Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] 28.02.2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, в спірній квартирі він не проживає постійно з лютого 2013 року, квартиру залишив добровільно; спірна квартира є власністю [PERSON] (позивачки); будь-яких домовленостей або договорів між нею та відповідачем щодо користування квартирою [NUMBER] не існувало та не існує; належного відповідачу майна в квартирі не має. Оскільки відповідач в квартирі не проживає понад один рік, але залишається бути зареєстрованим за адресою спірної квартири, чим перешкоджає позивачці у повній мірі здійснювати свої права, як власника житла, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити; відповідач [PERSON] позов не визнав; стверджуючи, що він фактично до жовтня 2013 року проживав в квартирі, після чого переїхав до своїх батьків; між сторонами була по суті домовленість, що він не претендує на приватну квартиру позивачки, але тимчасово до лютого 2014 року він залишиться зареєстрованим в спірній квартирі, просив в задоволенні позову відмовити. Представник 3-ої особи - Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своєю заявою від 01.04.2014 року просив справу розглядати за його відсутності (а.с.22). Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно договору дарування квартири від 20.12.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 20.12.2002 року за реєстровим №2-6180, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (позивачка); право власності на квартиру на ім»я позивачки зареєстровано в БТІ м. Києва 06.03.2003 року (а.с.9). Квартира [NUMBER] є однокімнатною, житловою площею 12,70 кв. м, загальною площею 26,0 кв. м (а.с.9-10). Згідно довідки форми №3 від 27.11.2013 року в квартирі [NUMBER] зареєстровані три особи - позивачка [PERSON], [PERSON] (відповідач) та малолітня дитина [PERSON], [INFO] (син сторін) - а.с.8, 10. [PERSON] і [PERSON] (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 року (а.с.7); рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.12.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.11-12). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї (колишнього члена сім»ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ствердження позивачки про те, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [NUMBER] з лютого 2013 року, фактично підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], актами від 15.11.2013 року, 11.12.2013 року, 13.01.2014 року (а.с.13-15). Відповідач [PERSON] фактично не заперечує про те, що він залишив приміщення спірної квартири добровільно; що він не претендує на квартиру позивачки, яка є її приватною власністю, і сторони мали домовленість про тимчасове не зняття його (відповідача) з реєстраційного обліку в спірній квартирі до лютого 2014 року. За встановлених обставин, суд вважає, що заперечення відповідача проти задоволення позову [PERSON] є безпідставними та такими, що не доведені в судовому засіданні. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов має бути задоволений. Рішення суду про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для скасування реєстрації фізичної особи за конкретною адресою.

Outcome: approved