Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] 05 серпня 2013 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину фактично, оскільки проживала зі спадкодавцем на час її смерті. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 листопада 1964 року [PERSON] та [PERSON] отримали в спадщину 1/2 частину спірного домоволодіння. Інша 1/2 частина зазначеного домоволодіння належить [PERSON] [INFO] померла [PERSON] Єдиним спадкоємцем після її смерті була [PERSON], яка прийняла спадщину фактично. Позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Позивач надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Дніпропетровської міської ради надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги не визнає. До суду надійшло повідомлення Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням розглядати справу без участі їх представника відповідно до діючого законодавства. Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 21 листопада 1964 року, посвідченого нотаріусом 2-ої міської нотаріальної контори м. дніпропетровська Попруга В.І. за реєстровим № 1-2564 (а.с. 9). Тобто [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частині спірного домоволодіння. Інша 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування частки домоволодіння від 27 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Тараненко Л.О. за реєстровим № 7102 (а.с. 10). Згідно відповіді КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 29 серпня 2008 року № 10844, право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано: 1/4 частина - за [PERSON], 1/4 частина - за [PERSON], 1/2 частина - за [PERSON] (а.с. 92, 93). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS]. На підставі ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв в момент виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON], оскільки позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було надано суду доказів на підтвердження наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а, отже, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спірного домоволодіння, що відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO]. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 7). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 19 червня 1992 року старшим державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Якушевою Г.С. за реєстровим № 1-2705, в якому заповіла належну їй частину спірного домоволодіння позивачу (а.с. 15). Позивач належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO], оскільки вона проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем на час її смерті, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial