Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у цивільному шлюбі з Відповідачем, від якого 20.01.2009 року у них народилася дитина [PERSON]. З березня 2012 р. шлюбні стосунки з Відповідачем фактично припинені, дитина проживає з нею окремо від Відповідача, та знаходиться на її утриманні і вихованні. За станом здоровя сину необхідно оздоровлення та зміна кліматично-географічних умов, однак отримати згоду батька на виїзд дитини вона не має можливості, оскільки місце його проживання їй не відомо. Просила суд надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини [PERSON] за межі України для оздоровлення до повноліття дитини без згоди та супроводу батька. В судовому засіданні позивач не зявилася, однак надала заяву в якій просила справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради до судового засідання не зявився, але надіслав письмову заяву в якій просив справу розглянути без його участі, з урахуванням інтересів дитини. Суд дослідивши письмові матеріали справи приходе до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст..10, 11, 60, 61 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього, [PERSON], [INFO], являються громадяни України [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини видане повторно Приморським відділом державної РАЦС реєстраційної служби ММУЮ у Донецькій області 04.09.2014р. серія І-НО №606665, актовий запис №46 (а.с. 6). З довідки медичного центру «Адастра» [PERSON] проходив курс лікування з приводу аденоїдів (а.с. 8). Ч.3 ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.2 ст..4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня1995р. №57 (57-95п) Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється зокрема за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У ст. 141, 153 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Проте у позові позивач зазначив, що просить дати дозвіл на виїзд дитини аж до повноліття дитини тобто до 20.01.2027р. та на невизначений термін перебування за межами України, притому доказів на підтвердження того до якої країни планується спрямування та житлових умов в країні перебування суду не надав, не надав також і відомостей про час повернення дитини до постійного місця проживання та належних доказів потреби дитини у оздоровленні та можливості проведення такого оздоровлення саме за місцем плануємого перебування, та не можливості такого оздоровлення у межах країни. Довідка медичного центру медичного центру «Адастра» не містить відомостей, щодо рекомендацій та порядку лікуванння. [PERSON] За таких підстав вимоги позивача суперечить вищенаведеному законодавству України та суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, що фактично позбавляє батька можливості брати участь у вихованні дитини і навпаки спілкування дитини з батьком, що може зашкодити інтересам дитини, тому вимоги позивача не підлягають задоволенню. Таких саме висновків дійшов і ВССУ у справі №6-45490св12 від 27.02.2013р. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню повністю, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed