Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 25.01.2007 року між АКБ «Престиж» та [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що у будинку [ADDRESS], який був переданий [PERSON] в іпотеку АКБ «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», проживала неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] народження, а тому питання передачі в іпотеку житлового будинку повинно здійснюватися за згодою органу опіки та піклування. Позивач зазначає, що при передачі в іпотеку банку будинку, в якому мешкала неповнолітня дитина, порушено вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», оскільки правочин щодо нерухомого майна вчинено без попередньої згоди органу опіки та піклування, а тому такий правочин відповідно до ч.1 ст. 215, ч.6 ст. 203 ЦК України необхідно визнати недійсним. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представник відповідача ПАТ «Фідобанк» в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність підстав для його задоволення. Також представник відповідача заявила про сплив строку позовної давності для оскарження договору іпотеки, який був укладений 25.01.2007 року. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що 25.01.2007 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №014/0305/74/01083, згідно якого для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 25.01.2007 року в сумі 197 175 доларів США, передано в іпотеку банку житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0766 га. за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-7). В договорі іпотеки зазначено, що вказаний житловий будинок належить іпотекодавцю, тобто [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.02.2005 року виконавчим комітетом Деснянської районної ради на підставі рішення виконкому Деснянської районної ради №47 від 14.02.2005 року. З матеріалів справи вбачається, що оскільки [PERSON] на час укладення договору іпотеки був одружений, а тому його дружиною [PERSON] 25.01.2007 року було подано заяву приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], в якій вона надала згоду на укладення договору іпотеки будинку та земельної ділянки її чоловіком - [PERSON] (а.с.55). Доводи представника позивача щодо того, що від [PERSON] обманним шляхом була витребувана заява про надання згоди на передачу її чоловіком в іпотеку нерухомого майна, не доведені в судовому засіданні жодними доказами. Пізніше 29.11.2007 року [PERSON] подавала тому ж самому приватному нотаріусу заяву про надання згоди на укладення договору про заставу її чоловіком [PERSON] автомобіля марки Фольксаген, який передавався в заставу банку для забезпечення виконання зобов'язань за іншим кредитним договором (а.с.57) В обох заявах [PERSON], які вона подавала нотаріусу зазначено, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.55, 57) З копії паспорту [PERSON] на а.с. 56 вбачається, що починаючи з 30.05.1991 року та на час укладення спірного договору іпотеки [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS]. З копії свідоцтва про народження вбачається, що у подружжя [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с.8). Представник позивача в судовому засіданні стверджував, що хоча [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS], проте фактично вона мешкала з чоловіком та дитиною по [ADDRESS]. Проте, в матеріалах справи на а.с.54 міститься довідка голови вуличного комітету №2007/1-57 від 15.01.2007 року, скріплена печаткою виконавчого комітету Деснянської районної ради (позаштатного відділу по роботі з вуличними і дільничними комітетами), в якій зазначено, що [PERSON] мешкає в [ADDRESS], зареєстрований та проживає один. Вказана довідка була надана [PERSON] нотаріусу при посвідченні договору іпотеки. Із статей 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що саме про місце проживання вносяться відомості до паспортного документа і тільки заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для визначення місця проживання особи. Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] на час укладення договору іпотеки проживала та була зареєстрована по [ADDRESS], про що вона зазначала у своїх заявах, адресованих нотаріусу, в яких надавала згоду на передачу в іпотеку та заставу її чоловіком рухомого та нерухомого майна. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Таким чином, неповнолітня дитина, яка на час укладення договору іпротеки не досягла десяти років, могла проживати за місцем проживання одного з батьків. Жодних належних доказів, окрім акту комісії від 06.01.2014 року, скріпленого штампом голови вуличного комітету про проживання [PERSON], його доружини та доньки з 2005 року по [ADDRESS], інформація в якому суперечить довідці голови вуличного комітету №2007/1-57 від 15.01.2007 року (а.с.54), в матеріалах справи немає. Враховуючи вищевикладене, підстав для визнання недійсним договору іпотеки з підстав, заявлених позивачем, оцінивши наявні у справі докази, суд не знаходить.

Outcome: dismissed