Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] звернуласьдо суду з позовом до територіальної громади смт. Станиця Луганська в особі Станично-Луганської селищної ради про визнання права власності та визнання прав забудовника в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 01 січня 2012 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті спадкоємцями залишилися вона та їхня донька [PERSON] У встановлений законом строк вона звернулася до Четвертої Луганської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, натомість, донька звернулася до нотконтори із заявою про відмову від прийняття спадщини, неприйняла спадщину та не є стороною у справі. Зазначала, що на підставі вказаної заяви було відкрито спадкову справу, що підтверджує відсутність інших вимог на спадкове майно, а саме: 1/3 частку квартири, земельну ділянку площею 0,1471 га, автомобіль ВАЗ 2103 та на майнові права забудовника земельної ділянки. Звертала увагу суду на те, що після смерті чоловіка тяжко хворіла. Згодом, в 2016 році, вона звернулася до приватного нотаріуса Станично-Луганського нотаріального округу, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкова справа була відкрита іншою нотаріальною конторою. У звязку з тим, що на час антитерористичної операції на території її проведення, вирішено тимчасово припинити доступ до Єдиних та Державних реєстрів України, зокрема, і до Спадкового реєстру, отримання свідоцтв про право на спадщину за законом в м. Луганську є неможливим. А тому, вона не може отримати спадщину у нотаріуса, який веде спадкову справу. У звязку з наведеним просила суд визнати за неюправо власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] на 1/3 частку квартири № 39 в будинку №26, кв. Шевченко в м. Луганську; земельну ділянку площею 0,1471 га, кадастровий номер 4424880500:05:001:0091, розташовану за адресою: село Валуйське, пров. 2-й Совєтський буд.30; автомобіль ВАЗ 2103, 1976 року випуску, номерний знак ВГИ 89-47 та на майнові права забудовника земельної ділянки, розташованої за адресою: село Валуйське провулок 2-й Совєтський, буд. 30. Позивач у судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, у поданій до суду заяві просила суд розглядати справу без її участі. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-УР №831364 від 18 липня 1960 року, виданого Артемівським райбюро ЗАГС м. Луганська, актовий запис № 608 (а.с. 20). 01 січня 2012 року чоловік позивача - [PERSON] помер, що вбачається із свідоцтва про смерть від 05 січня 2012 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 20 (а.с 19). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина і Четвертою Луганською державною нотаріальною контрою 29 червня 2012 року була заведена спадкова справа, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №48149781 від 20 червня 2017 року (а.с. 108-109). За життя [PERSON] належало право власності на 1/3 частку квартири №39 в будинку №26 на кв. Шевченка в м. Луганську, яке виникло у нього на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 31 травня 2008 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства Луганської міської ради згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» за розпорядженням органу приватизації №967 від 31 травня 2008 року, що підтверджується копіями Свідоцтва про право власності на житло та Технічним паспортом на приватизовану квартиру №39 в будинку №26 на кв. Шевченка в м. Луганську (а.с. 22-24). Крім того, [PERSON] на підставі технічного паспорту, виданого РЕВ УВС Ворошиловградської області 11 березня 1976 року, за життя належав транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 2103, 1976 року випуску, номерний знак (на російській мові) ВГИ 89-47. Також, [PERSON] належало право власності на земельну ділянку розташовану на території Валуйської сільської ради Станично - Луганського району Луганської області за адресою: село Валуйське пров. 2-й Совєтський буд. 30 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №178724, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 010542300184, виданого на підставі Рішення Валуйської сільської ради від 26 листопада 2002 року, протокол №11 і рішення 16 сесії 4 скликання від 25 травня 2005 року. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку (а.с. 27). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до складу спадщини входять права забудовника вказаної земельної ділянки, що належали [PERSON] на момент його смерті. Земельна ділянка на території Валуйської сільської ради Станично - Луганського району Луганської області за адресою: село Валуйське пров. 2-й Совєтський буд. 30 була власністю спадкодавця та перебувала в його користуванні з 1991 року. Земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку надано [PERSON] відповідно до наказу директора радгоспу ім. 8-го [PERSON] №102-п від 04 лютого 1991 року на підставі заяви [PERSON] Виконком Валуйської міської ради 23 лютого 1991 року рішенням № 22 узгодив наказ директора радгоспу про надання земельної ділянки. Одночасно виконком сільради звернувся до виконкому Станично-Луганської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на будівництво жилого будинку та зобовязав [PERSON] в місячний строк отримати у районного архітектора Будівельний паспорт на забудову ділянки, що вбачається із вищезазначеного рішення (а.с. 29). [PERSON] отримав будівельний паспорт у встановлений рішенням строк та 29 жовтня 1993 року представником Станично-Луганського районного архітектора визначені в натурі межі земельної ділянки і одночасно проведено розбивку майбутніх будівель, що підтверджується Актом від 29 жовтня 1993 року (а.с. 33). З інформації районного відділу земельних ресурсів за №836 від 12 липня 2005 року вбачається присвоєння земельній ділянці, розташованій за адресою: с. Валуйське, пров. 2- Совєтський, 30, кадастрового номеру № 4424880500:05:001:0091, необхідного для передання земельної ділянки [PERSON] в приватну власність. Рішенням виконавчого комітету Валуйської сільської ради від 26 липня 2005 року протокол №7, у звязку з упорядкуванням населеного пункту - села Валуйське Станично-Луганського району Луганської області, вирішено змінити адресу земельної ділянки, раніше наданої [PERSON] для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, з адреси: провулок 1 Совєтський на провулок 2 Совєтський в селі Валуйське Станично - Луганського району Луганської області (а.с. 36). Рішенням Вісімнадцятої сесії Валуйської сільської ради Четвертого скликання 11 листопаду 2005 року [PERSON] додатково надано земельну ділянку площею 0,03 га шляхом приєднання її до існуючої земельної ділянки в селі Валуйське пров.2 Совєтський, 30 Станично-Луганського району Луганської області. Загальну площу земельної ділянки встановлено у розмірі 0,1471 га. Спеціалісту по земельним питанням доручено встановити межі земельної ділянки в натурі та внести зміни та записи в земельно-облікову документацію (а.с. 36). Земельну ділянку загальною площею 0,1471 га [PERSON] передано у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, як то вбачається з вищезазначеного Державного акту на право власності на земельну ділянку від 04 жовтня 2005 року (а.с. 27). Будівництво спадкодавець здійснив відповідно до Будівельного паспорту і станом на листопад 2009 року будівництво житлового будинку було майже закінчено, оскільки комунальне підприємство «Станично-Луганське бюро технічної інвентаризації» станом на 25 листопада 2005 року виготовило технічний паспорт садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: Станично - Луганський район село Валуйське, пров. 2 Совєтський, буд. 30. Однак свідоцтво про право власності на обєкт нерухомого майна, розташованого за вказаною адресою отримане не було. Рішенням Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 26 березня 2010 року вирішено оформити право власності [PERSON] на житловий будинок (загальною площею 73,0 м?, житловою 40,8 м?) та господарські споруди, за адресою: село Валуйське провулок 2 Совєтський, буд. 30, та видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно: житловий будинок №30, провулок 2 Совєтський, с. Валуйське Станично-Луганського району Луганської області на імя [PERSON] З огляду на наведене, за життя [PERSON] не мав права власності на житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно на імя спадкодавця. Однак будівництво житлового будинку, здійснене [PERSON], самочинним не є. Житловий будинок він будував на власній земельній ділянці, відповідно до Будівельного паспорту. Крім того, рішенням Валуйської сільської ради Станично-Луганського району 26 березня 2010 року прийняте рішення про оформлення права власності на житловий будинок та видачу свідоцтва про право власності на зазначений будинок. Вартість квартири, розташованої за адресою: м. Луганськ, кв. Шевченка[ADDRESS], відповідно до звіту (висновку) про незалежну оцінку майна оцінювача [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво МФ №8596 від 15 грудня 2012 року, реєстр. св. № 9648 від 30 січня 2013 року), становить 199\~635 грн. 00 коп. Відповідно, вартість 1/3 частки квартири дорівнює 66 545 грн. 00 коп. Вартість земельної ділянки, розташованої за адресою: Станично-Луганський район с. Валуйське провулок 2-й Совєтський буд. 30, згідно інформації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданої відділом Держгеокадастру у Станично-Луганському районі Луганської області, становить 108\~682 грн. 84 коп. Вартість автомобіля ВАЗ 2103, державний реєстраційний номер ВГИ 8947, відповідно до звіту про оцінку майна оцінювача [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво МФ №8142 від 24 грудня 2011 року, реєстр. св. №9045 від 13 лютого 2012 року), становить 10 000 грн. 00 коп. Таким чином, загальна вартість спадкового майна складає 185 227,84 грн. Відповідно до п. 8 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Як зазначено в п. 3.2. [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», потрібно визнати правильним практику визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. [PERSON] приватного нотаріуса Станично-Луганського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10 вересня 2016 року вбачається, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом07 вересня 2016 року зверталасьпозивач, яка прийняла спадщину, згідно ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України після померлого 01 січня 2012 року [PERSON] Приватним нотаріусом [PERSON] зазначено, що спадкову справу на підставі заяви [PERSON] було заведено Четвертою Луганської державною нотаріальною конторою, інших заяв про прийняття спадщини до спадкової справи не надходило. Донька померлого [PERSON] - [PERSON] в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, звернулася до Четвертої Луганської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. Заповіту спадкодавець не залишив. [PERSON] приватного нотаріуса [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки спадкова справа заведена іншим нотаріусом (а.с. 10). До вказаних правовідносин підлягають застосуванню норми книги шостої ЦК України «Спадкове право». Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК). У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок йогосмерті. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»), тобто свідоцтво про право на спадщину позивач мав отримати після 01 липня 2012 року. Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не зміг, оскільки на території міста Луганськ, де була розташована Четверта Луганська державна нотаріальна контора проводиться антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Луганськ Луганської області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведені спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної владиУкраїни, є неможливим. Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України від 02 версеня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 189-VIII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року [PERSON] № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте, зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тобто, матеріалами справи доведено, що починаючи з 2012 року і до теперішнього часу, позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000?I) (п. 40). У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України» Європейський Суду зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення «Вістіньш і Перепьолкінс протии Латвії» [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року) (п. 1);…. перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс протии Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш протии Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу протии Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» міжзагальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі«Спорронг та Льонрот протии Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі«Джеймс та інші протии Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (п. 3)». Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено через тимчасову окупацію окремих районів Луганської області, проведенням на території Луганської області антитерористичної операції, позивач вже декілька років з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідностатті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разівідмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майнов судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно відповіді Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 20 липня 2017 № 16289/13/4 архів та незакінчені спадкові справи Четвертої Лугаської державної нотаріальної контори з тимчасово неконтрольованої території не вивезені (а.с. ). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і, за таких обставин, визнання права власності на майнов порядку спадкування є компетенцією суду, оскільки залишення спадкової справи на території, яка не контролюється органами державної влади є перешкодами для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючивищенаведене та

Outcome: approved