Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON], в інтересах [PERSON], звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до Рубіжанської міської ради Луганської області, якою просив визнання за [PERSON] право власності на автомобіль марки АЗЛК 2140, 1978 року випуску, жовтого кольору, номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER]. У судове засідання для розгляду справи по суті, сторони не з'явились. Через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області, представник позивача і представник відповідача подали заяви про розгляд справи без їх участі, та просили ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог. Безпосередньо у позовній заяві позивач зазначив, що [INFO] помер його батько: [PERSON], із смертю якого відкрилась спадщина: у тому числі у вигляді права власності на автомобіль марки АЗЛК 2140, реєстраційний номер: [NUMBER], від прийняття якої у встановленому законом порядку, заявник не відмовлявся. Однак нотаріус, до якого він звернувся, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді зазначеного автомобіля через те, що відсутнім є правовстановлюючий документ на цей автомобіль. Одержати заявником нове свідоцтво про реєстрацію автомобіля неможливо, оскільки нове свідоцтво про реєстрацію видається тільки на підставі заяви власника, яким являється вже померла особа. Представник відповідача правом на подання суду письмових заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. Подав письмову заяву, у якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] народився [INFO], про що видано свідоцтво про народження, в якому у графі: «батьки», батьком вказаний: [PERSON], а матір'ю: [PERSON] (а.с.8). [INFO] у віці 68 років, [PERSON] помер, про що [INFO] складено відповідний актовий запис №197 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). На момент смерті [PERSON], з ним, за адресою: [ADDRESS], проживали: [PERSON], [PERSON] (а.с.30,26,37). Шостого вересня 2013 року, до приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON], звернулась [PERSON] із письмовою заявою, в якій вона відмовилась від прийняття спадщини, її чоловіка [PERSON], на користь їх сина: [PERSON], [INFO] (а.с.25-27,31). До складу спадщини померлого [PERSON] увійшло право власності на рухоме майно у вигляді автомобіля марки АЗЛК 2140, 1978 року випуску, жовтого кольору, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], на який він отримав свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], що було втрачено (а.с.2-3,5,20). Двадцять сьомого лютого 2014 року приватним нотаріусам Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON], постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль марки АЗЛК 2140, 1978 року випуску, після смерті [PERSON], з тих підстав, що [PERSON] не надав технічний паспорт на спадковий автомобіль марки АЗЛК 2140, 1978 року випуску (а.с.6). Відповідно до інформації, наданої центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Рубіжне ГУМВС України у Луганській області, станом на 20 червня 2014 року, тобто після спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини [PERSON], автомобіль марки АЗЛК 2140, 1978 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований саме за ним (а.с.20). Із встановлених обставин, вбачається наявність цивільно-правових відносин, в межах яких виник спір щодо право власності позивача на нерухоме майно у порядку спадкування. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи з наступних мотивів: Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. З огляду на положення частини другої статті 181 Цивільного кодексу України, та статті1 і частини шостої статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобіль, як транспортний засіб, слід розглядати як рухому річ (майно), право власності на інші речові права на які, а також їх виникнення, перехід і припинення, не підлягають окремій державній реєстрації, але державній реєстрації підлягає сам транспортний засіб. Системне тлумачення положень пунктів 3,6-8,16 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, дає підстави стверджувати, що державна реєстрація транспортного засобу підрозділами Державтоінспекції здійснюється тільки на ім`я власника (або власників, якщо їх кілька) транспортного засобу, про що видається відповідне свідоцтво про державну реєстрацію, а відомості про самого власника вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції. При цьому, з огляду на положення пункту 7 вказаного порядку, якщо власник транспортного засобу змінився - то він зобов'язаний зареєструвати такий транспортний засіб знову, але за собою. Таким чином, дані Єдиного державного реєстру Державтоінспекції щодо власника зареєстрованого транспортного засобу вважаються достовірними, якщо не буде доведено іншого. Судом встановлено що на момент смерті, за даними Єдиного державного реєстру Державтоінспекції, [PERSON] належав автомобіль марки АЗЛК 2140, 1978 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с.5,20). Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростовували, що вказані фактичні дані реєстру є достовірними, слід констатувати, що на момент смерті [PERSON], йому належало право приватної власності на зазначений автомобіль, яке на підставі положень частини першої статті 1218 Цивільного кодексу України, слід визнати таким, що увійшло до складу його спадщини. Перехід або реєстрація зазначеного права приватної власності на інших осіб у момент його смерті, а також після відкриття спадщини, за даними підрозділу Державтоінспекції, не відбулось (а.с.20). Відповідно до положень частини першої статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями частини першої статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з положеннями частини другої статті 1223 цього ж кодексу, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до положень частини першої статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. А з огляду на положення частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 цього ж кодексу, якщо спадкоємець, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв її, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї; якщо спадкоємець, постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, такий спадкоємець має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини судом встановлено, що на час відкриття спадщини [PERSON], разом із ним постійно проживали: його дружина - [PERSON] (а.с.26,27,29); його син - [PERSON] (а.с.8,30,37). При цьому 06 вересня 2013 року, [PERSON], звернулась до приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON] із письмовою заявою, в якій вона відмовилась від прийняття спадщини, її чоловіка [PERSON], на користь їх сина: [PERSON], [INFO]. З копій матеріалів спадкової справи [PERSON] вбачається, що будь-які особи, із заявами про прийняття його спадщини не звертались (а.с.25-27,31). Тому, [PERSON] [INFO], слід визнати таким, що набув право приватної власності на автомобіль марки АЗЛК 2140, 1978 року випуску, жовтого кольору, номер двигуна [NUMBER], номер шасі [NUMBER], номер кузова [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER], по праву спадкування. Фактичні дані, які могли б свідчити про наявність інших спадкоємців, що претендують на вказану спадщину, в матеріалах спадкової та судової справи - відсутні. З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб'єкту права власності звернутись до суду за захистом цього права. Відповідно до положень частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно зі статтею 4 цього ж кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями пункту першого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільного права може бути його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою. Враховуючи викладене, та те, що право позивача, як власника вказаного автомобіля по праву спадкування не визнається нотаріусом, та на нього претендує відповідач, обраний позивачем спосіб захисту його права приватної власності, слід визнати належно обраним, а позовні вимоги доведеними, а тому і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved