Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я його баби [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем своєї баби [PERSON], яка померла [INFO] і належним чином прийняв її спадщину. Після смерті [PERSON] на ім'я останньої був виданий державний на право приватної власності на землю. Оскільки державний акт виданий у порушення вимог законодавства після смерті [PERSON], це призвело до порушення його прав на спадкування майна, яке входить до спадкової маси [PERSON], а саме права на земельну частку (пай). У судове засідання позивач не з'явився при цьому подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області у судове засідання не з'явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, [INFO] в с. Буда-Вороб'ївська Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла [PERSON] (а.с. 6). На момент смерті остання проживала зі своїм чоловіком [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Будо-Вороб'ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с. 10), який після смерті своєї дружини фактично вступив в управління та володіння її спадковим майном. Отже, в силу положень статей 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР спадщина [PERSON] перейшла до її чоловіка [PERSON] [INFO] [PERSON] помер в с. Буда-Вороб'ївська Новгород-Сіверського району Чернігівської області. (а.с. 7). Позивач є онуком [PERSON] і на день смерті останнього був малолітнім (а.с. 9, 11-13). Отже, в силу положень частини четвертої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач прийняв спадщину свого діда [PERSON], до складу якої згідно статті 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали [PERSON] на момент відкриття її спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Водночас інші особи спадщину [PERSON] та [PERSON] не приймали (а.с. 17-18). Як з'ясовано, вже після смерті [PERSON] на ім'я останньої, на підставі розпорядження голови Новгород-Сіверської районної державної адміністрації №130 від 29 квітня 2002 року, було видано держаний акт на право приватної власності на землю, розташовану на території Буда-Вороб'ївської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 6,64 га серії [NUMBER] від 25 вересня 2003 року (а.с. 8). Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно зі статтею 10 ЦК УРСР, в якій розкрито зміст правоздатності громадян, громадяни, серед іншого, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно. Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім'я [PERSON] державного акту про право приватної власності на землю була здійснена в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. Вказаний вище державний акт був виданий [PERSON] як особі, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у зв'язку з видачею на ім'я [PERSON] після її смерті державного акту на право приватної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останньої на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON], став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивача щодо набуття у власність в порядку спадкування права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивача, визнавши недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я [PERSON] Відповідно позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved