Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Березняківської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання прав власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 25 грудня 2011 року померла мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,05 га, яка розташована на території Березняківської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При житті [PERSON] склала заповіт в якому заповіла земельну ділянку площею 3,05 га, що розташована на території Березняківської сільської ради Смілянського району Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON], так як подали заяви до державної нотаріальної контори. Оформити право власності на спадкове майно вони не мають можливості оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а тому звернулися до суду з даною позовною заявою про визнання за ними права власності по 1/2 частині спадкового майна, оскільки позбавлені можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяву, згідно якої просили справу розглядати без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають. Представник Березняківської сільської ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій справу просить розглянути без участі представника, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] та [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 25 грудня 2011 року померла - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СР №182113, яке видане 28 грудня 2011 року Березняківською сільською радою Смілянського району Черкаської області (а.с.5). 23 вересня 2010 року [PERSON] склала заповіт в якому заповіла земельну ділянку площею 3,05 га, що розташована на території Березняківської сільської ради Смілянського району Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] На день смерті заповіт не змінений і не скасований (а.с.7). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 13-02-72 виданого Березняківською сільською радою 20 жовтня 1999 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,05 га, яка розташована на території Березняківської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6). Із листа Смілянської державної нотаріальної контори № 889/02-14 від 26 квітня 2018 року вбачається, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивачів захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку. Враховуючи визнання позову відповідачем та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПКУкраїни, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved