Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані донька позивача - [PERSON] та його онук - [PERSON] . Відповідачі з червня 2014 року не мешкають в даній квартирі, оскільки у 2014 році виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, де працюють, навчаються, та вже мають російське громадянство та постійну реєстрацію. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з тих підстав, що вони не проживають тривалий час у вказаній квартирі, переїхали на постійне місце проживання до іншої країни, а саме Російської Федерації і добровільно з реєстраційного обліку не знімаються. Позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області Шарнікова І.І. у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником з [PERSON] квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданим житлово-комунальною конторою концерну «Луганськбуд» від 04 вересня 1995 року та зареєстрованого у Сєвєродонецькому МБТІ за № 582 від 20 вересня 1995 року. Згідно з копією довідки про склад сім`ї № 11432, виданою відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 08 червня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (донька) та [PERSON] , [INFO] (онук). Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що через те, що в квартирі залишаються зареєстрованими відповідачі [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] тривалий час, позивач не в змозі користуватися в повній мірі правами щодо володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку у квартирі, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові ВСУ по справі № 6-158цс14, згідно з якою право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до копії свідоцтва № 246 про реєстрацію за місцем перебування від 26.03.2020, [PERSON] , 2009 року народження, зареєстрований за місцем перебування за адресою: [ADDRESS] з 26.03.2020 по 25.01.2025. Згідно з заявою 50 АБ 3921445, посвідченою нотаріусом Шаховського нотаріального округу Московської області Летніковою П.В., реєстр № 69/264-н/50-2021-1-1382 від 18 травня 2021 року, [PERSON] та [PERSON] надали згоду на зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з позовної заяви, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у вищевказаній квартирі з червня 2014 року, оскільки добровільно виїхали до постійного місця проживання до Російської Федерації. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в вказаному випадку на її матір та батька. Відповідно до ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, неповнолітній [PERSON] , який на момент реєстрації у спірній квартирі був малолітньою особою, не мав права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набув право користування житлом за місцем проживання з батьками, з якими він проживав. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі за місцем проживання своєї матері [PERSON] . Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітнього [PERSON] на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права його батьків. При цьому, суд бере до уваги позицію Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, який не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Отже, позовна вимога щодо визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачами, а також те, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі понад шість років і переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації, не є її власниками, а існування реєстрації відповідачів в квартирі обмежує право власності позивача, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № А781-2Р95-М947-8Х8С від 13.06.2021 у сумі 908,00 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved