Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

[PERSON] в особі представника за дорученням [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 26 жовтня 2013 року його батько [PERSON] уклав договір купівлі-продажу спірної квартири. Покупцем за договором є [PERSON]. Вважає укладений договір частково недійсним, оскільки вказана квартира була зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 1992 року, проте вона не була його особистою власністю, а сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], як така, що придбана в період шлюбу. Частки подружжя є рівними по ? частки. Позивач вказує, що є сином [PERSON], яка померла 07 березня 2013 року, та є спадкоємцем першої черги. Крім нього до нотаріальної контори ніхто не звертався. Мати заповіт не залишала. На дату укладання договору купівлі-продажу ? частина спадкового майна у вигляді квартири мала б спадкуватися після її смерті. Оскільки він є єдиним спадкоємцем просить: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений від іменем [PERSON] [PERSON] та [PERSON] 26 жовтня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр. № 2737), в частині ? частини квартири; - визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 07 березня 2013 року. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримала. Додатково до зазначеного в позовній заяві пояснила, що [PERSON] помер 13 січня 2014 року. За життя він звертався до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позивач має спадкувати після смерті матері, оскільки звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Представник відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнав. Зазначив, що спірна квартира була придбана за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] та зареєстрована на імя [PERSON]. [PERSON] померла 07.03.13 р.. [PERSON] видав на імя своєї доньки довіреність на продаж квартири. За життя він також склав заповіт, в якому заповідав все своє майно доньці, тим самим висловив волевиявлення, щоб квартира залишилася їй. Помер [PERSON] 13 січня 2014 року. Спадкуванню підлягають права та обовязки, які існували на момент смерті. За життя [PERSON] частина квартири їй не належала та вона не здійснила дій на її оформлення на своє їмя . Подружжя визначилося з правовим режимом спільного майна. Вказує, що першою померла [PERSON], за якою частина квартири не була зареєстрована та [PERSON] залишився одноособовим власником квартири, після чого скористався своїм правом розпорядження нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час та місце судового засідання повідомлена. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час та місце судового засідання повідомлена. До суду направлено заяву про розгляд справи за її відсутності. Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була зареєстрована за [PERSON] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 19 серпня 1992 року, посвідченого старшим державним нотарцсом Бердянської держнотконтори [PERSON] (реєстр. № 1-4515). Квартира придбана [PERSON] підчас перебування в шлюбі з [PERSON]. Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу, реєстраційним написом на договорі та свідоцтвом про одруження (актовий запис від 21 квітня 1962 року). [PERSON] померла 07 березня 2013 року (актовий запис від 11.03.13 р. №325). На день смерті з [PERSON] постійно проживав [PERSON]. Зазначені обставини визнано сторонами, ними не оспорюють ся та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 26 жовтня 2013 року та посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр.№2737), [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. [PERSON] помер 13 січня 2014 року (актовий запис від 14.01.14 р. № 416). Судом також встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (актовий запис від 07.05.63 р. № 416). [PERSON] 17 квітня 2014 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та в цей день заведено спадкову справу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України (2003 рік) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця і народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України (2003 рік) частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1268 ЦК України (2003 рік) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.ст. 22, 24, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, який діяв на момент придбання спірного нерухомого майна, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до укладення шлюбу, а також отримане ним підчас шлюбу в дарунок або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ст.ст.57, 60 - 62, 68, 70, 72 Сімейного Кодексу України (який діє на час відкриття спадщини та час розгляду справи) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою нездійснення правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира належала подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки придбана за час шлюбу. Частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на вказану квартиру були рівними та складали по 1/2 частки. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] чоловік, який проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та [PERSON] син, який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Таким чином, кожний зі спадкоємців мав спадкувати по ? частки спірної квартири. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] при укладанні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] мав право на розпорядження ? частками вказаної квартири. В звязку з цим зазначений договір купівлі-продажу належить визнати недійсним в частині купівлі-продажу ? частини, а не ? частини, як просить позивач. Оскільки [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та між спадкоємцями виник спір щодо спадкового майна, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла 07 березня 2013 року. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial