Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстровані відповідачі син позивача [PERSON] та неповнолітня онука позивача [PERSON] . Відповідачі з липня місяця 2014 року у вказаній квартирі не проживають, виїхали до Російської Федерації. Представник позивача просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідачі не проживають тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімаються, а також зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] , зареєстрованого в реєстрі за № 1-2347, спадкова справа № 57/2012 р., посвідченого 26.12.2012 р. державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., згідно з яким спадкоємцями майна [PERSON] , 1952 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] , та копією витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 327010 від 06.02.2013 року. Згідно з копією домової книги для прописки громадян, проживаючих в квартирі [ADDRESS] у квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 30.10.2019 № 24097, виданою Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку позивачу [PERSON] , її син [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня онука [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Актом обстеження житлових умов керуючого ОСББ «Луч» від 05.11.2019, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають з 2014 року: [PERSON] , 1977 року народження, [PERSON] , 2011 року народження. Отже,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу\~захисту позивачем\~свого права\~власності,\~а саме\~права користування\~та розпорядження\~житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради № 1158 від 05.03.2020 року про недоцільність позбавлення права користування житловим приміщенням неповнолітньої [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки у вказаному висновку Органом опіки та піклування не зазначені мотиви прийняття такого рішення та не обґрунтовано, чому позбавлення права користування житловим приміщенням неповнолітньої [PERSON] є недоцільним. Водночас, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи вказану вище норму Закону, суд не має можливості задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та ухвалити рішення про зняття відповідачів з реєстрації, оскільки в даному випадку зняття їх з реєстрації може бути здійснено компетентним органом на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 81604 від 06.11.2019 року у сумі 768,40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Разом з цим, суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, просив не стягувати судовий збір з відповідачів, а тому вважає за можливе не стягувати судові витрати з відповідачів та залишити їх за рахунок позивача.

Outcome: partial