Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] 11 вересня 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» про поновлення на робот, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що з 20 травня 2014 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство», наказом якого за № 6/2-к від 16 січня 2015 року була звільнена з посади двірника на підставі п.4 ст.40 КЗпП України у звязку із прогулами. Позивач стверджує, що лист управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 20 лютого 2015 року з повідомленням про звільнення [PERSON] остання отримала 26 лютого 2015 року та до цього часу фактично виконувала обовязки двірника в ТОВ «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство». У звязку із зазначеним [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд поновити строк на звернення до суду за захистом прав та законних інтересів, передбачений ст. 233 КЗпП України; поновити позивача на посаді двірника у ТОВ «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» починаючи з січня 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з січня 2015 року по день фактичного поновлення на посаді; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. (а. с. 3-6). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі наказу № 7-к від 20 травня 2014 року [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» на посаду двірника та наказом № 6/2-к від 16 січня 2015 року [PERSON] було звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України «у звязку з прогулами». Викладені обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача та наказом про її звільнення, копії яких наявні в матеріалах справи (а. с. 10-11, 42). З наказу № 6/2-К від 16 січня 2015 року «Про звільнення [PERSON]К.» також вбачається, що позивача звільнено у звязку з прогулами без поважних причин, при цьому даний наказ не містить відомостей щодо фактичних даних прогулів із зазначенням дати, часу тощо. Судом також встановлено, що вказаному наказу про звільнення передував наказ ТОВ «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» № 92-К від 31 грудня 2014 року «Про призначення стягнення [PERSON]К.», на якому міститься підпис позивача в графі «З наказом ознайомлена» (а. с. 49), проте у судовому засіданні на зауваження суду позивач зазначила, що даний підпис їй не належить, про наявність такого наказу не обізнана. В матеріалах справи наявні доповідні записки, акти про відсутність на робочому місці в робочий час, складені співробітниками ТОВ «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» щодо двірника [PERSON] (а. с. 43-58), які суд критично оцінює з огляду на зміст та характер їх складання. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що є мешканцями житлових багатоквартирного будинку, який обслуговувався двірником [PERSON] Остання сумлінно, добросовісно кожного дня виконувала свої функціональні та посадові обовязки на протязі багатьох років, жодних актів про відсутність [PERSON] на роботі не підписували. Також зазначили, що після звільнення позивача її було «викинуто» з підвалу житлового будинку, який остання використовувала в якості місця для житла, оскільки не має іншого, після чого позивач мешкала на вулиці біля будинку. Позивач у судовому засіданні на питання суду щодо можливих причин її звільнення та складання актів про відсутність її на робочому місці в робочий час пояснила суду, що сумлінно виконувала обовязки двірника, роботу не прогулювала, крім того на протязі півтора місяця після звільнення продовжувала працювати, оскільки не була повідомлена про своє звільнення. Можливими причинами такого ставлення відповідача до позивача остання зазначила свої звернення на адресу ТОВ «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» щодо надання житла. На підтвердження зазначеного позивачем були надані суду акти, складені мешканцями будинку № 2 по вул. Д.Донського у м. Дніпропетровську (а. с. 157, 158), в яких йдеться про подяку двірнику [PERSON] за сумлінне та небайдуже ставлення до своєї роботи; заява від 19 серпня 2013 року мешканців цього ж будинку, адресоване начальнику КЖЕП №8 Жовтневого району м.Дніпропетровська щодо неправомірності виселення [PERSON] з підвалу будинку (а. с. 156), а також відповідь Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради на звернення [PERSON] щодо не можливості розглянути питання про надання житла через закінчення трудових відносин позивача з відповідачем (а. с. 155). Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Положеннями ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, в тому числі, але не виключно, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8 Постанови № 100 від 08 лютого 1995 року середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ст. 5-1 КЗпП України Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, враховуючи, що [PERSON] було звільнено з посади двірника ТОВ «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» у звязку з прогулами на підставі наказу, який не відповідає вимогам до складання даного документу (не зазначені дати та час відсутності працівника на робочому місці), приймаючи до уваги покази свідків, надані у судовому засіданні, а також ряд документів, наданих позивачем, які усі у сукупності спростовують посилання відповідача на систематичне порушення позивачем трудової дисципліни, а також те, що при звільнені позивача не було ознайомлено з відповідним наказом, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, а саме: поновити [PERSON] на посаді двірника ТОВ «Жовтневе житлово-експлуатаційне підприємство» стягнути з відповідача на користь позивача 13\~273,60 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за період з 16 січня 2015 року по 11 лютого 2016 року, тобто 272 робочих дня, із розрахунку, що середньомісячний розмір заробітної плати становить 1220,00 грн., як пояснили сторони у судовому засіданні, середньоденний 48,80 грн.), а також стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1\~000,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн.

Outcome: partial