Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

[PERSON] 04.05.2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: ЖБК № 295, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його баба [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом від 22 листопада 2017 року, відповідно до якого спадкоємцем всього майна померлої є позивач. В свою чергу, [PERSON] була спадкоємицею 1/2 частини всього майна її померлої доньки [PERSON] , яка померла [INFO] . Іншим спадкоємцем всього майна після смерті [PERSON] за законом є її чоловік [PERSON] . Нерухоме майно, а саме: кооперативна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належала померлій [PERSON] як члену ЖБК № 295. Право власності на зазначену квартиру [PERSON] набула шляхом виплати всіх пайових внесків, однак свідоцтво про право власності на квартиру за життя вона не отримала. [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріальної контори для належного оформлення спадщини, позивач отримав відмову, оскільки необхідні для оформлення правовстановлюючі документи та державна реєстрація права власності на спадкове майно відсутні. Позивач, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 48,1 кв.м., житловою 27,3 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження по справі, зобов`язано Другу Дніпровську державну нотаріальну контору надати належним\~чином засвідчені\~копії спадкових справ після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . 25 січня 2021 року на адресу суду надійшли належним чином\~засвідчені копії спадкових справ після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . У судовому засіданні 26 січня 2021 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, в якості співвідповідача було залучено територіальну громаду в особі Дніпровської міської ради, в якості третьої особи Другу Дніпровську Державну нотаріальну контору. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2021 року прийнято відмову [PERSON] від частини позовних вимог. Провадження по цивільній справі в частині за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житлово-будівельний кооператив № 295 про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартиру в порядку спадкування за законом закрито. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2021 року підготовче судове засідання було закрито, призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, натомість його представник адвокат Коляда О.О. письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує частково, просить визнати за позивачем право власності на 1/4 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В задоволенні інших позовних вимог просила відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Від представника Дніпровської міської ради надійшла заява, у якій вона позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також зазначила, що Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем по справі, оскільки із даних правовідносин вбачається спір між спадкоємцями. При розподілі судових витрат просила суд врахувати, що Дніпровською міською радою право позивача не порушено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до довідки ЖБК № 295 від 20.02.2020 року № 873, яка була видана [PERSON] , що мешкала за адресою: [ADDRESS] , вартість квартири в сумі 5096,00 руб. виплачена повністю (а.с. 51). Право власності на зазначену квартиру [PERSON] набула шляхом виплати всіх пайових внесків, однак свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру за життя вона не отримала. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 47). Із спадкової справи № 85/2018, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що після її смерті спадщину належним чином прийняли її мати [PERSON] (за законом) та чоловік [PERSON] (за законом) (а.с. 78-79). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 46). За життя [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Дніпровської Державної\~нотаріальної контори\~Олехнович Л.Ю.\~та зареєстровано\~в реєстрі\~за №\~3-1075, у якому заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 49). У відповіді КП «ДМБТІ» ДМР № 15622 від 05.11.2019 року зазначено, що станом на 31.12.2012 року відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с. 89 оберт). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 06.12.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 50). Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного, чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. За змістом п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 року» від 01.02.2014 року роз`яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Згідно вимог частини 3 статті 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки ЖБК № 295 від 20.02.2020 року № 873, яка була видана [PERSON] , що мешкала за адресою: [ADDRESS] , вартість квартири в сумі 5096,00 руб. виплачена нею повністю (а.с. 51). Таким чином, право власності на кооперативну квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації. Отже, за життя [PERSON] набула право власності на зазначену квартиру. Як вбачається із матеріалів спадкової справи 85/2018 року, відкритої після смерті [PERSON] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 17.05.1986 року (а.с. 81). Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 3 статті 368 ЦК України також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , було набуте [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] , то суд доходить висновку, що їм на праві спільної сумісної власності належить по 1/2 частини спірної квартири. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] належна їй 1/2 частина спірної квартири була прийнята її чоловіком [PERSON] та її матір`ю [PERSON] в порядку спадкування за законом у рівних частках по 1/4 частині. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, а також враховуючи, що право власності на спірну квартиру було набуте [PERSON] в період шлюбу, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,1 кв.м., житловою 27,3 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 1\~540,53 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial