Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась в суд із позовом до ВАТ «Волиньрибгосп» про стягнення середнього заробітку за час затримки належних до виплати сум при звільненні та про стягнення моральної шкоди. Вказує, що 03.08.2005 року відповідно до наказу № 43-к, [PERSON] був прийняти на роботу до відповідача на посаду головного рибовода, де працював до 31.01.2013 року, а на підставі наказу від 31.01.2013 року був звільнений за угодою сторін. Однак у день звільнення з роботи із ним не був проведений повний розрахунок, не виплачена заробітна плата та компенсація за невикористані календарні дні щорічних відпусток. Судовим наказом Луцького міськрайонного суду із відповідача стягнуто заборгованість по нарахованій заробітній платі, однак на день звернення до суду останній не виконаний. Просить стягнути із відповідача 27500 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 5000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду заяву, якою просила справу розглядати у її відсутності по наявних у ній матеріалах, позов підтримала в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Судом встановлено, що 03.08.2005 року по 31.01.2013 року [PERSON] працював на посаді головного рибовода ВАТ «Волиньрибгосп» та був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КзПП України, за згодою сторін (а.с.3). Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.04.2013 року із відповідача в користь [PERSON] стягнуто 26080 грн. заборгованості по заробітній платі та судові витрати по справі (а.с.6). У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Факт невиплати позивачу заробітної плати, інших виплат підтверджується також відповідями територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області (а.с. 4-5, 7-8). Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто 27500 грн. У зв'язку із тим, що [PERSON] постійно переживає та страждає, у нього порушений сон, пригнічений настрій, йому необхідно докладати зусиль для організації свого життя, в т.ч. для пошуку додаткового заробітку, на підставі ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача в доход держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved