Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та встановити місця проживання дитини, мотивуючи тим, що шлюбні відносини фактично припинилися, сім'я розпалася, з червня 2013 року проживають окремо, збереження сім'ї не можливе. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно аліменти на утримання доньки не сплачує. Спору, щодо поділу спільного майна не має. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення аліментів. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм право відносини. 18.08.2008 року виконавчим комітетом Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 3. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно аліменти на утримання доньки не сплачує. Судом встановлено, що шлюбні відносини фактично припинилися, сім'я розпалася, з червня 2013 року проживають окремо, збереження сім'ї не можливе. Спору, щодо поділу спільного майна не має. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Згідно до ст.110 Сімейного Кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. При цьому, відповідно до абзацу 3 п. 17 тієї ж постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення для справи, а також визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд вважає, що позов в цій частині в зв'язку з визнанням його відповідачем підлягає задоволенню. Попри викладене, суд критично відноситься до не визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу, оскільки, як було вищезазначено, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка, що в свою чергу суперечить інтересам та волі позивача. Крім того, відповідач заяв та клопотань з приводу надання сторонам строку на примирення не подавав та в судовому засіданні під час розгляду справи про надання строку на примирення не просив. Позов в частині встановлення місця проживання дитини задоволенню не підлягає, оскільки з матеріалів справи не вбачається будь-якого спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. На підставі викладеного позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 229, 40 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial