Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом витребування з її володіння жилий будинок [ADDRESS]. і визнання такою, що втратила право користування ними та про стягнення судових витрат у справі. Позов мотивований тим, що дане нерухоме майно, яке належало відповідачці на праві власності, [PERSON] придбав з прилюдних торгів, право власності на яке було зареєстровано на його ім'я в Реєстраційній службі Сакського МРУЮ АРК. Але до теперішнього часу відповідачка значиться зареєстрованою в цьому будинку, чим перешкоджає [PERSON] у належному користуванні своєю власністю. Позивач в судове засідання не з'явився. У судовому засіданні представник позивача, а.с.5, підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. У судовому засіданні представник відповідачки, а.с.27, проти позову заперечувала з тих підстав, що вони не обґрунтовані нормами ЖК України і з осені 2013р. відповідачка не проживає в спірному будинку, яким користується позивач. Також відповідачка є власником кімнат [ADDRESS]., які вона протягом 2009р. прибудувала до літньої кухні літер «Б», власником якої позивач став лише 15.11.2013р., а.с.28. 3-я особа, а.с.56, в судове засідання не з'явився і направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відповідно до вимог чинного законодавства тому, що земельна ділянка [ADDRESS]. знаходилася у користуванні відповідачки, яка 12.03.2010р. уклала з ним договір суперфіції, за яким передала право користування даною земельною ділянкою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів нерухомості. У зв'язку з цим він побудував на зазначеній земельній ділянці об'єкти нерухомості, право на які зареєстрував в інспекції ДАБК в АРК. і в виконкомі Новофедорівської селищ раді Сакського р-ну АРК., і ці об'єкти не порушують прав позивача, а.с.42-54,72. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи і надані документи, суд дійшов висновку, що позов підлягає лише частковому задоволенню з наступних підстав. З пояснень представників сторін і матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Сакського міськрайсуду АРК. від 25.04.2007р. за відповідачкою [PERSON] було визнано право власності на жилий будинок літер «А» [ADDRESS]., а.с.62,63. 17.01.2012р. позивач придбав дане нерухоме майно з прилюдних торгів, у зв'язку з чим, 15.11.2013р. нотаріус видала йому свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно, а.с.3, яке було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а.с.4. Між сторонами не укладалось жодних угод і договорів щодо користування цим жилим будинком, як то передбачено ст.ст.150,158,159 ЖК України і ст.ст.810,823 ЦК України. У зв'язку з цим суд визнає обґрунтованим посилання позивача на обґрунтування своїх позовних вимог саме на ст.ст.386,391 ЦК України з наступних підстав: -Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в ч.2 п.1 постанови від 04.10.1991р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - при вирішенні справ, пов'язаних з правом приватної власності громадян на жилий будинок, слід мати на увазі, що відповідно до Закону «Про власність» від 7 лютого 1991р. ним встановлені основні положення про право приватної власності громадян на жилий будинок, а інші відносини цієї власності регулюються ЦК та іншими законодавчими актами України; -В п.5 постанови від 12.04.85р. №2 «Про деякі питання, що виникали в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Пленум Верховного Суду України зазначив, що норми цивільного законодавства суд застосовує лише при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством. * Судом встановлено, що рішенням Сакського міськрайсуду АРК. від 25.04.2007р. за відповідачкою було визнано право власності: -на жилий будинок літер «А», загальною площею 349,3м2, житловою площею 180,8м2, який складається з кімнат: площею 7,8м2, площею 7,3м2, площею 8,0м2, площею 8,0м2, площею 11,1м2, площею 10,7м2, площею 10,6м2, площею 10,9м2, площею 20,4м2, площею 7,6м2, площею 8,1м2, площею 8,8м2, площею 9,6м2, площею 14,6м2, площею 13,2м2, площею 12,5м2, площею 11,6м2; з комор: площею 18,9м2, площею 9,2м2, площею 7,7м2, площею 19,1м2, площею 9,0м2; зі столової площею 45,4м2; з кухні площею 16,3м2; з коридорів площею 10,9м2, площею 16,0м2; з санвузлів: площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2; -на прибудову літер «А1», загальною площею 44,8м2; -на господарсько-побутові будівлі: літню кухню літер «Б», загальною площею 55,2м2; прибудову літер «б», загальною площею 12,0м2; сараї літер «В», загальною площею 12,4м2, літер «Г», загальною площею 35,3м2; літній душ літер «Д», загальною площею 10,7м2; убиральню літер «Уб», загальною площею 7,1м2; -на ворота: №1, №2, №4, №7; огорожу №3, №6, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], а.с.62. Право власності на це нерухоме майно було зареєстровано в БТІ, а.с.63,69. 17.01.2012р. позивач придбав дане нерухоме майно з прилюдних торгів, а.с.15,16,77, у зв'язку з чим, 15.11.2013р. нотаріус видала йому свідоцтво про право власності на дане нерухоме майно, а.с.3, яке було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а.с.4. З пояснень представників сторін і матеріалів справи судом встановлено, що до одноповерхової літньої кухні літер «Б», яка мала площу 55,2м2, а.с.5,6, відповідачка прибудувала двоповерхову будівлю, яка має загальну площу забудови 157,8м2, а.с.30-38. Цей об'єкт нерухомості відповідачка побудувала протягом 2009р. без отримання відповідних дозвільних документів на виконання будівельних робіт, що передбачено ст.26 Закону України від 17.02.2011р. «Про регулювання містобудівельної діяльності», ч.1 ст.14 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.92р. та пп.9 п.«а» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.97р., Порядком про надання дозволу на виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою КМ України від 30.09.2009р. №1104, а.с.20-25, та без отримання права на забудову земельної ділянки, яке передбачено ст.ст.125,126 ЗК України, яка знаходяться у комунальній власності Новофедорівської селищради Сакського р-ну АРК., яка представляє територіальну громаду с. Новофедорівка і здійснює від її імені й у її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, що передбачено ст.10 і п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.97р. та ст.ст.12,83,122 ЗК України, а.с.16. 12.03.2010р. відповідачка уклала з [PERSON] договір суперфіції, за яким передала право користування даною земельною ділянкою [ADDRESS]. для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів нерухомості. У зв'язку з цим [PERSON] побудував на цій земельній ділянці об'єкти нерухомості, право на які зареєстрував в інспекції ДАБК в АРК. і в виконкомі Новофедорівської селищ раді Сакського р-ну АРК., і ці об'єкти не порушують прав позивача, а.с.42-54. На підставі зазначеного вище суд визнає, що предметом спору теперішньої справи є лише: -жилий будинок літер «А», загальною площею 349,3м2, житловою площею 180,8м2, який складається з кімнат: площею 7,8м2, площею 7,3м2, площею 8,0м2, площею 8,0м2, площею 11,1м2, площею 10,7м2, площею 10,6м2, площею 10,9м2, площею 20,4м2, площею 7,6м2, площею 8,1м2, площею 8,8м2, площею 9,6м2, площею 14,6м2, площею 13,2м2, площею 12,5м2, площею 11,6м2; з комор: площею 18,9м2, площею 9,2м2, площею 7,7м2, площею 19,1м2, площею 9,0м2; зі столової площею 45,4м2; з кухні площею 16,3м2; з коридорів площею 10,9м2, площею 16,0м2; з санвузлів: площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2, площею 2,0м2; -прибудова літер «А1», загальною площею 44,8м2; -господарсько-побутові будівлі: літня кухня літер «Б», загальною площею 55,2м2; прибудова літер «б», загальною площею 12,0м2; сараї літер «В», загальною площею 12,4м2, літер «Г», загальною площею 35,3м2; літній душ літер «Д», загальною площею 10,7м2; убиральня літер «Уб», загальною площею 7,1м2; -ворота: №1, №2, №4, №7; огорожа №3, №6, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. З цих підстав суд визнає необґрунтованими позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні усіма об'єктами нерухомості, які побудовані на земельній ділянці [ADDRESS]. У зв'язку з цим ці вимоги не підлягають задоволенню. * З пояснень представників сторін і матеріалів справи, а.с.27,62,63,69, судом встановлено, що до теперішнього часу відповідачка значиться зареєстрованою в зазначеному жилому будинку [ADDRESS]. Після придбання позивачем 17.01.2012р. даного жилого будинку з прилюдних торгів, відповідачка не скасувала свою реєстрацію в цьому будинку і зберігає її до теперішнього часу, а.с.27. Крім того, до осені 2013р. відповідачка користувалася цим жилим будинком з господарсько-побутовими будівлями, використання якого за будівельними характеристиками передбачено лише в літній період часу. На підставі зазначеного вище суд дійшов висновку, що зазначеними діями відповідачка порушує права позивача як власника даного жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями, у зв'язку з чим, вони підлягають судовому захисту тому, що: -Відповідно до вимог ст.41 Конституції України і ст.ст.317,321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; -Згідно ч.1 ст.15 цього кодексу - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. У зв'язку з цим та відповідно до вимог ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає за необхідне обрати спосіб захисту порушених прав позивача шляхом спонуки відповідачки не чинити позивачу перешкод у користуванні жилим будинком [ADDRESS]., які зареєстровані за ним на праві власності, та визнання відповідачку такою, що втратила право користування жилим будинком тому, що: -відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України - власник може вимагати усунення всяких порушень його права. * Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд визнає безпідставними позовні вимоги в частині витребування з незаконного володіння відповідачки жилий будинок [ADDRESS]. тому, що вимог ст.387 ЦК України на правовідносини, що виникли між сторонами, не розповсюджуються. З цих підстав дані позовні вимоги не підлягають задоволенню. * Враховуючи зазначене вище та вимоги ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені у справі витрати по сплаті судового збору згідно квитанції, а.с.1. * На підставі ст.ст. 15,16,386,391 ЦК України і

Outcome: partial