Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

[PERSON] 04.10.2018р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 13 500,00 грн.. Позовна заява мотивована тим, що позивач позичив під розписку відповідачу грошові кошти про що було складено письмову розписку від 27.05.2018р., а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути грошові кошти до 30.08.2018 р. Проте відповідач порушує взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, у зв`язку із чим, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідач ухвалу про відкриття спрощеного провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримав 02.03.2019 р., що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення адресату, в матеріалах справи (а.с.19). Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив до суду не надав. З заявами або клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до ч.2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 27.05.2018р. між сторонами укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до якої позивач надав останньому грошові кошти в сумі 13 500,00 грн., з кінцевим терміном повернення до 30.08.2018р. (а.с.18). Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення грошових коштів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором позики від 27.05.2018р. у розмірі 13 500,00 грн. Відповідач всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у загальному розмірі 13 500,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, за своїм власним переконанням, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими, законними, доведеними, у зв`язку із чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за належне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved