Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Манзар Тетяни Володимирівни, звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про виділ частки в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності. В обґрунтування позову вказує, що вона (позивачка [PERSON] ) являється співвласником 58/100 = 29/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 15.03.2019 року та на підставі договору дарування 23/100 частин будинку від 29.04.2004 року. Інша частина вказаного домоволодіння, а саме: 42/100 = 21/50 частин, належить на праві спільної часткової власності відповідачці [PERSON] на підставі договору дарування. Крім того, їй (позивачці) на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0386 га, що розташована в [ADDRESS] ; у відповідачки [PERSON] земельна ділянка не приватизована та перебуває у користуванні. Також, вказує, що відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна № 3098о від 11.06.2019 року, складеного КП «ЧООБТІ», їй (позивачці), за технічними показниками 29/50 частин об`єкта є відокремлена і може бути виділена в натурі. Частина, що виділяється в натурі, згідно розрахунку часток, складається із: літ. А-І житловий будинок (приміщення 1-1; 1-2; 1-3; 3-1; 3-2) - 71%; літ. а - прибудова (приміщення І) - 100%; 0 - ганок - 100%; № 2 - огорожа - 100%; № 3 - хвіртка - 100%; № 5 - огорожа - 100%; № 7 - ворота з хвірткою - 100%. На даний час у неї (позивачки) виникла проблема у виділенні своєї частки домоволодіння в натурі, адже, відповідачка, як співвласник іншої частини домоволодіння, не дає на це своєї згоди, тому вона (позивачка) вимушена звернутись до суду та просить: виділити їй - [PERSON] в натурі, як окрему одиницю (1/1) окремий об`єкт нерухомості, частку спільного майна, яка становить 29/50 частин домоволодіння, з припиненням ідеальних часток за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею - [PERSON] право власності на виділені в натурі 29/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме: літ. А-І (приміщення 1-1; 1-2; 1-3; 3-1; 3-2); літ. а - прибудова (приміщення І); 0 - ганок; №2 - огорожа; № 3 - хвіртка; ; № 5 - огорожа; № 7 - ворота з хвірткою; припинити спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.07.2021 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.09.2021 року до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] , в якій остання вказує, що позовні вимоги [PERSON] про виділ частки в натурі, визнання права власності та припинення спільної часткової власності визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, а також одночасно просить розглядати справу без її участі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Манзар Т.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - адвоката Манзар Т.В., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Разом з тим, як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] являються співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] на праві спільної часткової власності, на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 15.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1877, а також Договору дарування 23/100 частини будинку від 29.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1790, а також розрахунку часток, складеного КП «ЧООБТІ» від 11.06.2019 року, належить 58/100 = 29/50 частин вказаного домоволодіння, що складається із: житлового будинку літ. А-І (приміщення 1-1; 1-2; 1-3; 3-1; 3-2); літ. «а» - прибудови (приміщення І); 0 - ганку; № 2,5 - огорожі; № 3 - хвіртки; № 7 - воріт з хвірткою. Загальна площа житлового будинку - 74,1 кв.м., житлова площа - 47,2 кв.м. Також, встановлено, що 1/3 частка вказаного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності відповідачці [PERSON] на підставі договору дарування від 05.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 9784. На сьогоднішній день, частка відповідачки [PERSON] , в зв`язку складеним КП «ЧООБТІ» розрахунком часток від 11.06.2019 року, складає 42/100 або 21/50 частин вказаного домоволодіння. Це не порушує права відповідачки, оскільки належна їй частка не зменшилася. Вказане стверджується звітом про проведення оцінки майна № 0607/21 (висновком до звіту про оцінку) від 06.07.2021 року, складеним ТзОВ «ЕСТІМА», витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 159761130 від 15.03.2019 року, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 264941351 від 08.07.2021 року, а також розрахунком часток, складеним КП «ЧООБТІ» 11.06.2019 року (а.с. 9, 21, 26, 28-29). Крім того, позивачці [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1790, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0386 га, що розташована в [ADDRESS] (а.с.14). Як вбачається з розрахунку часток співвласників на домоволодіння [ADDRESS] від 11.06.2019 року, складеного Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», саме домоволодіння загальною вартістю будівель та споруд - 116 022 грн. складається із: житлового будинку літ. А-І - вартістю 60 624 грн.; прибудови літ. а - вартістю 1 720 грн.; прибудови літ. а1 - вартістю 18 964 грн., ганку - вартістю 267 грн.; ганку - вартістю 935 грн.; огорожі № 2 - вартістю 1 206 грн.; хвіртки № 3 - вартістю 4 087 грн.; огорожі № 5 - вартістю 3 986 грн.; огорожі № 6 - вартістю 6 024 грн.; воріт із хвірткою № 7 - вартістю 13 201 грн.; хвіртки - вартістю 4 405 грн.; огорожі № 9 - вартістю 603 грн. (а.с. 21). Відповідно до вказаного розрахунку, частка в загальній власності нерухомого майна, що належить позивачці [PERSON] , становить 58/100 = 29/50 частин загальною вартістю 67 510 грн. та складається із: 71% житлового будинку (приміщення 1-1; 1-2; 1-3; 3-1; 3-2) - літ. А-І; літ. 100% прибудови (приміщення І) - літ. а; 100% ганку; 100% огорожі № 2; 100% хвіртки №3; 100% огорожі № 5; 100% воріт з хвірткою № 7 (а.с. 21 - зворотній бік). Також, в судовому засіданні вставлено та не заперечується сторонами, що власники житлового будинку по [ADDRESS] - позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] спільно не утримують належне їм майно, мають з будинку та з домоволодіння окремі виходи, а також належні їм приміщення розміщені на окремих земельних ділянках. Земельна ділянка, належна позивачці [PERSON] , нею приватизована, у відповідачки земельна ділянка знаходиться у користуванні. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №3098о від 11.06.2019 року, складеного Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», за технічними признаками об`єкт, а саме: 58/100 = 29/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається із: літ. А-І - житловий будинок (приміщення 1-1; 1-2; 1-3; 3-1; 3-2) - 71%; літ. а - прибудова (приміщення І) - 100%; 0 ганок - 100%; № 2 - огорожа - 100%; № 3 - хвіртка - 100%; № 5 - огорожа - 100%; № 7 - ворота з хвірткою - 100%, є відокремленим і може бути виділений в натурі (а.с. 20). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до частини 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що належні позивачці [PERSON] 29/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , є відокремленими і можуть бути виділені в натурі, а також, враховуючи визнання позову відповідачкою [PERSON] (яке не суперечить закону), суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про виділ її частки в натурі та визнання за нею права власності на 29/50 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] згідно з розрахунком часток КП «ЧООБТІ» від 11.06.2019 року, а саме: літ. А-І - житловий будинок (приміщення 1-1; 1-2; 1-3; 3-1; 3-2) - 71%; літ. а - прибудова (приміщення І) - 100%; 0 - ганок - 100%; № 2 - огорожа - 100%; №3 - хвіртка - 100%; № 5 - огорожа - 100%; № 7 - ворота з хвірткою - 100%., а всього на суму 67 510 грн. Відтак, право спільної часткової власності позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] на вказане майно припиняється. Щодо інших приміщень домоволодіння по [ADDRESS] (самочинних будівництв), то суд не вирішує це питання, оскільки вони не включалися до розрахунку часток і питання набуття їх у власність має вирішуватися в іншому порядку. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved