Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 29 серпня 1992 р. перебуває з [PERSON] (далі - відповідач) у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу за спільні кошти вони з відповідачем придбали трикімнатну житлову квартиру [ADDRESS]. Вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем. У 2008 р. за спільні кошти ними було здійснено реконструкцію вказаної квартири; за наслідками введення квартири в експлуатацію після реконструкції виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області 09.09.2008 р. було видано свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] Через те, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу майна в добровільному порядку, вона звернулась з вказаним позовом до суду. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились; представник позивача надав суду заяву, про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Міським ЗАГСом м. Первомайськ Миколаївської області 29.08.1992 р. між сторонами був зареєстрований шлюб, свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 29.08.1992 р. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 84995245 від 13.04.2017 р. трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,50 кв.м., житловою - 42,40 кв.м., належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 09.09.2008 р., виданого Виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області. З відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що на вказану квартиру зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно, зареєстроване 15.09.2008 р. за реєстраційним номером 7914471, приватним нотаріусом Цихоня В.А. на підставі договору іпотеки № 8816 від 15.09.2008 р. Відповідно до заочного рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2014 р. визнано недійсним Іпотечний договір від 15.09.2008 р., укладений між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», який було посвідчено приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 8816. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 04.11.2014 р. вказане заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області залишено без змін. Ураховуючи вищевикладене, нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], набуто позивачем та відповідачем під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: позивача та відповідача. Відповідно до висновків про вартість об'єкта оцінки від 16.02.2017 р., вартість трикімнатної квартири становить 185 740,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійно заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Ураховуючи що, спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивач має намір поділити зазначене майно, виділивши у власність його ідеальні частки, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 928,70 грн.

Outcome: approved