Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просили визнати [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є предметом позову. 27 лютого 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в частині вимог, які пред'явлено до відповідача [PERSON]. Позивач [PERSON], який одночасно представляє інтереси позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що позивачі [PERSON], [PERSON] є співвласниками, в рівних частках, квартири [ADDRESS], разом з позивачами в цій квартирі зареєстровані син колишньої дружини [PERSON] - [PERSON], який після розлучення матері [PERSON] з [PERSON], виселились з квартири та проживають за іншою адресою. Оскільки відповідач протягом тривалого часу не проживає в квартирі, за комунальні послуги не сплачує, наміру проживати в квартирі не має, з відповідними заявами про неможливість проживання чи збереження реєстрації за цією адресою до компетентних органів не звертався, однак добровільно знятись з реєстраційного обліку відмовляється, позивачі вимушені звернутись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, оскільки формальна реєстрація відповідача у цьому будинку перешкоджає позивачам реалізувати в повній мірі свої права як власника будинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] є співвласниками, в рівних частках, квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 17 жовтня 2013 року, видані державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровані в реєстрі за №№5-930, 5-932. (а.с.17, 20) Відповідно до відомостей, викладених у довідці Житлово - будівельного кооперативу «Електромонтажник» (форма №3) від 04 жовтня 2016 року (вих. №71), в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно до відомостей, викладених у довідці Житлово - будівельного кооперативу «Електромонтажник» від 21 лютого 2017 року (вих. №109), [PERSON], [INFO], знята з реєстраційного обліку 06 січня 2017 року в квартирі [ADDRESS]. Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. У відповідності до положень норм статей 16,391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. ( ст.391 Цивільного кодексу України ) Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України , члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як роз'яснено п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.63 Цивільного процесуального кодексу України) На підтвердження факту відсутності відповідач за місцем фактичної реєстрації, за клопотанням позивача, судом допитані свідки [PERSON] та [PERSON], мешканці будинку [ADDRESS], які пояснили, що відповідач [PERSON], син колишньої дружини [PERSON], з 2002 року не проживає в квартирі [ADDRESS] цього будинку, після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], переїхав проживати за іншою адресою, місце його проживання їм особисто невідомо. Дотримуючись вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судом роз'яснено відповідачу положення ст.ст. 27, 136, 137 Цивільного процесуального кодексу України щодо надання доказів та заяви про виклик в судове засідання свідків, однак процесуальним правом надати докази відповідач не скористався, при допиті свідків, які допитувались за клопотанням позивача, не висувала заперечень з приводу повідомлених обставин щодо відсутності відповідача за місцем реєстрації, а в силу положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] тривалий час не проживає в [ADDRESS], особисті речі відповідача у зазначеній квартирі відсутні, наміру проживати в квартирі відповідач не має, за комунальні послуги не сплачує та не несе інших витрат по утриманню будинку, відповідач не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази, які мали спростувати наведені позивачем обставини тривалої відсутності відповідача за місцем реєстрації. Згідно положень частин другої ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки як доведено в суді відповідач більше року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, наміру вселятись до спірної квартири не має. Згідно положень частин другої ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки як доведено в суді відповідач більше року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, наміру вселятись до спірної квартири не має. Однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. ( п. 4 ст. 129 Конституції України) Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. ( ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved