Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] 15.08.2014 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсного правочину. Посилався на те, що 10.04.2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу №009791, згідно умов якого, лізингодавець зобов'язаний був придбати предмет лізингу - трактор МТЗ 892.5 Беларус, вартістю 160 000 грн., у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу - [PERSON] на строк та на умовах, передбачених договором. Довіряючи професіоналізму і спеціалізації консультантів, під час укладення угоди він повністю покладався на роз'яснення працівника компанії, який не пояснив йому усіх положень договору, чим сприяв неправильному сприйняттю ним укладеної угоди та сплати ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 16000 грн., як комісії за організацію договору. Оскільки відповідач не мав ліцензії для здійснення діяльності по наданню будь-яких фінансових послуг із залученням фінансових активів від фізичних осіб, договір лізингу нотаріально не було посвідчено, діяльність якою займається відповідач є нечесною підприємницькою діяльністю, а саме такою що вводить споживача в оману, тому вважає, що укладений договір фінансового лізингу не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.220 ЦК України та є нікчемним. З наведених підстав просив стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь 16000 грн., сплачених на виконання умов недійсного (нікчемного) правочину - договору фінансового лізингу №009791 від 10.04.2014 року. 29.09.2014 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала до суду письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких погоджується із доводами останнього стосовно законності надання відповідачем послуг фінансового лізингу та необов'язковості нотаріального посвідчення укладеного договору. Одночасно, представник позивач вважає, що окремі пункти укладеного договору є несправедливими в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» і всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживача. При цьому, окрім заявленої вище позовної вимоги, представник позивача додатково просила визнати договір фінансового лізингу №009791 від 10.04.2014 року недійсним. 15.09.2014 року представник відповідача Григоренко І.В. подала до суду письмові заперечення на позов, із змісту яких вбачається, що позовні вимоги [PERSON] вона не визнала та просила у їх задоволенні відмовити. При цьому вказувала, що позивач отримав повну та достовірну інформацію про умови договору та додатки до нього; діяльність з надання послуг з фінансового лізингу товариство здійснює відповідно до установчих документів підприємства та на основі довідки Нацкомфінпослуг №5831/16-8 від 09.08.2014 року, а тому ліцензування даного виду діяльності не потрібно; позивачем не надано жодного доказу щодо факту введення його в оману; договір лізингу, в силу вимог ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», має бути укладений в письмовій формі, а його нотаріальне посвідчення не вимагається. В судове засідання 09.10.2014 року представники сторін не з'явилися, незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. При цьому, 29.09.2014 року представник позивача [PERSON] подала до суду клопотання, в якому позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, розглянувши справу без її участі. Представник відповідача Григоренко І.В. про причини своєї неявки суд не повідомила. З'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON], виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.2014 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» був укладений договір фінансового лізингу №009791 з додатками до нього (а.с.6-15). Відповідно до умов даного договору, лізингодавець зобов'язаний був придбати предмет лізингу - трактор МТЗ 892.5 Беларус, зазначений у п.1.1. договору та специфікації, що є додатком №3 до договору, вартістю 160 000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу - [PERSON] на строк та на умовах передбачених договором. Згідно п.1.5. договору, предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача згідно з умовами даного Договору. Відповідно до п.п.9.2., 9.5. договору, набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п.9.1. договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу. Пунктами 1.7, 1.8 договору встановлено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2. договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.Згідно додатків №1 та №2 до договору № 009791, сторони узгодили розмір та порядок сплати першого та другого лізингових платежів. (а.с.13-14). Відповідно до специфікації (додаток до договору №3) вартість предмета лізингу - трактора МТЗ 892.5 Беларус складає 160000 грн. (а.с.15). 10.04.2014 року, позивач сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 16000 грн. комісії за організацію та оформлення договору, що підтверджується квитанцією №3 від 10.04.2014 року (а.с.17). Згідно з ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлене законом. У ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Статтею 3 ЦК України закріплено одну із загальних засад цивільного законодавства - свободу договору. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Нормою ст.203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч.3 ст.18 цього Закону. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Як вбачається, умови спірного договору фінансового лізингу містять 14 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача. Волевиявлення позивача в момент укладення договору було вільним і відповідало його внутрішній волі, що підтверджується його підписами на кожному аркуші договору, а отже сторонами було досягнуто всіх викладених в договорі умов. Розділом 8 договору визначено поняття «Лізингові платежі» та вказано конкретні формули, на підставах яких позивачу було розраховано суми і графіки погашення першого та другого лізингових платежів. Крім того, відповідно до п.8.1 розділу 8 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №1 та №2 до договору, які є його невід'ємною. За таких обставин, суд не вбачає в діях відповідача вчинення будь-яких дій, які б ввели позивача в оману, оскільки останньому була надана вся необхідна інформація про умови укладеного договору, а в разі виникнення у позивача сумнівів стосовно запропонованого договору, останній не був позбавлений можливості скористатися послугами будь-якої іншої лізингової компанії чи фінансової установи. Таким чином, суд вважає, що позивач, укладаючи договір, не був позбавлений можливості отримати повну та необхідну інформацію про умови укладеного договору та додатків до нього, волевиявлення [PERSON] в момент укладення договору було вільним і відповідало його внутрішній волі, сторонами було досягнуто всіх викладених в договорі умов, а тому між ними було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, який відповідає принципу добросовісності та свободи договору. З огляду на вказані вище обставини, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed