Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області (далі - Третя особа) про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав в якому вказує, що з 06 травня 2014 року по 09 лютого 2017 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з Відповідачем та від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , батьком якого в свідоцтві про народження записаний Відповідач. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Після розірвання шлюбу Відповідач залишив місце їх спільного з Позивачем проживання та переїхав до своїх батьків, а Позивач залишилась проживати разом з дитиною. Протягом останнього року і за весь час їх з Відповідачем окремого проживання, він жодного разу не провідував дитину і не цікавився її здоров`ям, розвитком і навчанням у дошкільному закладі та в ліцеї. Він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з сином взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей, дитина не отримує від батька жодного подарунка, жодної іграшки на день народження та свята. Вихованням та фактичним утриманням дитини Позивач займається сама, допомагають їй в цьому батьки та теперішній чоловік, а Відповідач в свою чергу, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує сина ні вдома, ні в медичному та навчальному закладах. За рішенням Попільнянського районного суду, Відповідач зобов`язаний сплачувати на користь Позивача аліменти на утримання сина в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 лютого 2017 року, дане рішення суду та свої обов`язки по утриманню дитини, Відповідач не виконує та має заборгованість по аліментах в межах 30 тисяч гривень. Позивач зазначає, що її матеріальне становище в порівнянні з дня присудження аліментів погіршилось, оскільки вона утримує дитину з періодичних, нестабільно сплачуваних аліментів та з своєї маленької пенсії, а оскільки дитина росте, то і її потреби на даний час також зросли. На даний час дитина відвідує ряд гуртків та репетиторів, зокрема зайняття в спортивній школі та з англійської мови. Фактично сума нестабільно сплачуваних аліментів на утримання дитини є настільки мізерною, що не покриває і четвертої частини усіх витрат, які Позивач несе на утримання дитини щомісячно. Наведені обставини є підставою для зміни розміру присуджених аліментів та позбавлення Відповідача батьківських прав по відношенню до дитини. На підставі вищевикладеного, Позивач просить стягувати з [PERSON] , [INFO] на свою користь аліменти в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. 16 липня 2021 року надав до суду відзив на позов в якому вказав, що позов є безпідставним та не підлягає задоволенню так як він сплачує аліменти в повному обсязі, а 11 листопада 2020 року звернувся до відділу ДВС з заявою про відрахування з його пенсії 50 % для погашення заборгованості. Він є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію, хворіє, в зв`язку з чим не працює і інших доходів не має. Проживає разом з батьками пенсіонерами, які фактично знаходяться на його утриманні. За наведених обставин, зважаючи на стан його здоров`я та матеріальне становище, вважає, що немає підстав для збільшення розміру аліментів на утримання сина. Також, заперечує проти заявленої позовної вимоги про позбавлення його батьківських прав і просить відмовити в її задоволенні, так як він не відмовляється від спілкування з сином та участі у його вихованні, проте Позивач заборонила всі контакти з дитиною, а Відповідач вирішив не ускладнювати стосунки з метою уникнення травмування психіки дитини. Зазначає, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав зроблено без врахування всіх обставин, а тому просить віднестись до нього критично та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. /а.с.49-51/ 21 липня 2021 року від позивача надійшло заперечення на відзив в якому вона вказує, що твердження Відповідача про те, що на його утриманні перебувають батьки не відповідає дійсності, так як вони також отримують пенсію. Позивач також є інвалідом і не працює, а тому їй важко самій утримувати дитину, яка часто хворіє та несе додаткові витрати, пов`язані з лікуванням та навчанням сина, в той час як Відповідач має змогу сплачувати аліменти у заявленою нею розмірі. Позивач вказує, що в рішенні Березанського районного суду від 12 вересня 2011 року за її позовом про розлучення зазначено, що Відповідач вживає спиртні напої та веде себе агресивно. Крім того, 01 лютого 2017 року Відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП так як затіяв сімейну сварку та ображав Позивача нецензурними словами. Відповідач не робив спроб для спілкування з дитиною, син про нього не знає, під час спільного проживання [PERSON] пиячив, програвав гроші, розбив автомобіль та виніс з будинку інструменти та золоті вироби. /а.с.76-78/ Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просив їх задоволити. Суд, вислухавши Позивача, її представника, Відповідача та представника Третьої особи, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 06 травня 2014 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини змінилося на - [PERSON] . /а.с.8/ Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . /а.с.9/ Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області в справі про адміністративне правопорушення № 288/111/17 від 01 лютого 2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт. /а.с.10, 79/ Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2017 в цивільній справі № 288/99/17, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб зареєстрований 06 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 27, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . /а.с.11-12/ 08 грудня 2020 року за вих. № 1568/А-2020 виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради видано довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] про те, що до складу сім`ї /зареєстрованих/ входять: - [PERSON] , заявник, [INFO] ; - [PERSON] , син, [INFO] . /а.с.13/ Як вбачається з інформації з дошкільного навчального закладу «Сонечко», [PERSON] відвідував садочок з 06 липня 2018 року по березень 2020 року, дитина була завжди чиста, охайна, мала належний вигляд. До садочка дитину проводила, забирала і відвідувала батьківські збори мама. Батько дитини про навчання і виховання дитини не цікавився. /а.с.14/ Лікарем [PERSON] видано довідку про те, що здоров`ям дитини - [PERSON] , [INFO] , завжди цікавиться мама - [PERSON] , вона супроводжує дитину до медичного закладу та піклується про стан здоров`я дитини. Батько дитини - [PERSON] жодного разу не спілкувався з медпрацівниками Попільнянського центру ПМСД по питаннях розвитку та стану здоров`я дитини та його розвитком, не супроводжував дитину до медичного закладу. /а.с.15/ 11 грудня 2020 року за вих. № 161 Попільнянським ліцеєм Попільнянської селищної ради видано довідку про те, що батько учня 1-Б класу [PERSON] - [PERSON] , жодного разу не приходив до ліцею та не телефонував, щоб поцікавитись навчанням та вихованням дитини. /а.с.16/ Згідно довідки - характеристики від 09 грудня 2020 року № 5100, виданої Попільнянським ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Василівка, Попільнянського району, Житомирської області, дійсно проживає в [ADDRESS] . Під час проживання за вищевказаною адресою [PERSON] зарекомендувала себе лише з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає та громадський порядок не порушує, в побуті поводить себе добре. До адміністративної відповідальності не притягувалась. На даний час самостійно виховує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , скарг від сусідів відносно [PERSON] не надходило. /а.с.17/ 18 грудня 2020 року за вих. № 09-06/4025/1 Березанською селищною радою Миколаївської області видано довідку - характеристику на [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] спільно з батьками пенсіонерами. З 2009 року - пенсіонер, інвалід ІІІ групи, на даний час за станом здоров`я не працює. Заяв та скарг на [PERSON] не надходило, за місцем проживання характеризується посередньо. /а.с.18/ Попільнянською районною державною адміністрацією за вих. № 425/01-19 від 10 грудня 2020 року повідомлено, що [PERSON] не звертався до Попільнянської РДА, як органу опіки та піклування щодо розв`язання спорів стосовно участі його, як батька, у вихованні та утриманні свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . /а.с.19/ Рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної ради № 63 від 09 квітня 2021 року, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . /а.с.20/ Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету селищної ради від 09 квітня 202 року № 63, зі слів матері батько спільно з дитиною не проживає, не відвідує, не телефонує, вихованням та утриманням не займається і не бажає займатися, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її здоров`ям, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не забезпечує харчуванням та медичним доглядом, не вітає з днем народження. Розгляд заяви [PERSON] призначався тричі, проте [PERSON] не з`являвся, пояснював, що перебував на лікуванні, але підтверджень не надав. Виходячи з вищевикладеного, з метою захисту прав і інтересів дитини, запобігання бездоглядності, орган опіки та піклування селищної ради вважає за доцільне надати висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1979 року народження. /а.с.21/ 14 січня 2021 року за вих. № 1050/87-36 Березанським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видано розрахунок заборгованості по аліментам на підставі виконавчого листа № 288/159/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 09 лютого 2017 року і до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Розмір заборгованості по аліментам станом на 01 січня 2021 року складає - 29183.05 гривень. /а.с.22, 96/ Згідно довідки про неотримання аліментів виданої Березанським районним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 11 серпня 2020 року за вих. № 7099/87-36, [PERSON] , дійсно не отримувала аліменти з 01 лютого 2020 року по 31 липня 2020 року, згідно з виконавчим листом № 288/159/17, виданого 07 березня 2017 року Попільнянським районним судом Житомирської області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина - [PERSON] . /а.с.23, 97/ Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 07 жовтня 2013 року, [PERSON] , 1979 року народження, з 31 жовтня 2020 року є інвалідом ІІІ групи довічно. /а.с.53/ 05 липня 2021 року за вих. № 725 Березанською селищною радою надано довідку про те, що він дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . проживає спільно з батьками [PERSON] , 1949 року народження та [PERSON] , 1949 року народження. /а.с.56/ Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1124/12, [PERSON] з 10 лютого 2021 року по 22 березня 2021 року з діагнозом - гломерулонефрит. /а.с.57, 58/ 11 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до в.о. начальника Березанського відділу ДВС з заявою в якій просив стягувати аліменти з його пенсійної картки на користь [PERSON] . /а.с.59/ Як вбачається з постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника серії ВП № 5362991 від 08 липня 2021 року, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 288/159/17 від 07 березня 2017 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] . /а.с.60/ Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, виданого Березанським РВ ДВС 12 липня 2021 року за вих.№ 6328/87-36, заборгованість за виконавчим листом № 288/159/17 від 23 лютого 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, станом на 01 липня 2021 року складає - 955.50 гривень. /а.с.64-66/ 18 липня 2021 року Березанським РВ ДВС видано розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 288/159/17 від 23 лютого 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, згідно якого станом на 01 липня 2021 року заборгованість відсутня, переплата становить - 15144.50 гривень. /а.с.71-73/ Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2011 року в цивільній справі № 2-327/11, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , розірвано шлюб зареєстрований між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . /а.с.80/ Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] /а.с.107/ пояснила, що [PERSON] залишив [PERSON] з дитиною в 2017 році, а тому дитина його як батька не знає. Вона не бачила, щоб [PERSON] допомагав [PERSON] та приїжджав до дитини. Теперішнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] він називає батьком. Їх діти навчаються в одному класі і вихованням дитини займається [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] /а.с.108/ пояснив, що вони з [PERSON] на теперішній часом перебувають в зареєстрованому шлюбі і з ними проживає син [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] . Вихованням дитини займається він з [PERSON] , і той називає його батьком. [PERSON] дитина взагалі не знає, він не телефонує до нього, не надсилає подарунки, не замається його виховання і не спілкується з ним. Вони з [PERSON] знайомі, так як раніше разом працювали в «автодорі», проте він зловживав спиртним та його звільнили з роботи. Крім того, він бив дружину, виносив з дому речі та грав на гральних автоматах. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] /а.с.109/ пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] . Їй зателефонувала її бувша невістка - [PERSON] та повідомила, що хоче позбавити її сина батьківських прав відносно їх спільної дитини - [PERSON] . Вона просила її цього не робити, тому що він не поганий батько, любить сина. Після їх розлучення вона з сином [PERSON] хотіли приїхати до дитини, проте [PERSON] категорично заперечувала проти цього і вказувала, що не хоче бачити [PERSON] . Вона неодноразово надсилала посилки дитині, але побоювалася зізнатися, що вони від [PERSON] . Ліля надсилала їй фото онука, проте перед подачею позову про позбавлення батьківських прав відносини у них погіршилися. Коли [PERSON] проживав разом з [PERSON] , то він все робив по домогосподарству. На даний час [PERSON] не відвідує дитину, тому що його не допускають до нього, а не спілкується по телефону, тому що його заблокували. На даний час син дуже хворіє та несе великі витрати на лікування, а тому не має змоги сплачувати кошти на дитину в більшому розмірі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] /а.с.110/ пояснив, що він є батьком [PERSON] . Обставини, які [PERSON] вказує в позові про його сина є неправдивими, вона хоче домогтися позбавлення батьківських прав з метою зміни прізвища дитини. Коли [PERSON] жив з [PERSON] , то він допомагав робити ремонт в будинку, посадив сад, а батьки [PERSON] нічого не допомагали. Після розлучення син не їздив до дитини, оскільки [PERSON] забороняла це робити. [PERSON] дуже любить дитину, цікавиться його виховання, хоче його побачити, але цьому перешкоджає [PERSON] , вона заблокувала телефон та забороняє приїжджати до них додому. На даний час син не має змоги приїхати до дитини так як дуже хворіє, в нього високий тиск, він не може вийти з будинку та періодично перебуває на гемодіалізі. Також, в зв`язку з станом здоров`я він витрачає значні кошти, але намагається сплачувати аліменти в повному обсязі. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягувати з Відповідача аліменти в розмірі 1/3 всіх видів заробітку та позбавити його батьківських прав з тих підстав, що Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, також матеріальне становище Позивача погіршилось, а тому вона просить змінити розмір присуджених Відповідачу аліментів з 1/4 частки на 1/3 частку від доходу. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова № 3 від 30 березня 2007 року) зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і допускається лише при наявності вини в діях батьків і належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Пунктом 16 вищевказаної Постанови № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до пункту 18 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Під час розгляду справи встановлено, що Відповідач проти позбавлення його батьківських прав заперечує, про що вказував у відзиві на позов та в судовому засіданні, має намір на відновлення відносин з сином, так як не спілкується з ним в зв`язку з станом свого здоров`я та напруженими відносинами з матір`ю дитини, має переплату по аліментах, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Судом не встановлено винної поведінки батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, його поведінку можливо змінити в кращу сторону, що сприятиме захисту інтересів дитини щодо його права на батьківське піклування. Неможливість активної участі батька в житті сина спричинена з об`єктивних причин: проживання в іншій області та стан здоров`я. Формування відношення дитини до батька фактично відбувається лише за впливом матері, яка має вкрай неприязні стосунки із відповідачем. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20); від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20) та інші. Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення Відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер, не є беззаперечним доказом ухилення батька від виконання своїх обов`язків, а тому є недостатньо мотивованим та суперечить інтересам дитини. Посилання Позивача на те, що дитина впродовж трьох років проживає разом із нею та не бачиться із батьком не є підставою для позбавлення Відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого Позивач не довела. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення Відповідача батьківських прав, відсутні, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Щодо заявленої Позивачем вимоги про зміну розміру присуджених Відповідачу аліментів з 1/4 частки, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/3 частку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України). Згідно з положеннями статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова № 3 від 15 травня 2006 року) судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Звертаючись до суду Позивач просить змінити розмір стягуваних з Відповідача аліментів на підставі рішення суду, збільшивши їх з 1/4 частки на 1/3 частку посилаючись на збільшення витрат для гармонійного розвитку дитини. Виходячи з положень статей 182, 192 СК України, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Обґрунтовуючи наявність підстав для збільшення розміру стягуваних з Відповідача аліментів, крім іншого, Позивач вказувала, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, її матеріальне становище погіршилось. Сплачуваних коштів на аліменти їй не вистачає, оскільки потреби дитини зростають він відвідує додаткові зайняття та спортивну школу, що тягне за собою і збільшення матеріальних витрат. Разом з тим, Позивачем не зазначено наявності визначених у статті 192 СК України обставин, які можуть слугувати підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів та, відповідно, не надано належних та допустимих доказів існування таких обставин. Судом встановлено, що Відповідач є інвалідом ІІІ групи, з нього стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 09 лютого 2017 року і до повноліття дитини, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а станом на 01 липня 2021 року заборгованість по аліментам відсутня, переплата становить 15144.50 гривень. /а.с.71-73/ Під час розгляду справи обставин, які б давали підстави для висновку про те, що матеріальний стан Відповідача значно покращився не встановлено, а доказів, які б свідчили про наявність інших обставин, які передбачені статтею 182 СК України, що дають підстави збільшити розмір аліментів Позивачем не надано. Крім того, пред`являючи позов про збільшення розміру стягуваних аліментів, Позивач не надала суду належних доказів суттєвого покращення матеріального стану Відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про свої щомісячні доходи та зміни сімейного стану які б вказували на те, її матеріальний стан погіршився, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для збільшення стягнутої суми аліментів. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлена Позивачем вимога про стягнення з Відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки задоволенню не підлягає. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для заявлених ним позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі. Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed