Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-2012» (далі - відповідач, ТОВ «Розвиток-2012») про стягнення заборгованості за договором про надання фінансової допомоги на зворотній основі, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 2/322 про надання фінансової допомоги на зворотній основі від 26.05.2015 року у розмірі 231 915,98 грн., інфляційні втрати у розмірі 62 060,14 грн., три відсотки річних у розмірі 13 686,28 грн., пеню в розмірі 65 920,04 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.05.2015 року між сторонами у справі укладено Договір № 2/322 про надання фінансової допомоги на зворотній основі (далі - Договір), згідно умов якого відповідачем одержано грошові кошти в розмірі 231 915,98 грн. строком на один рік з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача у банківській установі, що його обслуговує. Позивач зобов'язання за Договором виконав належним чином та перерахував відповідачу грошові кошти, проте останній грошові кошти не повернув, чим порушив грошове зобов'язання. За таких обставин, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач нарахував за весь час прострочення індекс інфляції у розмірі 62 060,14 грн., 3% річних у розмірі 13 686,28 грн. та, згідно п. 6.2. Договору, пеню у розмірі 65 920,04 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-2012» про стягнення заборгованості за договором про надання фінансової допомоги на зворотній основі та справу призначено до судового розгляду на 06.06.2018 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року, у зв'язку із неявкою представника відповідача, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 13.07.2018 року. 13.07.2018 року представник позивача не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача 13.07.2018 року в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Як визначено у ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов'язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідач одержав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками, проте, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, суд ухвалив розглядати справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у заяві. Вивчивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 26.05.2015 року між [PERSON] (далі - Сторона-1) та ТОВ «Розвиток-2012» (далі - Сторона-2) укладено Договір № 2/232 про надання фінансової допомоги на зворотній основі (далі - Договір), відповідно до умов якого Сторона-1 надає Стороні-2 фінансову допомогу на зворотній основі, а Сторона-2 зобов'язується повернути її в термін, визначений цим Договором. Відповідно до п.п. 2.1., 3.1. Договору, розмір допомоги за цим Договором становить 231 915,98 грн. Сторона-1 зобов'язується надати Допомогу протягом 2 (двох) календарних днів з моменту підписання цього Договору. Згідно п. 4.1. Договору, строк, на який надається допомога, становить 1 (один) календарний рік з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок Сторони-2 в банківській установі, що її обслуговує. Відповідно до пункту 5.1. Договору, відповідач зобов'язувався повернути Допомогу в розмірі, вказаному в п. 2.1. даного Договору, в строк, встановлений п. 4.1. Договору. Як визначено у ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зобов'язання за Договором № 2/322 про надання фінансової допомоги на зворотній основі від 26.05.2015 року виконав в повному обсязі, проте, відповідач в порушення умов договору, взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого за ним рахується заборгованість, яка становить 231 915, 98 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніх, належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78, 80 ЦПК України, на підтвердження виконання зобов'язань за Договором № 2/322 про надання фінансової допомоги на зворотній основі від 26.05.2015 року відповідач не надав. Відтак, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 231 915,98 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача за весь час прострочення інфляційні втрати в розмірі у розмірі 62 060,14 грн. та три відсотки річних в розмірі 13 686,28 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню. Також позивач просить стягнути за прострочення грошового зобов'язання пеню в розмірі 65 920,04 грн. Так, згідно п. 6.2. Договору, у разі порушення Стороною-2 пункту 5.1. даного Договору окрім повернення Допомоги Сторона-2 сплачує пеню на користь Сторони-1 у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, позивачем понесено в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 735,82 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0997759965.1 від 26.03.2018 року в розмірі 3616,74 та № 8244 від 15.05.2018 року у розмірі 119,08 грн. Отже, оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 735,82 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved