Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[INFO] у місті Краматорську народилася дитина жіночої статі [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народження Краматорського МВДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області 29.07.2017 зроблено відповідний актовий запис №1107, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 10.10.2018. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 28.04.2017 по 22.10.2018, що підтверджується копією рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі №243/9941/18 від 22.10.2018. З наданих у судовому засіданні пояснень як позивача так і відповідача, судом встановлено, що після розірвання шлюбу між ними існують непорозуміння, а донька залишилась мешкати з матір`ю, де і мешкає по день ухвалення рішення. Станом на 07.05.2021 (день звернення до суду з позовом) сторони не можуть дійти згоди з питання участі батька у вихованні доньки та спілкування з нею. При цьому суд зазначає, що сторони мешкають у м. Краматорську, недалеко один від одного. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені усі необхідні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 10.11.2021 складеного комісією Служби у справах дітей та затвердженого начальником Служби у справах дітей Краматорської міської ради Давидовим О.В. за результатами відвідування та обстеження вказаного житлового приміщення. [PERSON] на диспансерних обліках не перебуває. Відомостей про алко- або наркозалежність сторін суду не надано. Щодо аліментних зобов`язань суд зазначає, що наявність або відсутність боргу по сплаті аліментів не є перешкодою для участі батька у вихованні доньки. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенція про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України). Частинами другою, третьою статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно із частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування матері з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення її передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року § 100). У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. У даній справі судом встановлено, що малолітня [PERSON] мешкає разом з матір`ю, у той час коли її рідний біологічний батько усіляко намагається приймати участь у її житті. Таким чином, суд, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування №01-49/6449 від 09.12.2021, вважає, що непорозуміння між сторонами з приводу участі батька, що мешкає окремо, у вихованні дитини, суттєво утискає права та інтереси [PERSON] , а також приводить до порушення його прав та приходить до висновку щодо наступних способів участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки: - щотижнево з 17 год. 00 хв. вівторка до 20 год. 00 хв. середи без присутності матері [PERSON] , з можливістю відвідування дитиною місць дитячих розваг, парків, місця проживання батька за бажанням дитини; - щотижнево з 15 год. 00 хв. п`ятниці до 21 год. 00 хв. суботи без присутності матері [PERSON] , з можливістю відвідування дитиною місць дитячих розваг, парків, місця проживання батька за бажанням дитини; - день народження [PERSON] (24 липня) з 14:00 год. до 18:00 год. кожен рік без присутності матері [PERSON] з можливістю відвідування дитиною місць дитячих розваг, парків, місця проживання батька за бажанням дитини; - святкові дні (Новий Рік, Різдво за православним календарем, Великдень, 1 травня, 8-9 травня) кожен рік з 12:00 год до 20:00 год без присутності матері [PERSON] , з можливістю відвідування дитиною місць дитячих розваг, парків, місця проживання батька за бажанням дитини. Відпочинок дитини з батьком на території України, з урахуванням стану здоров`я дитини, без присутності матері: - у літній час: друга половина липня - 7 днів, перша половина серпня 7 днів, з повідомленням [PERSON] про місце перебування [PERSON] . - у зимовий час: перша половина січня 7 днів, з повідомленням [PERSON] про місце перебування [PERSON] . Крім того, суд зазначає, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідності визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суд врахував усю сукупність обставин конкретної справи. У цій справі суд дійшов висновку про визначення спілкування батька [PERSON] із малолітньою дитиною за відсутності матері, оскільки як встановив суд, сторони між собою мають конфліктні стосунки. Суд вважає, що найкращим інтересам [PERSON] відповідає убезпечення її від спостереження за конфліктами між батьками. Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні [PERSON] , що буде відповідати інтересам дитини. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 07.05.2021, у зв`язку з чим виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Outcome: partial