Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] 28.01.2016 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Приозерненьскої сільської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності [PERSON], померлій 12.06.2015 року, житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, що складається з: літ. А житловий будинок; літ. а навіс; літ. Б. кухня; літ. б прибудова; літ. б1 - навіс; літ. В. сарай; № 1-3 надвірні споруди, а також про визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, що складається з: літ. А житловий будинок; літ. а навіс; літ. Б. кухня; літ. б прибудова; літ. б1 - навіс; літ. В. сарай; № 1-3 надвірні споруди, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 12.06.2015 року. З позовної заяви вбачається, що 12.06.2015 року померла мати позивача [PERSON]. За життя вона склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, заповіла [PERSON]. Після смерті матері позивача залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, що складається з: літ. А житловий будинок; літ. а навіс; літ. Б. кухня; літ. б прибудова; літ. б1 - навіс; літ. В. сарай; № 1-3 надвірні споруди. Однак [PERSON] належним чином не оформила право власності на зазначений житловий будинок. В встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак на теперішній час в неї відсутня можливість оформити право власності на спадкове майно згідно заповіту, так як в неї відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява про те, що вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі. На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно довідки № 02 від 05.01.2016 року, наданої Приозерненською сільською радою Кілійського району Одеської області, житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а згідно по господарської книги № 2, особового рахунку № 0113, був побудований в 1971 році [PERSON], померлою 12.06.2015 року. З довідки № 03 від 05.01.2016 року, наданої Приозерненською сільською радою Кілійського району Одеської області, вбачається, що на день смерті [PERSON], померлої 12.06.2015 року, з нею сумісно проживала [PERSON], [INFO], та вони вели єдине господарство за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Фрунзе, 28. Відповідно довідки № 502 від 16.12.2015 року, наданої Приозерненською сільською радою Кілійського району Одеської області, присадибна ділянка, розташована за адресою: с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, згідно по господарської книги № 2, особистого рахунку № 0113, складає 0,2115 га. Згідно довідки № 649 від 10.11.2015 року, виданої Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної», право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, не зареєстровано. Судом встановлено, що документу, який підтверджує право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, не було оформлено, акт про введення його в експлуатацію відсутній. Згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, цей будинок було побудовано в 1973 році. Питання права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва житлового будинку за адресою: с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, а саме на 1973 рік, регулювались підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», а також положеннями ЦК УРСР 1963 року. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на майно, суд керувався законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинку. Зі змісту п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, вбачається, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до п. 2 [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Отже, згідно зі вказаними нормативними актами виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації, хоча зазначені процедури, згідно діючого законодавства, також повинні були проводитись. Таким чином суд вважає за необхідне встановити факт належності [PERSON], померлій 12.06.2015 року, житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, що складається з: літ. А житловий будинок; літ. а навіс; літ. Б. кухня; літ. б прибудова; літ. б1 - навіс; літ. В. сарай; № 1-3 надвірні споруди. 12.06.2015 померла [PERSON], про що 16.06.2015 року складено відповідний актовий запис № 414, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 417399 від 16.06.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області. 19.05.2011 [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 30, відповідно до якого усе своє майно, що належатиме [PERSON] на день смерті, з чого в воно не складалось, а також усе те, на що спадкодавець за законом матиме право, вона заповіла [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, що складається з: літ. А житловий будинок; літ. а навіс; літ. Б. кухня; літ. б прибудова; літ. б1 - навіс; літ. В. сарай; № 1-3 надвірні споруди. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи вищезазначене суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приозерне, вул. Комсомольська, 74-а, що складається з: літ. А житловий будинок; літ. а навіс; літ. Б. кухня; літ. б прибудова; літ. б1 - навіс; літ. В. сарай; № 1-3 надвірні споруди, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 12.06.2015 року.

Outcome: approved