Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] 02.11.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Обґрунтував наступним. 19 квітня 2012 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Миру, 42 в с. Обознівка Глобинського р-ну Полтавської обл. Позивач є спадкоємцем майна померлого за заповітом. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформив правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині державний нотаріус Глобинської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Обознівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, представник третьої особи Глобинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 19 квітня 2012 року помер [PERSON]. За життя 01 червня 2001 року, він склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Обізнівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за реєстровим № 136, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося на день смерті, заповів сину [PERSON] (позивачу у справі). Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженої судом спадкової справи №195/2012, заведеної після померлого 19 квітня 2012 року [PERSON], позивач прийняв спадщину за заповітом, в установлений законом строк, подавши до державної нотаріальної контори відповідну заяву. [PERSON] - дружина померлого, відмовилася від прийняття спадщини по закону та від права на обовязкову частку у спадщині Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині, немає. Спадщина відумерлою не визнана. Державний нотаріус Глобинської державної нотаріальної контори [PERSON] листом 18 жовтня 2016 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на імя спадкодавця, який посвідчує його право власності на вказане нерухоме майно. Згідно технічного паспорту за адресою: Полтавська область, Глобинський район, село Обознівка, вулиця Миру, 42, було побудовано: житловий будинок літ. «А», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», погрібник літ. «Д», убиральня літ. «Е» - у 1979 році, гараж літ. «Б» - у 1990 році, огорожу №1. На час будівництва спадкодавцем будинку питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно довідки № 459 від 24.10.2016 року, виданої Обознівською сільською радою Глобинського району Полтавської області, [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований по день смерті по вулиці Миру, 42 в селі Обознівка Глобинського району Полтавської області та згідно запису в погосподарській книзі за №02020-1 зазначений житловий будинок з господарськими будівлями належить йому на праві приватної власності. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Глобинської РДА від 18.10.2016 року № 1124/02-04, будівлі розташовані по вулиці Миру, 42 в селі Обознівка Глобинського району Полтавської області, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючим документом, може бути рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вулиці Миру, 42 в селі Обознівка Глобинського району Полтавської області, суд прийшов до висновку, що позивач має право на успадкування названого майна за заповітом. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем, та не порушує прав чи інтересів інших осіб, зокрема, спадкоємців, які мали спадкове право на інше нерухоме майно. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved