Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача та просить усунути перешкоди в користуванні належної йому 1/2 частки нежитлового приміщення - магазину, що розташований в [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні даним нежитловим приміщенням та розпоряджатись належною йому часткою на свій власний розсуд; встановити порядок користування вказаним нежитловим приіщенням - виділивши кожному з них у користування по 1/2 частки першого та другого поверху даного приміщення, а туалет залишити у спільному користуванні. В обґрунтування позову зазначив, що він являється власником 1/2 частини нежитлової будівлі - магазину за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаної будівлі є [PERSON] , відповідач у справі. Однак відповідач користується всім приміщенням магазину, здає його в оренду та отримує відповідну плату самостійно, не допускає його до вказаного приміщення магазину, чим порушує його права як власника в частині розпорядження своєю власністю, та щодо укладення з ним договорів оренди. Врегулювати питання добровільно вони не можуть, тому виникла необхідність встановити порядок користування спірним нежитловим приміщенням в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовних вимог не визнала, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просила в позові відмовити. При цьому, додатково зазначила, що [PERSON] неодноразово пропонувала [PERSON] в добровільному порядку вирішити питання щодо користування спірним майном, також вона не чинить позивачу жодних перешкод в користуванні належною йому частиною спірного нежитлового приміщення. Позивачем відповіді на відзив надано не було. Вислухавши пояснення представників та проаналізувавши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по 1/2 частині належить нежитлова будівля магазину, яка розташована по [ADDRESS] . Як вбачається із технічного паспорту на спірне нежитлове приміщення: перший поверх магазину являє собою приміщення торгівельного павільйону розміром 37,4 кв.м. та приміщення туалету розміром 1,3 кв.м.. Приміщення першого поверху побудоване із шлакоблоку та бетону. Другий поверх магазину являє собою приміщення мансарди розміром 33,3 кв.м., яке побудоване із дерева, пластмаси, дощок. На другий поверх ведуть сходи, які розташовані у приміщенні 37,4 кв.м. першого поверху. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що стверджується рішенням Коростенського міскрайонного суду Житомирської області від 05.05.2016 року. В силу положень ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст.319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. За змістом ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до положень ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Як слідує з матеріалів справи, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09.02.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням задоволено. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29.03.2017 року рішення Коростенського міськрайонного суду від 09.02.2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням магазину, який розташований у [ADDRESS] . Підставою відмови у позові стало те, що враховуючи цільове призначення нежитлової будівлі - магазин, технічний стан та характеристики приміщень обох поверхів, їх суттєву нерівнозначність, яка впливає на можливість їх використання за цільовим призначенням, неможливість надання судом переваги одному співвласнику перед іншим, так як захист прав одного не може порушувати права іншого. (Експертизи у справі не проводились, позовні вимоги стосувались встановлення іншого порядку користування спірним нежитловим приміщенням). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 29.03.2017 року залишено без змін. На підтвердження заявлених вимог, як основний доказ, позивачем надано копію претензії від 12.03.2018 року направлену на адресу [PERSON] з вимогою про відшкодування належної йому орендної плати з квітня 2016 року, оскільки остання користується всім приміщенням магазину одноособово, здаючи його в оренду та створює перешкоди в частині користування, укладенні договорів оренди з орендарями, отримання орендної плати, а також висновок Коростенського ВП про результати розгляду його заяви щодо вчинення неправомірних дій з боку його колишньої дружини. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] наполягала на тому, що [PERSON] неодноразово особисто та через свого представника (по телефону і в судових засіданнях) пропонувала позивачу та його представнику вирішити спірне питання у добровільному порядку, в тому числі різні варіанти, але жоден із запропонованих нею варіантів позивача не влаштовував. Витрачати кошти на утримання магазину [PERSON] не бажає. Вказані обставини представником позивача в судовому засіданні спростовано не було, клопотань про виклик і допит свідків не заявлено. Факти, викладені [PERSON] у своєму письмовому зверненні з приводу вчинення неправомірних дій з боку його колишньої дружини, що остання не сплачує податки за частину нерухомого майна, яке є спільним починаючи з березня 2016 року, перевірялися правоохоронним органами та свого підтвердження не знайшли, що стверджується висновком інспектора Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 31.12.2016 року. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог в частині усунення перешкод в користуванні належної позивачу частки у спільному майні суду надано не було. Таким чином, позивач не довів суду належними та допустимими доказами, що йому чиняться перешкоди у користуванні його власністю з боку відповідача, відсутність її згоди щодо порядку володіння та користування таким майном. Відтак, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Разом з тим, неодноразові звернення позивача до суду свідчать про те, що сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо користування спільним нежитловим приміщенням, а тому виникла необхідність встановити такий порядок в судовому порядку. За клопотанням сторони позивача у справі проведено будівельно-технічну експертизу. З висновку експерта №858/06.19 від 06.06.2019 року слідує, що встановити порядок користування нежитловою будівлею-магазином, який розташований за адресою: [ADDRESS] , виділивши [PERSON] у користування 1/2 частку першого поверху магазину загальна площа якого - 37.4 кв.м., а саме 18.7 кв.м. та 1/2 частку другого поверху магазину, загальна площа якого - 33.3 кв.м., а саме 16.65 кв.м.; виділивши [PERSON] у користування 1/2 частку першого поверху магазину загальна площа якого - 37.4 кв.м., а саме 18.7 кв.м. та на 1/2 частку другого поверху магазину, загальна площа якого - 33.3 кв.м., а саме 16.65 кв.м.; туалет площею 1.3 кв.м., що знаходиться на 1 поверсі залишити у спільному користуванні - можливо. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності. Отже, виходячи з викладеного суд вважає, що право власності [PERSON] підлягає захисту, а позовні вимоги частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

Outcome: partial