Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] 16.06.2017 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначає, що 06.04.2006 р. її батько [PERSON] уклав договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-491, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність ? частину квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Запоріжжя. Також державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори було накладено заборону відчудження зазначеної квартири, до припинення чи розірвання договору довічного утримання. На підставі договору довічного утримання було здійснено державну реєстрацію прав власності в ОП «ЗМБТІ» 26.04.2006 р. за № 10488219 на ? частку квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Зпроріжжя. 06.04.2006 р. її мати [PERSON] також уклала договір довічного утримання з її братом [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Запоріжжі. Після смерті [PERSON] ? частка спірної квартири перейшла у власність [PERSON] Після смерті матері батько залишився один. [PERSON] на протязі тривалого часу працював у Гонконзі, та не виконував обов»язки покладені на нього договором довічного утримання, тобто довічно повністю не утримував батька, не забезпечував його харчуванням, доглядом, необхідною допомогою. Всі обов»язки по догляду за батьком і матеріальні витрати несла вона. У зв»язку з цим, 15.08.2013 р. договір довічного утримання, який був укладений між [PERSON] і [PERSON], було розірвано. Договір розірвання договору довічного утримання було посвідчено державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-898. Свідоцтво № 53 про право власності на житло, видане Будівельно-монтажним поїздом-528 05.04.1999 р., зареєстроване в ОП «ЗМБТІ» за реєстровим № 38917, повернуте [PERSON] при підписанні договору про розірвання договору довічного утримання. Таким чином, після розірвання договору довічного утримання право власності на ? частку квартири було повернуто разом з документами її батьку [PERSON], що узгоджується з приписами ст.756 ЦК України. 19.01.2016 р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Запоріжжя. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] залишились вона та її брат відповідач по справі. 18.03.2016 р. вона звернулась з заявою до П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] 30.09.2016 р. державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2017 р. за нею визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Запоріжжі у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка настала 19.01.2016 р. Після набрання рішенням суду законної сили, позивач звернулась до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно з заявою про реєстрацію за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. 20.02.2017 р. вона отримала від державного реєстратора речових прав рішення про відмову в реєстрації прав власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Рішення про відмову в реєстрації права власності на ? частину спадкової квартири вмотивовано тим, що відповідно до поданого разом із заявою заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2017 р. за [PERSON] визнано право власності на ? частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], проте відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, право власності в цілому на вищевказану квартиру зареєстровано за іншим суб»єктом, що є відмінним від спадкодавця, вказаного в рішенні суду. Таким чином, реалізувати своє право та зареєструвати відповідну частку успадкованого майна позивач не має змоги. Оскільки договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, підстави для реєстрації права власності на частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] з моменту підписання договору відсутні. Посилаючись на ст.756 ЦК України, ст.ст.4, 8, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», [PERSON] просить скасувати державну реєстрацію права власності на ? частину квартри № 2 в будинку № 90 по вул..Фортечній (Грязнова) в м.Запоріжжя за [PERSON] проведену на підставі договору довічного утримання від 06.04.2006 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] та зареєструвати право власності на ? частку згаданої квартири за нею. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач до суду не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської Ради в судове засідання не з»явився, повідомлявся про розгляд даної справи, заяви про бажання приймати участь у розгляді справи до суду не подавав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.04.2006 р. [PERSON] уклав договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-491 (а.с.7-8). За умовами договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність ? частину квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Запоріжжя. Державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори було накладено заборону відчудження зазначеної квартири, до припинення чи розірвання договору довічного утримання. На підставі договору довічного утримання було здійснено державну реєстрацію прав власності в ОП «ЗМБТІ» 26.04.2006 р. за № 10488219 на ? частку квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Зпроріжжя. 06.04.2006 р. [PERSON] також уклала договір довічного утримання з відповідачем [PERSON] на належну їй ? частку квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Запоріжжі (а.с.6). Після смерті [PERSON] ? частка спірної квартири перейшла у власність [PERSON] Через неналежне виконання [PERSON] умов договору довічного утримання, 15.08.2013 р. договір укладений між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Договір розірвання договору довічного утримання було посвідчено державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-898 (а.с.14). Свідоцтво № 53 про право власності на житло, видане Будівельно-монтажним поїздом-528 05.04.1999 р., зареєстроване в ОП «ЗМБТІ» за реєстровим № 38917, повернуте [PERSON], при підписанні договору про розірвання договору довічного утримання (п.3 договору). Ч.1 ст.756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв»язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов»язків за договором, відчуджувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Таким чином, після розірвання договору довічного утримання [PERSON] набув право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. 19.01.2016 р. [PERSON] помер (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частку квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Запоріжжя. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є сторони по справі. 18.03.2016 р. [PERSON] звернулась з заявою до П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] 30.09.2016 р. державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2017 р. за нею визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Запоріжжі у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка настала 19.01.2016 р. (а.с.17). Після набрання рішенням суду законної сили, позивач звернулась до державного реєстратора речових прав на нерухому майно з заявою про реєстрацію за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. 20.02.2017 р. [PERSON] отримала від державного реєстратора прав на нерухоме майно рішення про відмову в реєстрації прав власності на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с.15). Рішення про відмову в реєстрації права власності на ? частину спадкової квартири вмотивовано тим, що відповідно до поданого разом із заявою заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2017 р. за [PERSON] визнано право власності на ? частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], проте відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, право власності в цілому на вищевказану квартиру зареєстровано за іншим суб»єктом, що є відмінним від спадкодавця, вказаного в рішенні суду. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис до Державного реєстру прав вноситься на підставі прийнятого рішення до державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. П.26 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р., для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішенням суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили та копії документів, визначених у п.2.3 цього розділу. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] (Грязнова) в м.Запоріжжя, проведеної на підставі договору довічного утримання, укладеного 06.04.2006 р. між [PERSON] та відповідачем підлягає задоволенню. Разом з тим, судом не встановлено підстав для задоволення вимог про реєстрацію права власності позивача на належну їй на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ? частину квартири, оскільки порушене право позивача не підлягає захисту у обраний нею спосіб (ст.16 ЦК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial