Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] 23. 06. 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що в вересні 2014 року відповідач [PERSON] взяв у неї в борг грошові кошти в розмірі 29 800 дол. США зі сплатою відсотків з вересня 2014 року в розмірі 770 дол. США строком до грудня 2014 року. Даний договір позики був оформлений в простій письмовій формі, тобто письмовою розпискою позичальника, написаною ним власноручно. Вказувала, що в лютому 2015 року відповідач повернув їй лише 2000 грн. відсотків. Суму боргу в розмірі 29800 дол. США, що в гривневому еквіваленті з розрахунку курсу НБУ 21,63 грн. за 1-н долар США становить 644 574 грн. відповідач на даний час не повернув. В уточненій заяві від 03.02.2016 року позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу в розмірі 644\~574 гривень; невиплачені відсотки за період з 01.09.2015р. по 31.01.2016р. включно у розмірі 13\~090 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 283\~136,70 грн. за мінусом сплачених 2000 гривень, тобто 281\~136,70 гривень та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 20\~979,56 гривень. Крім того, просила суд стягнути з відповідача судові витрати на її користь. Адвокат позивача - [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Адвокат відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення основного боргу в розмірі 644\~574 грн., стягнення невиплачених відсотків в розмірі 14\~655,10 грн. В частині стягнення 3 % річних просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами статті 1047 ЦК України договір позики укладається\~\~у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Представником позивача [PERSON]А, надано суду оригінал письмової розписки позичальника від вересня 2014 року у змісті якої зазначено наступне (далі - мовою оригіналу): «Я, [PERSON], проживаю в [INFO], [NUMBER], виданий 07 липня 1998 року взяв у борг в [PERSON] 29800 доларів США. Погашення відсотків з вересня 2014 року в сумі 770 доларів США. Повернення боргу в грудні 2014 року. 2014 г. Підпис». Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів - саме у борг та зобов'язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки\~\~є особистий підпис позичальника [PERSON] Факт передачі позивачем коштів відповідачу як позики та прийняття цих коштів відповідачем сторонами не заперечується. Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про продовження існування між позикодавцем та позичальником боргових зобов'язань. Згідно із положеннями частини 2 статті 1046\~\~ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. У судовому засіданні сторони визнали достовірність боргової розписки [PERSON] від вересня 2014 року та суму залишку по боргу згідно розрахунку позивача в розмірі 29\~800 доларів США, що в гривневому еквіваленті з розрахунку 21, 63 грн. за 1-н долар США становить 644\~574 грн., у зв'язку з чим зазначені обставини у відповідності до положень частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню. Відповідно до п.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розглядаючи вимогу позивача про стягнення відсотків за користування позикою в розмірі 13\~090 доларів США, що є еквівалентом 28\~136,70 грн. за мінусом сплачених позичальником 2000 грн., суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком відсотків, оскільки з договору позики вбачається, що сторони визначили фіксовану суму відсотків за користування коштами, яка складає 770 доларів США, вказівка на те, що дана сума є щомісячним платежем за користування позикою, в тексті розписки відсутня. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягають невиплачені відсотки за користування коштами в сумі 770 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 16\~655,10 грн. за мінусом 2000 грн., які були сплачені відповідачем 10.02.2015 року, всього 14\~655,10 грн. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилання представника відповідача на те, що підстави для стягнення позивачем 3 % річних відсутні, так як сторонами договору було встановлено розмір відсотків за користування коштів в сумі 770 доларів США, суд оцінює критично, оскільки беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями\~536,\~1048,1056-1,\~1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до\~ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених\~ст. 536 ЦК\~та іншими статтями, та стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених\~ст. 625 ЦК України є правомірним. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13). Тому вимога позивача про стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 01.01.2015 року по 31.01.2016р. в розмірі 20\~979,56 грн. підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу за договором позики від вересня 2014 року у розмірі 644 574,00 гривень, проценти від суми боргу в розмірі 14 655,10 гривень, три відсотки річних від суми боргу за порушення виконання грошового зобовязання за період з 01.01.2015р. по 31.01.2016р. в розмірі 20\~979,56 грн., а всього 680\~208,66 грн. Також до стягнення з відповідача\~\~ в силу вимог\~ст.88 ЦПК України\~підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2\~625,39 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.\~\~

Outcome: partial