Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] 04.04.2016 року звернувся до суду із скаргою в якій просив: визнати дії начальника відділу державної виконавчої служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції (далі відділ ДВС) Репецької Ю.Д. з приводу відмови у вчиненні дій щодо зняття арешту з належної для нього ? частини квартири [ADDRESS], незаконними; зобов'язати відділ ДВС вчинити усі необхідні дії, щодо зняття арешту ? частини вказаного жилого приміщення та вилучення відомостей про арешт з реєстру заборон. В обґрунтування скарги зазначав, що в провадження відділу ДВС перебувало зведене виконавче провадження № 30476049 від 21.12.2011 року у якому він являвся боржником. В ході проведення виконавчих дій державний виконавець провів опис та арешт належної для нього ? частини зазначеної квартири, яка була предметом реалізації її на прилюдних торгах. Такі торги не відбулись у зв'язку з відсутністю покупців, а тому 14.05.2013 року державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачем згідно до положень п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон). Також, цими постановами було вирішено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Однак, державний виконавець не вжив усіх належних заходів щодо вилучення відомостей про обтяження з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, незважаючи, що після повернення виконавчих документів стягувачем, останні повторно не пред'явили виконавчі листи до примусового виконання. З приводу зняття арешту він звертався до начальника відділу ДВС із письмовою заявою від 15.02.2016 року, на що отримав відповідь про можливість зняття арешту з майна лише за рішенням суду. Така бездіяльність працівників ДВС, на думку скаржника, є незаконною. В судовому засіданні представник боржника скаргу підтримала. Представник відділу ДВС скаргу не визнала, пояснила, що державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не може в даному випадку зняти арешт з майна за заявою боржника, оскільки рішення суду не виконано. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке. Встановлено, що 21.12.2011 року державним виконавцем відділу ДВС в ході виконавчого провадження № 30476049 винесено постанову якою накладено арешт на ? частину згаданого жилого приміщення, що належить для [PERSON], який являється боржником. По реалізації вказаного об'єкту нерухомості призначались прилюдні торги, які у зв'язку з відсутністю покупців не відбулися. 14.05.2013 року державний виконавець виніс постанови якими повернув виконавчі листи стягувачем [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст. 47 Закону, роз'яснивши для них право про можливість повторного пред'явлення виконавчих листів до виконання в строк до 14.05.2014 року. 15.02.2016 року [PERSON] звернувся із заявою у відділ ДВС в якій просив зняти арешти із ? частини належного для нього житла, в чому для нього було відмовлено, зокрема із мотиву, що такий арешт може бути знятий за рішенням суду. Вирішуючи питання законності вимог скарги суд виходить із наступного. Згідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до пунктів 5, 6 ч. 3 ст. 11, ст. 57 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно, кошти боржника. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, та він може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. За положеннями пункту 3 ч.1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення, що має місце в даному випадку. Підстави та порядок зняття арешту з майна врегульовані ст. 60 Закону. Так, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (частина 3), а також, у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований (частина 4). У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частина 5). Таким чином, відповідно до вимог Закону державний виконавець у разі повернення стягувачу виконавчого документа не наділений повноваженнями самостійно зняти арешт накладений ним на майно боржника, а тому відмова у задоволенні заяви [PERSON], поданої ним 15.02.2016 року до відділу ДВС є правомірною.

Outcome: dismissed