Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] 20.06.2017 року звернулась до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Краснолиманського центру обслуговування клієнтів про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. Позивач просила визнати факт відсутності у неї заборгованості за спожиту електричну енергію перед ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», зобовязати відповідача за власні кошти підключити будинок позивача до електромережі, стягнути з відповідача 1892,29 грн. моральної шкоди та матеріальні збитки в розмірі 2525,14 грн., завдані псуванням через відімкнення електропостачання лікарських препаратів і продуктів харчування, також [PERSON] просила суд зобовязати відповідача своєчасно виставляти рахунки за спожиту електроенергію, своєчасно відповідати на звернення. 06.07.2017 року, до початку розгляду справи по суті, [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила суд зобовязати відповідача скасувати раніше нараховану заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 1829,29 грн., зобовязати ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» здійснити за власний рахунок підключення до мережі електропостачання будинку, в якому мешкає позивач, стягнути з відповідача 1892,29 грн. моральної шкоди, стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 2525,14 грн., завдані псуванням через відімкнення електропостачання лікарських препаратів і продуктів харчування, зобовязати відповідача своєчасно виставляти рахунки за спожиту електроенергію, стягнути з ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» судові витрати. Заявлені нею вимоги позивач обґрунтовує такими обставинами. [PERSON] повідомляє, що між нею та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» 21.02.2017 року було укладено договір користування електричною енергією № 231104045. Вказаним договором передбачено,що оплата за спожиту електроенергією має здійснюватись відповідно до показань приладів обліку за тарифами для населення по рахунках, які виставляються споживачу не пізніше 10 числа наступного місяця. Однак позивачу надійшов рахунок для оплати лише 24.03.2017 року, зі змісту рахунку вбачалось, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 1892,09 грн.. При цьому на момент укладання договору представниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було зазначено, що заборгованості у [PERSON] немає взагалі; згідно з п.18 вказаного договору у разі існування заборгованості на час ук4ладення договору сторонами має бути погоджено графік її погашення за умови оплати поточних рахунків. Позивач сплачувала поточні рахунки за спожиту електроенергію 29.03.2017 року,19.04.2017 року, 19.05.2017 року. 21.04.2017 року на номер мобільного телефону [PERSON] надійшло SMS- повідомлення про наявність заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 1892,29 грн., позивача було попереджено про можливість відімкнення її будинку від мережі електропостачання на 30-й день у разі несплати рахунку. 22.04.2017 року додому до [PERSON] приїхали представники ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з наміром відімкнути будинок позивача від електропостачання, однак обмежились лише перевіркою сплати рахунків за спожиті послуги. 24.04.2017 року позивач звернулась до начальника Краснолиманського центру обслуговування клієнтів ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з листом щодо відсутності у неї заборгованості. 19.05.2017 року [PERSON] отримала чергове SMS- повідомлення про наявність заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 2276,23 грн., однак позивач заперечує існування такої заборгованості. 22.05.2017 року будинок, в якому мешкає [PERSON], було відімкнено від мережі електропостачання, позивач вважає такі дії працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» неправомірними. Діями працівників вказаної юридичної особи [PERSON] було завдано матеріальну шкоду, яка полягала у псуванні лікарських препаратів та продуктів харчування на загальну суму 2525,14 грн.. В судовому засіданні [PERSON] заявлені нею позовні вимоги підтримала, наполягала на їхньому задоволенні, на підтримання своєї позиції по справі навела аргументи, аналогічні викладеним у позовні заяві. Представник відповідача ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.39), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, додатково зазначив, що, на його думку, субєкт порушеного права може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту такого права, у позивача відсутнє обґрунтування саме таких способів захисту належного їй права, у діях працівників юридичної особи - відповідача не вбачається порушень чинного законодавства України, оскільки відімкнення будинку позивача від мережі електропостачання було здійснено через наявність заборгованості за спожиту електроенергію; ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» здійснювалось надійне постачання споживачу електричної енергії належної якості, а відтак, підстави для відшкодування збитків, заподіяних постачанням продукції неналежної якості, відсутні; так само відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди [PERSON], оскільки постачання електричної енергії не спричинило будь-якої шкоди її життю чи здоровю; позивачем не було зазначено, в чому саме полягає моральна шкода, не надано доказів що могли б підтвердити існування такої шкоди. Представник відповідача просив відмовити у позові повністю. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст.61 ЦПК України). Суд, вислухавши доводи і пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [INFO](а.с.7), згідно з її поясненнями, наданими в судовому засіданні з 2005 року користується будинком № 55 по вул. Центральній у с. Торське Лиманського району Донецької області. Також у вказаному будинку впродовж певного часу мешкала сестра позивача [PERSON], яка померла 11.11.2016 року (а.с.101). Як визнала [PERSON], після смерті сестри вона має намір успадкувати зазначений будинок, подала з цією метою заяву про прийняття спадщини до Лиманської нотаріальної контори Донецької області, однак на час розгляду справи ще не завершила оформлення свої спадкових прав. Відповідач ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» є юридичною особою, зареєстрованою за адресою: [INFO], не перебуває в процесі припинення (а.с.24) Між [PERSON] та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Краснолиманського ЦОК було укладено договір про користування електричною енергією від 21.02.2017 року № 231104045 (а.с. 8-9). Згідно з цим договором енергопостачальник бере на себе зобовязання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 10.10 кВт електроустановок споживача, а споживач зобовязується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором. Вказаний договір було укладено на три роки, він набирає чинності з дня його підписання сторонами та вважається продовженим, якщо жодні зі сторін висловила наміру внести до нього зміни чи доповнення. Також між [PERSON] та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» була укладена додаткова угода до зазначеного договору, згідно з якою споживач та постачальник забезпечують взаємний обмін інформацією шляхом SMS- інформування про стан особистого рахунку споживача, обмін інформацією здійснюється за номером 5544 електропостачальника та за номером (050) 148 04 65 споживача(а.с.9). Позивачем з часу укладення договору здійснювалась оплата за спожиту електричну енергію. Так, 29.03.2017 року здійснена оплата на 1758,35 грн., 19.04.2017 року здійснена оплата на 739,28 грн., 19.05.2017 року здійснена оплата на 389,70 грн. (а.с.10-12). 24.04.2017 року [PERSON] звернулась до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» та до Краснолиманського ЦОК з приводу несвоєчасного надання їй квитанцій про оплату спожитої електроенергії за період з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року, поскаржилась на ту обставину, що 20.04.2017 року без попередження фахівці ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» намагались відімкнути її будинок від мережі електропостачання (а.с.13). Як було визнано обома сторонами, 19.05.2017 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» направлено на телефон [PERSON] SMS- повідомлення про існування заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2276,23 грн., а 22.05.2017 року будинок, яким користується позивач, було відімкнено від мереж електропостачання працівниками відповідача через наявність непогашеної заборгованості за спожиті послуги. [PERSON] зверталась на «урядову гарячу лінію», до Лиманської міської ради, до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) (а.с.83,84,109); після отримання розяснень від НКРЕКП з приводу недопустимості відімкнення обєкта побутового споживача від мережі електропостачання до вирішення існуючих спірних питань відповідачем було здійснено підключення будинку, яким користується [PERSON], до мережі електропостачання, цей факт підтверджено обома сторонами в судовому засіданні. Як вбачається з пояснень представника відповідача [PERSON] та наданих ним копій виписки з особового рахунку № 231104045, відкритого на імя споживача [PERSON], маршрутних листів щодо перевірки показань приладів обліку електроенергії у будинку позивача (а.с.76,98,99,100), наданих позивачем повідомлень про призначення житлової субсидії [PERSON] за листопада та грудень 2016 року (а.с.107,108), покійна сестра позивача [PERSON] за життя користувалась житловою субсидією, після смерті цієї особи Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради надання такої субсидії було припинено, а також було скасовано пільгу щодо сплати за спожиті комунальні послуги, відтак, внаслідок перерахунку ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» обліковується заборгованість у сумі 1892,29 грн. (а.с.109-11, 112-113). Вирішуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги по суті, суд виходить з такого. Як визнала сама позивач в судовому засіданні, вона фактично користується будинком № 55 по вул. Центральній у с. Торське Лиманського району Донецької області з 2005 року, таке користування вона здійснювала разом зі своєю сестрою [PERSON], на імя останньої здійснювалось оформлення особових рахунків за спожиті комунальні послуги; сестра позивача померла у листопаді 2016 року, позивач звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст. 1223 ЦК України). Згідно з ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є,зокрема, день смерті особи. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобовязує. З огляду на це, суд приходить до висновку, що до позивача перейшли зобовязання щодо утримання нею обєкта нерухомого майна, спадкове право на яке прийняла рішення реалізувати [PERSON], саме з часу відкриття спадщини, тобто з 11.11.2016 року. Враховуючи такі обставини та відповідні обовязки споживача житлово-комунальних послуг, визначені ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо зобовязання відповідача скасувати заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 1829,29 грн. Також обома сторонами було визнано та відповідно не підлягає доказуванню та обставина, що будинок, яким на теперішній час користується [PERSON], після отримання розяснень від НКРЕКП з приводу недопустимості відімкнення обєкта побутового споживача від мережі електропостачання до вирішення існуючих спірних питань було підключено до мережі електропостачання, відповідач не вимагав від позивача додаткової оплати за здійснення такого підключення. Отже, суд відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] щодо зобовязання ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» підключити будинок до мережі електропостачання за кошти відповідача. Водночас суд звертає увагу, що згідно з п.27 Правил користування електричною енергією для населення, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, спірні питання щодо заборгованості вирішуються шляхом переговорів між електропостачальником та побутовим споживачем або в судовому порядку; до вирішення спірного питання між сторонами відключення обєкта побутового споживача не здійснюється. Як було встановлено із особистих пояснень позивача та представника відповідача, наданих в судовому засіданні, як було встановлено НКРЕКП перевіркою відомостей, викладених у зверненнях [PERSON]В.(а.с.84,109-111), між споживачем та постачальником електроенергії виник спір щодо правомірності нарахування заборгованості за спожиті послуги, при цьому [PERSON] стверджує, що не повинна платити за той час, коли оформлення особового рахунку здійснювалось на її померлу сестру [PERSON], субсидією, призначеною її сестрі, вона не користувалась, про такі спірні питання позивач неодноразово повідомляла Краснолиманський ЦОК, станом на 22.05.2017 року спір між не було вирішено, однак працівниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було здійснено відімкнення обєкта нерухомості, яким користується [PERSON], від мережі електропостачання. Такі дії працівників відповідача суперечать наведеним вище положенням п.27 Правил користування електричною енергією для населення, а отже, є неправомірними. Відтак, суд констатує неправомірність дій ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» щодо відімкнення 22.05.2017 року від мережі електропостачання будинку № 55 в с. Торське Лиманського району Донецької області, яким користується [PERSON], оскільки це є необхідною передумовою для вирішення вимог про відшкодування позивачу матеріальних збитків і моральної шкоди. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права чи інтересу (ст. 16 ЦК України), одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Спричинення майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є, зокрема, підставою для виникнення цивільних прав та обовязків(ч.2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України). В судовому засіданні представником відповідача не доведено відсутність вини посадових осіб ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», які мали можливість вирішити спір з позивачем щодо існування заборгованості шляхом звернення до суду у позовному провадженні, шляхом перемовин чи реструктуризації заборгованості, однак не вчинили таких дій станом на 22.05.2017 року. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] мешкає у с. Торське Лиманського району, є сусідкою сина свідка, в травні 2017 року в будинку [PERSON] працівниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було відімкнено електропостачання начебто через існування заборгованості; свідок на власні очі бачила, що внаслідок цього у холодильнику [PERSON] зіпсувались продукти (риба, м'ясо, точної кількості та вартості таких продуктів свідок назвати не змогла), в холодильнику позивача зявився неприємний запах, також зіпсувались лікарські препарати позивача (свідок вказала найменування «Ессенціале», «Антраль», зіпсованих ліків було багато, свідок не може назвати кількість та суму, однак запамятала, що серед цих препаратів були 10 ампул «Ессенціале» та 5 упаковок «Ессенціале» в капсулах, точну кількість препарату «Антраль» свідок не назвала). [PERSON] доведена вартість ампул «Ессенціале» по 49,00 грн. за 1 шт., та вартість «Ессенціале» в капсулах по 64,94 грн. за 1 упаковку, що підтверджено чеком з аптечної мережі ТОВ «Росток СК» (а.с.15); також позивачем доведена наявність призначення їй лікарем саме цих препаратів (а.с.32,33). Виходячи з цього, суд вважає доведеним заподіяння неправомірними діями відповідача позивачу майнової шкоди, яка виявилась у зіпсуванні медичних препаратів на загальну суму 814,70 грн. (з розрахунку 10 амп. х 49,00 грн. =490 грн.; 5 уп. х 64,94 грн. = 324,70 грн.; 490 грн. +324,70 грн. = 814,70 грн.). Точна кількість продуктів харчування, які зіпсувались внаслідок відімкнення електроенергії, та вартість таких продуктів позивачем не була підтверджена будь-якими належними та допустимими доказами і вбачається лише з її власних тверджень, що не визнаються відповідачем. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування майнових збитків підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини (ст. 1167 ЦК України). Згідно з правовими позиціями, висловленими у постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має зясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює повязані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору (п.5 постанови); розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та тривалість страждань (п.9 постанови). У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості та глибини моральних страждань. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень(ст. 60 ЦПК України). Суд вважає, що позивачем жодними належними й допустимими доказами не доведено розміру моральної шкоди, яку вона просить стягнути з відповідача, тому відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з відповідача 1892,29 грн. моральної шкоди. Крім того, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині зобовязання відповідача «своєчасно виставляти для сплати рахунки» за спожиту електроенергію, оскільки несвоєчасне надання рахунків ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» не було підтверджено будь-яким належними та допустимими доказами під час судового розгляду; між [PERSON] та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» була укладена додаткова угода до зазначеного договору, згідно з якою споживач та постачальник забезпечують взаємний обмін інформацією шляхом SMS- інформування про стан особистого рахунку споживача, таке інформування здійснюється відповідачем, що не заперечується позивачем та надає позивачу можливість своєчасно оплатити нарахування за спожиту електроенергію. Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує наступним чином. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх порушених прав споживача (правова позиція, висловлена в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» ) та ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.3 ст. 88 ЦПК України). З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та засад пропорційності суд стягує ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.. Згідно із п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. [PERSON] при зверненні до суду з позовом були надані квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.06. 2017 року та від 20.06.2017 року про сплату судового збору на загальну суму 1920,00 грн. (а.с.2,3). В судовому засіданні 26.10.2017 року позивач висловила усне клопотання про повернення їй сплаченого судового збору. Взявши до уваги той факт, що [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх порушених прав споживача, суд ухвалює рішення про повернення позивачу надмірно сплачених сум судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial