Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що вона є власником спірного будинку за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зареєстрований в даному будинку, але фактично там не проживає з лютого 2016 року, своїх речей в будинку не зберігає, плату за користування житлом не здійснює, а його реєстрація позбавляє позивача можливості належним чином використовувати свою власність. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.16). Ухвалою суду від 06.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 25). Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву до суду не подав, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в установленому законом порядку, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.27, 29). Третя особа: Попівська сільська рада Конотопського району Сумської області в судове засідання представника не направила, подала заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують (а.с.20, 23). Згідно із частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 7). Підставою державної реєстрації права власності на будинок є договір дарування житлового будинку від 15.02.2016, зареєстрований в реєстрі за №56 приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Майстренко І.В. (а.с. 8). Згідно із довідкою Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 10.09.2020 за №422 відповідач [PERSON] , 1941 року народження, зареєстрований, але не проживає в [ADDRESS] (а.с. 13). З огляду на вимоги статей 71,72 Житлового кодексу України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона без поважних причин не користувалася житлом протягом шести місяців. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному житлі як член сім`ї власника майна. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказували, що відповідач в будинку не проживав. Останній раз вони його бачили на похоронах сина, після чого відповідач зібрав свої речі і переїхав в Донецьку область. [PERSON] не приїжджає, не провідує рідних, протягом останніх чотирьох років його в будинку не бачили. Тобто, станом на день розгляду справи, підтверджується не проживання відповідача у будинку позивача понад один рік. Відповідач, будучи зареєстрованим у житлі позивача по даний час, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що слід визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на встановлені факти та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягаю задоволенню.

Outcome: approved