Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до Луцької міської ради, ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» про припинення права користування земельною ділянкою та визнання частково недійсним акту на право постійного користування. Позовні вимоги, враховуючи заяву про зміну позовних вимог, мотивує тим, що Луцькою міською радою 07.08.1996 року був виданий акт на право постійного користування землею серії ІІ-ВЛ №001970 будівельному управлінню «Оздоббуд» КП «Волиньбуд», правонаступником якого є ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,528 га та [ADDRESS] , загальною площею 0,787 га. 12.12.2008 року [PERSON] набув у власність нерухоме майно приміщення гаражів «В-1», загальною площею 321,6 кв.м. та приміщення трансформаторної підстанції, загальною площею 31,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 02.07.2009 року [PERSON] придбала нерухоме майно виробниче приміщення /Б-2/, загальною площею 1077,5 кв.м., прохідна /А-1/, загальною площею 10,00 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, зазначають, що вони набули право власності на нерухомість, яка розміщена на ділянці, якою користується відповідач ТзОВ «Луцьк Оздоббуд». Однак, вказують, що ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» в добровільному порядку від користування земельною ділянкою за вищезазначеною адресою не відмовилося, а відповідач Луцька міська рада повідомила їх про неможливість укладення з ними договорів оренди земельних ділянок, оскільки, такими користується ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» на підставі акту на право постійного користування землею. Просять суд, припинити право користування ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» в частині користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,787 га на підставі акту на право постійного користування землею серія ІІ-ВЛ №001970, визнати недійсним акт на право постійного користування землею ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» серія [NUMBER] 001970 із додатком ІІ-ВЛ №001970 в частині користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,787 га та визнати право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,787 га за ними. У відзиві на позовну заяву представник відповідача ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» вказує, що позов визнає частково, а саме в частині скасування державного акту ІІ-ВЛ №001970 на право постійного користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , оскільки, дійсно зазначене у позові нерухоме майно їм не належить, а знаходиться у власності позивачів. Щодо ділянки, за адресою [ADDRESS] заперечує, оскільки, за даною адресою знаходяться шляхи майданчика, які перебувають на балансі товариства, а тому припинення права власності в цій частині буде порушувати права товариства на здійснення господарської діяльності на законних підставах. Від відповідача Луцької міської ради відзив не надходив. Ухвалою суду від 11.10.2019 року позовну заяву позивачів залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви. Ухвалою суду від 21.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог. Просив суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Луцької міської ради в судовому засіданні позов визнав частково, просив відмовити в задоволенні вимоги позивачів щодо визнання права користування земельною ділянкою за ними. Представник ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача Пращур І [PERSON] В [PERSON] , представника відповідача ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» по наявних матеріалах справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи,\~яка набула\~право власності\~на житловий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~будівлю або\~споруду,\~переходить право\~власності,\~право користування\~на земельну\~ділянку,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення в\~обсязі та\~на умовах,\~встановлених для\~попереднього землевласника\~(землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). У відповідності до ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Судом встановлено, що Луцькою міською радою 07.08.1996 року був виданий акт на право постійного користування землею серії ІІ-ВЛ №001970 будівельному управлінню «Оздоббуд» КП «Волиньбуд», правонаступником якого є ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,528 га та [ADDRESS] , загальною площею 0,787 га (а.с. 5-10). Із матеріалів справи вбачається, що 12.12.2008 року [PERSON] набув у власність нерухоме майно приміщення гаражів «В-1», загальною площею 321,6 кв.м. та приміщення трансформаторної підстанції, загальною площею 31,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11, 14). Також, 17.09.2009 року [PERSON] набула у власність нерухоме майно виробниче приміщення /Б-2/, загальною площею 1077,5 кв.м., прохідна /А-1/, загальною площею 10,00 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12,13). Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у ст.\~120\~ЗК України та ст. 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ч. 1 ст. 377 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частина 2 ст.\~120\~ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду. Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою. Іншими словами, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права та обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна. Зазначена правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц. Відтак, відповідно до вимог закону, набувши право власності на вищезазначене нерухоме майно, позивачі отримали право на користування земельною ділянкою на якій знаходиться належне їм майно. Однак, як встановлено судом, відповідач ТзОВ «Луцьк Оздоббуд», продовжує незаконно користуватися спірною земельною ділянкою, що позбавляє позивачів права належним чином реалізувати своє право на землю на якій знаходиться їхнє нерухоме майно. Таким чином, суд вважає, що слід припинити право користування ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» в частині користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,787 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ВЛ №001970. Щодо визнання недійсним акту на право постійного користування землею Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцьк Оздоббуд» серія ІІ-ВЛ №001970 в частині користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,787 га, суд зазначає наступне. Частиною першою ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана правова позиція також міститься у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем Луцькою міською радою відмовлено позивачам у оформленні договорів оренди на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки, наявний дійсний Державний акт на право постійного користування землею ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» серія [NUMBER] (а.с. 18). Відтак, враховуючи практику Верховного Суду, суд приходить до висновку, що визнання недійним акту на право користування землею ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» є законним способом захисту прав позивачів, як власників нерухомого майна, що знаходиться на спірний земельній ділянці. Разом з тим, оскільки, ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, закріплений принцип цілісності об`єктів нерухомості з земельною ділянкою, на якій останні розташовані, то до позивачів переходить право на користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,787 га (ділянка № [NUMBER] , в межах: від А до Б; від Б до В; від В до А, згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ВЛ №001970). Не підлягає до задоволення вимога позивача про визнання недійсним акту на право постійного користування землею ТзОВ «Луцьк Оздоббуд» серія [NUMBER] - [NUMBER] №001970 із додатком ІІ-ВЛ №001970, оскільки зазначений додаток не стосується земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , на якій розташоване нерухоме майно позивачів. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial