Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] 01 квітня 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з ним. Позивач зазначає, що він та відповідач мають спільну доньку [PERSON] [INFO] . Шлюб між ними розірвано. Дитина вже майже два роки проживає з ним і бажає з ним проживати. Натомість її мати до себе дитину не бере. З 2019 року дитина взагалі жодного разу не була у матері. Він піклується розвитком дитини, має власний будинок, необхідний дохід для її утримання. Донька має свою кімнату, де у неї є все необхідне для її розвитку. Навпаки, відповідач не має свого житла, постійного доходу, кидає дитину на своїх батьків, а сама кудись зникає, кричить, грубо розмовляє з нею. Таким чином відповідач не може надати дитині нормальних як моральних так і матеріальних умов для розвитку. Тому просить визначити місце проживання дитини з ним за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] 06 червня 2019 року звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого посилається на наступне. [PERSON] є емоційною, не врівноваженою та конфліктною людиною, що відображається на психікі доньки, тому він не може дати дитині належне виховання. Навпаки вона є людиною врівноваженою, працює і має необхідний дохід. Переконана, що дитина повинна проживати з нею за місцем проживання її батьків за адресою: [ADDRESS] , де у неї є всі необхідні умови для проживання і всебічного розвитку. Відповідач за її позовом неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за порушення податкового законодавства, не сплачує за спожиті комунальні послуги. У судовому засіданні [PERSON] підтримав свої вимоги та вказав, що у матері і дитини присутня психологічна несумісність. З літка 2019 року донька проживає то з ним, то з матір`ю десь у рівному часовому відрізку. У судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги також підтримала. Вказує, що її колишній чоловік вигнав її з квартири та магазину, де вона працювала разом з ним. Він проживає з жінкою, у якій є дитина і їй її дитина не потрібна. Вони налаштовують дитину проти неї, але донька бажає проживати і з нею і з батьком. Деякий час у неї були напружені стосунки з донькою, коли остання проживала з батьком. З червня 2019 року відносини з донькою покращилися і вона проживає з нею. Представник третьої особи [PERSON] . вважає вимоги [PERSON] необґрунтованими і, навпаки, доводи [PERSON] такими, що заслуговують на увагу з посиланням на відповідний висновок. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. Сторони є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.8,53). Шлюб між ними розірвано за ініціативою [PERSON] (а.с.7). Обидва працюють фізичними особами-підприємцями і мають доходи (а.с.9,10,13,15,16,49-52,54,94). [PERSON] має на праві власності будинок, [PERSON] проживає у будинку своїх батьків, обидва мають належні для виховання дитини умови (а.с. 13, 79, 110-115), характеризуються позитивно (а.с. 11,12, 51-53), мають виховану дитину (а.с.54). Свідок [PERSON] , який є батьком позивача за первісним позовом, суду пояснив, що після розлучення сторін, дитина спілкується з мамою і татом, які у свою чергу в однаковій мірі приділяють увагу доньці. Дитина природньо ближче до мами, але більш схиляється до батька, де існують кращі матеріальні умови. Дитина каже, що речі для неї купують як мама, так і батько. В обох батьків відсутні шкідливі звички. З показань свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача за первісним позовом, вбачається наступне. [PERSON] каже, що їй краще жити з мамою, де у взаємовідносинах існує порядок і дисципліна, тоді як батько їй все дозволяє. Зі слів дитини, жінка, яка проживає з [PERSON] , приділяє більше уваги своїй дитині, ніж їй. [PERSON] розлучився з [PERSON] з-за цієї жінки. Після розлучення її син вигнав [PERSON] з магазину, де вона працювала, та з будинку, в якому вона проживала. Її зусиллями та зусиллями [PERSON] у сина ліпші житлові умови, ніж у невістки, але це не вина останньої, оскільки в неї теж існують гарні умови для проживання дитині і її виховання. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача за зустрічним позовом, суду пояснила, що після того як у січні 2018 року [PERSON] вигнав [PERSON] з дитиною з квартири, вони стали проживати у її будинку, де їм надані всі необхідні умови для проживання, виховання та задоволення необхідних життєвих потреб. Разом з тим, дитина бажає проживати з обома батьками, але батько маніпулює донькою, заважає їй спілкуватися з мамою. Згідно до висновку органу опіки та піклування Кремінської райдержадміністрації (а.с. ) малолітня [PERSON] має особисту прихильність до матері, тому доцільно визначити місце проживання доньки з нею. Суд погоджується з вказаним висновком, який є достатньо обґрунтованим і не суперечить дослідженим в судовому засіданні доказам. Вищевказані докази свідчать, що підстав для задоволення первісного позову не має. Дитина в силу своєї статті а тому і особливій прихильності до матері, повинна проживати з останньою, у якій є всі необхідні умови для фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Суд не може погодитися з доводами [PERSON] про те, що дитина повинна проживати з ним в силу кращих житлових умов, оскільки матеріальне становище не є визначальним фактором для задоволення позову. Одночасно суд також не бере до уваги доводи [PERSON] щодо наявності відомостей про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення податкового законодавства та наявності заборгованості за спожитті комунальні послуги як на підставу вирішення даного спору на її користь, оскільки вказані відомості не впливають на відносини між батьком і дитиною. Крім того, [PERSON] не вказав суду виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визначення місця проживання дитини з батьком та для розлучення доньки зі своєю матір`ю, тому у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов - задовольнити.

Outcome: approved