Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] 20 лютого 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи позов тим, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований 10 жовтня 2003 року Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області. Від цього шлюбу у них з відповідачем [INFO] народився син [PERSON]. Фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 10 жовтня 2003 року та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглянути без її участі, зазначила, що за спільною домовленістю з відповідачемдитина буде проживати з нею, прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «Цимбалюк». Відповідач у судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглянути без його участі, не заперечував, щоб неповнолітня дитина проживали з позивачкою. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 27 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Згідно свідоцтва про одруження (серія [NUMBER]), сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2003 року, про що Чорнобаївською сільською радою Білозерського району Херсонської області зроблено відповідний запис за № 37. Згідно свідоцтва про народження (серія [NUMBER], виданого повторно Білозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 9 листопада 2017 року), у сторін [INFO] народився син [PERSON]. Між сторонами склалися особисті неприязні відносини, які перешкоджають подальшому сімейному проживанню, на примирення вони не згодні, а тому збереження сім'ї у цій ситуації, не представляється за можливе. Згідно частини 2 статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, згідно якої, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім`ю зберегти неможливо, а тому шлюб підлягає розірванню. Одночасно суд вважає за можливе, за згодою сторін, неповнолітню дитину залишити проживати з позивачкою. Питання про заміну прізвища позивачка не ставила. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Крім того, із позовних вимог позивачки вбачається, що сторони припинили сумісне проживання, досягти домовленості між собою про утримання дитини не змогли. Статтею 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Сюди входять забезпечення дитини харчуванням, одягом, житлом. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Частиною 2 статті 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно до частини 3 статті 181 СК України, рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до приписів ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до статті 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний та може надавати допомогу, так як є працездатним, у зв'язку з чим, відповідно до статтей 84, 180 СК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі ј частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та у зв'язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку обов'язку по утриманню дитини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі, що складає 384 гривні 20 копійок.

Outcome: approved