Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом та зазначає, що є підстави для його задоволення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO], про присудження до стягнення аліментів у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно і за минулий період, - за останні три роки, а також про стягнення із відповідача [PERSON] додаткових витрат на утримання дочки в розмірі 3460грн. У підтвердження своїх вимог покликається на те, що [PERSON] після смерті [INFO] свої матері [PERSON] залишилася проживати разом із рідною сестрою останньої - [PERSON], оскільки батько [PERSON] до себе її не забрав. [PERSON] фактично покинув сім'ю і з 2013 року зовсім не спілкується з дочкою, не займається її вихованням; не цікавиться станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком; матеріально не допомагає. Неповнолітня [PERSON] фактично проживає із позивачем [PERSON] та перебуває повністю на її утриманні. Виходячи з наведеного і через те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивач вбачає підстави для позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дочки. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги та посилалися на обставини, викладені у позовній заяві, просили і наполягали позов задовольнити вцілому повністю. Позивач [PERSON] ствердила, що дитина цілком перебуває на її утриманні, а батько не несе жодних витрат на утримання дочки протягом зазначеного у позові часу; що саме нею використовувались та затрачалися кошти на утримання неповнолітньої дочки: на харчування, одяг, при необхідності на лікування та інші потреби, але про це документально підтвердити їй складно, оскільки фактично не збирала доказів. Відповідач [PERSON] був допитаним за місцем свого проживання Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у порядку судового доручення щодо збирання доказів та пояснив, що позовні вимоги не визнає, оскільки бажає безпосередньо брати участь у піклуванні над своєю дочкою, просив дитину переїхати проживати із ним, проте йому не дає можливості це здійснювати позивач; згідний на розгляд справи в його відсутності. Представник третьої особи служби у справах дітей Самбірської міської ради Львівської області [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов [PERSON], ствердивши, що батько дитини до Служби з будь-яких питань взагалі не звертався; вважає, що є підстави для позбавлення його батьківських прав. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника третьої особи, вивчивши письмове обґрунтування відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Спірні правовідносини регламентовані ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач вихованням дочки не займається; зв'язок із нею не підтримує, матеріально не допомагає, не виявляє до дочки жодної батьківської уваги та турботи; аліментів не сплачує, - стосовно наведеного з 2013 року. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Факт неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дочки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Із повідомлення служби у справах дітей та сім'ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 11.08.2016 року №01-11/399 відомо, що [PERSON] не йде на контакт із працівниками служби у справах дітей та сім'ї і відповідно відмовляється надавати будь-які підтверджуючі документи щодо утримання чи виконання батьківських обов'язків відносно своєї дочки [PERSON]; згідно повідомлення директора середньої школи №10 м. Самбора Львівської області від 29.07.2016 року №01-16/220 під час навчання [PERSON] в середній школі №10 м. Самбора Львівської області її батько [PERSON] не цікавився навчанням дочки, не ходив на батьківській збори. Дана обставина також підтверджується актом оцінки потреб дитини та її сім'ї від 12.02.2015 року. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Однаково за законодавством України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними (ст. 181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що між сторонами в даній цивільній справі не досягнуто згоди. Відповідач [PERSON] офіційного працює, тому аліменти слід присудити у частці від його заробітку (доходу) згідно ст. 183 СК України. Зазначеною нормою Закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, аналізуючи зібрані докази сторонами із наведеними нормами закону, письмове пояснення відповідача та позивача у суді, ураховуючи інтереси дитини, обставини при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу, суд прийшов до висновку в необхідності присудити стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини (доходу) від заробітку відповідача щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття з часу пред'явлення такого позову, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У решті частини позову [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину та за минулий час суд за аналізом представлених документів відмовляє за недоведеністю, що не позбавляє права позивача на звернення до місцевого суду із таким питанням із інших підстав. Стороною позивача не доведено регламентованого у ст. ст. 185 і 191 СК України, що вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могли одержати у зв'язку з його ухиленням, що виникли потреби участі батька у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами і, зокрема на зазначену в позові суму 3460грн., що взагалі не мотивовано і нічим не підтверджено. Ураховуючи вище наведені норми законів у сукупності з поясненнями позивача, представника позивача та представника третьої особи, суд вважає, що існують всі законні підстави для часткового задоволення позову, - про позбавлення батьківських прав, зокрема, відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON], та стягнення аліментів із [PERSON] на утримання останньої у розмірі 1/3 частки від його заробітку; оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання свого обов'язку по її вихованню, утриманню; роз'яснивши, що визначений розмір аліментів може бути згодом збільшений чи зменшений (припинений) судом на вимогу платника або одержувача аліментів у встановленому законом порядку; що [PERSON] має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав; що [PERSON] вправі звернутись із окремим позовом про участь батька у додаткових витратах на дитину; судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial