Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] , від імені якого діє адвокат Андроник Б.В., звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є одноосібним власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Згідно Акта обстеження від 13.07.2020р. № 25 та довідки про реєстрацію місця проживання від 13.07.2020р. № 246, виданих Ошихлібською сільською радою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з дня народження по даний час по [ADDRESS] . Мати [PERSON] знята з реєстраційного обліку місця проживання 05.07.2018р. без відмітки в паспорті. [PERSON] та [PERSON] з 2013 року на території Ошихлібської сільської ради не проживають, місце проживання невідоме. По відношенню до господарства, де зареєстроване місце проживання [PERSON] , та участі в утриманні даного господарства ні [PERSON] (зокрема у зв`язку із віком) ні його мати [PERSON] не приймають, тобто не проводять з власником поточних ремонтів, не приймають участі по оплаті житлово-комунальних послуг, не обробляють приналежну до господарства земельну ділянку. Згідно довідки про склад сім`ї від 24.07.2020р. № 550, Неполоковецькою селищною радою Кіцманського району Чернівецької області, до складу сім`ї [PERSON] [PERSON] - не входить. Посилаючись на ст.ст.319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, просив взнати малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком в [ADDRESS] . Представник позивача Андроник Б.В. підтримав заявлені вимоги з наведених підстав, вказуючи також, що реєстрація малолітнього [PERSON] біля належного позивачу будинку перешкоджає позивачу в оформленні субсидії та у відчуженні будинку. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову тим, що дитина народилась в с.Ошихліби і була зареєстрована біля матері за зазначеною адресою. Дитину немає куди прописати. Заперечень щодо реєстрації дитини у колишнього власника [PERSON] не було. Із батьком дитини була домовленість про реєстрацію дитини біля матері. В силу віку дитина не може чинити перешкоди у користуванні. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати пропорційності втручання. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як передбачено ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як передбачено частинами 1, 4, 6 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Верховний Суд при розгляді справи № 368/750/16-ц у постанові від 27.11.2019р. вказував, що, оскільки підстава, на якій місце проживання малолітньої дитина реєструвалося у спірному будинку у судовому порядку не оспорювалася, вважається, що вона за фактом народження набула права користування житлом на законних підставах. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. У постанові від 27.12.2018р. у справі № 759/19394/15-ц Верховний Суд зазначив, що скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт його не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення його права користування цим житлом. Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією. Аргументи про те, що малолітня дитина не проживає в належній позивачу квартирі та зареєстрований у ній лише формально, то він вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, не заслуговують на увагу. Через свій вік малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом. У постанові 09.09.2020р. у справі № 755/16152/16-ц Верховний Суд зазначив наступне, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітні діти набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2019р. є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Право власності зареєстровано 04.10.2019р. Відповідно до змісту довідки № 246 від 13.07.2020р., виданої Ошихлібською сільською радою, [PERSON] , 2015р.н., зареєстрований в [ADDRESS] . Однак, з 2013 року по даний час [PERSON] на території села не проживає, місце проживання невідоме. Згідно Акта обстеження від 13.07.2020р. за № 25, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з народження по даний час по [ADDRESS] . Мати [PERSON] знята з реєстраційного обліку місця проживання 05.07.2018р. (на підставі постанови апеляційного суду Чернівецької області від 31.01.2018р.) без відмітки в паспорті. [PERSON] та [PERSON] з 2013 року на території Ошихлібської сільської ради не проживають, місце проживання невідоме. Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 31.01.2018р. у справі № 718/1644/17 (реєстр.номер 72006948) усунено перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком по [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житлом. Відповідно до змісту довідки про склад сім`ї від 24.07.2020р. № 550, Неполоковецькою селищною радою, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , і до складу його сім`ї входять мати [PERSON] , 1940р.н., та син [PERSON] , 1993р.н. Враховуючи, що під час розгляду справи судом було встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з народження зареєстрований в [ADDRESS] , підстава, на якій місце його проживання реєструвалося у спірному будинку у судовому порядку не оспорювалася, і судом не було встановлено, що він набув право власності або право постійного користування іншим житлом, підстав для задоволення позову не вбачається. Враховуючи викладене, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 16, 29, 242, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed