Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

[PERSON] від імені [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання особистою приватною власністю [PERSON] грошової суми у розмірі 250084,00 (два мільйони пятсот тисяч вісімдесят чотири) гривні, яка була отримана відповідачем [PERSON] внаслідок продажу квартири [ADDRESS] згідно із договором купівлі-продажу квартири та стягнення вищевказаної суми із відповідача [PERSON] Відповідно до поданої представником позивача [PERSON]В заяви про зменшення позовних вимог останній просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] грошової суми у розмірі 648620,00 гривень, яка була отримана відповідачем [PERSON] внаслідок продажу квартири [ADDRESS] згідно із договором купівлі-продажу квартири та стягнення вищевказаної суми із відповідача [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі з 29.07.2006 року по 04.07.2014 року. За час подружнього життя було придбано квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири вчинявся від імені відповідача [PERSON] За попередьоою домовленістю між ними, було погоджено що отримані кошти від продажу квартири, відповідач поверне позивачу, так як квартира була придбана за кошти які належали позивачу, але отримавши грошові кошти, відповідач зник. Пізніше він відмовився повертати грошові кошти. Позивач зазначає, що квартира хоч і була придбана у шлюбі, однак її покупка була здійснена за кошти особистого майна (грошей) дружини (її батьків), тому не може бути спільної сумісною власністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідно до поданої заяви просив позов задовольнити. Суд допитавши свідків та дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Згідно із рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04 липня 2014 року сторони перебували у шлюбі з 29.07.2006 року та вищевказаним рішення шлюб розірвано (а.с. 16). 25.06.2010 року, відповідно до договору купівлі продажу, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 58). Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.2013 року [PERSON] продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] за 785650,00 гривень [PERSON] (а.с.56). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви-згоди [PERSON] остання дала згоду на продаж її чоловіком [PERSON] квартири [ADDRESS], при цьому вказала, що квартира є спільної сумісною власністю, як така що набувалась у період перебування у зареєстрованому шлюбі та зазначила, що правочин відповідає інтересам сімї (а.с.77). Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З врахуванням вищенаведеного квартира [ADDRESS] була об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підтвердила і позивач поданою нею заявою - згодою на продаж квартири, а відтак позовні вимоги щодо визнання особистою приватною власністю грошових коштів отриманих від продажу вищевказаної квартири та їх стягнення з відповідача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed