Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] 19 червня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про поновлення строку звернення до суду та визнання права власності на будинок, в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON], померлого 28 квітня 2006 року. В судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреності в судовому засіданні, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 квітня 2006 р. помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої зокрема входить будинок №103 ,загальною площею 43,9 кв.м., розташований по вул. Кірова, в с.м.т. Шевченкове Харківській області ,що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 1952 року. Батько позивача залишив заповіт від 17 червня 1999 року ,відповідно до якого все належне йому майно заповідав - [PERSON], брату позивача. 29 червня 2006 року, брат звернувся до Шевченківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 24 жовтня 2006 року до Шевченківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася також мати позивача - [PERSON],яка мала права на обовязкову частку у спадщини. Жоден зі спадкоємців документального підтвердження своїх спадкових прав не отримала, так як і брат і мати померли. Дружина брата [PERSON] , [PERSON] від прийняття спадщини на вищезазначений будинок відмовилась на користь позивача.. Особисто позивач не звертався для отримання спадщини , враховуючи раніше написане батьком заповіт .Окрім того за короткий час в його родині померли майже всі його родичіі він не мав ані фізичної ані психологічної можливості займатися спадщиною. Як на час смерті батька так на час смерті матері , та до теперішнього часу позивач мешкав в спірному будинку , утримує його та сплачує відповідні рахунки. Окрім позивача спадкоємцями першої черги були брати : [PERSON] та [PERSON], які померли 19 травня 2014 року та 24 квітня 2014 року відповідно. Інших спадкоємців першої черги немає. Про свій намір отримати спадщину після їх смерті ніхто не заявляв, як і після смерті матері позивача. Для прийняття спадщини позивач звернувся до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області проте йому було відмовлено з підстави, що жоден зі спадкоємців свої спадкові права не оформив, а також з підстави, що документи, що посвідчують право власності на будинок було втрачено при невідомих обставинах. Не маючи змоги надати нотаріусу весь перелік документів необхідний для оформлення його права на спадщину в повному обсязі , позивач змушений звернутись до суду з даною позовною заявою просить поновить строк для звернення до суду та визнати за ним право власності на зазначене вище майно в порядку спадкування за законом , після смерті батька. В судове засідання представник відповідача не зявився ,надав до суду заява про розгляд справи у відсутності представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб (серія 1-ВЛ № 036343 ,виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області від 05 травня 2006 року) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 лютого 1946 року, набули прізвища [PERSON]. Зі змісту свідоцтва про народження (серія І-ВЛ № 401396 ,виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського РУЮ Харківської області від 17 квітня 2015 року), вбачається, що позивач [PERSON], народився 22 лютого 1962 року та його батьками вказані відповідно: [PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтв про смерть (серія 1-ВЛ № 058490 від 28 квітня 2006 року, та серія 1- ВЛ № 232728 від 01 серпня 2009 року виданих відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області), батько позивача [PERSON], помер 28 квітня 2006 року, мати позивача [PERSON], померла 01 серпня 2009 року. Також свідоцтвами про смерть (серія І-ВЛ № 437751 від 25 квітня 2014 року та серія І-ВЛ № 443795 від 20 травня 2014 року), засвідчено той факт, що брати позивача [PERSON], помер 24 квітня 2014 року, [PERSON], помер 19 травня 2014 року. На підставі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 21222624 від 11 грудня 2008 року, вбачається, що [PERSON] є власником будинку №103, розташованого по вул.Кірова в с.м.т.Шевченкове Харківської області (на підставі договору купівлі-продажу Р № 2090/25.04.1952/ посвідченого Купянською державною нотаріальною конторою Харківської області). Відповідно довідки №1542 Шевченківської селищної ради Харківської області від 12 січня 2015 року, мати позивача [PERSON], проживала разом зі своїм сином, [PERSON], [INFO], в будинку №103, розташованого по вул.Кірова в с.м.т. Шевченкове Харківської області. [PERSON], померла 01 серпня 2009 року. Листом №124/01-16 Шевченківська державної нотаріальна контора Харківської області від 10 квітня 2015 року повідомила, що після смерті [PERSON], померлого 28 квітня 2006 року, 29 червня 2006 року нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №154/2006 року по зверненню про прийняття спадщини за заповітом [PERSON], та дружиною спадкодавця [PERSON], яка подала заяву 24 жовтня 2006 року, але ні вони ні другий брат [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] не встигли прийняти, в зязку зі смертю. Позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок, який залишився після смерті [PERSON] відмовлено, так як відсутні оригінали документів на майно та запропоновано для вирішення даного питання (визнання права власності) звернутися до суду. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Статтєю 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємиців). За положеннями ст. 1217 Цивільного кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок його смерті. Частинами 1,2 ст. 1223 Цивільного кодексу України,передбачено ,що право на спадкування мають особи , визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи , визначені у ст.1261-1256 Цивільного кодексу України. Матеріали справи містять посилання про те,що [PERSON] у 1999 році був складений заповіт на користь сина [PERSON] З листа №124/01-16 Шевченківська державної нотаріальна контора Харківської області від 10 квітня 2015 року , вбачається ,що в Спадковому реєстрі відсутня інформація ,щодо посвідчення від імені [PERSON] заповіту на будь яке імя. Таким чином , дані правовідносини підпадають під дію ч.2 ст. 1223 Цивільного кодексу України. Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з того, що відповідачем не заявлено про застосування судом строків позовної давності, суд вважає можливим поновити строки звернення до суду з позовом Оцінівши надані докази у їх сукупності ,т надавши їм належну правову оцінку , а також враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, визнання за ним права власності не порушає нічиїх інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved