Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] 03.05.2019р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що спільне життя не склалось з вини відповідача, він безпричинно влаштовував сварки та скандали, ображав її, інше, тому припинили подружні стосунки, подальше збереження шлюбу недоцільне та суперечить її інтересам, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 03.07.2019р. подала заяву в якій позов підтримала, настоює на розірванні шлюбу, покликаючись на припинення подружніх стосунків з чоловіком у січні 2008р., просила про розгляд справи у її відсутність. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. (а.с.17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 04.07.2019р. подав заяву, у якій не заперечив щодо розірвання шлюбу, просив про розгляд справи у його відсутності (а.с.18). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Із змісту позову, із заяви [PERSON] від 03.07.2019р., із свідоцтва про шлюб і копії свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 20.11.1993р., мають сина [PERSON] , [INFO] , в січні 2008р. припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть (а.с. 4, 6). Позивачка [PERSON] , що також видно із змісту позову та поданої до суду 03.07.2019р. заяви (а.с.16) настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить відповідача, що подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] , як убачається із поданої до суду 04.07.2019р. заяви (а.с.18), теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин суперечитиме їх інтересам та порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved