Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] в червні 2015 року заявила позов про виселення [PERSON] з належної їй на праві власності квартири [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що відповідач вселився до квартири на правах тимчасового мешканця, на вимогу звільнити житло не реагує, та тим, що відповідачем порушуються правила співжиття, що унеможливлює сумісне проживання сторін в одній квартирі. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала. Представник позивача [PERSON] підтримала позов, надала пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. [PERSON] заперечив, і пояснив, що вселився до помешкання позивача на правах члена сім'ї, як чоловік дочки позивача, правил співжиття не порушує, а конфлікти в сім'ї провокуються позивачем. Судом встановлено таке. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.12.2002р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець П.А., двокімнатна квартира [ADDRESS], належить [PERSON] Згідно з довідкою балансоутримувача будинку (ф.3), за адресою вказаного житла, разом із власником, також зареєстровані: [PERSON] - дочка (з 18.02.2003р.); [PERSON] - онука (з 18.05.2010р.). За поясненнями сторін, [PERSON] вселився до спірної квартири з дозволу власника, після одруження з дочкою позивача в 2008 році, в [INFO] у молодого подружжя народилась дочка [PERSON], сім'я відповідача займає меншу за розмірами кімнату квартири. Наведене, з урахуванням часу на протязі якого сторони проживають разом, суд приходить до висновку, що відповідач вселився до спірного житла та проживає на правах члена сім'ї власника. Відсутність реєстрації, за адресою житла, в даному випадку, правового значення не має. Доказів, що спростовували б такий висновок суду не надано. Згідно зі статтею 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Отже, відповідач вправі продовжувати користуватись спірним житлом, і підстав вважати, що цим порушуються право власності позивача не має. Відповідно до ст.ст. 9, 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, а саме за обставин коли такі особи систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Переконливих доказів, що вказували б на обставини неправомірної поведінки відповідача, та заходи запобігання і громадського впливу щодо нього, суду мне надано. З представлених же висновків дільничного інспектора, що складені за результатами перевірки заяв позивача, вбачається тільки те, що між сторонами виникають конфлікти на побутовому ґрунті, в тому числі і у зв'язку із правом на квартиру. Посилання позивача про те, що відповідач не приймає участі в утриманні квартири, спростовано останнім наданими платіжними документами з оплати житлово-комунальних та інших послуг. Наявність заборгованості перед надавачами послуг вказує лише на те, що власник житла і члени його сім'ї неналежним чином виконують договірні зобов'язання. Отже, достатніх підстав для виселення відповідача зі спірного житла відповідно до вказаних норм ЖК України також не має. Інших доводів та доказів позивачем не заявлено. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, що є підставою для відмови в задоволенні його вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем зараховуються до відповідного бюджету держави.

Outcome: dismissed