Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі відповідач) на свою користь несплачену суму заборгованості із заробітної плати при звільненні в розмірі 468 665,48 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 196 286,83 грн. В обґрунтування позову зазначає, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 29.03.2018; 10.07.2020 був звільнений з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 468 665,48 грн. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за період затримки розрахунку, а саме з 10.07.2020 по 16.11.2020, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача, визначений відповідачем, дорівнює 2205,47 грн. Позивач до суду не прибув, за змістом заяви просить провести розгляд справи за його відсутністю. Представник позивача адвокат Янюк В.Ю. надав заяву про розгляд справи без його участі та задоволення позову (а.с.4,34). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи без участі представника, відзив на позов не надав(а.с.30-31). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 25.11.2020 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.26). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 29.03.2018 по 10.07.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача від 10.07.2020 позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с.10-11). З довідки про відмітки (табельний номер [NUMBER] ) вбачається, що 10.07.2020 позивач був на роботі (а.с.16), що не заперечується та не спростовано відповідачем. Відповідно до довідки відповідача від 16.10.2020 №253 за підписом головного бухгалтера та директора відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 468\~665,48 грн, а саме: за 12.2019 25755,49 грн, за 01.2020 31117,89 грн, за 02.2020 27051,90 грн, за 03.2020 29785,48 грн, за 04.2020 - 33625,76 грн, за 05.2020 38\~495,92 грн, за 06.2020 - 37\~926,85 грн, за 07.2020 - 244\~906,19 грн; сума заборгованості вказана після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.13-14). Відповідно до довідки від 16.10.2020 №252, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 2205,47 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за травень-червень 2020 р. та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.15). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відтак, враховуючи відсутність доказів відповідача на підтвердження виплати позивачу заборгованості із заробітної плати, є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 468\~665,48 грн (сума вказана за винятком обов`язкових утримань), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. При цьому суд зауважує, що зміст наведеного вище табелю дозволяє дійти висновку, що позивач в день звільнення був на роботі. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 16.10.2020 (а.с.15), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 2205,47 грн, а також із заявленого позивачем періоду часу затримки, за який він бажає стягнути середній заробіток, - з 10.07.2020 по 16.11.2020. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, суд зазначає, що позивач помилково просить зарахувати до періоду затримки виплати заробітної плати день звільнення 10.07.2020, між тим кількість робочих днів зазначена ним вірно 89 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні, - за період з 11.07.2020 по 16.11.2020, дорівнює 196286,83 грн (2205,47 грн.*89 робочих днів). Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Зважаючи на правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 1963,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019р. в розмірі 25755,49 грн.

Outcome: approved