Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів споживача, розірвання договору, вказуючи на те, що 10 грудня 2013 року між нею та ПАТ «Імексбанк» (далі Відповідач) був укладений договір №1030002501 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11.10.2013 р. вклад «Бажання прибуток», за яким позивач розмістила вклади в сумі 200000,00 гривень, строк повернення коштів 12 січня 2015 року з виплатою відсотків у розмірі 22 % річних та самого вкладу. Також 24 грудня 2013 року між нею та Відповідачем був укладений договір №1030002523 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 р. вклад «Новорічні Бажання» , за яким Позивач розмістила вклад в сумі 48000,00 гривень, строк повернення коштів 26 січня 2015 року з виплатою відсотків у розмірі 22 % річних та самого вкладу. По закінченні строку вкладів, Позивач отримати вклади не змогла, оскільки відділення банку в цей день не працювало, а тому вона була вимушена надіслати на адресу головного офісу банку вимогу про повернення вкладу. Також зазначила, що вимога банком була отримана, однак ані в зазначений час, ані до дня звернення із позовом до суду, вклад повернуто не було. За таких обставин, вона була вимушена звернутись із позовом до суду, оскільки Відповідачем порушені її права. Просила суд розірвати договори банківських вкладів, стягнути з Відповідача на її користь грошові кошти за договорами банківських вкладів у розмірі 200 000,00 гривень, та 48000,00 гривень. В подальшому уточнила позовні вимоги, просила окрім розірвання договорів та стягнення коштів стягнути також проценти за користування банківськими вкладами по день повернення вкладів у розмірі 16138,58 грн., три відсотка річних на суму боргу за весь час прострочення по договору №1030002501 укладеного 10.12.2013 р., у розмірі 230,14 гривень. Судові витрати покласти на Відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги задовольнити та справу розглядати за участі її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не з'явилася але надала заяву, в якій просила уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в результаті чого, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 грудня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» був укладений договір про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 р. вклад «Бажаний прибуток» 13 міс (вид вкладу «Бажприб22%m № 1030002501 (а.с. 10) та 24 грудня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» був укладений договір про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 р. вклад «Новорічні Бажання» 13 міс. вид вкладу «НовБаж13м22» № 1030002523 (а.с. 11). Відповідно до умов депозиту вказаних договорів та як вбачається з квитанцій №5233 від 10.12.2013 р. та 35229 від 24.12.2013 р. ( а.с. 8,9) позивач передав банку суму вкладу у розмірі 200 000 грн., строком на 398 днів зі сплатою 22% річних, та вклад у розмірі 48000 грн. строком на 398 днів зі сплатою 22% річних, а банком були відкриті вкладнику депозитні рахунки. 16 грудня 2014 року позивач відповідно до ст. 1060 ЦК України та п.7.2 Публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) звернувся до ПАТ «Імексбанк» з заявою про розірвання договорів та повернення грошових коштів та процентів за вказаними договорами (а.с. 6-7). Отже, Відповідач умови за договором № 1030002501 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 р. Вклад «Бажаний прибуток»13 міс. (вид вкладу «Бажприб22%m) від 10.12.2013 року та за договором № 1030002523 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 р. вклад «Новорічне бажання» 13 міс. (вид вкладу «НовБаж13м22) від 24.12.2013 року належним чином не виконав та станом на день розгляду справи не повернув позивачу суми банківських вкладів. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, Позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог Позивача щодо розірвання договорів банківських вкладів та стягнення коштів за цими договорами і наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню кошти за вказаними договорами № 1030002501 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 р. Вклад «Бажаний прибуток»13 міс. (вид вкладу «Бажприб22%m) від 10.12.2013 року в сумі 200000 грн. та № 1030002523 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 р. вклад «Новорічне бажання» 13 міс. (вид вкладу «НовБаж13м22) від 24.12.2013 року в сумі 48000 грн. Оскільки відсоткова ставка, згідно умов депозиту вищевказаних договорів становить 22,00% річних, а відповідач сплатив відсотки частково то з Відповідача на користь Позивача за договором № 1030002501 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 р. Вклад «Бажаний прибуток»13 міс. (вид вкладу «Бажприб22%m) від 10.12.2013 року та за договором № 1030002523 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 р. вклад «Новорічне бажання» 13 міс. (вид вкладу «НовБаж13м22) від 24.12.2013 року підлягає нарахуванню та стягненню відсотки у розмірі 16138,58 грн. Відповідно до правил ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином за період з 13.01.15р. по 26.01.15р., який становить 14 календарних днів, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми за договором №1030002501 в розмірі 200000,00 гривень, розрахунок якої здійснюється шляхом перемноження суми боргу на кількість днів прострочення та діленням на 365 днів у році (200000 х 14 х 3%/365= 230,14) грн. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved