Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - відповідач). Шлюб зареєстровано 19 жовтня 1985 року Парипською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис за № 14, в зв`язку з чим своє прізвище « [PERSON] » позивач змінила на « [PERSON] ». Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через взаємні непорозуміння, відсутність поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувались сварки, які поступово призвели до відчуження та втрати почуттів. Подружні відносини між сторонами припинені з 2011 року, спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Добровільно розірвати шлюб, відповідно до норм статті 106 СК України, відповідач не бажає. Позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , після розірвання шлюбу просить прізвище залишити їй « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач в судові засідання 27 грудня 2019 року та 21 січня 2020 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, згідно повідомлень «Укрпошти» про вручення поштового відправлення, які він отримав особисто 20 грудня 2019 року та 03 січня 2020 року, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Згідно пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 жовтня 1985 року Парипською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 14, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладено шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною другою статті 114 Сімейного Кодексу України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved