Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] 28 квітня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом визнання втративши право користування житлом і скасування реєстрації місця мешкання. Позивач в своєму позові посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2014 року позивачці належить квартира [ADDRESS], продавцями вказаного житла є [PERSON] і його колишня дружина [PERSON], які були зареєстровані у вказаному житлі правильно, але відповідачка у вказаній квартирі не мешкає без поважних причин більше шести років, фактично звільнила спірну квартиру, вона в цьому житлі фактично майже не мешкала, давно виїхала на інше місце мешкання, зареєстрованою ж залишилася у вказаному спірному житлі, не мешкає понад шість місяців і мешкати не має намірів, за комунальні послуги не сплачує, але її реєстрація в цій квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. [PERSON] звільнив житло і виписався відразу після укладання вказаного договору, по ньому спору немає. Факт тривалого непроживання його колишньої дружини (відповідача [PERSON]) в спірній квартирі підтверджують надані позивачем документи, хоча зареєстрованою вона там залишилася. В зв'язку з відсутністю вказаного відповідача у спірному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] з боку відповідача, визнати його втратившим право користування цим житлом та зняти його з реєстрації у вказаному житлі, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомила. Позов фактично визнала, просила справу розглянути без її участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, з позовом згодні, просили справу розглянути без їх участі та рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. З'ясувавши думку сторін, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні з'ясовано, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2014 року позивачці належить квартира [ADDRESS], продавцями вказаного житла є [PERSON] і його колишня дружина [PERSON], які були зареєстровані у вказаному житлі правильно, але відповідачка у вказаній квартирі не мешкає без поважних причин більше шести років, фактично звільнила спірну квартиру, вона в цьому житлі фактично майже не мешкала, давно виїхала на інше місце мешкання, зареєстрованою ж залишилася у вказаному спірному житлі, не мешкає понад шість місяців і мешкати не має намірів, за комунальні послуги не сплачує, але її реєстрація в цій квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Право власності позивачки на вказане житло в передбаченому законом порядку зареєстроване. [PERSON] звільнив житло і виписався відразу після укладання вказаного договору, по ньому спору немає. Факт тривалого непроживання його колишньої дружини (відповідача [PERSON]) в спірній квартирі підтверджують надані позивачем документи, хоча зареєстрованою вона там залишилася. Реєстрація відповідачки в цій квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом; в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що дійсно відповідач зареєстрований у вказаному житлі, в квартирі не мешкав, відповідач фактично звільнив це житло, інші члени його сім'ї у вказаному житлі не мешкали і не мешкають, за комунальні послуги не сплачує, в цій квартири не має його речей, але його реєстрація в цій квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Крім того, факт тривалої відсутності відповідача по місцю знаходження спірної квартири підтверджується, крім вищенаведеного, також довідкою та актами житлової комунальної обслуговуючої організації на підставі письмових пояснень сусідів спірного житла, затверджені житловою організацією за місцем знаходження житла. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За таких обставин суд вважає, що відповідач тривалий час (понад шість місяців) без поважних причин не мешкає за адресою спірного житла, в цьому будинку відсутні його речі, комунальні та інші послуги не сплачує, зустрічні вимоги не заявлені, доказів на спростування позову суду не надано. Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі. Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону. Позивач позовні вимоги не доповнював і не уточняв, придбав вказане житло на законних підставах. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач [PERSON] повинна довести, що її дiями не було порушено її права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачем цього зроблено не було. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов'язання стосовно відповідача про мешкання в квартирі, перешкоди, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача. Можливе твердження відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачем позовних вимог, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. Позивач як власник спірної квартири не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду, відповідач з позовом фактично погодився. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомими майном та зняття з реєстрації знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] з боку [PERSON] та Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстрації у вказаному житлі: квартирі [ADDRESS], визнавши її втратившою право користування цим житлом і стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати в вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved