Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] в особі представника Безверхої Г.О. звернувся до суду з вказаною позовною заявою та, уточнивши вимоги, обґрунтовує позов тим, що на Засумському кладовищі у нього є родинне поховання, на якому розташовані могили його родичів, а саме бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , батька [PERSON] , який помер [INFO] , та його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно схеми розташування родинного поховання, на території Засумського кладовища є його родинне поховання, де розташовані поховання його бабусі та батьків. Зазначає, що оскільки його батьки померли нещодавно і він особисто займався їхнім похованням, в нього є оригінали свідоцтва про їхню смерть та відповідне свідоцтво про поховання батьків. На час смерті бабусі йому було 12 років і похованням займались його батьки, і з того часу було втрачено оригінал свідоцтва про смерть бабусі та свідоцтво про її поховання. Через те, що оригінал свідоцтва про смерть бабусі був втрачений, він отримав його дублікат. Оскільки він теж бажає, щоб його поховали на Засумському кладовищі, де в нього є родинне поховання, він звернувся до КП «Спеціалізований комбінат» для надання такого дозволу, щоб потім у його дітей не виникло проблем з похованням. На його усне звернення про надання дозволу на право підпоховання до могили бабусі, [PERSON] , яка померла [INFO] , і похована на Засумському кладовищі, КП «Спеціалізований комбінат» в усній формі повідомило, що у нього відсутній оригінал свідоцтва про смерть бабусі, а також, що він не приймав участі у похованні бабусі, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд надати йому дозвіл на його поховання на території Засумського кладовища м. Суми на ділянці родинного поховання з його батьками, шляхом підпоховання до могили його бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 листопада 2019 року справу передано до Зарічного районного суду м. Суми за підсудністю. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 13 січня 2020 року від представника позивача - адвоката Безверхої Г.О. надійшла заява на виконання ухвали суду від 16 грудня 2019 року Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2020 року відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження на 17 березня 2020 року 13 год. 00 хв. 28 січня 2020 року від представника відповідача КП «Спеціалізований комбінат» надійшов відзив на позов, в якому заперечує проти позову [PERSON] , вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За приписом абз.2 п.2 ст.8 Закону України «Про поховання та похоронну справу» спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері житлово-комунальної політики України в межах своєї компетенції затверджує необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення. Згідно абз.2 п.3 «Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення» затвердженого НаказомДержжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003 року, укладання договору-замовлення на підпоховання померлого в родинну могилу проводиться на підставі свідоцтва про смерть померлого, згоди користувача місця родинного поховання, оригіналу свідоцтва про смерть чи свідоцтва про поховання першого похованого. За приписами п.7.2 Державні санітарні правила та норми «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПін 2.2.2.028-99 «Використання закритого кладовища або окремих ділянок діючого кладовища для повторного поховання (поховання труни в родинну могилу) може бути допущено тільки після завершення кладовищного періоду (не раніше, ніж 20 років після останнього захоронення) за погодженням з місцевими органами державної санітарно-епідеміологічної служби. В окремих випадках, якщо кладовище в сприятливих ґрунтових умовах, кладовищний період по узгодженню з місцевими органами санітарно-епідеміологічної служби може бути зменшений до 15 років». На час смерті [PERSON] позивачу було 12 років і, як він стверджує, похованням його бабусі займались його померлі батьки, оригіналу свідоцтва про смерть бабусі у нього немає. Таким чином, відповідно до наведених норм діючого законодавства України, позивач не має законних підстав провести підпоховання в могилу своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . З наведених норм діючого законодавства та обставин викладених у позовній заяві вбачається, що законні права та інтереси позивача жодним чином відповідачем не порушувалися. Він навіть до відповідача не звертався (а.с.39-40). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 02 червня 2020 року, 15 год. 00хв. 02 червня 2020 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. в розгляді кримінальної справи №591/3617/18, провадження №591/3617/18 слухання справи відкладено до 03 серпня 2020 року, 10 год. 15 хв. 03 серпня 2020 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 26 жовтня 2020 року, 09 год. 15 хв. у зв`язку з направленням запиту до органів ДРАЦС. 26 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 04 лютого 2021 року, 16 год. 30 хв. у зв`язку з клопотанням представника позивача надати час для надання доказів. В судовому засіданні позивач [PERSON] , та його представник - адвокат Бзверха Г.О. підтримали заявлені вимоги, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з таких підстав. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження батьками заявника є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його батьками вказані: батько - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.82). [INFO] померла бабуся заявника - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11). [INFO] помер батько заявника - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). [INFO] померла мати заявника - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13). На запит суду Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надано копію актового запису про державну реєстрації смерті №646 від 25 серпня 1976 року, що складений на [PERSON] , [INFO] (а.с.74). Судом також встановлено, що на території Засумського міського кладовища в м. Суми є родинне поховання, де розташовані поховання [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 14). Судом також встановлено, що заявник не має оригіналу свідоцтва про смерть своєї бабусі [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яка видана повторно, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 79 років, про що у Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 646, місце реєстрації - Відділ реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу» (далі - Закон) усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. За ст. 23 Закону для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог. Рішенням виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у місцях поховання можуть бути відведені сектори для почесних поховань, поховання померлих (загиблих) військовослужбовців (сектори військових поховань), а також сектори для поховання померлих за національною чи релігійною ознакою. Для почесних поховань органи місцевого самоврядування можуть відводити земельні ділянки поза територією місць поховання, на яких створюються меморіальні бульвари, сквери, парки і кургани Слави. Поділ кладовищ на розряди за майновим станом не допускається. Порядок функціонування місць поховань визначається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Існуючі місця поховання не підлягають знесенню і можуть бути перенесені тільки за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування у випадку постійного підтоплення, зсуву, землетрусу або іншого стихійного лиха. Орган місцевого самоврядування може прийняти рішення про часткове або повне припинення поховання померлих (закриття) кладовища в разі, якщо на території кладовища немає вільних місць для облаштування нових могил (колумбарних ніш), а поховання померлих можливе лише на місцях родинного поховання або шляхом підпоховання в могилах за згодою користувачів місць поховання відповідно до статті 25 цього Закону. За ст. 11 Закону поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком) іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. За ст. 2 Закону користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Згідно ч. 3, 4 ст. 25 Закону після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Крім того, відповідно до абз. 2 п. 3 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року № 193, укладання договору-замовлення на підпоховання померлого в родинну могилу проводиться на підставі свідоцтва про смерть померлого, згоди користувача місця родинного поховання, оригіналу свідоцтва про смерть чи свідоцтва про поховання першого похованого. Під час судового розгляду позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що позивач є користувачем місця родинного поховання після смерті бабусі [PERSON] , яка померла яка померла [INFO] . Згідно зі ст. 11 ЦК УРСР, який діяв на той час, виникнення цивільної дієздатності (здатності набувати цивільні права та обов`язки) пов`язана з настанням повноліття, тобто, досягненням 18-річного віку, якого позивач не набув - на час смерті його бабусі позивачу виповнилося 12 років. Судом встановлено, що свідоцтва про поховання бабусі позивача [PERSON] , передбачене статтею 25 цього Закону, позивач не отримував. Позивачем не доведено порушення його прав рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача. Крім цього, судом враховується те, що за приписами п. 7.2 Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПін 2.2.2.028-99 використанні закритого кладовища або окремих ділянок діючого кладовища для повторного поховання (поховання труни в родинну могилу) може бути допущено тільки після завершення кладовищного періоду (не раніше, ніж 20 років після останнього захоронення) за погодженням з місцевими органами державної санітарно-епідеміологічної служби. В окремих випадках, якщо кладовище в сприятливих грунтових умовах, кладовищний період по узгодженню з місцевими органами санітарно-епідеміологічної служби може бути зменшений до 15 років. Оскільки останнє захоронення мало місце 27 липня 2019 року, повторне поховання в родинну могилу буде протирічити вказаним гігієнічним вимогам. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про надання дозволу на поховання слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed