Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

[PERSON] , в особі адвоката Шляніної А.О., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (місто Дніпро), про усунення перешкод у здійсненні права власності, зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі свідоцтва про право власності від 30.09.1993 року №1574, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради народних депутатів (дублікат свідоцтва №1574, виданий 12.11.2020 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району), позивачу, [PERSON] , належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що на належну йому частину квартири [ADDRESS] зареєстроване обтяження: арешт нерухомого майна, на підставі постанови державного виконавця ДВС Орджонікідзевського управління юстиції Секацької О.В. виданої 11.09.2000 року на виконання виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №2-937 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Оскільки на день звернення до суду відсутнє виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] , а також відсутня заборгованість зі сплати аліментів, а наявність арешту порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим просить суд усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , шляхом скасування арешту (обтяження) з нерухомого майна, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явився, разом з тим представником позивача адвокатом Шляніною А.О. було подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, відповідно до якої позивач та його представник позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, про день і місце слухання справи повідомлялась завчасно, у встановленому законом порядку, відзиву до позовної заяви суду не надала. Представник третьої особи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.09.1993 р., а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2021 №242843792. 31.07.1992 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист №2-937 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ј частини його доходів, починаючи з 14.07.1992 року до повноліття дитини. При примусовому виконанні виконавчого листа державним виконавцем Державної виконавчої служби Орджонікідзевського управління юстиції Секацькою О.В. 11.09.2000 року було винесено постанову №376/5 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Зазначеною постановою було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , заборонено здійснювати відчуження 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження: вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа, майно якої обтяжується: [PERSON] . Опис предмета обтяження: 1/3 частина квартири. Підстава для державної реєстрації: постанова, серія та номер: 376/5, виданий 11.09.2000, видавник: Виконавча служба Орджонікідзевського району м. Запоріжжя. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до листа Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 30.07.2021 року №37443/6 [PERSON] звертався до Вознесенівського ВДВС у місті Запоріжжі щодо зняття арешту з майна. Згідно даних з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий лист №2-937, виданий 31.07.1992 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ј частини заробітку, починаючи з 14.07.1992 року і до повноліття дитини, за період з 2007-2021 роки включно, на виконанні не перебував. Перевірити інформацію з 1992 по 2007 рік (період до запровадження та наповнення Автоматизованої системи виконавчих проваджень та ведення виконавчих проваджень виключно у паперовому вигляді) щодо знаходження на виконанні зазначеного виконавчого провадження та підстав завершення виконавчого провадження не можливо через знищення паперових матеріалів архівних виконавчих проваджень, у зв`язку з закінченням трирічного терміну зберігання. У зв`язку з відсутністю відомостей про підстави завершення виконавчого провадження [PERSON] було запропоновано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна. Згідно зі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Європейський суд з прав людини у справі «Стецов проти України» (рішення від 11.05.2021 заява № 5170/15) щодо обмежень, накладених у зв`язку з невиплаченими боргами, наголосив на тому, що такі заходи можуть бути обґрунтовані лише якщо вони переслідують мету гарантування стягнення боргів, про які йде мова. Відповідно, органи влади не можуть продовжувати обмеження на тривалий час без періодичного перегляду їх обґрунтування. Враховуючи, що з 2007 року по день звернення позивача до суду відсутнє виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] , а також відсутні відомості щодо заборгованості зі сплати аліментів, є підстави вважати, що наявність арешту (обтяження) накладеного на майно, порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За викладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом зняття арешту з майна є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved