Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки. Позов мотивовано тим, що 02.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 02.04.2014 року, згідно з п. 1 договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в розмірі 17000 грн., що еквівалентно 1000 євро. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.02.2016 року у справі № 308/347/15-ц з [PERSON] було стягнено суму боргу в розмірі 23962,97 грн., інфляційні втрати 14066,80 грн., три проценти річних 539,66 грн. 18.03.2016 року державним виконавцем міського відділу ДВС Ужгородського МУЮ відкрите виконавче провадження ВП № 50510140 щодо стягнення з відповідача 38569,43 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2016 року. Проте на даний момент зобов`язання не виконано. Обґрунтовуючи стягнення штрафу зазначає, що п. 15 договору визначено, що у випадку несвоєчасного передання коштів позикодавцем чи несвоєчасного повернення коштів позичальником, винна особа повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 5 % за кожний день прострочення від суми заборгованості. Враховуючи викладене, позивач має право на штраф у розмірі 5 % річних від суми невиконаного зобов`язання. Щодо розрахунку суми штрафу за період з 01.04.2017 року по 27.11.2017 року вказує, що здійснений за формулою: СШ - С х КД х П / 100 % - С, де СШ сума штрафу за спірний період, С сума невиконаного грошового зобов`язання, КД кількість днів за спірний період, П процентна ставка згідно договору. Згідно з розрахунком штрафу за договором позики від 02.04.2014 року, що зазначений у позовній заяві: Розмір боргу, грн.період розрахункукількість днівПроцентна ставка в день, %Сума штрафу за період несплати боргу, грн.Сума штрафу визначена в позові, грн. 3по 23 962,9703.05.201431.12.20142435291 150,09 23 962,9701.01.201531.12.20153655437 324,20 23 962,9701.01.201627.11.20163325397 785,30 23 962,9728.11.201631.12.201634540 737,05 23 962,9701.01.201731.01.201731537 142,60 23 962,9701.02.201728.02.201728533 548,16 23 962,9701.03.201731.03.201731537 142,60 23 962,9701.04.201730.04.201730535 944,4635 944,46 23 962,9701.05.201731.05.201731537 142,6037 142,60 23 962,9701.06.201730.06.201730535 944,4635 944,46 23 962,9701.07.201731.07.201731537 142,6037 142,60 23 962,9701.08.201731.08.201731537 142,6037 142,60 23 962,9701.09.201730.09.201730535 944,4635 944,46 23 962,9701.10.201731.10.201731537 142,6037 142,60 23 962,9701.11.201727.11.201727532 350,0132 350,01 Сума штрафу за спірний період:1 563 583,79288 753,79 На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] штраф від суми невиконаного грошового зобов`язання за договором позики від 02.04.2014 року за період з 01.04.2017 року по 27.11.2017 року в розмірі 288753,79 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник подав до суду заяву, згідно з якою просить провести судове засідання без участі позивача та його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, що 02.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 02.04.2014 року, згідно з яким позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в розмірі 17000 грн., що еквівалентно 1000 євро. Передання грошей підтверджується розпискою від 02.04.2014 року. Вказану суму відповідач зобов`язався повернути не пізніше 02.05.2014 року, однак відповідачем не виконано умов договору. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2016 року (справа 308/347/15-ц), що 23.02.2016 року набрало законної сили, задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 02.04.2014 року у розмірі 23962,97 грн., інфляційні втрати за період з 03.05.2014 року по 08.10.2015 року за договором позики від 02.04.2014 року в розмірі 14066,80 грн. та три проценти річних за період з 03.05.2014 року по 08.10.2015 року за договором позики від 02.04.2014 року в розмірі 539,66 грн. В силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання зазначеного рішення 10.03.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання. 18.03.2016 року державним виконавцем міського відділу ДВС Ужгородського МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 50510140) з виконання вказаного виконавчого листа. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 15 договору позики від 02.04.2014 року передбачено, що у випадку несвоєчасного передання коштів позикодавцем чи несвоєчасного повернення коштів позичальником, винна особа повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 5 % за кожний день прострочення від суми заборгованості. Оскільки відповідачем не було виконано грошове зобов`язання по виплаті суми боргу за договором позики позивач, в силу положень договору позики та вищевказаних норм ЦК України, має право на стягнення штрафу. Відповідно до розрахунку позивача, наведеного у позовній заяві, штраф від суми невиконаного грошового зобов`язання за договором позики від 02.04.2014 року за період з 01.04.2017 року по 27.11.2017 року складає 288753,79 грн. Суд, перевіривши вказаний розрахунок, вважає його таким, що проведений правильно. Даний розрахунок відповідачем не спростовано. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем виконано свої зобов`язання за договором позики, рішення суду виконано і відповідно позивачеві повернуто суму позики. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2887,54 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved