Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Токмацької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товарна біржа «Українська» про визнання дійсною угоди купівлі-продажу та визнання право власності на нерухоме майно, а саме просила: 1.Визнати дійсною угоду купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 23 квітня 1998 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровану 23 квітня 1998 року на Запорізькій товарній біржі «Українська» за №006257. 2. Визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , право власності на будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що 23 квітня 1998 року між [PERSON] та позивачем була укладена угода купівлі-продажу на товарній біржі «Українська», за умовами якої позивач придбав у [PERSON] будинок [ADDRESS] . Угода купівлі - продажу була зареєстрована в Токмацькому бюро технічної інвентаризації, в реєстровій книзі за № 8409, проте нотаріально посвідчена не була. Посвідчити її на даний час не є можливим, оскільки [PERSON] померла, про що було зазначено в ухвалі Токмацького районного суду Запорізької області від 17.05.2021 року. Також до технічного паспорту на будинок були внесені зміни про власника. На час укладання Угоди купівлі-продажу нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який в подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року. Але, вказана вимога закону щодо обов`язкового нотаріального посвідчення Угоди купівлі-продажу будинку при укладенні Угоди не була дотримана, так як вона була оформлена та зареєстрована у Товарній біржі «Українська» відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», про що зазначено у тексті договору. Вказала, що з моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснював право користування та володіння будинком у повному обсязі, тому як був зареєстрованим та фактично мешкав у будинку, сплачував всі комунальні послуги, здійснював ремонт. Разом з тим реєстрація підприємством технічної інвентаризації за позивачем права власності на будинок на підставі Угоди купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на 23.04.1998 року, не суперечила чинному на той час законодавству, реєстрація за [PERSON] права власності на 23.04.1998 року на підставі даної Угоди є законною. 16.04.2021 року [PERSON] звернувся до нотаріального органу за посвідченням договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , але постановою Токмацької державної нотаріальної контори від 16.04.2021 року №269/02-14 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що згідно ст. 47 ЦКУ від 1963 року цей договір є недійсним. На даний час позивач не має можливості повноцінно, як власник житлового будинку володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, в зв`язку з чим змушений був звернутися до суду з вказаним позовом за захист ом своїх прав. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року було закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 23.04.1998 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена угода купівлі-продажу нерухомості, що підтверджується копією угоди від 23 квітня 1998 року. Відповідно до пункту 1 Угоди Продавець - гр. [PERSON] продала, а Покупець - гр. [PERSON] придбав об`єкт нерухомості: домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: А-жил. будинок, а-сіни, Б-сарай, В-вбиральня, І-огорожа. Домоволодіння розташоване на площі 600 м. кв. Об`єкт нерухомості проданий за одну тисячу дев`ятсот двадцять п`ять гривень. Пункт 6 Угоди передбачає, що продавець зобов`язується звільнити об`єкт нерухомості та виписати всіх хто проживає у ньому на протязі одного місяця з моменту підписання Угоди. Пункт 11 Угоди передбачає, що відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України, ця Угода підлягає реєстрації у Бюро Технічної Інвентаризації за місцем розташування Об`єкта Нерухомості. Дану угоду купівлі-продажу було укладено на товарній біржі «Українська» 23.04.1998 року за реєстраційним номером 006257. На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР, угода була зареєстрована в Токмацькому бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 8409, проте нотаріально посвідчена не була, оскільки [PERSON] померла, відповідно до ухвали Токмацького районного суду Запорізької області від 17.05.2021 року. Також до технічного паспорту на будинок були внесені зміни про власника, що підтверджується копіями Угоди купівлі-продажу від 23.04.1998 року, реєстраційним посвідченням та технічним паспортом на будинок. 16.04.2021 року [PERSON] звернувся до нотаріального органу за посвідченням договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , однак, постановою Токмацької державної нотаріальної контори від 16.04.2021 року №269/02-14 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що згідно ст. 47 ЦКУ від 1963 року цей договір є недійсним. Відповідно до висновку із звіту про вартість нерухомого майна від 19.02.2021 року, вартість цілої частини будинку складає 90296,00 гривень. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 17.05.2021 року № 328/1218/21. Відповідно до листа Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області від 22.07.2021 року № 580/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не відкривалась. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. При цьому ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» будинок відносилась до об`єкта власності, ч. 4 цієї ж статті визначалось, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян, а відповідно до вимог статті 49 цього ж закону щодо правомірності володіння майном передбачалось, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», в редакції Закону № 1206-18 від 06.11.2014 року, товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Статтею 15 Закону України «Про товарні біржі» визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Водночас, відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час Цивільний кодекс України, згідно ст. 657 якого, договір купівлі-продажу житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі умови визначені в цій статті позивачем та [PERSON] виконані, тобто остання передала йому у власність будинок, а [PERSON] прийняв та сплатив за нього визначену грошову суму. Усі істотні умови договору купівлі - продажу були погоджені сторонами. Таким чином, суд вважає, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов щодо продажу вищевказаного житлового будинку,про що свідчать їх особисті підписи в угоді купівлі-продажу нерухомості, яка зареєстрована на товарній біржі «Українська», реєстраційний номер 006257 від 23 квітня 1998 року, укладення договору відповідало їх волі, а тому такий договір підлягає визнанню дійсним, на підставі якого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Згідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року № 10 питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в зв`язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі ст. 12 ЗУ «Про власність», ст.ст. 1, 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 227 ЦК УРСР, ст. 219 ЦК України,

Outcome: approved