Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності йому державного акту на право власності на земель ділянку серії [NUMBER] від 20 жовтня 2004 року. Свою заяву мотивує тим, що він є власником земельних ділянок право власності на які посвідчується вказаним вище державним актом. Водночас у цьому державному акті неправильно вказано його ім'я, де замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». Він позбавлений можливості у позасудовому порядку виправити вказану помилку, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду з приводу встановлення належності йому вказаного правовстановлюючого документа. У судове засідання заявник та його представник не з'явилися, при цьому представник заявника подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явилася, при цьому подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що вимоги заявника підтримує. Оскільки справа розглядає без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 25 липня 2000 року на ім'я заявника, тобто [PERSON], було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], яким посвідчено його право на земельну частку (пай) розміром 4,76 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель КСП «Нива», розташованих на території Мамекинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с. 5). 20 жовтня 2004 року на ім'я [PERSON] Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який посвідчує право власності на земельну ділянку площею 5,3437 гектари з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 4). Як вбачається, державні акти на право власності на земельні ділянки з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва видавалися особам, які мали право на земельну частку (пай) за рахунок земель відповідного сільськогосподарського підприємства, зокрема, у даному випадку, за рахунок земель колишнього КСП «Нива», розташованих на території Мамекинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Згідно довідки Мамекинської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 13 лютого 2018 року відповідно до архівних даних в с. Мамекине Новгород-Сіверського району Чернігівської області проживав [PERSON], [INFO], тобто заявник, при цьому особа на ім'я [PERSON] згідно погосподарського обліку не обліковувалася (а.с. 8). Аналіз відомостей, що містяться у дослідженому судом державному акті на право власності на земельну ділянку, та відомостей про те, що особа з анкетними даними [PERSON] не проживала і не була зареєстрована у с. Мамекине, при цьому у вказаному селі проживав [PERSON], тобто заявник, свідчить, що державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 20 жовтня 2004 року належить саме [PERSON], тобто заявнику, при цьому під час його заповнення в ньому помилково було вказано ім'я заявника як «[PERSON]» замість «[PERSON]». Водночас, заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку виправити помилку, допущену в належному йому державному акті. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів осіб, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оскільки в ході судового розгляду встановлено факт належності заявнику державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30 жовтня 20041 року, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного, статтями 76-81, 83, 258-259, 263-268, 273, 293, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

Outcome: approved