Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2016 року заявила позов до [PERSON] про виділ в натурі 65/100 частки у спільному майні, а саме в житловому будинку з відповідними надвірними будівлями та земельної ділянки, що відведена під будівництво та обслуговування будинку. Позов мотивовано тим, що сторони є співвласниками житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 24 травня 2000 року, яким було визначено порядок користування спільною земельною ділянкою, не виконується, а тому позивач змушена звернутись до суду для реалізації свого права на виділення належної їй частки спільного майна, що відповідає розміру 65/100 частин. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 08.11.2016р. [PERSON] в свою чергу було подано зустрічний позов про поділ цього ж домоволодіння в натурі. Даний позов прийнято до сумісного розгляду з первісним відповідно до ухвали суду від 09.10.2017р. Кожна із сторін в судовому засіданні наполягали на своїх вимогах, за доводів і підстав, що фактично зводяться до викладеного в їх заявах. Судом встановлено таке. Сторонам належать житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 липня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1926, [PERSON] (спадкоємець майна [PERSON], померлого [INFO]) належить 65/100 частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме житловий будинок, в цілому: цегляний, під літерою «А», житловою площею 72, 80 (сімдесят дві цілих і вісімдесят сотих) кв.м., сарай під літерою «Б», погріб під літерою «Г», вбиральня під літерою «В», гараж під літерою «Д», спорудження № І, 1-5. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 липня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1928 [PERSON] (спадкоємець майна спадкоємець майна [PERSON], померлого [INFO]) належить 65/100 частин земельної ділянки від загальної площі 0,0569 га, кадастровий номер [NUMBER] розташованої на [ADDRESS]. Відповідно до Договору дарування від 26 серпня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Вісімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Рильською Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №1с-1371, [PERSON] подарував [PERSON] 35/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 560 кв.м., а саме жилий будинок позначений на плані під літерою «А», цегляний, розміром 82,6 кв. м., сарай під літерою «Б», вбиральня під літерою «В», погріб під літерою «Г», споруди. В постійне користування обдарованої відійшли: кімната 14,4 кв.м. під літерою 2-5, кімната 12,6 кв.м. під літерою 2-4, кухня 7,6 кв.м. під літерою 2-1, ванна 2,5 кв.м. під літерою 2-3, туалет 1,0 кв.м. під літерою 2-2, споруди. Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 24.05.2000 року № 2-53/00 за позовом [PERSON] до [PERSON] встановлено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS]. За цим рішенням присадибну ділянку по [ADDRESS] було розділено згідно варіанту №2 судової земельно-технічної експертизи від 06 березня 2000 року № 401 та виділено в користування: [PERSON] земельну ділянку площею 364 кв.м., [PERSON] земельну ділянку площею 196,0 кв.м., в загальному користуванні залишено земельну ділянку площею 31,6 кв.м. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до положень статей 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою здійснюється за згодою всіх співвласників, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 364, 379-380ЦК України, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток у праві власності. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13. В матеріалах справи містяться два висновки судової будівельно-технічної експертизи. Висновком судової будівельно-технічної експертизи за № 01/08-2017 від 01.08.2017 року запропоновано один варіант виділу частки будинку та надвірних будівель, та два варіанти виділу частки земельної ділянки: перший вимагає попереднього розмежування інженерних мереж; другий передбачає земельну ділянку, що залишається у спільному користуванні сторін, для користування спільними інженерними мережами, що підведені до будинку. Відповідно до Висновку № ЕС-1704-1-938.18 за результатами проведення судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 25.05.2018 року, що проведена на замовлення відповідача, запропоновано один технічно можливий варіант поділу житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, та три варіанту поділу земельної ділянки, що передбачають необхідність встановлення сервітутів на користування земельною ділянкою, та виділення певної земельної у спільне користування сторін. Варіанти поділу житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, в наведених висновках є фактично ідентичними, відповідають фактичному порядку користування, і співвідносяться до ідеальних часток сторін у праві власності. При цьому, позивач визнала, що неврахування експертом при проведенні судової експертизи права власності відповідача на гараж літ. Е та погріб під. літ. Е, є помилковим, і ці обставини знайшли своє підтвердження матеріалами справи. Отже спір фактично зводиться до виділу часток сторін у праві власності на земельну ділянку. Суд не може прийняти Варінт №2 поділу земельної ділянки висновку експертизи від 25.05.2018р. №ЕС-1704-1-938.18, що запропонований відповідачем, а рівно і інші варіанти визначені цією експертизою, оскільки за цими варіантами поділу позивач буде позбавлена належної їй частки земельної ділянки, що необхідна для обслуговування гаражу літ. Д, що є недопустимим, з огляду на викладені вище вимоги закону. Доводи сторони відповідача про те, що запропонованим ними варіантом поділу, передбачений сервітут для обслуговування гаражу позивача, суд відхиляє, оскільки за правилами ч.2 ст.402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений за вимогою особи, яка потребує сервітуту, до власника (володільця) земельної ділянки. В даному випадку саме позивач є власником земельної ділянки, і відповідачем не заявлялась до позивача відповідна вимога. При цьому, суд вважає, що відповідач не позбавлена можливості заявити до позивача вимогу про встановлення такого сервітуту для забезпечення проїзду транспорту до належної їй частки домоволодіння, а відповідно сторони можуть досягти домовленість про встановлення такого сервітуту в позасудовому порядку, а у разі недосягнення такої домовленості, спір може бути вирішений судом. Наявність можливості встановлення вказаного сервітуту, вказує також на те, що необхідність у визначенні земельної ділянки у спільне володіння сторін, як це визначено в інших варіантах поділу експертизи на замовлення відповідача, є недоречною. Запропонований же позивачем варіант виділу частки земельної ділянки (варіант №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 01/08-2017 від 01.08.2017 року) позбавлений вказаних недоліків, відповідає усталеному порядку користування окремими ізольованими частинами будинку та надвірними будівлями, відповідає розмірам ідеальних часток співвласників, забезпечує вільне користування кожним зі співвласників належним йому майном, а тому береться судом за основу. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що через земельну ділянку позивача проходять інженерні мережі до будинку: з водопостачання, каналізації, газопостачання, електромережа, телефонія, в тому числі і до частки будинку відповідача. Вочевидь, що інженерні мережі потребують обслуговування, ремонту, тощо, а тому вимоги відповідача про встановлення земельного сервітуту, з метою забезпечення вказаних потреб, визнаються судом слушною і такими, що можуть бути задоволеними. Покласти на відповідача обов'язок з розмежування інженерних мереж, як того вимагає позивач, без наявності висновку про технічну можливість такого розмежування та попередньої згоди на те сторін суд не може, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, зокрема щодо заборони винесення рішення під умовою, заборони примушування особи до виконання цивільно-правового обов'язку, що прямо не передбачений законом. Визначена експертизою від 25.05.2018р. №ЕС-1704-1-938.18 земельна ділянка, що пропонується під сервітут, відповідає фактичному розташуванню інженерних мереж, що підведені до будинку, і за розміром відповідає потребам в їх обслуговуванні, а тому суд, з метою врегулювання спору суті, вважає за необхідне встановити вказаний сервітут на підставі ст.ст. 401, 402, 404 ЦК України, та відповідних норм ЗК України, обмеживши сервітут можливістю користування відповідачем земельною ділянкою позивача лише, для забезпечення експлуатації (обслуговування) інженерних мереж, що ведуть до її частини житлового будинку. При цьому, суд визнає доводи позивача про те, що наявність сервітутів не усуне усіх наявних неприязних стосунків сторін з приводу користування домоволодінням, проте вважає, що виділ часток сторін у праві власності на домоволодіння в натурі, про що фактично заявляють співласники, дає сторонам можливість повноцінного володіння належного їм майна, в тому числі і розпорядитись майном на власний розсуд, оскільки наявність сервітуту не позбавляє власника права власності на майно на яке накладений сервітут, а також спонукає сторони перейти на якісно інший рівень правовідносин, а саме до відносин добросусідства, і як наслідок сторони вправі користуватись відповідними засобами захисту, у разі порушення наявних прав. Отже, вимоги сторін підлягають задоволенню частково, відповідно до висновків суду, що наведені вище. За таких рішень, суд вважає, що понесені у справі витрати сторін розподілу не підлягають. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial