Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус [PERSON], про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свій позов тим, що 20 квітня 2015 року помер їхній син [PERSON]. Після смерті сина відкрилася спадщина на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га. Оскільки заповіту складено не було, то спадкоємцями першої черги на спадкове майно за законом стали позивачі батьки спадкодавця та відповідач по справі [PERSON] син спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивачі прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем. На момент смерті сина позивачам було відповідно по 85 і 82 роки, а тому оформленням спадщини займався внук відповідач по справі. Згодом позивачі виявили, що право власності на все спадкове майно перейшло до сина спадкодавця [PERSON], про що нотаріусом видано свідоцтва. Оскільки даними діями фактично позбавлено позивачів права на спадкове майно, то просили визнати свідоцтва про право власності на спадкове майно за №№ 72, 74, 76, 78, 80 від 03.03.2016 року відповідно на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га недійсними та скасувати рішення приватного нотаріуса [PERSON] про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на підставі вищезазначених свідоцтв. Позивачі просили визнати за ними відповідно по 1/3 частині спадкового майна, що залишилося після смерті сина: відповідно на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснили, що після оформлення спадкових прав внук перестав їм допомагати. Вони бояться, що можуть залишитися без житла, в якому вони постійно проживали разом із сином, який помер. Просили позов задовольнити. Відповідач і його представник, не визнавши позову, пояснили, що оформленням права на спадщину займалася бабуся позивач по справі [PERSON] До нотаріуса також ходила вона. Позивачі виявили свою волю, щоб усе спадкове майно залишилося відповідачеві синові спадкодавця, про що написали відмову від спадщини в користь внука [PERSON] Згодом приїхала дочка [PERSON] і подали позов в суд. Просили в позові відмовити, оскільки спадщину [PERSON] отримав згідно вимог законодавства. Приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачі подали заяву в нотаріальну контору про відмову від належної їм частки спадкового майна за законом на користь [PERSON], сина спадкодавця і їхнього внука. Дані заяви позивачі подали відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Протягом строку, встановленого для прийняття заяви і її відкликання, позивачі заяв не відкликали, а тому 03 березня 2016 року нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за законом сину спадкодавця [PERSON], померлого 20.04.2015 року, [PERSON] на спадкове майно за №№ 72, 74, 76, 78, 80 від 03.03.2016 року відповідно: на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га (кадастровий номер 0722884800:04:001:1643), для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га (кадастровий номер 0722884800:04:001:1644), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га (кадастровий номер 0722884800:01:001:3399), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га (кадастровий номер 0722884800:01:001:3397). Просила позов залишити без задоволення. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, покази свідків, проаналізуваши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той ж подружжя, який його пережив та батьки. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками і сином спадкодавця [PERSON], який помер 20.04.2015 року. Власником спірного спадкового майна: житлового будинку із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та чотирьох земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га був спадкодавець [PERSON] Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті батька [PERSON] прийняв спадщину, а батьки спадкодавця відмовилися від її прийняття в користь внука, сина спадкодавця [PERSON], що стверджено копією спадкової справи (а.с. 86-143). Відмова позивачів від прийняття спадщини була безумовною та беззастережною, вчинена без застосування до них фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за їхньою справжньою волею. Свідок [PERSON], дочка позивачів, в судовому засіданні показала, що при житті брат [PERSON] обіцяв сплатити їй частину коштів за будинок і земельні ділянки, оскільки він там проживав і користувався господарством. Свідок [PERSON], дружина спадкодавця, заперечила дану обставину. Проаналізувавши вищенаведене в сукупності суд прийшов до висновку, що спір в родині спадкодавця виник з приводу коштів між сестрою і дружиною [PERSON], який помер 20.04.2015 року. Свідоцтва про право про право на спадщину за законом сину спадкодавця [PERSON], померлого 20.04.2015 року, [PERSON] на спадкове майно за №№ 72, 74, 76, 78, 80 від 03.03.2016 року відповідно на житловий будинок із надвірними спорудами по вул. Дубнівській, 54 у с. Підгайці Луцького району та на 4 земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 1,3006га (кадастровий номер 0722884800:04:001:1643), для ведення особистого селянського господарства площею 0,2079га (кадастровий номер 0722884800:04:001:1644), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,122га (кадастровий номер 0722884800:01:001:3399), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га (кадастровий номер 0722884800:01: 001: 3397) видані відповідно до вимог ЦК України і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Жодних підстав для визнання їх недійсними та скасування в судовому засіданні не встановлено. Аналогічно і підстав для визнання за позивачами права власності по 1/3 частині спадкового майна немає, а тому позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed