Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] 05.05.2020р. звернулася з позовом до [PERSON] та просила стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, оскільки будь-якої домовленості щодо способу виконання обов`язку відповідачем по утриманню дитини ними не визначено, в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки відповідач відмовляється, є здоровою та працездатною особою, тому може сплачувати аліменти на утримання дитини. Протягом тривалого часу-фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу 26.05.2011р., відповідач життям дитини не цікавиться та участі у її вихованні не приймає, тому проживання доньки разом з позивачем буде відповідати інтересам дитини. Відповідач постійно маніпулює та шантажує позивача під час виникнення необхідності надання дозволу на виїзд дитини на міжнародні змагання. [PERSON] має можливість забезпечити [PERSON] належні умови проживання, навчання та гармонійного розвитку доньки, повною мірою займається вихованням дитини, чого відповідач не робить протягом 10 років Крім того, позивач має постійну роботу та дохід, а тому визначення місця проживання доньки разом з матірю буде відповідати інтересам дитини. Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшла заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позов підтримують та просять його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК) про дату та час розгляду справи, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надсилав, судові повістки за адресою реєстрації не отримує, у зв`язку із чим, на підставі на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26.05.2011р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.10.2009 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №546, розірвано. Рішення набрало законної сили 07.06.2011р. (а.с.11). У позивача та відповідача є спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 20.04.2010р.(а.с.12). На даний час дитина знаходиться на утриманні позивача, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Судом встановлено, що дитина виховуються позивачем і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. З урахуванням встановлених обставин, що мають істотне значення, а саме стану здоров`я батька та матері дитини, матеріального становища платника та мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину (ч.2 ст. 182 СК України), суд вважає за можливе визначити аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітньої дитини. Щодо вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, слід зазначити наступне. Як зазначено в довідках про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м.Одеси, позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.13,14). Згідно з довідкою ОНУ ім.І.І.Мечникова Міністерства освіти і науки України №64 від 24.02.2020р., [PERSON] є співробітником університету, отримує постійну заробітну плату (а.с.22). Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є, відповідно до положень частини 3 статті 29 ЦК України, місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено. Згідно з нормами ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Нормами ч.1 та 2 ст.161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с.45-46). Оцінивши усі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що [PERSON] працевлаштована, може забезпечити належні умови проживання та розвитку дитини. При вирішенні спору, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку, що малолітня дитина може бути розлучена з батьком не встановлено. Жодних фактів, що залишення дитини з матір`ю буде суперечити інтересам [PERSON] , не встановлено. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо заявлених вимог, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , яка досягла 10-річного, з матір`ю [PERSON] . Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн та в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Outcome: approved