Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою, в якій просять визнати [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована в [ADDRESS] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою в [ADDRESS] . Ухвалою судді від 27 жовтня 2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивачі [PERSON] \~та [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилися, суду подали заяви, в яких просять суд слухання справи проводити у їх відсутності позов підтримують, просять його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув повторно, причину своєї неявки суд не повідомив. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Суд розглянув справу у відсутності позивачів та відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивачів не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши представлені суду документи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю. Встановлено, що позивачі: [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за [ADDRESS] (а.с. 10). З пояснень позивачів, зазначених в позовній заяві, вбачається, що відповідачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та онукою [PERSON] . Зареєстрована вона із їх добровільної згоди 16 червня 2011 року. [PERSON] більше дев`яти років в квартирі не проживає, ніяких відносин з ними не підтримує, речі свої забрала та вивезла в інше постійне місце свого проживання. Відповідачка в середині 2011 року виїхала проживати в США, штат Флорида, місто Орландо, де має сім`ю, але точної адреси її місця проживання не відомо. Добровільно знятися із реєстрації з житла відповідачка з невідомих причин не хоче, однак, в розмові з ними не була проти, щоб визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, оскільки наміру повертатися в Україну немає. Вона не є співвласником вказаного житла, не бере ніякої участі в його утриманні та ним не користується і втратила на даний час право на користування цим житлом. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг несуть вони, [PERSON] та [PERSON] . Таким чином відповідач [PERSON] , яка не проживає в квартирі більше дев`яти років повністю припинила виконувати обов`язки члена сім`ї, передбачені ст. 64 ЖК України, пов`язані із утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Із акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного головою ОСББ «Злагода» та довідки про склад сім`ї вбачається, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації понад 10 років. Дана особа проживає за кордоном. Особистих речей даної особи в квартирі немає (а.с. 21, 22). У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України \~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Outcome: approved