Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] в листопаді місяці 2018 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 4000 грн. щомісяця, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, до 16.01.2027 року. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\4 частини з усіх видів доходів [PERSON], стверджуючи, що відповідач є батьком дитини, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обовязків щодо утримання неповнолітньої дитини. Відповідач до суду не зявився, про слухання справи сповіщений належним чином, відзив та заперечення на позов не надав. Суд вислухав позивачку, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2008 року по 2013 рік рішенням Київського райсуду м. Одеси від 01.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], актовий запис про народження №244, вчинений 10.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу між сторонами дитина залишилась проживати з матірю, а батько дитини припинив утримувати сина, займатися його вихованням. Позивачка посилається на скрутне матеріальне становище і відсутність можливості самотужки забезпечити належне утримання сина, його всебічний фізичний і духовний розвиток, тому [PERSON] звернулась до суду з цим позовом і вимагає стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1\\4 частини щомісячно з усіх видів доходів [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначила, що їй стало відомо, що відповідач влаштувався на роботу, працює зварювальником та має постійний дохід, тому аліменти позивачка просить стягнути у розмірі 1\\4 частини з усіх видів доходів відповідача. \~ \~ \~ \~ При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] про стягнення аліментів таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: ст.180 СК визначає « батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Суд встановив , що батько проживає окремо від дитини і що після розірвання шлюбу з [PERSON] батько не приймає участі в утриманні сина. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. З наданих до суду документів вбачається, що відповідач працевлаштований і має щомісячний постійний дохід, тому суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог позивачевої сторони про відшкодування витрат на правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу стаття 133 ЦПК України відносить до судових витрат. Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126). Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126). Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги позивачу не заявляє. Дослідивши умови договору про надання правової допомоги, квитанції щодо оплати виконаних робіт, суд вважає заяву обґрунтованою і доведеною підлягаючою задоволенню, тому як наданий позивачевою стороною розрахунок визначення вартості та обсягу отриманих нею юридичних послуг співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. З огляду на викладене, суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмирі 1900 грн.

Outcome: approved