Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] \~(далі\~ позивач)\~звернувся до\~суду з\~вказаним позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з ПрАТ\~«ШУ «Покровське»\~(далі\~-\~відповідач)\~на свою\~користь у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання), - грошову суму в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16.02.1998 до 21.01.2014, працюючи гірником очисного забою з повним робочим днем в шахті, звільнився з підприємства за станом здоров`я за п.2 ст.40 КЗпП України. Стверджує, що час роботи на підприємстві став причиною виникнення та розвитку у нього професійного захворювання - хронічної попереко-крижової радикулопатії. Посилається на акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.08.2014 за формою П-4, за яким йому встановлено діагноз - хронічна радикулопатія L5, S1 справа в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом; професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів - понад 17 років. Вказує, що за результатами медичного огляду 05.03.2020 йому встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням - хронічна попереко-крижова радикулопатія, визначено 60 % втрати працездатності безстроково. Зазначає, що на теперішній час має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, втратою значного ступеню працездатності, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує додаткових зусиль для її організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я; позивач відчуває свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційну напругу, що призводить до погіршення стосунків в родині та з оточуючими. Наведене спричиняє позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 грн. Ухвалою суду від 09.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.35). 26.04.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (документ сформований в системі «Електронний суду» 24.04.2021), за яким вимога позивача про стягнення 100\~000 грн., як компенсації моральної шкоди з відповідача, є безпідставно завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості; відповідач, якщо суд вирішить задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, просить встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 500 грн, тобто не більше 30 000 грн, в іншій частині позову просить відмовити, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Вказує, що оформляючи трудові відносини з позивачем, йому були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Зазначає також, що за роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Наголошує, що за весь період роботи у відповідача позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці, праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Вказує також, що позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 29.08.2014 та висновок МСЕК від 05.03.2020 про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 60 % по профзахворюванню. Оскільки висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого (а.с.39-44). Третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, будучи належним чином повідомленою про відкриття провадження в даній справі, правом надання пояснень по суті заявлених вимог не скористалась. Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, копією трудової книжки [NUMBER] підтверджено, що позивач з 16.02.1998 по 21.01.2014 працював на підприємстві відповідача гірником очисного забою з повним робочим днем у шахті, звільнений 21.01.2014 за станом здоров`я на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.14-16). За медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання від 09.07.2014 №25/981 відносно позивача, місце останньої роботи: ПАТ «ШУ «Покровське», гірничий монтажник, [PERSON] по 2014 рік; стаж в шкідливих умовах праці - 17 років 10 місяців; висновок: хронічна радикулопатія L5, S1 справа в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювання явились: дані клінічного обстеження; динаміка захворювання, його розвиток під час роботи в шкідливих умовах праці; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці [PERSON] №563/2.3 від 29.05.2014, згідно якої хворий підлягав комплексній дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, параметри яких перевищували допустимі величини); стаж в шкідливих умовах праці - 17 років 10 місяців. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, елементи зниження слуху - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання з умовами праці не пов`язане, враховуючи невираженість його клінічних проявів та відсутність динаміки в період роботи в умовах дії шуму; протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища (а.с.27). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.08.2014, затвердженого 29.08.2014 головним державним санітарним лікарем, комісія у складі в тому числі представників відповідача провела розслідування вказаного вище хронічного професійного захворювання позивача та встановила, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом промислового фактора важкістю праці (п.16); причина професійного захворювання: згідно лабораторно-інструментальних досліджень: потужність зовнішньої роботи при роботі з участю м`язів нижніх кінцівок та тулубу, при роботі с переважною участю м`язів плечового поясу (п.17). Осіб, які допустили порушення нормативно-правових актів з питань охорони праці, що призвели до даного професійного захворювання, встановити не представляється можливим, у зв`язку з тривалим часом роботи в підземних умовах (п.19); стаж роботи в умовах випливу шкідливих факторів 17 років 10 місяців 9 днів (п.12). Відповідно до довідок МСЕК серія 12ААБ № 416845 та серія 12ААА № 088120 дата огляду позивача 05.03.2020, позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, за професійним захворюванням, та визначено 60% втрати працездатності безстроково; визначена потреба в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні (а.с.31). З виписки (епікризу) із медичної карти стаціонарного хворого №8261/1122 вбачається, що в період з 07.11.2013 по 18.11.2013 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Красноармійській центральній районній лікарні з діагнозом: загострення хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліту з вираженим больовим, м`язово-тонічним, правостороннім корінцевим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями функції хребта; скарги на виражену майже постійну біль та обмеження активних рухів в поперековому відділі хребта, утруднення при ходьбі (а.с.17). За консультативним висновком невропатолога КЛПУ «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне об`єднання» від 31.12.2013 - у позивача діагностовано порушення динамічних функцій хребта (а.с.18). Згідно з випискою № 852 із медичної карти стаціонарного хворого позивач перебував з 26.06.2014 по 09.07.2014 на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці ім.Ю.І Кундієва Національної академії медичних наук України»; основний діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 справа в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом; лікувальні та трудові рекомендації: протипоказана робота в умовах дії фізичного навантаження, вимушеній робочій позі, несприятливому мікрокліматі; спостереження та лікування у терапевта, невропатолога, профпатолога за місцем проживання, курси відновлюючого лікування, санаторне-курортне лікування в санаторіях неврологічного профілю (а.с.19). З 2017 р. по 2019 р. позивач періодично перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом хронічна радикулопатія з вираженим больовим, м`язово-тонічним синдромами, рекомендовано, зокрема нагляд у невролога, санаторно-курортне лікування, носіння ортопедичного корсету (а.с.20-26). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт установлення позивачу професійного захворювання, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 60% безстроково, та яке виникло у зв`язку з тривалою роботою на підприємстві відповідача (в умовах випливу шкідливих факторів 17 років 10 місяців 9 днів), що підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та не спростовано відповідачем, систематичне проходження позивачем лікування з приводу відповідного захворювання, встановлення позивачу 3 групи інвалідності безстроково та визначення потреби у медичному та санаторно-курортному лікуванні, апріорі вказує на перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем-роботодавцем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача наведених висновків не спростовують. Покликання відповідача про відсутність висновку лікаря-психіатра лікувально- профілактичної установи або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, як і доводи про обізнаність позивача про тяжкі умови праці та вплив шкідливих факторів, а також користування позивачем додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, не заслуговують на увагу. По-перше, закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому внаслідок професійних захворювань лише на підставі висновку МСЕК, немає та не було, а наявність у МСЕК відповідного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши ступень втрати працездатності, залишкову працездатність потерпілого, характер захворювань тощо. По-друге, законодавець не ставить право особи на відшкодування отриманої моральної шкоди в залежність від обізнаності про тяжкі умови праці/факту користування особою додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, наявність у позивача 60% втрати професійної працездатності, встановлення з 05.03.2020 третьої групи інвалідності безстроково, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та одночасно зважуючи на те, що позивачу після лікування в листопаді 2013р. рекомендовано виключити фізичні навантаження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в розмірі 100 000 грн, є завищеним та з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 40 000 грн. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 400 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (40% від 1000 грн).

Outcome: partial