Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

[PERSON] 27 січня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської обєднаної територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування посилаючись, що 05 лютого 2009 року померла його мати [PERSON], якій належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Кобелячок вул. Перемоги, 16 Кременчуцького району Полтавської області. Він являється спадкоємцем її майна за заповітом, але 06 жовтня 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Кобелячок вул. Перемоги, 16 Кременчуцького району Полтавської області, який складається житлового будинку літ. А-1, прибудови літ. а-1, навісу літ. ан, сараю літ. б-1, сараю літ. Д-1, сараю літ. е-1, сараю літ. Е-1, навісу літ. Ж, убиральні літ. Л. в порядку спадкування за заповітом після померлої 05 лютого 2009 року [PERSON]. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська обєднана територіальна громада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засіданні свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 05 лютого 2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 124642 виданим 05 лютого 2009 року Салівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 06. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернувся [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 18 червня 1996 року секретарем Кобелячківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрованим в реєстрі за № 34. Спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 46998213. 06 жовтня 2016 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, порушивши його законні права і інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 26 січня 2017 року за № 02-21/90 на підставі архівного запису в погосподарській книзі № 1 [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Кобелячок вул. Перемоги, 16 Кременчуцького району Полтавської області, 1980 року забудови. Згідно технічного паспорта виданого 20 квітня 2016 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А-1», прибудови літ. «а-1», навісу літ. «ан», сараю літ. «б-1», сараю літ. «Д-1», сараю літ. «е-1», сараю літ. «Е-1», навісу літ. «Ж», навісу літ. «З», убиральні літ. Л», інвентаризаційна вартість якого становить 161 321 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена, як зазначено в довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 18 квітня 2016 року за № 61/1317. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Кобелячок вул. Перемоги, 16 Кременчуцького району Полтавської області належав померлій 05 лютого 2009 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved