Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] 26 жовтня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу та штрафу. Позивач у своєму позові посилалась на те, що 29 травня 2017 року між нею та представником відповідача [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу, згідно умов якого сторони зобовязались у строк не пізніше 17 липня 2017 року укласти договір купівлі-продажу 27/100 частин домоволодіння № 32 по вул. Нарвській у м. Дніпрі. На виконання умов договору позивач передала відповідачу платіж у розмірі 52200,00 грн., що в еквіваленті є 2000,00 доларів США. Однак відповідач свої зобовязання за попереднім договором не виконала. Оскільки договір купівлі-продажу укладено не було, передана відповідачу сума у розмірі 52200,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню у цьому ж розмірі. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аванс у розмірі 52200,00 грн., штраф у розмірі 52200,00 грн. та судові витрати. У заяві від 12 грудня 2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у заяві від 11 грудня 2017 року просила судове засідання відкласти, однак жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 29 травня 2017 року між [PERSON], яка діє на підставі довіреності від імені [PERSON], та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу 27/100 частин домоволодіння № 32 по вул. Нарвській у м. Дніпрі (а.с. 6-7). Згідно п. 1.1.4. Договору позивач передала на користь відповідача аванс в сумі 52200,00 грн. (а.с. 6). Відповідно до п. 2 Договору сторони дійшли до згоди, що укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься до 17 липня 2017 року (а.с. 6). У п. 2.1.5. Договору зазначено, що у разі відмови (ухилення) [PERSON] від укладення Основного договору у визначений термін, [PERSON] повертає [PERSON] отриману суму авансу, а також штраф у розмірі 100 % від суми авансу (а.с. 6 оберт). Позивач зверталась до відповідача з вимогою про повернення суми авансу та штрафу, однак відповідачем вказані кошти повернуто не було (а.с. 13-14). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На підставі ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 статті 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Згідно ч. 2 ст. 570 ЦК України , якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Згідно\~ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути укладений у письмовій формі та посвідчений у нотаріальному порядку. Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Таким чином, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. За таких обставин, суд вважає, що між сторонами був укладений договір авансу, умови якого сторін задовольняли. Позивач умови зазначеного договору добросовісно виконав, передавши відповідачу обумовлену грошову суму, а та отримала ці кошти у вигляді авансу, в подальшому сторони не вчинили будь-яких дій, направлених на оформлення належним чином договору купівлі-продажу домоволодіння. Оскільки договору купівлі-продажу домоволодіння, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачу сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася. Оскільки основний договір у строк, встановлений попереднім договором, а саме: до 17 липня 2017 року, укладено не було, аванс відповідачем позивачу не повернутий, то суд вважає що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму авансового платежу, отриману за попереднім договором купівлі-продажу від 29 травня 2017 року у розмірі 52200,00 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1044,00 грн., тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial