Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] 21.08.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа: [PERSON], про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 1977 року проживала в шлюбі з [PERSON], який помер 11.07.2010 року. Від сумісного шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер 09.10.2013 року. 25.08.1994 року [PERSON] переказав належну йому суму майнового сертифікату приватизаційним платіжним дорученням № 146 «Дніпропетровському підприємству промислового залізничного транспорту», де тривалий час працював. Згідно реєстраційного посвідчення від 25.12.1995 року за АТ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» зареєстровано право власності на квартиру № 71 по вул. Братів Трофімових, 4, корп. 1 у м. Дніпрі. 19.04.1996 року [PERSON] підприємство АТ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» безвідплатно згідно списків черговості на квартиру передало спірну квартиру на підставі угоди від 19.04.1996 року. Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено у звязку з тим, що право власності не зареєстровано в БТІ. Позивач проживає у [INFO] у м. Дніпрі з 21.05.1996 року та до теперішнього часу, утримує її, підтримує в належному стані, проводить ремонтні роботи. Позивач просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру № 71 по вул. Велика Діївська (вул. Братів Трофімових), 4, корп. 1 у м. Дніпрі. Позивач [PERSON] у заяві від 10.10.2017 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник ТОВ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Третя особа [PERSON] у заяві від 10.10.2017 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення позивача та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 09.07.1977 року (а.с. 10). 19.04.1996 року між АТ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» та [PERSON] було укладено угоду про передачу безоплатно працівнику ДППЗТ квартири № 71 по вул. Братів Трофімових, 4, корп. 1 у м. Дніпрі (а.с. 13). Відповідно до реєстраційного посвідчення від 25.12.1995 року право власності на квартиру № 71 по вул. Братів Трофімових, 4, корп. 1 у м. Дніпрі зареєстровано за Акціонерним товариством «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» на підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 832 від 22.06.1995 року (а.с. 14). Акціонерне товариство «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» з 12.12.2003 року реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» (а.с. 16). 11.07.2010 року [PERSON] помер (а.с. 12). 04 вересня 2010 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 55). 10 листопада 2010 року [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 11.07.2010 року (а.с. 58 оберт). Рішенням реєстратора про відмову в держаній реєстрації прав від 20.08.2012 року відмовлено [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] у реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки, відповідно до положень Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, угода про передачу квартиру безоплатно не являється підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с. 62). Листом приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] від 13.11.2012 року № 615 повідомлено [PERSON] щодо неможливості видати свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, оскільки нотаріусу не надані правовстановлюючі документи на підтвердження належності спірної квартири померлому [PERSON] (а.с. 63). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту», третя особа [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом відмовлено (а.с. 36-39). Позивач з 21.05.1996 року та по теперішній час зареєстрована та проживає в [INFO] (вул. [PERSON]), 4, корп. 1 у м. Дніпрі, добросовісно, відкрито та безперервно володіє нею, утримує, підтримує в належному стані, сплачує комунальні послуги та інші платежі. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивач з 1996 року та по теперішній час проживає у вищезазначеній квартирі, сплачує комунальні послуги та інші платежі Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Квартира № 71 по вул. Братів Трофімових (вул. [PERSON]), 4, корп. 1 у м. Дніпрі загальною площею 62,7 кв.м., житловою 36,7 кв.м., яка складається з: коридору площею 11,1 кв.м.; житлової кімнати площею 11,8 кв.м.; туалету площею 1,2 кв.м.; ванної площею 2,7 кв.м.; житлової кімнати площею 7,8 кв.м.; житлової кімнати площею 17,1 кв.м.; кухні площею 7,2 кв.м.; комори площею 1,1 кв.м.; І балкону площею 0,8 кв.м.; ІІ лоджії площею 1,9 кв.м. (а.с. 17-20). Таким чином, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на вищезазначену квартиру за набувальною давністю, оскільки позивач з 1996 року добросовісно володіла зазначеним майном, продовжує відкрито, безперервно ним володіти до теперішнього часу, тобто більш ніж 10 років. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved