Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить зобовязати [PERSON] (далі відповідач) надати їй комплект ключів від будинку №8 по провулку Козацький в місті Покровську Донецької області, а також встановити порядок користування вказаним будинком, а саме, виділити позивачу в користування кімнату площею 15,6 кв.м та кімнату площею 11,3 кв.м, гараж, половину літньої кухні, половину земельної ділянки; виділити відповідачу в користування 2 кімнати площею 10,1 кв.м та 7,5 кв.м, кухню площею 7,2 кв.м; прихожу площею 9,3 кв.м, туалет, чердак та підвал залишити в спільному користуванні. Також просить стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір в розмірі 704,80 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач є спадкоємцями після смерті їх матері [PERSON] і кожний має право власності на 1/2 частку будинку №8 по пров.Козацький (раніше Будьонного) у м.Покровську (раніше Красноармійськ) Донецької області. Крім того, позивач має право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1га. Посилаючись на приписи статей 150, 155 ЖК України та статей 316, 317, 355 ЦК України, позивач зазначає, що відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у користуванні будинком, не надає ключів від будинку та прилеглих до нього споруд, в результаті чого вона не може безперешкодно користуватися та розпоряджатися належним їй майном. В судове засідання позивач не зявилась, свого представника до суду не направила, надала заяву про розгляд справи без її присутності, на позовних вимогах наполягає. Не погодившись із заявленими вимогами, представник відповідача в судовому засіданні 31.01.2019 надала відзив на позовну заяву, датований 26.06.2018 (а.с.143-145). Ухвалою суду від 31.01.2019, прийнятою без виходу до нарадчої кімнати, визнана поважною причина пропуску відповідачем 15-денного строку для надання відзиву на позов, відзив з додатками долучений до матеріалів справи. В судовому засіданні відповідач підтримала зміст відзиву, зазначивши, що вона не чинить позивачу ніяких перешкод у користуванні спірним житловим будинком, між тим саме відповідач сплачує всі комунальні послуги, здійснює поточний ремонт житлового будинку, а позивач ніякої участі у сплаті комунальних послуг та утриманні будинку не приймає. Також відповідач підтвердила в судовому засіданні, що вона дійсно змінила замок на вхідній двері будинку, після того, як він зламався, ключів від нового замка вона позивачу не надавала, про заміну замка ніяким чином не сповіщала, проте готова дати позивачу екземпляр ключів, як тільки остання зявиться. Одночасно відповідач зауважила, що оскільки позивач влаштовувала в спірному будинку сварки після смерті матері, відповідач, яка постійно проживає в цьому будинку, не могла її впускати в дім та викликала поліцію. З приводу отримання поштової кореспонденції, в тому числі письмової пропозиції від позивача щодо порядку користування спірним житловим будинком, відповідач зазначила, що пошту вона не отримує, оскільки в неї не має часу ходити до поштового відділення, адже вона працює, їй треба встигати погодувати собак, сходити на ринок, зібратись на роботу. Ухвалою суду від 21.12.2018 з Першої покровської державної нотаріальної контори витребувано відомості щодо відкриття спадкової справи після смерті 21.05.2017 [PERSON], відомості щодо кола спадкоємців, які отримали свідоцтва про право на спадщину та належним чином завірені копії відповідних спадкових справ (а.с.66). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач та відповідач є доньками та спадкоємцями [PERSON] (прізвище з Сірченко на Середа змінено після державної реєстрації шлюбу 24.05.1974, а.с.64), яка померла 21.05.2017 (а.с.14). Першою покровською державною нотаріальною конторою листом від 08.01.2019 №14/01-16, наданим на виконання ухвали суду від 21.12.2018, повідомлено, що на майно яке залишилось після смерті [PERSON], померлої 21.05.2017, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №54666431 від 04.01.2019, відкрита спадкова справа за №82/2017 від 15.06.2017. З заявами про прийняття спадщини за законом звернулись доньки померлої [PERSON] та [PERSON], на їхні імена були видані свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим №2-424 та №2-426 від 08.12.2018 та за реєстровим №2-455 та №2-456 від 20.12.2018 на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: місто Покровськ Донецької області, провулок Козацький, будинок 8 (а.с.80, 126, 128). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.12.2017 №106779090 підтверджується, що за позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.12.2017 (а.с.8). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.12.2017 №106783264 підтверджується, що за позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.12.2017 (а.с.9). Згідно з Довідкою КУ Покровського координаційного комітету самоорганізації населення від 25.06.2018 №14264 за адресою: м.Покровськ Донецької області, пров.Козацький, 8 зареєстрована та проживає відповідач, а також зареєстрований її син [PERSON], [INFO] (а.с.146). 17.04.2018 позивач звернулась до відповідача з пропозицією не перешкоджати їй у користуванні вказаним будинком та земельною ділянкою; надати їй на наступний день після отримання цієї пропозиції комплект ключів від будинку, підвалу, гаражу та літньої кухні; запропоновано відповідачу надати позивачу пропозицію щодо встановлення порядку користування таким нерухомим майном та вирішити порядок користування в певному порядку. Відповідний лист направлений позивачем на адресу відповідача рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернуте позивачу неврученим адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.15-16). За змістом висновку за результатом розгляду заяви [PERSON], затвердженого начальником Покровського ВП ГУНП в Донецькій області 02.06.2017, з позивачем працівниками поліції, яких викликала відповідач, проведено профілактичну бесіду з приводу її поведінки на території спірного домоволодіння, в ході якої позивач зазначила, що вона прийшла за вказаною адресою з чоловіком займатись по господарству прибирати в гаражі, як займалась до смерті матері, проте через деякий час прийшла відповідач, яка стала провокувати сварку, потім зателефонувала до поліції; зібраними матеріалами встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення (а.с.153). За змістом заяви відповідача на адресу Покровського ВП ГУНП в Донецькій області позивач 26.11.2017 загрожувала відповідачу сокирою вбити її, що відповідач сприйняла реально (а.с.155). Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів подання такої заяви до відділу поліції, результати її розгляду відповідачу не відомі. За змістом листа Покровського ВП ГУНП в Донецькій області від 29.03.2018 №10372/1101 позивачу на її звернення до чергової частини від 03.03.2018 про факт неправомірних дій [PERSON] повідомлено, що у вказаному факті відсутні ознаки кримінального правопорушення; з [PERSON] буде проведена профілактична бесіда після встановлення місцезнаходження (а.с.17). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 1 1 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приписами ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується. розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За приписами ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст.355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положеннями ч.2 ст.386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Наведеним приписам кореспондують приписи ст.391 ЦК України, за якими власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також суд зазначає, що відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в постанові «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю (п.2); судам роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов (п.14). За розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в постанові «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 №7, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності (п.6). В судовому засіданні відповідач підтвердила, що змінила замок вхідної двері спірного житлового будинку. Між тим, наявними в справі доказами підтверджується, що спірний житловий будинок знаходиться в спільній частковій власності позивача та відповідача. Відповідач не повідомила позивача про зміну замка та не запропонувала останній комплект ключів, щоб зробити їх дублікат ані до звернення позивача до суду, ані протягом часу розгляду даної справи. Суд враховує позицію відповідача, за якою остання готова надати позивачу ключі від вхідної двері будинку, разом з тим, приймає й до уваги той факт, що позивач як співвласник спірного будинку письмово зверталась до відповідача з пропозицією встановити порядок користування таким будинком, що було проігноровано відповідачем, яка, достовірно знаючи про це, могла неодноразово звернутись до позивача та запропонувати їй як комплект ключів, так і свій варіант порядку користування спірним житлом, проте доказів вжиття таких заходів до суду не надала. Також суд відмічає, що покликання відповідача щодо невчинення нею перешкод у користуванні позивачем спірним будинком не є беззаперечним доказом відсутності між ними спору щодо порядку користування ним, про наявність якого, в свою чергу, вказують неодноразові звернення як позивача, так і відповідача до відділу поліції з приводу їхніх дій у зазначеному домоволодінні. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивач як співвласник будинку №8 по пров.Козацький в м.Покровську має правові підстави вимагати від відповідача надати їй комплект ключів від такого будинку для здійснення його дублікату. Також, через наявність між позивачем та відповідачем спору щодо порядку користування спірним будинком, який знаходиться у їх спільній частковій власності, і відсутністю доказів щодо можливості виділу часток будинку в натурі, порядок користування таким банком підлягає встановленню судом, про що позивачем заявлений позов. При цьому суд враховує, що за технічним паспортом на вказаний житловий будинок, виготовленим на замовлення позивача КП «Бюро технічної інвентаризації» 17.07.2017, він складається з таких приміщень: коридор 9,3 кв.м, передпокій 11,3 кв.м, житлова кімната 15,6 кв.м, житлова кімната 10,1 кв.м, житлова кімната 7, 5 кв.м, кухня 7,2 кв.м, коридор 5,5 кв.м, усього площа будинку - 66,5 кв.м, 3 житлові кімнати - 33,2 кв.м; складовими частинами обєкта нерухомого майна є: житловий будинок, погріб, прибудова, ганок, літня кухня, тамбур, гараж, сарай, сарай, убиральня, літній душ, вимощення, колодязь, ворота, огорожа (а.с.18-21а). За таких обставин, враховуючи, що частки позивача та відповідача в спільній частковій власності є рівними, у користування [PERSON] належить виділити кімнату площею 15,6 кв.м та кімнату (яка відповідно до технічного паспорту має назву - передпокій) площею 11,3 кв.м; у користування [PERSON] належить виділити кімнату площею 10,1 кв.м, кімнату площею 7,5 кв.м, кухню площею 7,2 кв.м; у спільному користуванні належить залишити коридор площею 9,3 кв.м та коридор площею 5,5 кв.м. Визначення порядку користування гаражем, літньою кухнею, туалетом, «чердаком» (горище) та підвалом не уявляється можливим, оскільки вказані обєкти не мають відособлених приміщень, горище та підвал взагалі не визначені в технічному паспорті як складові частини обєкту нерухомого майна, а земельна ділянка не є частиною житлового будинку, порядок користування яким просить встановити позивач. Більш того, як зазначено вище, 1/2 частина, тобто половина, земельної ділянки, що розташована за адресою - м.Покровськ, пров.Козцький, 8, належить позивачу на праві власності, а відтак й на праві користування. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З приводу доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, щодо застосування до відповідача штрафу за зловживання своїм процесуальним правом, а саме надання відзиву на позовну заяву з порушенням встановленого судом 15-денного строку, суд зазначає, що по-перше, судом визнані поважними причини пропуску відповідачем такого строку, по-друге, застосування заходів процесуального примусу, зокрема, штрафу, є правом суду та здійснюється з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, необхідності в чому в даній справі судом не встановлено. Покликання позивача щодо підписання відзиву на позов адвокатом [PERSON] раніше, ніж вона вступила в справу в якості представника відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач в судовому засіданні підтримала відзив на позов та навела доводи, викладені в ньому. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого нею судового збору, а саме, в розмірі 469,86 грн. (2/3 від 704,80 грн.).

Outcome: partial