Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] 21 березня 2016 року звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту народження дитини. Заявник у своїй заяві посилається на те, що він є рідним батьком [PERSON] (її дошлюбне прізвище Звагольська), ця його дочка 27 січня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON], вони мешкали певний час однією сімєю і до реєстрації шлюбу, а 23 лютого 2016 року у них народилася дитина [PERSON] Гасанович. Народження вказаної дитини підтверджується медичною довідкою про народження № 181 від 25 лютого 2016 року, обмінною медичною карткою пологового будинку м. Донецька та інш.. Після отримання медичної довідки про народження заявник звернувся до відділу РАГС за місцем мешкання сімї дочки в м. Донецьку для отримання свідоцтва про народження, оскільки дитину потрібно було офіційно зареєструвати. Але отримати відповідне свідоцтво про народження не вдалося, дочка хворіє і заявник звернувся до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції з питанням отримання належного свідоцтва про народження онука, але отримав відмову через невідповідність наданих ним медичних та інших документів вимогам діючого в Україні законодавства. Зараз йому рекомендовано звернутися з вказаним питанням до суду для встановлення факту народження дитини з метою подальшого вирішення вказаних ним питань. Іншим шляхом вирішити вказане неможливо. Просив, надавши відповідні документи, встановити юридичний факт народження дитини - [PERSON] [PERSON] Гасановича 23 лютого 2016 року в м. Донецьку від батьків: матері [PERSON], [INFO], громадянки України і батька [PERSON], [INFO], громадянина України, задовольнивши заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції вимоги заяви визнав, погодився з їх доводами і викладеними в ній обставинами, позицією заявника, не заперечував проти задоволення заяви. В судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, просив справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної зацікавленої особи відповідно до ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку заявника та заінтересованої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що заявник [PERSON] дійсно є рідним батьком [PERSON] (її дошлюбне прізвище Звагольська), ця його дочка 27 січня 2016 року в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвала шлюб (актовий запис № 36) з [PERSON], вони мешкали певний час однією сімєю і до реєстрації шлюбу, а 23 лютого 2016 року у них народилася дитина [PERSON] Гасанович. Народження вказаної дитини підтверджується медичною довідкою про народження № 181 від 25 лютого 2016 року лікарні м. Донецька, обмінною медичною карткою пологового будинку м. Донецька та інш.. Після отримання медичної довідки про народження заявник звернувся до відділу РАГС за місцем тимчасового мешкання сімї дочки в м. Донецьку для отримання свідоцтва про народження, оскільки дитину потрібно було офіційно зареєструвати. Але отримати відповідне свідоцтво про народження не вдалося, дочка хворіє і заявник звернувся до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції з питанням отримання належного свідоцтва про народження онука, але отримав відмову через невідповідність наданих ним медичних та інших документів вимогам діючого в Україні законодавства. Зараз йому рекомендовано звернутися з вказаним питанням до суду для встановлення факту народження дитини з метою подальшого вирішення вказаних ним питань. Іншим шляхом вирішити вказане неможливо. На підтвердження цього факту про народження дитини, родинні відносини є і інші документи (паспортні дані, довідки ІПП та інш.) та для їх впорядкування та вирішення питань про стосунки потрібно довести вказаний юридичний факт. Тому для упорядкування документів і можливого вирішення юридичних питань та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення цього юридичного факту. Суд вважає вимоги заяви підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що дійсно заявник заявник [PERSON] дійсно є рідним батьком [PERSON] (її дошлюбне прізвище Звагольська), ця його дочка 27 січня 2016 року в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвала шлюб (актовий запис № 36) з [PERSON], вони мешкали певний час однією сімєю і до реєстрації шлюбу, а 23 лютого 2016 року у них народилася дитина [PERSON] Гасанович. Народження вказаної дитини підтверджується медичною довідкою про народження № 181 від 25 лютого 2016 року лікарні м. Донецька, обмінною медичною карткою пологового будинку м. Донецька та інш.. Після отримання медичної довідки про народження заявник звернувся до відділу РАГС за місцем тимчасового мешкання сімї дочки в м. Донецьку для отримання свідоцтва про народження, оскільки дитину потрібно було офіційно зареєструвати. Але отримати відповідне свідоцтво про народження не вдалося, дочка хворіє і заявник звернувся до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції з питанням отримання належного свідоцтва про народження онука, але отримав відмову через невідповідність наданих ним медичних та інших документів вимогам діючого в Україні законодавства надані документи незаконної ДНР. Згідно п. 18 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. Згідно п. 9 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування «Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження.». Суд приймає до уваги також і ті обставини, що заявник як батько матері народженої дитини вимушено і лише з метою належної реєстрації цієї дитини дійсно звернувся до відділу РАГС за місцем мешкання матері (м. Донецьк тимчасово незаконно окупована територія) для отримання свідоцтва про народження, отримав відмову. Потім заявник звернулася в м. Дніпропетровську як тимчасово переміщена особа до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції з питанням отримання належного свідоцтва про народження дитини, але отримав відмову через невідповідність наданих ним медичних та інших документів вимогам діючого в Україні законодавства. Надання вказаних документів (з ДНР) саме по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються іншими доказами та матеріалами справи. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення можливе встановленням фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно заінтересованої особи (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а заінтересована особа не довела зворотнього, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобовязань стосовно вимог заяви є припущенням. При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт народження дитини - [PERSON] [PERSON] Гасановича 23 лютого 2016 року в м. Донецьку від батьків: матері [PERSON], [INFO], громадянки України і батька [PERSON], [INFO], громадянина України. Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (факту народження) знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обгрунтована і підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved