Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до Берегівського районного суду з позовом до Боржавської сільської ради про визнання права власності на будинковолодіння, розташоване по вул. Залізнична, № 20, в с. Боржава, Берегівського району. Позов мотивований тим, що 07 вересня 2005 року померла мама та бабка позивачів - [PERSON], яка до своєї смерті проживала за адресою [INFO]. 27 січня 2015 року помер брат позивачів [PERSON], який також був спадкоємцем, однак його частку має намір спадкувати донька, тобто [PERSON] по праву представлення згідно ст. 1266 ЦК України де вказано, що «...Внуки, правнуки спадкодавця спадкуютъ ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини». Мама за своє життя заповіту не залишила, тому позивачі приймають спадщину за законом. Інших спадкоємців не має. В процесі спадкування в Берегівському БТІ ми довідалися, що будинок належним чином не зареєстрований в РБТІ і на нього не встановлено право власності ні на кого з членів сімї. В Берегівській нотаріальній конторі їм повідомили також, що в звязку з тим, що будинок не зареєстрований належним чином, з питанням встановлення права власності необхідно звертатися до Берегівського районного суду. КП ББТІ БРР нам виготовило технічний паспорт та надало довідку про те, що будинок не зареєстрований відповідним чином. Їхнє право не може бути визнано відповідачем, оскільки у позивачів відсутні право встановлюючі документи на будинковолодіння. До спадкового майна, крім будинку відноситься ще прибудова, сарай, свинарник, убиральня, курятник, гараж, навіс, окремо збудований погріб, ворота, огорожа та колодязь питний, що розташовані в с. Боржава вул. Залізнична, 20 Берегівського району. З дня смерті матері позивачі фактично вступили в управління спадковим майном, що згідно ст. 1268 ЦК України, свідчить про прийняття ними спадщини, а також про те, що вони стали власниками будинку з моменту смерті спадкодавця та вступу у володіння спадковим майном, тобто з 07 вересня 2005 року. Позивачі у судове засідання не зявилися, при цьому подали до суду заяви, в яких просили суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Відповідач представник виконавчого комітету Боржавської сільської ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарських будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Однак отримавши техпаспорт, позивачка не мала змоги зареєструвати її право власності на майно, так як таке право робити має лише власник майна. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved