Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Перемишлянського району Львівської області, [PERSON] про визнання спадщини відумерлою та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON], [PERSON] після смерті матері [PERSON] отримали у спадок 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в с. Унів, вул. Центральна, 107 Перемишлянського району, що стверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Друга частина будинковолодіння на день смерті [PERSON] значилася за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Із 1/2 зазначеного будинку на праві спільної часткової власності [PERSON] прийняла спадщину на 1/10 частину будинку, що стверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину на половину будинку, а [PERSON] на десяту частину та зареєстрували згідно вимог ст..ст. 182,1299 ЦК України. Звертає увагу суду на те, що другу частину будинковолодіння [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не оформили. Відповідно до рішення Перемишлянського районного суду від 11.07.2016 року спадщина на [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнана відумерлою та згідно вимог ст. 1277 ЦК спадщина переходить у власність [PERSON] сільської ради. На початку 2017 року помер [PERSON], який також не оформляв документи на право власності. Зазначає, що рішенням №287 від 25.05.2017 року ІХ чергової сесії VII скликання [PERSON] сільської ради Перемишлянського району Львівської області взято у комунальну власність на баланс [PERSON] сільської ради частки житлового будинку, які значилися за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та є відумерлими. Окрім цього, покликаються на те, що відповідачка [PERSON] під час похорону [PERSON], з 03.04.2002 р. вселилася в житловий будинок [PERSON], що в с. Унів вул.Центральна,107 Перемишлянського району в якому без будь - яких прав на власність чи володіння мешкає і добровільно не бажає звільнити будинковолодіння. Звертають увагу на те, що відповідач за період свого проживання не сплачувала коштів, користуючись чіткою не визначеністю у документації. В судовому засіданні 30.10.2017 року позивачі уточнили позовні вимоги, згідно заяви (а.с. 62-63) та просили: - усунути перешкоди [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у користуванні будинком, що розташований в с. Унів, вул. Центральна,107 Перемишлянського району Львівської області шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку №107 на вул. Центральній в с. Унів Перемишлянського району Львівської області; - визнати відумерлою частку житлового будинку померлого [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позов підтримали з мотивів викладених у ньому. Просили такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Перемишлянського району [PERSON] у вирішенні даного цивільного позову покладається на розсуд суду. Повідомив, що неодноразово до нього, як до голови [PERSON] сільської ради зверталась позивач щодо вирішення питання про виселення [PERSON] з житлового будинку, що за адресою: с. Унів, вул. Центральна,107 Перемишлянського району, оскільки така самовільно вселилася і проживає за зазначеною адресою, без будь-яких правових підстав. Він, безпосередньо із працівниками поліції приходили за вказаною адресою і проводили розмови із [PERSON] щодо її незаконного проживання і виселення із вказаного будинку. Відповідач обіцяла виселитися. Відповідач [PERSON] позов заперечила. Пояснила, що немає необхідності її виселяти, оскільки самостійно покине житловий будинок, однак їй необхідний певний проміжок часу для збирання урожаю та своїх речей. Повідомила, що вселилася в будинок, що за адресою: с. Унів, вул. Центральна, 107 Перемишлянського району з дозволу її власника [PERSON], яка являється її тіткою та здійснювала догляд за такою. Дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим реєстраційною службою Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області від 29.05.2015р., виданого на підставі рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 31.03.2015р., [PERSON] та [PERSON] є власниками 1/2 частини житлового будинку, що за адресою с. Унів, вул.. Центральна,107 Перемишлянського району (а.с.5). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим реєстраційною службою Перемишялнського районного управління юстиції Львівської області від 27.07.2015р., виданого на підставі рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 26.10.2010р., [PERSON] є власником 1/10 частини житлового будинку, що за адресою с. Унів, вул.. Центральна,107 Перемишлянського району (а.с.6). Згідно вироку Перемишлянського районного суду Львівської області від 25.11.2003 року [PERSON] працюючи секретарем Короснянської сільської ради 28.03.2002 року під час вчинення нотаріальних дій. Складання та посвідчення заповіту від імені [PERSON], вчинила службову недбалість, тобто допустила складання офіційного документу з підробленим підписом від імені заповідача, що потягло за собою визнання заповіту недійсним та усунення від прийняття спадщини окремих громадян . [PERSON] засуджено за ст. 366 ч. 2 КК України до двох років позбавлення волі з позбавленням права займати посади повязані з здійсненням функцій представництва влади. На підставі ст.1 п бЗакону України Про амністію засуджену [PERSON], звільнено від покарання. Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку №107 на вул. Центральній в с. Унів Перемишлянського району Львівської області, оскільки позивачі, як власники житлового будинку мають право вимагати від відповідача звільнити житлове приміщення, яке вона займає без достатніх правових підстав, а оскільки остання відмовляються це зробити у добровільному порядку, то їх це слід зобовязати в судовому порядку. Що стосується вимоги позивачів про визнання відумерлою частку в будинковолодінні померлого [PERSON] в задоволенні такої слід відмовити з огляду на наступні обставини. Районним судом встановлено, що [PERSON] помер 02.04.2008 року, [PERSON],15.10.2008 року, [PERSON],06.10.2010 року, [PERSON] 22.02.2009 року [PERSON] 25.02.2012 року та [PERSON] на початку 2017 року (а.с. 52-59) Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.06.2007 року визнано право власності за [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на спадкове майно, яке залишилось після померлої 2002році - [PERSON] та складається із житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами у селі Унів, вул. Центральна,107 та приватизовану за будинком володіння присадибну земельна Перемишлянського району (а.с.4-5, справа 449/380/16ц). Додатковим рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 26.10.2010 року визначено частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спадковому майні, згідно рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 14.06.2007 року в розмірі по 1/10 частині. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 11.07.2016 року визнано, що частки житлового будинку, який знаходиться в с. Унів, вул. Центральна,107 Перемишлянського району Львівської області і значаться за [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються відумерлими (а.с.8-9) Рішенням №287 від 25.05.2017р. IX чергової сесії VII скликання [PERSON] сільської ради Перемишлянського району Львівської області взято у комунальну власність та на баланс [PERSON] сільської ради Перемишлянського району Львівської області частки житлового будинку, який знаходиться в с. Унів, вул. Центральна,107 Перемишлянського району Львівської області і значаться за [PERSON], [PERSON], [PERSON] як відумерлі відповідно до рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 11.07.2016р. ( а.с.7) Відповідно до ст. 1277 ЦК у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою у випадках встановлених цивільним Кодексом України, подається до суду органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ст.274 ЦПК України) Тобто відумерлість спадщини стосується випадків, коли після смерті особи, яка залишила після смерті себе спадщину, немає спадкоємців. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи або день , з якого вона оголошується померлою. Оскільки, територіальна громада визнана потенційним правонаступником померлого, саме органу місцевого самоврядування належить звернутися з заявою про визнання спадщини відумерлою. Такими органами відповідно до Закону Про місцеве самоврядування є сільська, селищна, міська ради та їх виконавчі комітети. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Суд вважає, що позивачами належними та допустимими доказами не доведено, що їх цивільне право порушене та підлягає захисту у спосіб, який ними визначений. Відтак, оскільки захисту підлягає лише порушене цивільне право, а право [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не порушене, оскільки законом чітко визначено територіальну громаду як потенційного правонаступника померлого, тому саме органу місцевого самоврядування належить право звернення до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, дотримавшись визначеної законом процедури і лише у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. На підставі вищенаведеного суд вважає, що відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання спадщини відумерлою.

Outcome: partial