Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] 01.08.2018р. звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що позивач проживає разом з онукою, яка є донькою відповідача, який покинув її 12 років тому, та з цих пір в житті, вихованні та розвитку дитини ніякої участі не приймає. Пенсії позивача не вистачає на утримання онуки у зв`язку зі збільшенням витрат на навчання, розвиток дівчинки. Відповідач працездатний, отримує дохід, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. В зв`язку з вищезазначеним, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., починаючи з дати подання позовної заяви до повноліття дитини. Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06.12.2018р. позов [PERSON] задоволено, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. починаючи з 01.08.2018 року і до її повноліття,а саме до [INFO] . 26.04.2019р. за заявою [PERSON] судом скасовано заочне рішення , справу призначено до розгляду. 12.06.2019р. до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] за №519 від 07 вересня 2004 року народження, складеного Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що з початку 2004р. він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Після народження дитини [INFO] [PERSON] повідомила [PERSON] , що він є біологічним батьком дитини, яка народилась семимісячною. Оскільки [PERSON] мав бажання створити сім`ю з [PERSON] , тому визнав своє батьківство та погодився на те, що його буде записано батьком дитини. Після припинення фактичних шлюбних відносин та до 01.08.2018р. ані матір дитини [PERSON] , ані бабуся- позивач [PERSON] , не звертались до нього з будь-якими питаннями щодо утримання дитини. Тільки раз просили підписати у нотаріуса згоду на виїзд дитини за кордон без супроводу батька, що він і вчинив, однак знову ніяких матеріальних претензій [PERSON] до нього не пред`являла. Після того, як він дізнався про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , в розмові зі спільним з матір`ю дитини знайомим [PERSON] , він дізнався, що більшість їх знайомих тих часів розуміли та здогадувались, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , однак не говорили йому про це, з метою не втручання у подружні відносини, де є маленька дитина, а після припинення стосунків [PERSON] з [PERSON] вже не бачили в цьому сенсу. Крім того, на підтвердження того факту, що [PERSON] не є батьком дитини, є факт того, що аж до 2018р. мати дитини не зверталась з позовом до суду про стягнення з батька аліментів. В теперішній час позивач за зустрічним позовом вважає, що [PERSON] знала про цей факт, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини, однак не повідомила про це позивача за первісним позовом [PERSON] , яка звернулась з відповідним позовом про стягнення аліментів. Отже, єдиною можливістю з`ясувати це питання є призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, про призначення якої [PERSON] мав намір звернутись до суду в межах розгляду його позову про оспорювання батьківства. 13.06.2019р. судом прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, об`єднано вказані вимоги в одне провадження з первісним позовом. 25.06.2019р. до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву про оспорювання батьківства, в якому вона зазначила , що на порушення ч.5 ст.136 СК України [PERSON] звернувся з таким позовом, оскільки з самого початку знав, що не він біологічний батько, однак визнав батьківство, а факт не пред`явлення до нього вимог про стягнення аліментів не є підставою для оспорювання батьківства.Крім того, вказувала про те, що так як вона є бабусею, а не матір`ю, то не може бути відповідачем щодо вимог про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. 05.07.2019р. судом залучено до участі співвідповідачем [PERSON] також до суду надійшов змінений зустрічний позов, з урахуванням співвідповідача. 10.10.2019р. у справі призначена судова генетична експертиза для визначення питання, чи є відповідач [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , провадження зупинено. 30.01.2020 року справа повернулася до суду з повідомленням про залишення ухвали про призначення судової генетичної експертизи без виконання через повторне неприбуття [PERSON] і дитини [PERSON] для одночасного відбору біологічних зразків та не можливістю проведення експертного дослідження. 03.02.2020 р. провадження у справі поновлено. 11.11.2020р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги та просила їх задовольнити. При цьому позивач зазначила, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з бабусею та матір`ю [PERSON] , пенсії позивача не достатньо для задоволення потреб дитини, тому вона вважає за необхідне захистити права онуки, оскільки не може забезпечити в повній мірі матеріальні потреби на її розвиток та виховання. Зустрічний позов не визнала, а також зазначила, що відповідач знав, що дитина не його, однак сам проявив ініціативу, щоб записати його батьком, це рішення було пов`язано з тим, що він не міг мати своїх дітей. Відповідач [PERSON] первісний позов про стягнення аліментів не визнав та заперечував проти його задоволення, оскільки він не є біологічним батьком, а тому підтримав вимоги зустрічного позову про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Так, пояснив, що вони з [PERSON] зустрілись на святкуванні новорічних свят 2003-2004р., потім разом проживали. Приблизно в січні-лютому 2004р. [PERSON] повідомила його, що вагітна, підстав вважати, що не він батько дитини, він не знав, бо якщо б знав, що це не його рідна донька, то не надав би заяву до органів ДРАЦС про реєстрацію його батьком. Спершу, після припинення спільного проживання, він допомагав [PERSON] , передавав продукти, хотів бачитись з дитиною, однак мати не надавала такої можливості, тому спілкування припинилось. Тільки вже після того, як дізнався про рішення суду про стягнення з нього аліментів, його товариш [PERSON] розповів, що він не є біологічним батьком дитини. Крім того, зазначив, що в іншому шлюбі в нього є дитина, тому заперечував проти твердження позивача, що він не міг мати своїх дітей. Представник відповідача також просив відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів та задовольнити зустрічний, виключивши з актового запису про народження [PERSON] відомості про батька [PERSON] . Відповідач [PERSON] неодноразово викликалася до суду, однак в судове засідання так і не зявилася. Раніше під час проведення підготовчого засідання 10.10.2019 р. вказувала на те, що зустрічний позов не визнає, відповідач знав, що не є біологічним батьком дитини, заперечувала проти проведення експертизи. Заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в позові [PERSON] необхідно відмовити, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. В ході розгляду справи судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №519, зазначені: батько- [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.3). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] , яке видане 30.11.1979 р. Жовтневим відділом ЗАГСу м.Одеси, серія [NUMBER] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в суді в якості свідка [PERSON] підтвердив, що [PERSON] нещодавно від нього дізнався про те, що, можливо, він не є біологічним батьком [PERSON] , та що розмови про це йшли ще з моменту народження дівчинки, про це він дізнався від колишньої дружини, яка була подругою [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів, визначення походження дитини, визначає Сімейний кодекс України, зокрема, порядок визначення походження дитини регулює глава 12 Сімейного кодексу України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України).Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до вимог ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради СРСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 7 Конвенції дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 125 СК України , якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. В силу вимог ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі, звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини, у порядку ч. 1 ст. 138 СК України. Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У відповідності до пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК). Згідно п.11 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст..121 СК України). При реєстрації народження дитини- [PERSON] , [INFO] , відомості про батька були внесені відповідно до ч.1 ст.126 СК України, в силу положень якої, Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до вимог ч.ч.1,2,3 ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд враховує, що відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не було забезпечено відібрання біологічного матеріалу дитини для визначення батьківства, що в силу ст. 109 ЦПК України враховується на користь позивача, як підтвердження його доводів. Також необхідно зазначити, що відповідач зустрічним позовом [PERSON] , яка є матірю дитини в підготовчому засіданні підтверджувала факт того, що [PERSON] не є біологічним батьком доньки, про дану інформацію була обізнана і позивач [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять зокрема державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх. Частиною 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктом 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ст.134 СК України). При оцінці доводів учасників справи суд виходить з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (ч.1 ст.12 ЦПК України). Таким чином, враховуючи встановлені обставини та норми права доводи [PERSON] знайшли своє підтвердження, оскільки відповідач [PERSON] не забезпечивши проведення судової експертизи, тим самим підтвердила факт, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини, тому є підстави для внесення змін в актовий запис про народження дитини. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та виключення відомостей про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] за №519 від 07 вересня 2004 року народження, складеного Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси. З огляду на висновок суду, первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід залишити без задоволення, оскільки викладені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] в обґрунтування позову обставини знайшли своє підтвердження, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не спростовували встановлений факт. Також не було підтверджено належними та допустимими доказами те,що в момент реєстраціїї [PERSON] себе батьком дитини він знав, що не є її біологічним батьком, враховуючи пояснення свідка [PERSON] ..

Outcome: approved