Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою в якій зазначили, що їм на підставі ордеру та реєстраційного посвідчення на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] у кооперативі «Восход». Раніше з ними мешкала донька [PERSON] та її чоловік [PERSON] В березні 2012 відповідачі оселились у приватному будинку, що їм належить в с. Богодарівка Шевченківського району Харківської області, де мешкають на цей час. З реєстраційного обліку у спірній квартирі не знялись, будь яких коштів за комунальні послуги та квартплату не сплачують, в звязку з чим позивачі просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. В подальшому позивачі подали додаткову уточнену позовну заяву, в якій зазначили, що в 2005 році дали згоду на тимчасове вселення в квартиру чоловіка доньки [PERSON], проте останній не дотримується правил спільного проживання, не бережно відноситься до квартири та майна в ній, яке псує, комунальні послуги не сплачує та допускає сварки з позивачами. Не дивлячись на те, що відповідачі на імя [PERSON] придбали житловий будинок у с. Богодарівка, [PERSON] продовжує проживати в квартирі позивачів, самовільно зайнявши одну з кімнат, при цьому постійно провокує сварки, робить нестерпним життя, руйнує жилі приміщення та майно: самовільно зняв облицювальну плитку у ванній кімнати та туалеті, пошкодив міжкімнатні двері, меблевий гарнітур, виніс з квартири диван, журнальний стіл, 2 крісла, зламав шафу, два деревяних ліжка, два столи, самовільно встановив замок на дверях балкону. На неодноразові прохання добровільно залишити квартиру [PERSON] відмовляється, мотивуючи тим, що квартира належить [PERSON] Посилаючись на ст. 116 ЖК України позивачі просять виселити [PERSON] у належний останньому приватний будинок по вул. Молодіжній, 43 в с. Богодарівка Шевченківського району Харківської області. В суді позивачі та представник останніх позов підтримали, надали пояснення, відповідно до викладених в ньому обставин, просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом та виселити відповідача [PERSON] Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що вони перебувають у шлюбі, мають малолітнього сина. В спірній квартирі [PERSON] зареєстрована з моменту її придбання, а [PERSON] після укладення шлюбу з останньою. Вони мешкали в квартирі з дітьми, а в 2011 році до квартири повернулись батьки відповідачки [PERSON] та [PERSON], які до того мешкали у селі. В 2012 [PERSON] придбав будинок у с. Богодарівка Шевченківського району Харківської області з метою перевезти туди свою матір [PERSON], яка є особою похилого віку і на той час мешкала в м. Курську, проте остання померла. [PERSON] була змушена переїхати з молодшим сином до будинку, аби його не обікрали, а [PERSON] залишився мешкати у квартирі, оскільки працює у м. Харкові в КП «Водоканал». Зі згоди позивачів вони замінили два крісла та ліжко, замінили частину вікон. В 2017 році [PERSON] прийшов до квартири, а позивачі не пустили його, в звязку з чим була викликана поліція. Половину комунальних платежів сплачує [PERSON], який не заперечував, що іноді між ним та позивачами виникають сварки з приводу його проживання в квартирі, проте їх ініціатором є саме останні. [PERSON] не заперечувала факт не проживання в спірній квартирі з 2012 року, проте не бажає зніматись з реєстрації, так як в противному випадку батьки взагалі не пустять її до квартири. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: спірною є кооперативна ізольована чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS], яка згідно реєстраційного посвідчення зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с. 6). У квартирі зареєстровано чотири особи: [PERSON], [PERSON] позивачі, [PERSON], [PERSON] відповідачі, а фактично мешкають три [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] разом із сином [PERSON] з 01.03.2012 по цей час мешкають по вул. Молодіжній, 43, с. Богодарівка, Шевченківського району Харківської області, що останньою не заперечується. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є, відповідно, донькою та зятем позивачів (а.с. 10). Як вбачається з акту перевірки стану кооперативної квартири [ADDRESS], комісія ЖК «Восход» дослідила приміщення вказаної квартири та встановили пошкодження приміщення, дверей, меблів, встановлення замку на двері балкону. Вказаний акт не можна вважати неналежним доказом, оскільки він не містить дати складання, не посвідчений головою кооперативу, з його тексту не зрозумілим є час виникнення вказаних пошкоджень до чи після вселення відповідача (а.с. 35). До матеріалів справи за клопотанням відповідачів долучені копії квитанцій про сплату останніми комунальних платежів за квартиру за період з 2011 по 2017 роки, що спростовує твердження позивачів що відповідачі не приймають участі в оплаті комунальних платежів (а.с. 40-58). З 01.12.2004 і по теперішній час [PERSON] працює на «Комплексі спецмашин і механізмів» КП «Харківводоканал» (а.с. 60). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З ч. 2 ст. 405 ЦК України вбачається, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 25 по пр. Тракторобудівників, 71 в м. Харкові, так як добровільно ще у 2012 році залишила вказане приміщення і понад рік не користується ним без поважних на те причин, фактично мешкає разом із сином у с. Богодарівка Шевченківського району. Таким чином позов в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню і бажання останньої зберегти реєстрацію за місцем проживання не є підставою для відмови у позові, так як право на проживання та користування спірним приміщенням не залежить від реєстрації в ньому. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як вбачається з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що на відміну від [PERSON] відповідач [PERSON] постійно мешкає у спірній квартирі, де оселився за згодою позивачів, працює у м. Харкові, при цьому належних, допустимих та достовірних доказів як самого факту пошкодження майна і квартири, так і вчинення цих дій саме відповідачем позивачами не надано, в звязку з чим підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за місцем реєстрації та виселення відсутні, отже позов в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. З погляду на викладене позов може бути задоволений, проте частково, а саме в межах визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] та стягнення з останньої на користь [PERSON] судового збору.

Outcome: partial