Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Турфірма «САМ» (далі - відповідач, ТОВ «Турфірма «САМ»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі та розрахунку при звільнені в розмірі 23 033,27 грн.; середній заробіток за період затримки розрахунку при звільнені в розмірі 23 048,45 грн.; моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 01.09.1995 року по 30.10.2013 року вона перебувала у трудових правовідносинах з Туристичною фірмою «САМ», яка в процесі реорганізації була перейменована на ТОВ «Турфірма «САМ». З 10.01.2012 року позивач займала посаду начальника Управління маркетингу та продажу туристичних послуг. 30.08.2013 року позивача було попереджено про подальше звільнення у зв'язку із реорганізацією. 30.10.2013 року позивача було звільнено з займаної посади. На день звільнення відповідач зобов'язаний був сплатити заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу в розмірі 26 019,88 грн. 06.11.2013 року відповідач сплатив частину належних позивачу коштів в сумі 669,27 грн., а в лютому 2014 року - 2 317,34 грн. Залишок заборгованості по заробітній платі та необхідних виплатах при звільнені становить 23 033,27 грн. Не зважаючи на неодноразові звернення до відповідача з проханням виплатити належні кошти, останній грошові кошти не сплатив. Відтак, відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені, який станом на 11.06.2014 року становить 67 727,95 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2014 року частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ТОВ «Турфірма «САМ» середню заробітну плату в розмірі 47 727,25 грн. та моральну шкоду в розмірі 800,00 грн. Станом на 11.06.2014 року сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені складає 67 727,95 грн., а з урахуванням індексу споживчих цін - 70 775,70 грн. Крім того, позивач вважає, що протиправною поведінкою відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Турфірма «САМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та розрахунку при звільнені, суму середнього заробітку за час розрахунку при звільнені та моральної шкоди та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання 16.09.2014 року позивач не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 191 ЦПК України повідомлена належним чином, направила на адресу суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, в судовому засіданні 27.08.2014 року позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо прийняття заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що Наказом від 29.10.2013 року [PERSON] була звільнена з займаної посади начальника Управління маркетингу і продажу туристичних послуг ТОВ «Турфірма «САМ» 30.10.2013 року у зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗПП України (а. с. 25). Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Турфірма «САМ» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені та моральної шкоди позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Турфірма «САМ» на користь [PERSON] середню заробітну плату в розмірі 47 727,25 грн. та моральну шкоду в розмірі 800,00 грн. Вказане рішення набрало законної сили 16.05.2014 року та [PERSON] на виконання судового рішення було видано виконавчий лист. Проте, ТОВ «Турфірма «САМ» розрахунок з [PERSON] не провело, рішення суду не виконало. Як визначено у ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Так, відповідно до наданих позивачем розрахункових листів за липень-листопад 2013 року, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 454,55 грн., що також встановлено заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, середній заробіток за один робочий день становить 454,55грн., що не підлягає доказуванню. Термін затримки виплати середнього заробітку становить період з 31.10.2013 року по 17.06.2014 року включно. Разом з тим, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2014 року з ТОВ «Турфірма «САМ» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за період затримки з 31.10.2013 року по 09.04.2014 року включно. Аналізуючи викладене, станом на 17.06.2014 року заборгованість за період затримки розрахунку при звільнені з 10.04.2014 року по 17.06.2014 року, тобто 44 робочих дні, становить 20 000,00 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати заборгованості відповідач не надав. Отже, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як визначено у ч. 5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці», у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078. Згідно ст.. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Аналогічне положення закріплене у п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078. Структуру заробітної плати визначено у ст.. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці», додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114/8713. Таким чином, оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, то у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Перевіривши наданий позивачем розрахунок індексації, суд з ним не погоджується, оскільки позивачем невірно розраховано суму заборгованості та період, та зазначає, що враховуючи індекс споживчих цін у період квітень-червень 2014 року, середній заробіток позивача індексації не підлягає. Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просить стягнути 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивачем не доведено наявність моральної шкоди та причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та моральною шкодою позивача, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ «Турфірма «САМ» на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а суд задовольняє позов частково, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 243,60 грн. у відшкодування судового збору, пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial