Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] 24 березня 2014 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи свої вимоги тим, що з жовтня 2013 року вона має у власності 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS], а друга частина будинку належить [PERSON], як зазначено в договорі купівлі-продажу. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою як член сім'ї колишнього власника. Місце його проживання з іншою сім'єю їй не відоме, його особисті речі в будинку відсутні. Вона є власником вказаної квартири відповідно до укладеного та нотаріально посвідченого договору дарування від 31 жовтня 2013 року (зареєстровано в реєстрі за № 937) та залишається зареєстрованою за цією адресою, однак позбавлена можливості отримувати субсидію, а тому змушена звертатись до суду та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач наполягає на позовних вимогах, посилаючись на викладені обставини, стверджує, що за вказаною адресою проживає та зареєстрований її син. Наявність реєстрації члена сім'ї колишнього власника чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заяв чи клопотань до суду від нього не надійшло. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді через газету «Народне слово» № 27 (3149) від 19 червня 2014 року. Письмових заяв чи клопотань до суду також не надійшло. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні просить суд врахувати, що [PERSON] уже більше десяти років не проживає за вказаною адресою. Він є сином власниці житла, яка також уже більше десяти років не проживає в цій частині будинку. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 379, 381, 383, 386, 391, 405, 810, 815 ЦК України. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 391 ЦК України право власності є непорушним і власник має право вимагати усунення перешкод при здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Правовідносини сторін врегульовані ст. 405 ЦК України, за змістом якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 810, 825 ЦК України за договором найму житла наймодавець надає наймачу своє житло для проживання у ньому на певний строк та за окрему плату. Наймач житла має право відмовитись від договору найма, попередивши наймодавця та звільнити помешкання. Судом встановлено, що саме позивач у справі є власниками 1/2 частини житлового приміщення по [ADDRESS], Кіровоградської області на підставі укладеного та нотаріально посвідченого договору дарування від 31 жовтня 2013 року (зареєстровано в реєстрі за № 937), укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Згідно запису в домовій книзі відповідач у справі зареєстрований саме за вказаною адресою, однак згідно довідки № 100 квартального комітету, засвідченої виконавчим комітетом Олександрійської міської ради від 21 березня 2014 року він не проживає за вказаною адресою в м. Олександрія з 2010 року. Суд приймає до уваги показання [PERSON] - сусідки позивача, яка будучи допитаною в судовому засіданні дала суду показання, що уже більше десяти років [PERSON] дійсно не проживає в частині будинку, яку займає та проживає її сусідка [PERSON], його особистих речей в будинку не має. Суд приймає до уваги та визнає доведеним той факт, що відповідач дійсно з 2010 року не проживає в домоволодінні, яке належить позивачу у справі. Суд вважає доведеним, що відповідач по справі дійсно втратив право користуватись житлом та втратив право зайняття житлового приміщення у будинку [ADDRESS], що належить позивачу у справі, оскільки саме позивач є його власником і фактично там постійно проживає разом з дитиною. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved