слухати справу у їх відсутності. Відповідач в установлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав повністю, та просив слухати справу у відсутності його представника, а судові витрати покласти на позивачів (а.с. 58). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер батько позивачів, [PERSON] , який до дня смерті проживав та був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.12.2014 року (а.с. 15); свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 27.03.1965 року (а.с. 16); свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 03.10.1972 року (а.с. 17); свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23.03.1966 року (а.с. 18); її свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.11.1987 року (а.с. 19); Експертним висновком Українського бюро лінгвістичних наук №056/325-1 від 06.05.2015 року щодо ідентичності написання імені « [PERSON] » та « [PERSON] » в документах [PERSON] (а.с. 42); довідками Копилівської сільської ради №42 від 28.01.2020 року та №81 від 24.02.2015 року (а.с. 20, 61). Перейменування вулиці Жданова на вулицю Грушевського в с. Северинівка підтверджується відповідним Рішенням Копилівської сільської ради №023-03-VІІ від 24.12.2015 року (а.с. 43). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої зокрема увійшли: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 5,1157 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Северинівка на території Копилівської сільської ради. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №142 за 2015 рік до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою, позивачі в установлений законом шестимісячний строк звернулись до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька (а.с. 60, 63). Проте їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, яка залишилась після смерті [INFO] [PERSON] , що підтверджується відповідною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №780/02-31 від 28.07.2020 року (а.с. 65), оскільки за результатами проведених пошуків у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 5, 1157 га, інформація відсутня. Інших спадкоємців щодо спадкового майна ні за законом/заповітом судом не встановлено. Те, що житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] підтверджується випискою з погосподарської книги №72 від 24.02.2020 року Копилівської сільської ради, звідки вбачається, що згідно записів в погосподарській книзі №11 за 2011 -2015 роки сільської ради, зроблено особовий запис №955 про те, що власником житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до технічного паспорта на будинок (а.с. 24-29), до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , входить: житловий будинок під літерою «А», загальною площею 186,2 кв.м., житловою площею 101,1 кв.м., мансарда «Анад»; прибудова «а», ганок «а1», ганок «а2», балкон «а3», літня кухня «Б», погріб «Бпід», сарай «В», сарай «З», сарай «К», сарай «Л», сарай «Р», гараж «О», тротуар І, колодязь питний №1, ворота з хвірткою №2, ворота №3, хвіртка №4, огорожа №5. Те, що земельна ділянка площею 5,1157 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3222783200:05:011:0069, яка розташована в с.Северинівка на території Копилівської сільської ради, належала [PERSON] , підтверджується копією архівного примірника державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №784516, виготовленого на підставі рішення Копилівської сільської ради від 28.11.2006 року №033 04 сесії 05 скликання, Акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 09.10.2007 року за №010733000493 (а.с. 22, 23). Оригінал вказаного державного такту серії ЯД №784516 був загублений, про що є відповідне оголошення в газеті «Макарівські вісті» №29 від 31.07.2020 року (а.с. 44). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ст. 1267 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подається, зокрема виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] , він 1975 року побудови (а.с. 28). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З огляду на вказані обставини вищезгадана виписка з погосподарської книги Копилівської сільської ради (а.с. 21) разом з технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 24-29 )є доказом належності зазначеного вище домоволодіння на праві власності [PERSON] . Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивачі є спадкоємцями за законом майна померлого [INFO] [PERSON] , в рівних частках, тобто по 1/3 за кожним, спадщину прийняли, інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено, до складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, щодо яких нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину. За клопотанням позивачів судові витрати з відповідача не стягуються та покладаються на позивачів. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved