Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] 16.03.2020 звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати укладений 04.11.2013 між нею та відповідачкою договір купівлі-продажу на житловий будинок з надвірними побудовами (житловий будинок із шлакоблоку, обкладеного цеглою, літ. А-1, загальною площею 63,30 кв.м, житловою площею 30,70 кв.м, літня кухня із шлакоблоку, обкладеного цеглою, літ. Б-1, погріб шлаколитий літ. В, вбиральня із цегли літ. Ж, водопровід із металу літ. Е, ворота та хвіртка із металу літ. №1, огорожа із металу літ. №2), розташований за адресою: [ADDRESS] , дійсним та укладеним, та визнати за відповідачкою право власності на спірний житловий будинок, пославшись на таке: Згідно з нотаріально посвідченим свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.02.2012, вона набула право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згодом, у 2013 році до неї звернулася відповідачка з пропозицією купити цей будинок, яку вона прийняла, про що 04.11.2013 вони уклали усний договір купівлі-продажу. На підтвердження вказаної угоди вона написала розписку [PERSON] про отримання від неї грошових коштів у сумі 50000 грн в якості сплати за будинок, у свою чергу [PERSON] також написала розписку щодо зобов`язання сплачувати комунальні послуги та щодо нотаріального посвідчення договору. Відповідачці вона передала оригінали правовстановлюючих документів на будинок, ключі та зареєструвала за вказаною адресою членів її родини. Вони погодили, що після отримання нею (позивачкою) технічної документації на земельну ділянку під домоволодінням, ними буде укладено нотаріальну угоду купівлі-продажу спірного будинку. Оплату послуг нотаріуса зобов`язувалася сплатити [PERSON] . Тобто, вони домовились з усіх істотних умов договору, і відбулося повне виконання договору. 07.12.2013 вона (позивачка) отримала Витяг з ДЗК на земельну ділянку, про що повідомила відповідачці, на що остання заявила про відсутність у неї грошових коштів для оплати держмита і послуг нотаріуса і запропонувала це зробити пізніше. З того часу [PERSON] уникає зустрічей з нею, на телефонні дзвінки не відповідає, ухиляється від нотаріального посвідчення угоди але, при цьому, користується вказаним будинком, у т.ч. комунальними послугами. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2020 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні (а.с.42-43). Судовою ухвалою від 26 травня 2020\~року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні (а.с.56). У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав, просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнала у повному обсязі за підстав, викладених у «відзиві» на позовну заяву, в якому фактично погодилася з викладеними у позовній заяві обставинами, у судовому засіданні додатково пояснила, що не мала, не має та у подальшому не буде матиме матеріальної можливості посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку нотаріально. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, дістає таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого 03.02.2012 свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.11) є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.59-60). Згідно з розпискою [PERSON] від 04.11.2013 (на а.с.23) остання зобов`язалася сплачувати комунальні послуги за адресою спірного домоволодіння. Розписка містить також посилання на те, що договір купівлі-продажу будинку за зазначеною адресою буде укладений після отримання Витягу з земельного кадастру, а також що претензій до цього будинку вона не має, заборгованість по комунальним послугам відсутня. Згідно з розпискою від 04.11.2013 (на а.с.41) [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 50000,00 грн за продаж будинку [ADDRESS] . Розписка містить також посилання на те, що договір купівлі-продажу будинку за зазначеною адресою буде укладений після отримання Витягу з земельного кадастру, а також, що покупець претензій до цього будинку не має. Розписка містить підписи [PERSON] як продавця і [PERSON] як покупця. Вирішуючи питання можливості застосування правових наслідків недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору у вигляді визнання договору дійсним, суд виходив з такого: Положеннями статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1). Частиною 4 статті 639 ЦК України, якою встановлені вимоги до форми договору, передбачено, що якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ч.4). За статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2). Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч.3). Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1). Предметом договору купівлі-продажу відповідно до статті 656 ЦК може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1). Форма окремих видів договорів купівлі-продажу встановлена статтею 657 ЦК України, за частиною 1 якої договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору встановлені статтею 220 ЦК України, за приписами якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1). Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч.2). Сторонами укладення договору у законодавчо визначеній формі не дотримано. При цьому, сторонами не доведено, що вони домовилися щодо усіх істотних умов договору. Так, вище згадувані розписки не містять зазначення предмету договору з описом усіх його складових, площі, стану, експлуатаційних властивостей нерухомого майна, про купівлю-продаж якого домовлялися сторони. Технічний паспорт на спірний будинок виготовлений станом на 01.12.2011 (а.с.15-18). Відомостей про те, чи зазнав цей будинок змін, що вплинули на його технічні характеристики, зокрема що можуть бути розцінені як самочинне будівництво, з часу написання розписок - 04.11.2013 дотепер, сторонами не надано. Тож, наведені обставини не свідчать беззаперечно, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору. Також, за поясненнями відповідачки, нотаріальне посвідчення договору не відбулося через відсутність в неї на це коштів. Проте матеріальна неспроможність сторін договору дотримати його форму (у вигляді нотаріального посвідчення) при його укладенні не є законодавчо визначеною підставою для визнання такого договору дійсним. Щодо позовної вимоги визнання права власності за відповідачкою: Статтею 4 ЦПК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1). [PERSON] , звертаючись до суду з дійсним позовом, фактично просить про захист прав відповідачки, що суперечить положенням діючого процесуального законодавства. При цьому позивачка зазначає, що ухиленням від нотаріального посвідчення фактично укладеного з [PERSON] договору порушуються її (позивачки) права «оскільки особові рахунки на комунальні послуги оформлені на неї і зобов`язання зі сплати наявної заборгованості, яку відповідачка не сплачує, залишаються за нею (позивачкою), оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у [PERSON] , яка мешкає у будинку разом зі своєю сім`єю». Проте взаємовідносини сторін з користування відповідачкою належним позивачці будинком, зважаючи на те, що відповідачка з 05.11.2013 зареєстрована у житловому приміщенні спірного будинку, про що свідчить відповідна відмітка у її паспорті (а.с.61), мають врегульовуватися відповідними нормами права, що виникають з права володіння позивачкою нерухомим майном (житлового, з відшкодування шкоди та т. інше), проте не з норм права, що регулюють право власності як самостійний правовий інститут. Тож, такі доводи позивачки суд уважає надуманими, оскільки у даному випадку недотримання форми договору будь-які права позивачки як власника спірного будинку не порушує. За наведених обставин і відповідних ним підстав, суд дістає висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог і необхідність відмови у позові у повному обсязі.

Outcome: dismissed