Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ТОВ «Автосервіс і Комерція», Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори про визнання протиправною та скасування постанови від 27.06.2017р. №694/02-31 про відмову в здійсненні нотаріальної дії, мотивуючи вимоги тим, що 26.01.1993р. було створено ТОВ «Автосервіс і Комерція», статутний капітал розподілено між трьома учасниками наступним чином: [PERSON] - 0,26грн. (38%); [PERSON] - 0,25грн. (37%); [PERSON] - 0,17грн. (25%). Статутний капітал внесено в повному обсязі. Учасник [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON] [INFO] помер учасник [PERSON] [INFO] помер учасник ТОВ «Автосервіс і Комерція» [PERSON] . Станом на дату смерті [PERSON] був директором товариства. Після смерті [PERSON] на підставі заяви [PERSON] , Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою у встановлений законом строк була заведена спадкова справа. В липні 2017р. задля отримання свідоцтва про право на спадщину на частку в статутному капіталі ТОВ «Автосервіс і Комерція» [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою. Постановою державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 27.06.2017 №694/02-31 в здійсненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право власності позивачу було відмовлено. Позивач [PERSON] вважає відмову державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в статутному капіталі ТОВ «Автосервіс і Комерція» протиправною. Тому, [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася з позовом до суду і просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 27.06.2017р. №694/02-31 про відмову в здійсненні нотаріальної дії [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] 12.02.2020р. до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов відзив ТОВ «Автосервіс і Комерція» на позовну заяву, який мотивовано тим, що заявлені позивачем вимоги не містять ознак будь-якого цивільно-правового спору між позивачем та ТОВ «Автосервіс і Комерція». ТОВ «Автосервіс і Комерція» не є тим, хто порушує чи не визнає будь-яке право позивача, а тому не може бути належним відповідачем у справі. ТОВ «Автосервіс і Комерція» погоджується з тим, що позивач набула право на спадкування за померлим [PERSON] ТОВ «Автосервіс і Комерція» ніколи не заперечував, що померлий [PERSON] був власником частки у статутному капіталі ТОВ «Автосервіс і Комерція» номінальною вартістю 0,25грн. (37% статутного капіталу). Ці дані містяться у статутних документах ТОВ «Автосервіс і Комерція» та присутні у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Щодо надання фінансової та бухгалтерської документації, то право на її отримання відповідно до діючого законодавства мають лише учасники товариства, а також спадкоємці та правонаступники учасників. При цьому, підтвердженням статусу спадкоємця для набуття такого права є свідоцтво про право на спадщину. Отже будь-яка особа, у тому числі позивач, за наявності свідоцтва про право на спадщину на частку у статутному капіталі ТОВ «Автосервіс і Комерція» за померлим [PERSON] , беззаперечно отримає доступ до таких документів. ТОВ «Автосервіс і Комерція» згодне з позицією позивача, що відсутність документів, що не передбачені жодним нормативно-правовим актом не є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. ТОВ «Автосервіс і Комерція» невідомо, які саме документи були надані державному нотаріусу позивачем, а тому не може зробити висновків щодо правомірності/неправомірності оскаржуваної постанови. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Рибас А.С. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Представник ТОВ «Автосервіс і Комерція» Горшков В.В. у вступному слові обставини, викладені у відзиві на позовну заяву підтримав, додатково пояснив, що ТОВ «Автосервіс і Комерція» не порушувало прав позивача та не може бути належним відповідачем у справі. Позивач оскаржує нотаріальні дії щодо не видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] ТОВ «Автосервіс і Комерція» зі свого боку ніколи не заперечувало щодо права позивача [PERSON] на спадкування належної [PERSON] частки в статутному капіталі ТОВ «Автосервіс і Комерція». Щодо надання фінансової та бухгалтерської документації, то право на її отримання відповідно до діючого законодавства мають лише учасники товариства, а також спадкоємці та правонаступники учасників. При цьому, підтвердженням статусу спадкоємця для набуття такого права є свідоцтво про право на спадщину. Отже позивач, за наявності свідоцтва про право на спадщину на частку у статутному капіталі ТОВ «Автосервіс і Комерція» за померлим [PERSON] , беззаперечно отримає доступ до таких документів. ТОВ «Автосервіс і Комерція» згодне з позицією позивача, що відсутність документів, що не передбачені жодним нормативно-правовим актом не є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Представник Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10.12.1976р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.12.1976р., виданого Палацом одруження м. Ворошиловград. [INFO] [PERSON] помер, про що 12.12.2016р. складено відповідний актовий запис №2069, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Луганській області. З копії довідки №451/01-16 від 19.07.2018р., виданої Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою ГТУЮ у Луганській області видно, що [PERSON] , [INFO] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, що фактично прийняла спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , 1953р.н. Довідка видана на підставі відомостей спадкової справи, що заведена в Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі Луганської області щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , 1953р.н. З постанови державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Луганській області Фесенко О.М. від 27.06.2017р. №694/02-31 про відмову здійснення нотаріальної дії вбачається, що [PERSON] відмовлено у здійсненні нотаріальної дії від 27.06.2017р. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що при загальному огляді документів, наданих нотаріусу, було виявлено відсутність правовстановлюючих документів на ТОВ «Автосервіс і Комерція». Звертаючись з даним позовом до суду, позивачем не було доведено факту порушення, невизнання чи оспорення її прав свобод чи інтересів вказаним нею відповідачем ТОВ «Автосервіс і Комерція». Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Автосервіс і Комерція» погоджується з тим, що позивач [PERSON] набула право на спадкування за померлим [PERSON] , та фактично не є особою, яка порушує чи не визнає будь-яке право позивача. Позивач [PERSON] , в обґрунтування своїх позовних вимог, посилалася на те, що при вчиненні державним нотаріусом нотаріальних дій, а саме при винесенні постанови про відмову в здійсненні нотаріальної дії - відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , державним нотаріусом було порушено вимоги діючого законодавства щодо порядку видачі свідоцтва про право на спадщину, обов`язку витребування документів, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії та порядок винесення відповідної постанови, а тому позивач [PERSON] вважає протиправною постанову державного нотаріуса №694/02-31 від 27.06.2017р. Зі змісту позову вбачається, що фактично позивач [PERSON] не погоджується з винесеною державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори постановою від 27.06.2017р. №694/02-31 про відмову в здійсненні нотаріальної дії. З цього приводу суд зазначає, що у нотаріуса відсутня юридична заінтересованість у результаті вирішення даної справи судом. Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, визначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. У відповідності до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Суд звертає увагу на те, що позивач, а також представник позивача з клопотанням про заміну неналежного відповідача до суду не зверталися. Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс і Комерція» м. Сєвєродонецьк Луганської області, Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори про визнання протиправною та скасування постанови від 27.06.2017р. №694/02-31 про відмову в здійсненні нотаріальної дії необхідно відмовити, оскільки вимоги з якими вона звернулась пред`явлено до неналежних відповідачів. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона має право звернутися у встановленому законом порядку до суду шляхом пред`явлення позову до належного відповідача. Приймаючи до уваги вимоги ст.141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір» суд вважає, що із урахуванням відмови в позові, у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed