Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON], в інтересах малолітньої [PERSON][INFO], звернулася до суду з вищезазначеною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є батьком [PERSON], нерегулярно сплачує аліменти, має борг по аліментам, не цікавиться життям дитини, не приділяє уваги та турботи дитині, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та є злісним неплатником аліментів, в зв'язку з чим порушуються права та інтереси малолітньої дитини. Через особисті неприязні стосунки позивача з [PERSON], які склались між ними за час перебування у шлюбі, останній постійно травмує тендітну дитячу психіку доньки шляхом неправомірних дій, які виражаються в скандалах погрозах дитині, чим він наносить моральну травму дитині. Відповідач звертався до суду з метою виселення дитини та її матері з квартири, в якій вони проживають. Суд позов «про виселення» не задовольнив, після чого відповідач почав застосовувати силові методи в присутності дитини, які негативно відобразились на [PERSON] внаслідок ставлення її батька. [PERSON] не вважає колишню дружину та дитину членами своєї родини, навіть не зважаючи на те, що своїми діями завдає дитині психологічної травми. Відповідач навмисно ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку щодо виховання дитини, піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток; не спілкується з дитиною; не надає умов дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, його ставлення до дитини є байдужим. Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до їх дитини [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. При цьому відповідач пояснив, що позивач не надає можливості спілкуватися з донькою. Також відповідач зазначив про те, що якщо позивач з дитиною звільнять його квартиру, в якій вони мешкають, він перестане чинити скандали. Представник Органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про слухання справи за його відсутністю, просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства та в інтересах дитини. Представник прокуратури позов підтримала та просила позбавити батьківських прав відповідача, посилаючись на захист інтересів дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників і свідків, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 16.07.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів Бабушкінським ВРАЦС ДМУЮ Дніпропетровської області зроблено відповідний запис за №506. В період шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №1024 (а.с.8). 03.12.2010 р. шлюб було розірвано за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.9). За рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2011 р. з [PERSON] вирішено стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 02 листопада 2010 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів (в/л №2-3267/11) (а.с.11). Відповідач досить нерегулярно сплачує аліменти та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання дитини, і згідно довідки з Бабушкінського ВДВС ДМУЮ станом на 01.12.2013 р. він має борг у розмірі 15 461,67 грн. (станом на 19.03.2014 р. борг 19 074,57 грн.), в зв'язку з чим в Бабушкінському РВ знаходиться кримінальне провадження №12013040640007509 за ч. 1 ст. 164 КК України (злісне ухилення від сплати аліментів) (а.с.68). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2012 р. «про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди одного з батьків» (а.с.13) встановлено, що [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, її долею не цікавиться, втім у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон безпідставно відмовляє, відмова батька є немотивованою. Виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам та є доцільним з точки зору її виховання та розвитку. Відповідач звертався до суду з метою виселення дитини та її матері, а після того як суд не задовольнив позов «про виселення» почав застосовувати силові методи в присутності дитини, що підтверджують свідки [PERSON] (сусідка) та інші [PERSON], [PERSON], [PERSON], які безпосередньо на власні очі бачили конфлікт. [PERSON] за допомогою грубої фізичної сили за участю інших осіб кримінального походження неодноразово намагався виселити з квартири свою дитину разом з колишньою дружиною, бо не вважає їх членами своєї родини. Через постійний психологічний стрес дитина потребує лікування та перебуває під наглядом лікаря-невролога (а.с.75-77). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що погодився б з позовними вимогами, якщо позивач з дитиною звільнила б квартиру та добровільно знялася з реєстрації. Такі твердження відповідача свідчать про те, що [PERSON] спекулює батьківством і він не переймається тим, що відчуває дитина. Свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] з боку відповідача суд оцінює критично, вони не можуть бути об'єктивними, бо їх пояснення з приводу відомих їм подій між позивачем та відповідачем відомі тільки зі слів самого відповідача, тому беруться під сумнів. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не спілкується з донькою, ігнорує її дні народження та інші сімейні свята, не цікавиться її життям, навчанням, не знає чим хворіє дитина, адже на жодне з поставлених запитань стосовно доньки (в якій школі та в якому класі (А, Б чи В) навчається? як звати класного керівника? яку мову вивчає? в яких гуртках займається? чим цікавиться дитина? яка улюблена іграшка? які є домашні тварини? про які подарунки мріє? що бажає отримати на новий рік? та інше) не відповів (або відповідав не вірно), отже своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини не виконує, участі в її житті не приймає. Все вищезазначене також відображено в характеристиці дитини, яка видана спеціалізованою середньою загальноосвітньою школою №126 від 04.11.2013 р. (а.с.71), а саме: зв'язок з донькою не підтримує, жодного разу не відвідував батьківських зборів. Ці обставини підтвердила в судовому засіданні класний керівник [PERSON] свідок [PERSON] Таким чином, фізичним, духовним та моральним розвитком дитини займається лише мати дитини; дитина відвідує гуртки та займає призові місця на конкурсах. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 242 ЦК України законним представником своєї малолітньої дитини є батьки. А згідно з ст. 165 СК право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, ст. 154 СК України передбачає, що батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Посилання та доводи відповідача про те, що колишня дружина не дає можливості спілкуватися з донькою не підтверджено доказами, а отже, вищевказане суд до уваги прийняти не може. Жодного звернення відповідача до органу опіки та піклування про надання часу для спілкування з дитиною немає; відповідач підтвердив, що має ключі від квартири та вільний доступ до постійного місця проживання дитини, тобто для спілкування з дитиною необхідно лише його бажання. Таким чином, згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України суд може позбавити батьківських прав в зв'язку з тим, що батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків виявляється в тому, що вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання та підготовка до самостійного життя. Розглядаючи висновок органу опіки та піклування від 11.12.13 р. «про позбавлення батьківських прав» (а.с.30), то для суду даний висновок носить рекомендуючий характер, і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України, тобто даний висновок не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному, об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Крім того, даним висновком не відмовлено заявниці, воно прийнято лише на підставі пояснень відповідача, в зв'язку з відсутністю доказів для позбавлення батьківських прав. Натомість, в матеріалах цивільної справи є всі необхідні докази щодо позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved