Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] якою просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивачі просили розглянути справу без їх участі на підставі наявних у справі доказів. У випадку неявки відповідача, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений їй строк правом на подачу відзиву на позов не скористалася. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала в тому, що квартира [ADDRESS] , належить їм на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В зазначеній квартирі має зареєстроване місце проживання мати колишнього власника: [PERSON] , яка у квартирі не проживає. Відповідач добровільно не здійснила зняття з реєстрації місця проживання по вищевказаній адресі. А це заважає позивачам повною мірою використовувати свої повноваження власників на вільне використання та розпорядження квартирою. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилась без повідомлення причин; позивачі не заперечують проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: Чотирнадцятого липня 2020 року, [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] (а.с.17-20). На момент укладення договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] мала право користування квартирою та зареєстроване місце проживання в ній, однак сторони у договорі купівлі-продажу обумовили термін її знання з реєстрації (а.с.17-19,21). Але фактично з 2017 року [PERSON] в ній не проживала (а.с. 22,23). Двадцять третього липня 2020 року, [PERSON] та [PERSON] звернулись до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] , яким просили визнати її такою, що втратила право користування спірною квартирою (а.с. 1-4). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачами та відповідачем виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідача права користування квартирою, як між власниками та членом сім`ї колишньої власниці житла. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що у зв`язку із продажем позивачам квартири [ADDRESS] , у [PERSON] припинилось право власності на вказану квартиру, а тому вона втратила усі правомочності власника щодо цієї квартири, й у тому числі право користування нею та членами її сім`ї, а саме: її матір`ю [PERSON] . З огляду на це, позовні вимоги підлягають задоволенню, тому відповідача слід визнати такою, що втратила право користування проданої квартири повністю. Таким чином,

Outcome: approved