Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] 11 квітня 2014 року звернулася до суду з позовом [PERSON], треті особи Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Ленінський відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб у Дніпропетровській області про позбавлення права користування житловим приміщенням для зняття з реєстрації місця проживання. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2014 року заяву було залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків, які нею було усунуто 22 травня 2014 року. Позивач у своєму позові посилалася на те, що 24 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Квартира за адресою: [ADDRESS] належала особисто [PERSON], яка є бабусею позивача. Після смерті бабусі, на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 19 лютого 2008 року [PERSON] стала власницею квартири [ADDRESS], загальною площею 49,0 кв. м., житловою - 27,9 кв. м., яка складається з коридору - 1, кладової - 2, 3, ванни - 4, туалету - 5, кухні - 6, житлових кімнат - 7, 8, лоджії - І. Право власності на квартиру позивачем було зареєстровано 18 квітня 2008 року у КП «ДМБТІ» Дніпропетровської облради та розмір частки у власності якої склав 1/1. [PERSON], як член сім'ї позивача, проживав у квартирі та був зареєстрований за її адресою з 28 квітня 2009 року. З 2010 року позивач та відвідач шлюбні відносини не підтримують. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 5 грудня 2012 року шлюб між ними було розірвано. За період свого проживання у квартирі відповідач комунальні послуги у повному обсязі не сплачував, та змінивши місце свого проживання з реєстраційного обліку місця проживання не знявся, а на прохання позивача щодо зняття з реєстраційного обліку не реагує. Позивач у своєму позові просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання був повідомлений в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 лютого 2008 року спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO], а саме: квартири [ADDRESS], є [PERSON] (а.с. 9). Право власності на квартиру 18 квітня 2008 року у встановленому порядку було зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради за [PERSON] (а.с. 10). 24 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 5 грудня 2012 року, набрало чинності 18 грудня 2012 року, було розірвано (а.с. 14). На підставі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою [PERSON] - власниці квартири [ADDRESS], 28 квітня 2009 року у квартирі було зареєстровано [PERSON], як члена її сім'ї (а.с. 8). Разом з тим, право члена сім'ї на користування жилим приміщенням є похідним правом від права власності на житло певної особи. У зв'язку з тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 5 грудня 2012 року, яке набрало чинності 18 грудня 2012 року, відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою, як член сім'ї [PERSON] Відповідно до акту, складеного мешканцями сусідніх квартир, [PERSON] у спірній квартирі не проживає з жовтня 2011 року (а.с. 16). На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На теперішній час спірна квартира належить позивачу, вона як власник спірної квартири не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернулася до суду, заперечення на позовну заяву відповідачем подано не було, крім того відповідач тривалий час у квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні знайшли своє підтвердження, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням того, що [PERSON] було виселено зі спірної квартири в силу положень п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», він підлягає зняттю з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 15), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved