Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) в особі представника адвоката Токарєвої О.Г. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ «ШУ «Покровське» (далі - відповідач) на свою користь грошову компенсацію у розмірі 114\~985 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з відповідачем перебував у трудових відносинах з 02.07.2002 по 31.10.2018, з 2007 р. переведений гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; 31.10.2018 наказом №2255ок від 06.11.2018 його звільнено у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України. Вказує, що за час роботи в шкідливих умовах він набув професійне захворювання, а саме, основний діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами (М54.1.7), хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, JIH І-ІІ ст. (першого-другого ст.) (J41.0); супутній діагноз: наслідки черепно-мозкової травми (забій головного мозку 1 ст. на виробництві 13.03.2013) у вигляді астено-невротичного та цефалічного синдромів, синдрому вегето-судинної дистонії,хронічний холецистит, ангіопатія сітківки. Стверджує, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора - фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу; пил. виробничого фактору - пил фіброгенного характеру. За висновками МСЕК від 12.12.2019 при первинно-повторному огляді позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково та визнано інвалідом третьої групи за профзахворюваннями безстроково. Позивач вважає, що ушкодженням здоров`я йому спричинено моральну шкоду, яка відповідачем не відшкодована та полягає в тому, що у зв`язку із працею у шкідливих умовах він став інвалідом, втратив 65% професійної працездатності, у нього виявлено професійне захворювання, а також і супутні захворювання. Позивач тривалий час знаходився на лікуванні та обстеженнях. Професійну працездатність позивач втратив у віці 35 років. Наслідками професійних захворювань стали: частий кашель, який не приносить полегшення; приступи нестачі повітря; під час приступів навіть незначні рухи викликають пекучі болі; швидка втомлюваність, задуха, яка посилюється при фізичному навантаженні, що спричиняє і моральні страждання. Фізичний біль носить постійний характер. Позивач став роздратованим, не має можливості реалізувати свій звичний уклад життя, у нього порушився сон. Більше того позивач почуває себе неповноцінною людиною, тому що обмежений у виконанні робіт у певних умовах, а міг би ще працювати, в більшій мірі забезпечувати свої потреби та потреби своєї сім`ї, що також є причиною його моральних страждань та хвилювань. Вказані обставини впливають на якість життя позивача та спричиняють йому моральні страждання, які він оцінює в 114985 грн, виходячи з прожиткового мінімуму на 01.12.2020 (1769 грн) та відсотків втраченої працездатності. Ухвалою суду від 29.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.24). Відповідач надіслав\~до суду\~відзив на\~позов,\~за змістом\~якого просить\~суд частково\~задовольнити позовну\~заяву та\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~26\~000\~грн з\~утриманням обов`язкових\~платежів,\~у задоволенні\~решти позовних\~вимог відмовити.\~Вказує,\~що відповідач\~не приховував\~тяжкість і\~шкідливість технологічного\~процесу,\~а позивач\~свідомо приймав\~запропоновані йому\~умови праці\~і усвідомлював\~можливість ушкодження\~його здоров`я;\~за роботу\~в шкідливих\~та небезпечних\~умовах праці\~позивач відповідно\~до ст.7\~Закону України\~«Про охорону\~праці» користувався\~скороченням тривалості\~робочого часу,\~додатковою оплачуваною\~відпусткою,\~оплатою праці\~в підвищеному\~розмірі та\~іншими пільгами\~та компенсаціями,\~що надаються\~в порядку,\~визначеному законодавством.\~Вказує,\~що висновок\~МСЕК про\~відсоток втрати\~професійної працездатності\~не є\~підтвердженням факту\~спричинення моральної\~шкоди.\~Висновком медичних\~органів як\~підставою для\~відшкодування моральної\~шкоди може\~бути висновок\~лікаря-психіатра\~лікувально-профілактичної\~установи або\~медично-консультаційної\~або медично-соціально\~експертної комісії\~про стрес,\~що зазнав\~потерпілий в\~результаті трудового\~каліцтва чи\~професійного захворювання\~або їх\~наслідків,\~про депресію\~чи інші\~негативні стани\~постраждалого.\~Також відповідач\~зауважує,\~що позивач\~допустив порушення\~ст.\~14\~Закону України\~«Про охорону\~праці»,\~за якою\~працівник зобов`язаний:\~-\~дбати про\~особисту безпеку\~і здоров`я,\~а також\~про безпеку\~і здоров`я\~оточуючих людей\~в процесі\~виконання будь-яких\~робіт чи\~під час\~перебування на\~території підприємства;\~-\~знати і\~виконувати вимоги\~нормативно-правових\~актів з\~охорони праці,\~правила поводження\~з машинами,\~механізмами,\~устаткуванням та\~іншими засобами\~виробництва,\~користуватися засобами\~колективного та\~індивідуального захисту;\~проходити у\~встановленому законодавством\~порядку попередні\~та періодичні\~медичні огляди. Вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Вказує, що вимога позивача про стягнення 114 895,00 грн. як компенсації моральної шкоди з відповідача є безпідставно завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості (а.с.27-29). Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з трудовою книжкою [NUMBER] позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах з 02.07.2002 по 31.10.2018, працюючи працівником підземних робіт з повним робочим днем в шахті; 31.10.2018 позивача звільнено наказом від 06.11.2018 у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.7-8). За медичним висновком Центральної лікарської-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 30.05.2019 №19/435 відносно позивача встановлено вперше захворювання професійні: - Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами; - Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клінічного обстеження; динаміка захворювань; їх розвиток в період роботи; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці [PERSON] № 33 від 29.01.2019, згідно якої хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза), параметри яких перевищували допустимі величини; дії пилу, концентрації якого перевищували ГДК; стаж в шкідливих умовах праці - 16 років 6 місяців (а.с.14). 05.09.2019 складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 06.09.2019 т.в.о. першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Самохвалова Д.Ю., щодо причин виникнення у позивача вказаних хронічних професійних захворювань, а також наслідки ЗЧМТ (забій головного мозку І ст. на виробництві 13.03.2013) у вигляді астено-невротичного та цефалічного синдромів, синдрому вегето-судинної дистонії; хронічний холецистит; ангіопатія сітківки). За п.17 Акту професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи позивача в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора - фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу; пил. виробничого фактору - пил фіброгенного характеру; причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) - пил переважно фіброгенної дії, вугільно-породний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5% - фактична величина 55,2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 91,7 % зміни; важкість праці, фізичне динамічне навантаження (п.18); у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу, тривалою роботою позивача в умовах дій шкідливих виробничих факторів осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо (п.20); стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 06 місяців 25 днів (а.с.11-12). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК №416668 та довідкою МСЕК Серії 12ААА №087686 позивачу за результатом огляду встановлена третя група інвалідності з 01.10.2019 за професійним захворюванням безстроково; ступінь втрати професійної працездатності у відсотках за сукупністю 65% з 09.12.2019 безстроково; рекомендовані заходи: медикаментозне та санаторно-курортне лікування, «Д» спостереження у невролога, терапевта, травматолога (а.с. 9,10). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд зазначає, що факт встановлення позивачу професійних захворювань, внаслідок яких його професійна працездатність втрачена на 65% безстроково, що виникло через тривалу роботу у відповідача в умовах дії шкідливих виробничих факторів, що підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) та не спростовано відповідачем, встановлення позивачу 3 групи інвалідності безстроково, визначення потреби у медичному та санаторно-курортному лікуванні, наявність протипоказань важкої фізичної праці та роботи в підземних умовах, апріорі свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача наведених висновків не спростовують. Усвідомлена робота позивача у відповідача та обізнаність про тяжкість і шкідливість технологічного процесу, як і встановлення позивачу 3 групи інвалідності, яка є робочою, не знімає з відповідача відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обумовленого тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, яке викликає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Покликання відповідача про відсутність висновку медичних органів по факту спричинення позивачу моральної шкоди не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом МОЗ від 22.11.1995 №212 (чинний до 28.09.2012), МСЕК мала, серед іншого, обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди (підпункт «д» пункту 1.1). За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Суд відмічає, що закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому внаслідок професійних захворювань лише на підставі висновку МСЕК, немає та не було, а наявність у МСЕК вказаного вище обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши ступінь втрати працездатності, залишкову працездатність потерпілого, характер захворювань тощо. Доводи відповідача про користування позивачем пільгами та відпустками під час роботи у відповідача суд також не бере до уваги, оскільки законодавець не ставить право працівника на відшкодування моральної шкоди, спричиненої наявністю у позивача професійного захворювання, обумовленого тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на шахті підприємства відповідача, в залежність від користування таким працівником законодавчо визначеними пільгами та компенсаціями під час роботи на підприємстві. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, наявність у позивача 65 % втрати професійної працездатності, встановлення з 01.10.2019 третьої групи інвалідності безстроково, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, обумовлених захворюваннями, що носять професійний характер, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в розмірі 114\~958 грн, є завищеним та з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 50\~000 грн (сума зазначена з урахуванням обов`язкових податків та зборів відповідно до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України). Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 362 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (43% від 840,80 грн.). З приводу стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн, суд зазначає таке. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надані: - договір про надання правової допомоги б/н від 10.12.2020; - акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги б/н від 10.12.2019, за яким адвокат надав правову допомогу на загальну суму 2000 грн, з яких 500 грн за послугу з вивчення документів, які надані замовником для підготовки позовної заяви про відшкодування моральної шкоди (витрачено 1 годину), 1500 грн за послугу з підготовки відповідної позовної заяви (витрачено - 2 години); - копію квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 24.12.2020, за якою позивач на підставі договору про надання правової допомоги від 10.12.2020 б/н сплатив 2000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 500 грн, в обґрунтування якого вказано, що дана справа не представляє собою високу складність, справа слухається в спрощеному провадженні без виклику сторін, докази адвокату збирати не потрібно, всі документи знаходяться у позивача. Враховуючи надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає клопотання представника відповідача таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, на переконання суду, розмір витрат на вивчення документів та складання позовної заяви в загальній сумі 2000 гривень відповідає принципу співмірності виконаній адвокатом роботи, до вказаної суми не входять витрати за прийняття адвокатом участі в судовому засіданні. Відтак, враховуючи приписи ч.2 ст.141 ЦПК України та часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 860 грн (43% від 2000 грн).

Outcome: partial