Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України (далі - відповідач, Держлісагенство України) в якому просить зобов'язати відповідача повернути йому частину майна, згідно акту приймання-передачі, яке було передане йому на зберігання за договором відповідального зберігання № 25 від 30.08.2013 року, а саме: мікрохвильову піч LG вартістю 150,00 грн. в кількості 1 штука, картина з бурштину вартістю 50 000,00 грн. в кількості 1 штука, ікони вартістю 25,00 грн. в кількості 2 штуки, портрет президента вартістю 30,00 грн. в кількості 1 штука, офісне крісло вартістю 2 500,00 грн. в кількості 1 штука та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 30.08.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір відповідального зберігання № 25, згідно умов якого позивач передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору особисте майно у кількості та вартості згідно додатку № 1 до вказаного Договору, який є невід'ємною частиною цього Договору. На виконання умов вказаного договору, відповідно до додатку № 1 до Договору, позивачем було передано на зберігання відповідачу наступне майно, а саме: мікрохвильова піч LG вартістю 150,00 грн. в кількості 1 штука, картина з бурштину вартістю 50 000,00 грн. в кількості 1 штука, ікони вартістю 25,00 грн. в кількості 2 штуки, портрет президента вартістю 30,00 грн. в кількості 1 штука, офісне крісло вартістю 2 500,00 грн. в кількості 1 штука. 13.06.2014 року позивач письмово звернувся до відповідача з проханням повернути йому частину майна, а саме, картину з бурштину відповідно до акта приймання-передачі на відповідальне зберігання, проте у листі від 09.07.2014 року № 12-04/3247-14 Держлісагенство України в задоволені прохання позивача відмовило, оскільки відсутні будь-які документи, що підтверджують власність даного майна. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного агентства лісових ресурсів України про повернення майна, переданого на зберігання за договором відповідального зберігання від 30.08.2013 року № 25, та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з викладених в позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував, оскільки у відповідача відсутні докази на підтвердження того, що він є власником вказаного в акті приймання-передачі майна. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 30.08.2013 року Держлісагенство України (Зберігач) уклало з [PERSON] (Поклажодавець) договір відповідального зберігання № 25 від 30.08.2013 року, згідно умов якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього договору особисте майно у кількості та вартості згідно додатку № 1 до вказаного договору, який є невід'ємною частиною цього договору. Відповідальне зберігання за цим договором є безоплатним. Згідно п. 2.1.2 договору, Зберігач зобов'язаний повернути майно Поклажодавцеві на першу письмову вимогу останнього. Відповідно до п. 3.2. договору, Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні. У п. 5.1 договору сторони погодили, що Поклажодавець передає Зберігачу майно на зберігання за Актом приймання на відповідальне зберігання майна. В акті вказується повний перелік, кількість і вартість майна на зберігання. Відповідно до п. 5.2 договору, Зберігач повертає Поклажодавцю майно по Актам приймання-здавання. Як визначено у ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 943 ЦК України, зберігач зобов'язаний виконувати свої обов'язки за договором зберігання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав на відповідальне зберігання Держлісагенству України мікрохвильову піч LG вартістю 150,00 грн. в кількості 1 штука, картину з бурштину вартістю 50 000,00 грн. в кількості 1 штука, ікони вартістю 25,00 грн. в кількості 2 штуки, портрет президента вартістю 30,00 грн. в кількості 1 штука, офісне крісло вартістю 2 500,00 грн. в кількості 1 штука, що підтверджується Актом приймання-передачі на відповідальне зберігання (а. с. 15). 13.06.2014 року [PERSON] звернувся до Держлісагенства України з письмовою вимогою щодо повернення частини майна, а саме, картини з бурштину вартістю 50 000,00 грн. в кількості 1 штука, проте, у відповідь на вимогу позивача Держлісагенство України повідомило у листі від 09.07.2014 року, що повернути вказане майно не має можливості, оскільки відсутні будь-які документи, що підтверджують власність на таке майно (а. с. 16). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження повернення майна, як-то Акт приймання-здавання, відповідач не надав. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання Держлісагенства України повернути частин майна, згідно з актом приймання-передачі, яке було передано останньому за договором відповідального зберігання № 25 від 30.08.2013 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243,60 грн. у відшкодування понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved