Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], з причини не проживання їх в квартирі з 2004 року, та зняти їх з реєстраційного обліку в даній квартирі. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що вони є власниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло. Відповідачі зареєстровані у цій квартирі, але фактично не проживають з 2004 року, особисті речі їх відсутні, теперішнє їх місце знаходження і засоби зв'язку позивачам не відомі. В зв'язку з тим, що відповідачі добровільно не знімаються з реєстрації, позивачі вимушені звертатись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі ордера про надання правової допомоги (а.с.54) позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечували. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, до суду подали заяву, в якій просили справу розглянути у їх відсутність (а.с.8). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлені належним чином (51-53). Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області Канцибер Т.А., що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.39) в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву, в якій просили справу розглянути у їх відсутність, при вирішенні справи покладалася на розсуд суду (а.с.38). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів у справі, ухваливши заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом, встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачам, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 23 вересня 1993 року (а.с. 9). В цій квартирі на даний час зареєстроване місце проживання відповідачів (а.с.10, 11), які в ній не проживають з 2004 року, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 25.10.2016 року (а.с.12) та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які показали, що багато років дуже добре знають позивачів, постійно спілкуються з позивачкою [PERSON], ходять до неї в гості, підтвердили, що з 2004 року відповідачі за вказаною адресою не проживають. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, тобто колишній член сім'ї набуває статусу наймача жилого приміщення. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Під дію п.п. 1 і 5 та ч.4 ст.71 даний випадок не підпадає, а в ч.1 ст.71 вказано, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] в квартирі позивачів не проживають з 2004 року, то вони відповідно до ст.ст.71, 72, 163 ЖК України та ст.405 ЦК України втратили право на користування цим жилим приміщенням. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Реєстрація відповідачів у квартирі позивачів створює останнім перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні цим нерухомим майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому вимога позивачів про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачів про зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд вважає наступне. Згідно з ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Статтею 3 цього Закону визначено, що органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Судом задоволено позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON]. про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що є достатньою правовою підставою для зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] При цьому суд не повинен перебирати на себе функції відповідного органу реєстрації. З урахуванням викладеного суд вважає вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку зайвими та такими, що не підлягають до задоволення. Оскільки позивачі ні у позовній заяві ні під час судового розгляду справи не заявляли вимог про стягнення з відповідачів на їх користь судових витрат, суд,

Outcome: partial