Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] 13 грудня 2017 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 23 серпня 2011 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з липня 2017 року у зв'язку з різними поглядами на життя, побудову сімейних відносин, що призводило до постійних сварок і склалися неприязні відносини. Ведення спільного господарства припинено, з відповідачем проживають окремо. Майновий спор буде вирішено пізніше. Вважає збереження сім'ї неможливим, тому просить розірвати шлюб, залишивши їй прізвище чоловіка та стягнути судові витрати у розмірі 2 140 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 23 серпня 2011 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різність поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та у питаннях виховання дітей. Під час перебування у Російській Федерації відповідач вела спосіб життя, який суперечить засадам взаємної любові та поваги, тому він запропонував їй повернутися до України, на що відповідач відмовилася, а він із сином 24 липня 2017 року повернувся до України. З липня по грудень 2017 року [PERSON] проживав з ним, відповідач за цей час сином не цікавилася. Через поведінку дружини вважає, що має первісне право на вимогу про розірвання шлюбу. Вважає збереження сім'ї неможливим, тому просить розірвати шлюб та стягнути судові витрати у розмірі 640 грн. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, зустрічні позовні вимоги не визнали та надали письмові заперечення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, на задоволенні зустрічного позову наполягав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задовольнити частково. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 3 ст. 106 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. [PERSON] та [PERSON] 23 серпня 2011 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 71 (а.с. 5). Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Як зазначено у зустрічному позові та визнано сторонами у судовому засіданні, дитина з липня до початку грудня 2017 року /коли мати перебувала у Російській Федерації/ проживала разом з батьком, а після повернення останньої та на час розгляду справи проживає з нею. Факт проживання дитини з батьком у період з 23 липня по 04 грудня 2017 року також підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 24). Тому суд не бачить підстав для додаткового підтвердження періодів виїзду сторін за межі України та в'їзду на її межі. Суд вважає встановленим припинення між сторонами шлюбних стосунків з липня 2017 року у зв'язку з різністю поглядів на сімейне життя. Разом з тим, суд не може взяти до уваги викладені у зустрічному позові доводи [PERSON], як підстави для розірвання шлюбу, про ведення відповідачем способу життя, який суперечить засадам взаємної любові та поваги та нехтування з її боку обов'язками щодо виконання батьківських обов'язків під час перебування у Російській Федерації, оскільки жодного доказу цього ним не надано. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Також суд не приймає до уваги викладені [PERSON] у запереченні на зустрічний позов причини розпаду сім'ї про відсутність у чоловіка бажання працювати та утримувати родину, а також нанесення роботодавцю матеріальної шкоди, яку вона вимушена була відшкодовувати, оскільки вказані обставини жодним доказом не підтверджені. На час розгляду справи, спору про поділ майна та встановлення місця проживання дитини сторонами не заявлено. Тому, враховуючи наявність між сторонами неприязних відносин та небажання зберегти родину, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «[PERSON]». Вимоги [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно розписки (а.с. 7) позивач за отримання юридичних консультацій, складання позовної заяви та представництво інтересів у суді сплатила адвокату [PERSON] 1 500 грн. Але склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір-доручення або договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Можуть бути також стягнуті витрати на правову допомогу, які понесені стороною і у разі вчинення дій поза судовим засіданням, але у конкретній справі, що розглядається судом (ВССУ у справі №6-32389ск15). Але детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також платіжний документ, що підтверджує фактичну оплату послуг адвоката позивачем на надано, тому ці витрати стягненню не підлягають. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 640 грн., відповідач при зверненні до суду із зустрічним позовом також сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. Тому, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та зустрічних позовних вимог суд не бачить підстав для його стягнення з однієї сторони на користь іншої.

Outcome: partial