Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Макарівської селищної ради Київської області (далі - відповідач), в якому вказав, що 23.10.1988 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] (після одруження [PERSON]), про що зроблено актовий запис № 5640 від 23.10.1988 року та підтверджує свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане Палацом реєстрації шлюбів та народжень м. Києва. На момент одруження він та його дружина були паспортизовані паспортами громадян СРСР, а у подальшому і громадян України, при цьому його та дружини прізвище як громадян України промовлялося і було записано «[PERSON]» та «[PERSON]», це підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.04.1966 року Макарівським бюро ЗАГС. У період шлюбу, 19.04.2001 року у відповідності із договором № 513 позивач із дружиною отримали у подарунок квартиру у [ADDRESS]. При цьому дана квартира була подарована у рівних частках, по 1/2 частині кожному. На підставі зазначеного договору дарування за позивачем було зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири як [PERSON], так було зазначено у паспорті громадянина України, інша 1/2 частина квартири була зареєстрована за дружиною - [PERSON], згідно паспорту громадянина України. У період 2010-2011 років позивач із дружиною виїхав на постійне місце проживання із отриманням громадянства у Федеративну Республіку Німеччина та стали там постійно проживати за адресою [ADDRESS]. При оформленні громадянства Німеччини та отриманні паспорта громадянина Німеччини прізвище позивача було інтерпретовано на німецький лад і зазначено у паспорті та соціальній картці громадянина Німеччини як трансформовано у прізвище «[PERSON]». [INFO] померла дружина позивача - [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з дружиною на момент смерті за тією ж адресою проживав та був зареєстрований і я, а тому із зрозумілих причин перебував за межами України. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, яка окрім нерухомого майна у м.Регенсбург (Німеччина), складається із 1/2 частини квартири у [ADDRESS]. Заповіту щодо свого майна у відповідності із Національним законодавством України померла не складала, у відповідності до спадкового договору складеного та зареєстрованого 03.03.2017 року у м. Регенсбург у згідно законодавства Німеччини, майно померлої передано у мою власність. У відповідності до положень законодавства України він мав звернутися до нотаріальної контори в Україні із заявою про прийняття спадщини не пізніще піврічного терміну з моменту смерті дружини, тобто до [INFO]. Починаючи з 2010 року, на момент смерті дружини та й до цього дня позивач постійно проживає у Німеччині, відвідував Україну тільки у 2014 році, тому сам цей факт став причиною пропуску визначеного законом терміну прийняття спадщини. У травні 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ольшевського В.В., з метою подачі заяви про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи щодо майна померлої дружини, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з огляду на те, що пропущено шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, просив визначити йому додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його дружини, як пропущеного з поважної причин. Ухвалою суду від 25.06.2018 року позовну заяву [PERSON], прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.08.2018 року, відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано в порядку ст. 84 ЦПК України від державного нотаріуса Макарівського районного державної нотаріальної контори Київської області належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] Ухвалою суду від 06.08.2018 року, виконавши передбачені ст. 197 ЦПК України дії, закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 23.08.2018 року. У судове засідання 23.08.2018 року позивач не з'явився, згідно поданої представником письмової заяви просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого проти позову не заперечував та просив слухати справу у відсутності його представника. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. 23.10.1988 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (після одруження [PERSON]), про що зроблено актовий запис № 5640 від 23.10.1988 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане Палацом реєстрації шлюбів та народжень м. Києва (а.с. 11). На момент одруження позивач та його дружина мали паспорти громадян СРСР, а у подальшому і громадян України, при цьому прізвище позивача та дружини як громадян України промовлялося і було записано «[PERSON]» та «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 30.04.1966 року Макарівським бюро ЗАГС (а.с. 10). У період шлюбу, 19.04.2001 року на підставі договору № 513 позивач із дружиною отримали у подарунок квартиру у [ADDRESS]. При цьому дана квартира була подарована у рівних частках, по 1/2 частині кожному. На підставі зазначеного договору дарування за позивачем було зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири як [PERSON], так було зазначено у паспорті громадянина України, інша 1/2 частина квартири була зареєстрована за дружиною - [PERSON], згідно паспорту громадянина України (а.с 15). У період 2010-2011 років позивач разом із дружиною виїхали на постійне місце проживання із отриманням громадянства у Федеративну Республіку Німеччина та стали там постійно проживати за адресою [ADDRESS], про що свідчить власне паспорт громадянина Німеччини виданий 14.12.2011 року та соціальна картка громадянина [NUMBER] (а.с. 5-9). Як вбачається із вказаних документів, при оформленні громадянства Німеччини та отриманні паспорта громадянина Німеччини прізвище було інтерпретовано на німецький лад і зазначено у паспорті та соціальній картці громадянина Німеччини як трансформовано у прізвище моє дружини як «[PERSON]». [INFO] померла дружина позивача - [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], про що видане та свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 23.03.2017 року у м. Регенсбург, Баварія (а.с. 12). Разом з дружиною на момент смерті за тією ж адресою проживав та був зареєстрований і позивач. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, яка окрім іншого, складається із 1/2 частини квартири у [ADDRESS]. У відповідності до положень законодавства України позивач мав звернутися до нотаріальної контори в Україні із заявою про прийняття спадщини не пізніще піврічного терміну з моменту смерті дружини, тобто до [INFO], однак починаючи з 2010 року, на момент смерті дружини та й до сьогодні позивач постійно проживає у Німеччині, відвідував Україну тільки у 2014 році, тому сам цей факт став причиною пропуску визначеного законом терміну прийняття спадщини. Вказане підтверджується відмітками у паспорті громадянина Німеччини про перетин кордону України, що у матеріалах справи. У травні 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи щодо майна померлої дружини, однак йому було відмовлено у вчиненні зазначених нотаріальних дій з огляду на те, що пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Факт звернення до нотаріальної контори та відмова у вчиненні нотаріальних дій підтверджується листом нотаріуса (а.с. 23). Спадкова справа після смерті [PERSON], не заводилася, відповідно інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 24). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами ст.ст.1216, 1218, 1221, 1223, 1261, 1270, 1272, 1297 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с. 24)., спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON], не заводилась, відповідно спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні. При цьому позивач також не подавав заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців з дня її відкриття. Судом встановлено, що з 2010 року, на момент смерті дружини та й до сьогодні позивач постійно проживає у Німеччині, відвідував Україну тільки у 2014 році, тому це причиною пропуску визначеного законом терміну прийняття спадщини. Вказане підтверджується відмітками у паспорті громадянина Німеччини про перетин кордону України, що у матеріалах справи. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами ч.3 ст. 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач належить до спадкоємців за законом першої черги після смерті [INFO] дружини [PERSON], та пропустив строк для прийняття спадщини після її смерті з поважної причини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою позову, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved