Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувсь до суду із позовом до [PERSON], (далі -відповідач), в якому вказав, що вони з відповідачем є співвласниками по ? частині житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданих 25.03.2008 року державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Грисюк О.В. Між ними досягнуто усної згоди про поділ в натурі вказаного житлового будинку та вже виготовлено технічні паспорти на частини житлового будинку, та які відповідають фактичному користуванню. Рішенням виконкому Бишівської сільської ради №55 від 01.07.2014 року 1/2 частині домоволодіння позивача навіть присвоєно поштову адресу: [ADDRESS]. Проте юридично оформити поділ будинку у нотаріуса виявилось неможливим так як з'ясувалось, що на частину майна відповідача накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження ВДВС Кагарлицького РУЮ від 21.02.2011 року. Враховуючи наведене, просив суд розділити в натурі житловий будинок [ADDRESS] на два окремі домоволодіння, визнавши за: - позивачем право власності на окреме домоволодіння за адресою: [ADDRESS], згідно технічного паспорта на житловий будинок під літерою «А» загальною площею 29,5 кв.м., жилою 14,4 кв.м., приміщення 1-1 площею 6,8 кв.м., приміщення 1-2 площею 8,3 кв.м., приміщення 1-3 площею 14,4 кв.м., біля якого знаходяться огорожа №1-2 та криниця №4; - відповідачем право власності на окреме домоволодіння за адресою: [ADDRESS], згідно технічного паспорта на житловий будинок під літерою «А» загальною площею 18,1 кв.м., жилою 27,7 кв.м., приміщення 1-4 площею 7,8 кв.м., приміщення 1-5 площею 10,3 кв.м., приміщення 1-6 площею 9,6 кв.м., біля якого знаходяться сарай «Б», вбиральня «Г», погріб «під Б», вхід до підвалу «Ж», огорожа №3. Також просив припини право спільної часткової власності на вказаний житловий будинок, та покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 28.09.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 28.09.2018 року та позовну заяву з додатками, яку було надіслано за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідач не отримала, поштове відправлення №0800104278333 повернулося до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. Відповідно відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по ? частині житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданих 25.03.2008 року державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Грисюк О.В. та Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.04.2008 року (а.с. 12, 13, 27, 28). Як вбачається із довідки Бишівської сільської ради №155 від 18.07.2018 року, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS], не приватизована (а.с.31). Рішенням виконкому Бишівської сільської ради №55 від 01.07.2014 року ? частині домоволодіння, яке знаходиться в с. Бишів Макарівського району та належить [PERSON], присвоєно поштову адресу [ADDRESS] (а.с. 14). Після присвоєння поштової адреси на частину житлового будинку позивача, сторони виготовили технічні паспорти по кожній із адрес: [ADDRESS] та по [ADDRESS] (а.с. 15-20, 21-25). У Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна ФОП - [PERSON] від 20.04.2018 року №18, наданого позивачем (а. с. 29-30), зазначено технічного характеристику спірного житлового будинку, вказані, які приміщення перебувають у фактичному користуванні кожної із сторін у справі та містить опис новоутворених об'єктів нерухомого майна, що в [ADDRESS] та [ADDRESS], та зазначено, що за технічними показниками об'єкт може бути поділено. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, на все майно відповідача [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, 23286277 ВДВС Кагарлицького РУЮ від 21.02.2011 року (а.с. 26). Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 357, 358 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвідповідачів або законом. Право спільної часткової власності здійснюється за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користуванню тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статті 364, 367 цього ж Кодексу передбачають право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності та на поділ його в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], форма власності: приватна спільна часткова по ? частки за кожним. Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна ФОП - [PERSON] від 20.04.2018 року №18 за технічними показниками об'єкт може бути поділено. Поряд з тим, даний висновок не містить варіантів поділу житлового будинку між співвласниками, виділення ідеальних часток чи відступу від ідеальних часток з відповідною компенсацією, в разі неможливості поділу будинку з виділом ідеальних часток, таким обґрунтуванням, зазвичай, є висновок судової будівельно-технічної експертизи, який суду не було надано і про призначення відповідної експертизи позивач не клопотав перед судом. Крім того, поділ будинку в натурі можливий за умови, якщо співвласники оформили право власності або право користування на земельну ділянку під будинком, без документів на землю виділ часток є неможливий. Проте, як вбачається з наданих позивачем документів, а саме довідки Бишівської сільської ради №155 від 18.07.2018 року земельна ділянка під будинком не приватизована, а документів на право користування земельною ділянкою також суду надано не було. Посилання позивача на те, що між ним та відповідачем досягнуто згоди щодо поділу спірного житлового будинку також не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. За таких обставин позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 808,00 грн., не підлягають відшкодуванню. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed