Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON], позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], (далі - [PERSON], [PERSON], відповідачі), в якому вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок з погосподарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування, посвідченого 02.10.2015 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., зареєстрованого в реєстрі за №3608. Незважаючи на те, що протягом останніх 14 років відповідачі у вказаному житловому будинку не проживають, залишаються зареєстрованими за даною адресою, не здійснюють оплату житлово-комунальних послуг, не беруть участі у витратах на утримання житла. Місце перебування відповідачів на даний час невідоме. Добровільно відповідачі знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажають, а тому позивач, посилаючись на ст .ст. 322, 327, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Ухвалою суду від 06.08.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 06.068.2018 року та позовну заяву з додатками відповідачі не отримали, поштове відправлення (№0800104204275-0805300068616) повернулося до суду без врученням по причині «за закінченням встановленого строку зберігання», а тому згідно п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України особа вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 21.08.2018 року. Відповідно відзиву на позов, у строк, встановлений судом, відповідачі не подали. Також відповідно до вимог ухвали суду від 06.08.2018 року у порядку ст. 84 ЦПК України витребувано від Макарівського відділення Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області реєстраційні номери облікових карток платників податків відповідачів. Відповідь надійшла до суду 31.08.2018 року та приєднана до матеріалів справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договору дарування, посвідченого 02.10.2015 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., зареєстрованого в реєстрі за №3608, дарувальниця - [PERSON] передала безоплатно у власність обдарованої - [PERSON] житловий будинок з погосподарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Як вбачається з заяв про видачу паспорта відповідачів (а. с. 9, 10) та довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №92 від 04.06.2018 року Козичанської сільської ради (а. с. 11) та Виписки з погосподарської книги №93 від 04.06.2018 року (а. с. 12) відповідачі - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Згідно Актів про відсутність громадянина за місцем реєстрації понад 12 місяців від 03.03.2017 року, від 01.07.2017 року, від 01.10.2017 року та від 02.01.2018 року, складених в присутності депутата сільської ради та сусідів (а. с. 13-16) вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають понад 12 місяців, а саме з 2004 року по теперішній час, при обстежені будинку їхніх особистих речей не виявлено. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Правовідносини, що виникли між сторонами, є житловими та регулюються ст. ст. 317, 319, 321, 322, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 158, 163 ЖК УРСР. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, де відповідачі зареєстровані, однак більше 6 місяців у ньому не проживають, відповідно не сплачують комунальних платежів, витрат на утримання майна, що порушує право власності позивача на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн., слід стягнути з відповідачів на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved