Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до АТ «Страхова компанія «Інго» (далі - «Відповідач») про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди, заподіяної несвоєчасною виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. 26.10.2018 року о 12 год. 00 хв. по проспекту Князя Володимира в місті Біла Церква Київської області між зупинкою громадського транспорту «вул.Гризодубової» та виїздом на естакаду в напрямку житлового масиву «Леваневського», стався наїзд автобуса Богдан [NUMBER] , що рухався за маршрутом №22 під керуванням водія [PERSON] на Позивача [PERSON] , в той час, коли він рухався в попутному напрямку на велосипеді. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди Позивач отримав тілесні ушкодження важкого ступеню. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автобуса Богдан д.н.з. [NUMBER] , станом на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Акціонерна Страхова Компанія «ІНГО Україна» (відповідно до рішення річних Загальних зборів акціонерів від 19.03.2020 найменування змінено на АТ «Страхова компанія «Інго»), що підтверджується полісом ОСЦПВ ї AM №4705373 від 09.08.2018 року, відповідно до якого визначені наступні страхові суми - 200 000,00 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, та 100 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну. 16.01.2019 року засобами поштового зв`язку Позивач направив на адресу Відповідача заяву про виплату страхового відшкодування, до якої були додані всі документи, які необхідні для виплати страхового відшкодування, передбачені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до заяви Позивача про страхове відшкодування від 16.01.2019 року, загальний розмір майнової шкоди, заподіяної йому у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, станом на дату звернення з заявою, складав 63 627,13 грн. Не пізніше як до 21.04.2019 року (включно) АТ «СК «ІНГО» повинно було виплатити Позивачу страхове відшкодування або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, однак, станом на 22.04.2019, жодної з цих дій не було здійснено. За таких обставин Позивач був вимушений звернутись до суду з позовною заявою про відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, в якій також просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з АТ «СК «ІНГО», пеню, 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 22.04.2019 по 30.06.2019 включно, а також моральну шкоду відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 09.01.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено повністю позовні вимоги та стягнуто з AT «СК «ІНГО» на користь Позивача: 63 627,13 грн. страхового відшкодування у рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок ДТП; 3 181,36 грн. - моральної шкоди; 4 277,83 грн. - пені, 366,08 грн. - три процента річних, 125,03 грн. - інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування. Постановою Верховного Суду від 01.09.2020 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2020 залишено в силі. 20.10.2020 року Відповідач виконав свої грошові зобов`язання і сплатив на користь Позивача суму страхового відшкодування в розмірі 63 627,13грн., моральну шкоду, 3% річних, інфляційні втрати та пеню за період прострочення виплати страхового відшкодування з 22.04.2019 року по 30.06.2019 рік включно. Посилаючись на положення ст.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яке передбачає обов`язок страховика сплатити пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, а також положення ч.2 ст.625 Цивільного у України, яким передбачена відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання, Позивач просить стягнути з Відповідача пеню за період з 28.09.2019 року по 28.09.2020 рік в розмірі 13 229,23грн.; пеню за період з 29.09.2020 року по 19.10.2020 року в розмірі 439,29 грн.; 2 494,53 грн. - 3 % річних за період з 01.07.2019 року по 19.10.2020 рік, 1 908,81 грн.- інфляційних втрат за період з 01.07.2019 року по 19.10.2020 рік за прострочення виплати страхового відшкодування; 50 000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної несвоєчасною виплатою страхового відшкодування; судові витрати по справі, в тому числі, витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 13.10.2020 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.34). 05.01.2021 року на адресу суду від представника Відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві той зазначив, що ціна позову та розмір витрат на правову допомогу є неспіврозмірними, даний спір не є складним, має сформовану судову практику, матеріали справи не є об`ємними, фактично всі обставини справи встановлені, тому підстав для стягнення витрат на правову допомогу у заявленому позивачем розміру немає. Просив відмовити Позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 04.02.2021 року в судовому засіданні представник Позивача - адвокат Капустін В.В. вимоги позову підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягав на задоволенні позову та стягненні витрат, які Позивач поніс на правову допомогу. 04.02.2021 року в судовому засіданні представник Відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Надала суду пояснення, аналогічні викладені в письмовому відзиві. У задоволенні позову просила відмовити. Затримку виплат на користь Позивача пояснила очікуванням страховою компанією результатів розгляду справи у Верховному Суді. Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 26.10.2018 року стався наїзд автобуса «Богдан» д.н.з. [NUMBER] , що рухався за маршрутом №22 під керуванням водія [PERSON] , на Позивача [PERSON] , в той час, коли він рухався в попутному напрямку на велосипеді. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди Позивач отримав тілесні ушкодження важкого ступеню. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автобуса Богдан д.н.з. [NUMBER] , станом на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Акціонерна Страхова Компанія «ІНГО Україна» (відповідно до рішення річних Загальних зборів акціонерів від 19.03.2020 найменування змінено на АТ «Страхова компанія «Інго»), що підтверджується полісом ОСЦПВ ї AM №4705373 від 09.08.2018 року, відповідно до якого визначені страхові суми - 200 000,00 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров`ю та 100 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну. 09.01.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено повністю позовні вимоги та стягнуто з AT «СК «ІНГО» на користь Позивача: 63 627,13 грн. страхового відшкодування у рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок ДТП; 3 181,36 грн. - моральної шкоди; 4 277,83 грн. - пені, 366,08 грн. - три процента річних, 125,03 грн. - інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування (а.с.9-12). Постановою Верховного Суду від 01.09.2020 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2020 залишено в силі (а.с.13-18). Як вбачається з копії виписки по картковому рахунку який міститься в матеріалах справи, 20.10.2020 року на картковий рахунок Позивача було зараховано 71 577,43 грн. (а.с.40). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно зі спеціальним Законом України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2014 року з подальшими змінами та доповненнями (далі - «Закон №1961-IV»). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Частина 1 ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Згідно з ст.11, ст.509 ЦК України та п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у АТ «Страхова компанія «Інго» виникло зобов`язання сплатити на користь Позивача суму страхового відшкодування. Тобто, має місце правовідношення, в якому АТ «Страхова компанія «Інго» (боржник) зобов`язано вчинити на користь Позивача (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до п.3 ч.1 ст.20 Закону «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно з пунктами 36.1.-36.2. ст.36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після розгляду страховиком наданих йому документів про дорожньо-транспортну пригоду, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Згідно з ст.36.5 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожний прострочений день виплати страхового відшкодування з вини МТСБУ або страховика особі, що має право на отримання таких відшкодувань, має сплачуватися пеня у розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня. За даними приписами закону страховик був зобов`язаний виплатити потерпілому страхове відшкодування протягом 90 днів з дня отримання відповідної заяви, тобто до 21.04.2019 року. Зобов`язання по сплаті суми страхового відшкодування, яке за змістом правовідношення є грошовим, відповідачем у встановлений строк не виконано. Таким чином, починаючи з 21.04.2019 року дане грошове зобов`язання вважається простроченим, і є законні підстави для покладення на страховика (відповідача) зобов`язання по сплаті позивачу пені за вказаний позивачем період з 28.09.2019 року по 28.09.2020 рік та за період з 29.09.2020 рік по 19.10.2020 рік, яка становить 13 668,52 грн. Крім того, підлягають застосуванню положення ч.2 ст.625 ЦПК України щодо виплати страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, - в сумі 1 908,81грн. (виходячи з розміру простроченої суми, періоду прострочення з 01.07.2019 рік по 19.10.2020 рік, і індексів інфляції за період прострочення). За проведених розрахунком інфляційні втрати становлять 1 908,81грн. Також за ч.2 ст.625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача 3% річних від простроченої суми (нараховані за весь вказаний період прострочення з 01.07.2019 рік по 19.10.2020 рік), що становить 2 494,93 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Тому безспірним є право позивача на відшкодування йому моральної шкоди, яка заподіяна винними діями водія разом з заподіянням матеріальної шкоди. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. А тому доводи представника Відповідача про те, що відшкодування моральної шкоди не передбачено спеціальним законом, судом до уваги не приймаються. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав Позивач та враховуючи конкретні обставини справи, глибину та тривалість таких страждань, з урахуванням принципу розумності та справедливості і вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню - в розмірі 3000,00 грн. Стосовно вимог Позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу в сумі 4 20,00 грн. суд зазначає наступне. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст.137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Капустіним В.В. та Позивачем був укладений договір про надання правової допомоги від 30.11.2020 року. В обґрунтування витрат на правничу допомогу Позивачем було надано суду квитанцію до прибуткового касового ордеру №15 від 28.09.2020 року на суму 3200,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №17 від 30.11.2020 року на суму 1 000,00 грн., додаток до договору про надання правової допомоги №183/д, детальний опис робіт від 30.11.2020 року та акт приймання-передачі виконаних робіт від 30.11.2020 року, (а.с.28, 41, 42, 43, 44). При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд враховує обставини, визначені ст.137 ЦПК України, а також практику Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», у якому суд зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у певному розмірі, він виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони позивача. Суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4200,00 грн. є розумними, співмірними та ґрунтуються на законі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial