Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] 24.09.2019р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна №19364, а саме квартири [ADDRESS] , житловою площею 47 кв.м, загальною площею 85,4 кв.м., укладеного 20 лютого 1997 року на Одеській товарній біржі, між [PERSON] , діючою від імені [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої, дійсним. В обгрунтування вимоги позивач вказував на те, що що він як покупець та [PERSON] , діюча від імені [PERSON] , як продавець, виконали всі істотні умови договору, позивач передав обумовлену грошову суму, відповідач звільнив квартиру, та предав від неї ключі, позивач вселився в зазначене житлове приміщення, сплачує комунальні послуги, виконує усі права та обов`язки власника. На теперішній час позивачу стало відомо, що такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. [INFO] позивач [PERSON] помер у зв`язку з чим ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12.03.2020р. клопотання [PERSON] задоволено, залучено до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, правонаступника позивача - [PERSON] . Сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява про підтримання заявлених вимог та про слухання справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача не відоме, тому відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України вона викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході розгляду справи було встановлено, що 14 квітня 1998 року [PERSON] , діюча від імені [PERSON] на підставі довіреності №3-2731 від 19.04.1996р., завіреної 2-ю державною нотаріальною конторою м.Одеси, продала, а [PERSON] купив квартиру, яка має загальну площу 85,4 кв.м., корисну площу 79,9 кв.м., яка складається з 3-х кімнат, житловою площею 47,0 кв.м., а також: коридору, комори, кухні, туалету, ванної кімнати, за адресою: [ADDRESS] , договір зареєстрували на Одеській товарній біржі, реєстраційний №19364, але нотаріально його не посвідчили. На підставі даного договору за позивачем з 28 лютого 1996 року було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості в ОМБТІ та РОН під.№411 кн.99-стр.186. Свої зобов`язання за правочином сторони виконали у повному обсязі: відповідач [PERSON] передав у власність позивача вказану квартиру, а позивач сплатив за це її вартість та вселився в житло, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України. Дані обставини підтверджуються тим, що право власності на даний об`єкт нерухомості зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» на ім`я позивача. Цивільні правовідносини між сторонами по даній справі виникли до набрання законної сили Цивільним кодексом України і тому, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року, ст.47 ЦК УРСР якого передбачає можливість визнання судом правочину, що вимагає нотаріального посвідчення дійсним, якщо одна із сторін повністю виконала усі умови договору, але друга ухилилась від його нотаріального посвідчення. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Покупці та продавець нотаріально договір не оформляли, так як працівники товарної біржі запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про що також зазначено в тексті договору. Яких-небудь суперечок між сторонами договору судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при оформлені її не була дотримана нотаріальна форма договору,передбачена ст..227 ЦК Української УРСР 1963 року. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність», який діяв станом на 1997 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане внаслідок укладення угод не заборонених законом. Згідно відомостей, зазначених в свідоцтві про народження, виданому Дзержинським районним бюро ЗАГСу м.Кривий Ріг, [INFO] народився [PERSON] , актовий запис №1943, батьками якого зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А., спадкова справа №20/2019 заведена 31.10.2019р. та зареєстрована в Спадковому реєстрі за №58135401, відкрита щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , з заявами про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Нотаріусом було направлено [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що наданий ним правовстановлюючий документ не відповідає вимогам чинного законодавства та рекомендовано звернутись до суду з вимогами про визнанням дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №19364, а саме квартири [ADDRESS] , укладеного 20 лютого 1997 року на Одеській товарній біржі. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, на підставі викладеного,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved