Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення частки у праві спільної сумісної власності у нерухомому майні набутому під час шлюбу, а саме в квартирі №2 будинку № 9 «А»по вул. [PERSON] (колишня Черняховського) в м. Хуст Закарпатської області. Посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1993 року, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія ІІ-ФМ № 298639 від 18 листопада 1993 року. Під час перебування у шлюбі 19 вересня 2006 року вони придбали за договором купівлі-продажу квартиру № 2, що знаходиться за адресою м. Хуст, вул. Бокшая, будинок № 9А. Договір купівлі-продажу був оформлений на них обох як подружжя. Через постійну зайнятість позивачки та завантаженість на роботі реєстрацією права власності на квартиру займався відповідач і тому їй тільки нещодавно стало відомо, що право власності на квартиру зареєстровано як спільна часткова власність в частках по одній другій на кожного з них. Однак позивачка вважає, що реєстрація права власності на квартиру в таких частках проведена неправильно, з наступних підстав. На час укладення шлюбу з [PERSON] позивачка мала на праві власності двохкімнатну квартиру № 27 у м. Хусті по вул. Київська Набережна, будинок № 6, житловою площею 32,3 кв.м, загальною корисною площею 45,6 кв.м, яка належала їй за договором купівлі-продажу від 02 вересня 1993 року, посвідченим державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 2-3393. Право власності було зареєстровано Хустським міжрайонним малим виробничим підприємством технічної інвентаризації 07 вересня 1993 р., книга 18 д. В цій квартирі сторони проживали після одруження. Умови проживання в багатоквартирному житловому будинку їх не влаштовували через що вони мали намір придбати інше житло. 14 вересня 2006 року позивачка продала свою квартиру [ADDRESS] громадянину [PERSON], а виручені від продажу гроші було вкладено в придбання квартири за адресою м. Хуст, вул. Бокшая, 9А (на той час - вулиця Черняховського). Договір купівлі-продажу був укладений 19 вересня 2006 року у того ж нотаріуса Хустської державної нотаріальної контори, що й договір купівлі-продажу від 14 вересня 2006 року. Як вбачається з договорів купівлі-продажу, від продажу квартири [ADDRESS] позивачка отримала 11300 грн. Квартиру в м. Хуст, по вул. Бокшая, 9А (на той час - вулиця Черняховського) сторони купили за 17454 грн., з них 11300 грн. є особистою власністю позивачки. Спільною сумісною власністю подружжя є 6154 грн., відтак частка чоловіка позивачки становить 3077 грн. З урахуванням цього позивачка вважає, що частки у праві спільної власності на квартиру мають складати: частка позивачки 82/100, частка відповідача 18/100 ( 11300 грн. + 3077 грн. = 14377 грн.; (14377 х 1) : 17454= 82/100; (3077 х 1) : 17454=18/100). Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим відділом ЗАГСу Хустської державної адміністрації Закарпатської області 18 листопада 1993 року серії ІІ-ФМ № 298639; договором купівлі-продажу квартири від 02 вересня 1993 року, посвідченим державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 2-3393; договором купівлі-продажу від 14 вересня 2006 року, посвідченим державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2491; договором купівлі-продажу від 19 вересня 2006 року, посвідченим державним нотаріусом Хустськоїдержавної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 2523, доданими до позовної заяви. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] просила задовольнити позов у повному обємі, оскільки хоча квартира за адресою м. Хуст, по вул. Бокшая, 9А (на той час - вулиця Черняховського) і придбана у період перебування сторін у шлюбі, але не за рахунок спільних коштів, більша частина її вартості сплачена за рахунок коштів, виручених від продажу дошлюбного майна позивачки. Зареєструвавши право власності на квартиру у рівних частках, чоловік позивачки порушив її майнові права на квартиру, а зареєструвавши часткову власність подружжя-співвласників у рівних долях по 1/2 частці на кожного без відповідної угоди про поділ, всупереч умовам договору купівлі-продажу, і навіть без заяви про реєстрацію права власності, БТІ порушило не тільки майнові права позивачки на квартиру, а й вийшло за межі своєї компетенції. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, вказавши, що квартира за адресою м. Хуст, по вул. Бокшая, 9А (на той час - вулиця Черняховського) була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, а майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що на час укладення шлюбу позивачка мала у власності квартиру, в якій сторони проживали після укладення шлюбу. Сторони мали намір придбати будинок. Відповідач працював на заробітках та отримав травму хребта, після чого всі відкладені кошти були витрачені на його лікування. У 2006 році сторони придбали квартиру № 2, що знаходиться за адресою м. Хуст, вул. Бокшая, будинок № 9А. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що у 2006 році вони працювали керуючим та заступником керуючого Хустського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачка попросила кошти від продажу квартири залишити на декілька днів на збереження, яку саме суму їм не відомо. Позивачка мала намір придбати іншу квартиру. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач є його двоюрідним братом, йому відомо що сторони мали намір придбати нову квартиру, але відповідач отримав травму та лікувався. Після травми відповідач фізично працювати не міг та всі зароблені кошти витрачалися на лікування. Після того як сторони придбали нову квартиру він особисто зичив кошти позивачці в сумі 10 000 грн. на ремонт в квартирі. Вказаний грошовий борг йому персонально частинами повернула [PERSON] [PERSON], так як відповідач [PERSON] пояснював, що він немає відношення до позичених коштів. Також в судовому засіданні заслухані пояснення представника Хустського ДПТІ [PERSON], який зазначив, що при реєстрації спільної сумісної власності будь-хто з власників який має нотаріально посвідчені документи може звернутися із відповідною заявою, реєстрація проводиться на підставі звернення. В даному випадку в матеріалах інвентарної справи заяви співвласників відсутні, таким чином реєстратор не повинен був втручатися у визначення часток між співвласниками, про які також не містилося жодної інформації в самому договорі купівлі-продажу від 19.09.2006 року. Відповідно до технічної вимоги програми при здійсненні реєстрації права власності необхідно було вказати часки в яких здійснюється реєстрація. Відповідно до тимчасового положення інформаційний центр на той час проводив державну реєстрацію на бланках, які захищені водяними знаками, перший примірник видавався власнику, другий залишався в інвентарній справі на якому печатка не передбачалась. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків [PERSON],[PERSON], [PERSON],[PERSON], представника Хустського ДПТІ [PERSON] та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В ході судового розгляду позивачка в своїй письмовій заяві та її представник в судовому засіданні навели докази в обґрунтування своїх вимог, які дають суду підстави для задоволення позову. Судом встановлено, що позивачка в обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1993 року. Під час перебування у шлюбі 19 вересня 2006 року вони придбали за договором купівлі-продажу квартиру № 2, що знаходиться за адресою м. Хуст, вул. Бокшая, будинок № 9А. Договір купівлі-продажу був оформлений на них обох як подружжя. Право власності на квартиру зареєстровано як спільна часткова власність в частках по одній другій на кожного з них. Однак на час укладення шлюбу з [PERSON] позивачка мала на праві власності двохкімнатну квартиру № 27 у м. Хусті по вул. Київська Набережна, будинок № 6,житловою площею 32,3 кв. м, загальною корисною площею 45,6 кв. м, яка належала їй за договором купівлі-продажу від 02 вересня 1993 року, посвідченим державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 2-3393. Право власності було зареєстровано Хустським міжрайонним малим виробничим підприємством технічної інвентаризації 07 вересня 1993 р., книга 18 д. 14 вересня 2006 року позивачка продала дану квартиру, а виручені від продажу гроші було вкладено в придбання квартири за адресою м. Хуст, вул. Бокшая, 9А (на той час - вулиця Черняховського). Договір купівлі-продажу був укладений 19 вересня 2006 року у того ж нотаріуса Хустської державної нотаріальної контори, що й договір купівлі-продажу від 14 вересня 2006 року. Як вбачається з договорів купівлі-продажу, від продажу квартири [ADDRESS] позивачка отримала 11300 грн. Квартиру в м. Хуст, по вул. Бокшая, 9А (на той час - вулиця Черняховського) сторони купили за 17454 грн., з них 11300 грн. є особистою власністю позивачки. Спільною сумісною власністю подружжя є 6154 грн., відтак частка чоловіка позивачки становить 3077 грн. Наведені обставини в судовому засіданні знайшли своє підтвердження поясненнями представників сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], якими фактично підтверджено походження грошових коштів у розмірі 11300 грн., які слід вважати особистою власністю позивачки, і не повязувати ці кошти з майном набутим під час шлюбу. На підтвердження вказаних обставин свідчать і письмові докази досліджені в судовому засіданні, якими визначено відчуження позивачкою власного майна квартири № 27 у м. Хусті по вул. Київська Набережна, та придбання за отриманні кошти з вкладеними з відповідачем спільними коштами в розмірі 6154 нової квартири № 2, що знаходиться в м. Хуст по вул. Бокшая № 9А. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, є особистою приватною власністю чоловіка (дружини). Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Речі, набуті до шлюбу з будь-яких правових підстав, є особистою власністю дружини і особистою власністю чоловіка. Речі, придбані за кошти, що належали їй, йому особисто, є особистою власністю дружини, чоловіка. Спільна сумісна власність подружжя може виникнути в результаті вкладення кожним із них у придбання майна на свої кошти, або за рахунок дошлюбного майна, або сумісного вкладення коштів. У такому випадку спільна сумісна приватна власність стає частковою. Відповідно до п. 2.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 (в ред., чинної на час реєстрації права власності на спірну квартиру) для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми (додаток 3). Пунктом 3.5 Тимчасового положення встановлено, що реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред'явленим правовстановлюючим документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності. В даному випадку, судом встановлені докази, які свідчать про те, що позивачка до реєстратора із такою заявою не зверталася, однак останній самостійно визначив частки між співвласниками в рівних долях, що є неприпустимим. Тому позивачка правомірно та обґрунтовано, виходячи з підстав визначених ст.392 ЦК України як власник майна предявила позов про визнання її права власності на більшу частку, пропорційно внесених нею особистих коштів у придбання житла, яке фактично не визнається відповідачем. На даний час між сторонами питання про розірвання шлюбу не вирішується, однак це не позбавляє їх права відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України як дружину і чоловіка, на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи наведене,

Outcome: approved