Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] в грудні 2016 року заявив позов, з урахуванням уточнень до якого, просив стягнути з [PERSON] на його користь 35700 грн. заборгованості за договором позики, та сум нарахованих на заборгованість: 3% річних - 1068,07 грн.; інфляційні втрати - 4413,04 грн.; пеня - 12679,87 грн., а всього 62860 грн. 98 коп. Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що відповідають викладеному в позовній заяві. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень до позову не надходило. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд знаходить за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Судом встановлено таке. [PERSON] 08.11.2013 року отримав від [PERSON] в борг 36000 грн., строком користування до 01.01.2016р. Передачу коштів сторони оформили розпискою. Відповідач повернув позивачу 300 грн., про що наведено в розписці. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов'язання, що випливають з договору позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Наявність розписки у позивача, вказує на те, що борг відповідачем не погашено, а тому суд визнає, що позов в цій частині вимог є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Останньою нормою передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача інфляційні втрати за період користування коштами з 01 січня 2016 року по 29 грудня 2016 року в сумі 4413 грн.. (35700 грн. (сума позики) х 112,361% (середній індекс інфляції за період прострочення), та три відсотки річних нарахованих на суму боргу в сумі 1068,07 грн. (35700 грн. (сума позики) х 3% х 364 (всього прострочених днів за період з 01 січня 2016 року по грудень 2016 року.): 365 (кількість днів у році)). Що стосується вимог про стягнення пені, то в їх задоволенні слід відмовити. Так, в обґрунтування розміру пені позивач послався на ст. 1048 ЦК України. Проте, даною нормою визначені проценти за користування позикою, тобто плата за користування коштами, в той час як пеня (неустойка), відповідно до ст. 549 ЦК України, є одним із видів відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Спірним договором пеня не визначена. Тому, за такого обґрунтування, суд не може задовольнити вимоги позову про стягнення пені. Отже, позов підлягає задоволенню частково. За такого рішення, витрати у справі мають бути розподілені між сторонами пропорційно частки задоволених вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial