Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] , 01.09.2020 звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить означений житловий будинок, її син [PERSON] понад рік в будинку не проживає без поважних причин, оплату за комунальні послуги не здійснює, житлом не цікавиться, що вона, як власниця будинку не може реалізувати своє право на отримання житлово-комунальної субсидії через формальну реєстрацію у будинку відповідача. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 15.09.2020 провадження у справі відкрито. Позивачка у заяві від 13.10.2020 вимоги підтримала покликаючись на мотиви викладені у заяві, просила справу розглядати за її відсутності, судові витрати з відповідача не стягувати, щодо заочного вирішення справи, не заперечила (а.с. 48). Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в т.ч. через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву не подав, тому суд у відповідності до вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, на підставі наявних доказів, в заочному порядку, про що не заперечила у заяві позивачка (а.с. 27, 31-33). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Власник відповідно до положень ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із змісту позову від 01.09.2020, із свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2011, із витягу про державну реєстрацію прав №32782739 від 05.01.2012, інших матеріалів справи видно, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 31-34). Як убачається із довідки виконавчого комітету Городоцької міської ради Городоцького району Львівської області № 3756 від 19.08.2020, із копії будинкової книги, в житловому будинку на [ADDRESS] з 1997 року значиться зареєстрованим в т.ч. [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-23, 26, 43). Згідно актів обстеження житлових умов складених 17.06.2020, 18.07.2020 та 17.08.2020 комісією Городоцької міської ради Львівської області, [PERSON] в будинку [ADDRESS] , зареєстрований, однак у ньому не проживає понад один рік (а.с. 28-30). Доказів, які б свідчили про поважність причин відсутності [PERSON] у означеному житловому будинку понад один рік, судом не встановлено. Ураховуючи, що відповідач в спірному будинку на [ADDRESS] не проживає понад один рік без поважних причин, в будинок не навідується, витрат на утримання житла не несе, суд доходить висновку про підставність вимог та задоволення позову.

Outcome: approved