Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] 10 січня 2005 року звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу, вказавши, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане на підставі розпорядження Криворізького міськвиконкому № Д-335 від 20.07.2004 р. 10 серпня 2004 р. він уклав домашню угоду з [PERSON] - договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач передав йому належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] за 5500 гривень. Згідно умов договору нотаріальна реєстрація повинна була відбутися до 30.10.2004 р. Витрати по нотаріальному оформленні угоди вони домовилися розподілити порівну. 10 серпня 2004 р. він передав відповідачу вказану грошову суму та вони оформили свої правовідносини шляхом складання письмового договору купівлі-продажу. Однак нотаріальна реєстрація не відбулася в звязку з тим, що вони з відповідачем в силу різних причин ніяк не могли зібратися до нотаріуса. Крім того, з 01.01.2005 р. зросла вартість послуг БТІ та нотаріуса та введений податок в розмірі 13% від угоди. В звязку з чим він змушений звернутися до суду. [PERSON] просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10 серпня 2004 р., відповідно до якого він придбав квартиру [ADDRESS] у [PERSON] (том 1 а.с. 3-4 копія позову). 25 липня 2006 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], вказавши, що вона є рідною тіткою [PERSON], який помер 21 січня 2005 р. та, відповідно, спадкоємцем третьої черги після його смерті, оскільки інших спадкоємців він не має. Після смерті племінника вона вирішила прийняти спадщину, яка складалася з квартири [ADDRESS] та домашніх речей належних померлому, оскільки достовірно знала, що за життя [PERSON] до дня своєї смерті проживав в спадкові квартирі, яка належала йому на праві приватної власності. Однак при зверненні до КП «Криворізьке БТІ» за отриманням дублікатів правовстановчих документів на квартиру вона дізналася, що квартира померлому [PERSON] не належить, а належить [PERSON] на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. В процесі пошуку [PERSON] вона дізналася, що між ним та [PERSON] 08 листопада 2005 року укладено договір, відповідно до якого [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 23619 грн., остання в квартиру вселилася шляхом вирізання металевих дверей газозварним пристроєм та проживає в ній. [PERSON] вважає, що відповідачі порушили її права як спадкоємця на отримання спадщини, вона вважає, що померлий [PERSON] не міг вчинити правочину щодо продажу належної йому квартири, в звязку з чим рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.01.2005 р. щодо визнання договору купівлі-продажу від 10.08.2004 р. дійсним скасовано ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.04.2006 р. Однак незважаючи на те, що право власності на квартиру за [PERSON] вказаною ухвалою було скасовано, він вчинив 08 листопада 2005 р. продаж вказаної квартири, хоча при вчиненні продажу [PERSON] квартири [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності згідно вимог ч.3 ст. 203 ЦК України, для вчинення вказаного правочину. Тому [PERSON] просить на підставі ст. 215 ч.1 ЦК України визнати договір купівлі продажу спадкової квартири, вчинений між [PERSON] та [PERSON] від 08 листопада 2005 р., недійсним та зобовязати КЗ «Криворізьке БТІ» анулювати реєстрацію в державному реєстрі про власність запис від 8.11.2005 р. книга 228 П стр. 465 реєстрацію № 465 на імя [PERSON] про право власності на квартиру [ADDRESS] (том 1 а.с. 108-111 позов). 13 жовтня 2006 року [PERSON] зустрічні вимоги доповнила, просила суд зобовязати КЗ «Криворізьке БТІ» скасувати реєстрацію в державному реєстрі про власність реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; договір купівлі-продажу вказаної квартири, вчинений між [PERSON] та [PERSON] 08 листопада 2005 р. за 23619 грн., визнати недійсним та зобовязати повернути їй в натурі спірну квартиру, що належала померлому 21 січня 2005 р. племіннику [PERSON]; зобовязати КЗ «Криворізьке БТІ» скасувати реєстрацію в державному реєстрі про власність реєстрацію права власності [PERSON]. на квартиру [ADDRESS]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та грошовий внесок в Довгинцівському відділенні № 7806/0131 Ощадбанку України, усунути перешкоди в користуванні власністю, виселивши [PERSON] з вказаної квартири без надання іншого приміщення та зобовязати ВГІРФО виключити з реєстрації [PERSON] по вул. Симонова, 3/88 м. Кривого Рогу (том 1 а.с. 129-134 доповнений позов). Ухвалою суду від 23 грудня 2015 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду в звязку з повторною неявкою в судове засідання позивача (том 2 а.с. 11 ухвала). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Представник позивача [PERSON] на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в зустрічному позові. Суду пояснила, що вважає [PERSON] добросовісним набувачем, однак майно нею придбано незаконно. Відповідач [PERSON] 24 січня 2016 року помер у віці 33 роки (том 2 а.с.58 копія актового запису про смерть). Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що отримала квартиру законно, вони з ріелтором поїхали до нотаріуса, та все провірила по квартирі, питань не було, тому оформили договір купівлі-продажу. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що [PERSON] добросовісний набувач, нею законодавство не порушено, тому він не вбачає підстав для задоволення позову. Представник КП «Криворізьке БТІ» в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи за відсутності представника (том 1 а.с. 138, том 2 а.с. 29). Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату слухання була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника (том 1 а.с. 136). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату слухання була повідомлена своєчасно та належним чином. Вислухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У судовому засідання встановлено, що [PERSON] належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням № Д-335 від 20 липня 2004 р., квартира [ADDRESS] (том 1 а.с. 6 копія свідоцтва). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.01.2005 р. визнано дійсним договір купівлі-продажу від 10 серпня 2004р., відповідно до якого продавець [PERSON] продав покупцеві [PERSON] квартиру [ADDRESS], що належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Криворізького міськвиконкому № Д-335 від 20.07.2004 р. Визнано за [PERSON] право власності на вказану квартиру (том 1 а.с. 5, 8 копія договору, рішення суду). 21 січня 2005 року [PERSON] помер (том 1 а.с. 27 копія свідоцтва про смерть). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2005 р., [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], право власності на квартиру зареєстровано [PERSON] в Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 25 листопада 2005 р. (том 1 а.с. 13,14,116 копія договору, витягу, повідомлення). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2006 р. рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 січня 2005 р. скасовано (том 1 а.с. 95 ухвала суду). Відповідно до постанови слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2014 р., кримінальне провадження № 12014040230000895 від 08.10.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України відносно [PERSON], [INFO], закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (том 1 а.с. 249-252). Згідно матеріалів спадкової справи № 350/2005, заведеної після померлого 21.01.2005 р. [PERSON], до нотаріуса 18 травня 2005 року з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], яка є двоюрідною племінницею померлого [PERSON], а 17 червня 2005 рок звернулася [PERSON], яка є рідною тіткою померлого [PERSON] (том 1 а.с. 225-230 копія спадкової справи). Згідно повідомлення філіалу Дзержинського відділення № 7806/0131 ПАТ «Ощадбанк», на імя [PERSON] відкрито рахунок № 41857, залишок 3686-40 грн., заповіт на [PERSON] від 21.02.2000 р. (а.с. 141 повідомлення). Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В пункті 4 постанови № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленуму Верховного Суду України роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Згідно пункту 25 вказаної Постанови набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. При укладанні договору купівлі-продажу [PERSON] не знала й не могла знати про те, що в майбутньому буде скасовано рішення суду, на підставі якого отримав право власності [PERSON], який продав їй спірну квартиру. Тобто вона є добросовісним набувачем і підстав, передбачених ст.388 ЦК України, для витребування в неї квартири немає. При цьому суд враховує також те, що [PERSON] дійсно мав намір продати свою квартиру [PERSON], що він підтвердив в судовому засіданні 17.01.2005р., визнаючи позов того про визнання угоди дійсною (т.1 а.с.7 - протокол судового засідання). Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). [PERSON] не надано доказів в підтвердження позовних вимог про визнання договору недійсним. Щодо вимог [PERSON] про визнання за нею право власності в порядку спадкування на інше майно (крім квартири) [PERSON], то вони не можуть бути розглянуті в цьому процесі, так як вона не надала судові постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину і між нею та [PERSON] не існує спору щодо спадкового майна після смерті [PERSON]

Outcome: dismissed