Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] 30 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON]В і [PERSON] «Страхова компанія «Провідна» філії [PERSON] «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, грошових кошті в та витрат, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 09 червня 2016 року близько 14.30 години [PERSON], керуючи автомобілем «Great Wall Safe», державний номер [NUMBER], рухався в м. Дніпро по вул. Б.Хмельницького і в районі будинку № 23а через, на їх думку, неправомірні дії і порушення правил дорожнього руху відповідача [PERSON] на автомобілі «Мерседес», державний номер [NUMBER], для уникнення зіткнення з цим автомобілем прийняв вправо і допустив зіткнення з автомобілем «ДЕУ», державний номер [NUMBER], який був припаркований позивачем [PERSON]; після цього автомобіль «Great Wall Safe» під керуванням [PERSON], не витримавши безпечну дистанцію, скоїв зіткнення з автомобілем «Опель», державний номер 150 88 АВ, під керуванням [PERSON], отже здійснено ДТП, в результаті якого позивач постраждав, йому завдана матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, за що стосовно цього водія [PERSON] складено адміністративний протокол, але судом він не був визнаний винним в цьому ДТП і справа стосовно нього закрита, він не притягнутий до адміністративної відповідальності постановою суду. Вказаною постановою фактично винним визнано відповідача [PERSON], саме винними вказаними діями цього відповідача, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Страхова компанія (відповідач) не відшкодувала всю шкоду, хоча своєчасне звернення до неї позивача було і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і своєчасно. Розрахунку не було. Вважає, що вказану шкоди повинен зараз відшкодовувати відповідач в межах своєї відповідальності (страхова компанія) і просив стягнути з страхової організації всю не сплачену матеріальної шкоди в межах ліміту відповідальності по полісу [PERSON] з урахуванням передбачених законом витрат по експертизі і судовому збору, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] «Страхова компанія «Провідна» філії [PERSON] «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; в письмовому зверненні до суду позовні вимоги фактично не визнав, вважаючи їх неправомірними, ДТП була, винна особа не встановлена, всі належні документи їм позивачем не надано, страхового випадку не було. По закону все зроблене ними правильно, решта наданих документів позивачем протирічливі і не підтверджують заявлену суму матеріальної шкоди та інш.. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавали. Вважають позовні вимоги до них не доведеними, безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі та справу розглянути без участі їх представника. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 09 червня 2016 року близько 14.30 години [PERSON], керуючи автомобілем «Great Wall Safe», державний номер [NUMBER], рухався в м. Дніпро по вул. Б.Хмельницького і в районі будинку № 23а через неправомірні дії і порушення правил дорожнього руху відповідача [PERSON] на автомобілі «Мерседес», державний номер [NUMBER], який здійснював рух по суміжній смузі та перед здійсненням маневру зміні напрямку руху або зменшення швидкості руху автомобіля, не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоровю громадян, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням автомобіля, не вжив заходи для зменшення швидкості свого автомобіля і зупинки, почав перестроюватися з однієї смугу руху в іншу не пропустивши транспортні засоби, що рухалися по цій смузі, в наслідок чого вимусив здійснити не передбачуваний маневр автомобіля під керуванням водія [PERSON] і для уникнення зіткнення з цим автомобілем (під керуванням [PERSON] прийняв вправо і допустив зіткнення з автомобілем «ДЕУ», державний номер [NUMBER], який був припаркований в тому місці позивачем [PERSON]; після цього автомобіль «Great Wall Safe» під керуванням [PERSON], не витримавши безпечну дистанцію, скоїв зіткнення з різко зупинившимся в тому місці і в цей час автомобілем «Опель», державний номер 150 88 АВ, під керуванням [PERSON], отже здійснено ДТП. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення цим водієм ([PERSON]В.), зазначених Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля. Стосовного винного, на думку працівників поліції, у вказаній ДТП водія [PERSON] працівниками поліції складено протокол і направлено його до суду. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року [PERSON] не було визнано винним за ст. 124 КУпАПП і адміністративна справа стосовно нього було закрита за відсутності події і складу правопорушення; вказаною постановою фактично встановлено винні дії відповідача [PERSON], але стосовно нього протокол не складався і тому його не було на той час притягнуто до адміністративної відповідальності, постанова не оскаржена і набрала законної сили. За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є водій [PERSON]. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року встановлено факт вчинення [PERSON] на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями [PERSON] та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність вказаного водія в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. Постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього водія ([PERSON]В.) на вказаному автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим водієм і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що винними діями [PERSON] на вказаному автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в значних витратах на ремонтно-відновлювальні роботи свого пошкодженого винними діями вказаного водія ([PERSON]В.). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями саме цієї особи ([PERSON]В.), повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями цього відповіідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок також і винної особи. На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] мав страховий поліс [PERSON] «Страхова компанія «Провідна» № АЕ 4679401 про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третії осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, вказаний поліс був оформлений в Дніпропетровській філії цієї страхової компанії, строк дії полісу з 06 вересня 2015 року по 05 вересня 2016 року . Суду було надано позивачем висновок про вартість майна, звіт № 02-08-16Р експертного дослідження від 17 серпня 2016 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля «ДЕУ», складає 22262 грн. 36 коп. (вартість повного відновлювального ремонту цього автомобіля згідно кошторису цього ж висновку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу запчастин автомобіля, які підлягають заміні, без урахування ВТВ). Вказані кошти і є фактичними витратами позивача на ремонт його пошкодженого автомобіля, про що суду надано письмові докази. Відповідно до ст. 1194 ЦК України страхова компанія у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Але сторона відповідача взагалі не виплатила позивачу нічого, надавши відповідь про неможливість вказаного. Суд не може прийняти до уваги вказану відповідь, оскільки пошкоджений транспортний засіб (позивача) цим відповідачем не оглядався і дослідження не проводилося, поясненням страхового інспектора філії не надано суду. Позивач відразу звернувся до страхової компанії, відповідача з питанням виплати йому вказаних коштів, вказана письмова заява позивача була отримана відповідачем, але до моменту подачі позову до суду ця страхова компанія не виплатила позивачу вказані суми і навіть не надала належної письмової відповіді на його письмове звернення. Фактично цим відповідач відмовився виплачувати вказані суми коштів. Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Отже відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля. Але не зважаючи на вказане, на вимогу позивача відповідач страхова компанія не виплатила позивачу своєчасно в якості страхового відшкодування належної обумовленої суми, шкода залишилася своєчасно не виплаченою і виплачувати її решту відповідач відмовляється, мотивуючи це тим, що їм не надана постанова суду про винність особи в ДТП і завдання винною особою шкоди. Але законом прямо і не передбачено надання саме позивачем вказаного документу (постанови суду про винність особи). Враховуючи наведене суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] «Страхова компанія «Провідна» філії [PERSON] «Страхова компанія «Провідна» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 22262 грн. 36 коп. та витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1000 грн.. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки зобов'язання цього відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, на думку позивача, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Стаття 992 ЦК України передбачає майнову відповідальність страховика за несплату або прострочку виплати (в тому числі й при відсутності відмови в страховій виплаті) у вигляді сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або ЦК. Відповідно до п. З. постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших, негативних наслідків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач [PERSON] «СК «Провідна» повинне довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв цим відповідачем до суду не надано. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вказаного відповідача (страхової компанії) відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань чи їх відсутність стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] «Страхова компанія «Провідна» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 22262 грн. 36 коп., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 1000 грн. та витрати на судовий збір в сумі 552 грн. 21 коп. (з урахуванням поштових витрат 01 грн.), а всього 23814 грн. 57 коп.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування завданих збитків, матеріальної шкоди та витрат знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved