Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

[PERSON], 21.09.2018р. звернувся в суд з позовом до Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] мотивуючи тим, що через відсутність правовстановлюючого документу на будинковолодіння нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою судді від 26.09.2018р. провадження у справі відкрито. Позивач в суді вимоги підтримав покликаючись на мотиви викладені у заяві, просить позов задоволити. Представник Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області в суд не з'явився, сільський голова у листі №396 від 31.10.2018р. просив про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, заперечень щодо задоволення позову не висловив (а.с. 35). Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно норм гл.84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із копії заповіту, що посвідчений 19.09.2008р. головою Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області видно, що при житті [PERSON] на випадок смерті розпорядився своїм майном, зокрема заповів житловий будинок [ADDRESS] своєму сину [PERSON] Означений заповіт не змінювався та не відмінявся, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №51147787 від 06.03.2018р. (а.с. 10, 14). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 12). Із пояснень позивача в суді, із копій паспорта, свідоцтва про народження серія [NUMBER] убачається, що [PERSON], [INFO], є cином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25-26). 18.07.2018р. постановою приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Марців І.В., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на означене будинковолодіння (а.с. 15). Із копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] убачається, що будинок зведений у 1972р., складається із трьох кімнат, кухні, комірки та двох коридорів, загальна його площа складає 86, 8 кв.м, а житлова - 51, 1 кв.м. (а.с. 6-9). Згідно витягів з погосподарських книг за 1991-1995рр., 1996-2000рр., 2001-2005рр., 2006-2010рр., 2011-2015рр., 2016-2020рр., копії будинкової книги на будинок на [ADDRESS] головою домогосподарства значився [PERSON], 1924р.н. (а.с. 17-22, 36-40). Із матеріалів справи, із свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах видно, що рішенням виконкому Повітнянської сільської ради від 24.07.1972р. [PERSON] (спадкодавцю) виділено, а рішенням виконкому Городоцької районної ради Ради депутатів трудящих від 30.11.1973р. №557 дозволено будівництво сараю та житлового будинку на [ADDRESS] (а.с. 5). 24.01.1996р. рішенням виконавчого комітету Повітненської сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області №2, [PERSON] передано у власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі і для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно довідки Самбірського МБТІ №547 від 20.03.2018р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 24). Обставини, які б вказували, що [PERSON] при житті набув або володів житловим будинком [ADDRESS] неправомірно, або що такий є самочинно побудований, в суді не встановлено. За наведеного, суд доходить переконання, що [PERSON] звів та користувався як власник житловим будинком в [ADDRESS], що позивач є спадкоємцем за заповітом і фактично спадщину прийняв після смерті батька, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно за законом чи за заповітом немає, тому є підстави для визнання за [PERSON] права власності на означене будинковолодіння, в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved