Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІАН» (далі - відповідач, ТОВ «НІАН») в якому просить зобов'язати відповідача змінити дату звільнення позивача з 31.01.2014 року на дату фактичної видачі трудової книжки та внести відповідний запис у трудову книжку; зобов'язати відповідача видати позивачу трудову книжку; сягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 4 000,00 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13 333,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 13 333,00 грн., компенсацію з втрати частини доходів у розмірі 4 256,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 14.01.2013 року він працював на посаді торгового представника в ТОВ «НІАН» з повним восьмигодинним робочим днем, а з 01.10.2013 року був переведений на неповний робочий день з восьмої до тринадцятої години, але фактично працював повний робочий день та отримував заробітну плату за 0,5 ставки офіційно. 17.01.2014 року позивач написав заяву на звільнення за власним бажанням з 31.01.2014 року. Проте, в порушення вимог чинного законодавства в останній день роботи йому не було видано трудову книжку та з ним не було проведено розрахунок із заробітної плати, у зв'язку із чим позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами видати трудову книжку та виплатити заробітну плату. 15.04.2014 року позивач отримав письмову відповідь в якій зазначалось, що в день звільнення він не звернувся за отриманням заробітної плати та трудової книжки, що не відповідає дійсності. 18.04.2014 року позивач звернувся до Державної інспекції України з питань охорони праці із заявою про невиплату заробітної плати, проте, відповідь не одержав. За таких обставин, відповідач зобов'язаний змінити дату звільнення, видати трудову книжку, виплатити середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки, виплатити заборгованість по заробітній платі, виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням терміну виплати заробітної плати. Крім того, позивач вважає, що внаслідок невиплати заробітної плати та не видачі трудової книжки йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІАН» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходу, відшкодування моральної шкоди, зміну дати звільнення, витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 14.07.2014 року ТОВ «НІАН» надало письмовий відзив на позовну заяву в якому просило в позові відмовити, оскільки в день звільнення позивач відмовився від отримання трудової книжки, про що було складено відповідний акт, крім того, відповідач неодноразово в телефонному режимі звертався до позивача про видачу трудової книжки, а 24.03.2014 року направив листа. Також відповідач зазначає, що позивачем невірно зроблено розрахунок позовних вимог та позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними (а. с. 27-30). 17.09.2014 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення ТОВ «НІАН» до відзиву на позовну заяву в яких останнє просило в позові відмовити у недоведеному позивачем обсязі (а. с. 63-65). В судовому засіданні 15.12.2014 року та 04.02.2015 року за клопотанням представника позивача в якості свідків було допитано директора з питань торгівлі ТОВ «НІАН» [PERSON] та бухгалтера-касира ТОВ «НІАН» [PERSON] відповідно. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали вимоги позовної заяви з викладених у ній підстав та просили її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді торговельного працівника ТОВ «НІАН». За заявою [PERSON] від 30.09.2013 року йому було встановлено з 01.10.2013 року неповний робочий день з 08-00 до 13-00 год. з понеділка по п'ятницю (а. с. 31). Наказом від 31.01.2014 року № 05-К [PERSON] було звільнено з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а. с. 34). Як визначено у ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Мінюсту, Міністерства праці України та Мінсоцзахисту від 29.07.1993 року № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Аналогічна норма закріплена у ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, в день звільнення 31.01.2014 року ТОВ «НІАН» зобов'язано було видати [PERSON] трудову книжку та провести повний розрахунок, проте, трудову книжку позивачеві відповідач і на даний час не видав, що не заперечується сторонами, відтак, позовні вимоги в частині зобов'язати ТОВ «НІАН» видати трудову книжку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Проте, затримка видачі трудової книжки сталась не з вини відповідача. Так, згідно даних журналу прийому-видачі трудових книжок співробітників ТОВ «НІАН», 31.01.2014 року [PERSON] розписався за одержання трудової книжки (а. с. 32), проте, від одержання трудової книжки відмовився, про що було складено акт 31.01.2014 року працівниками ТОВ «НІАН»: головним бухгалтером [PERSON], заступником директора з питань торгівлі [PERSON] та бухгалтером (касиром) [PERSON] Факт відмови в одержанні трудової книжки також підтвердили допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] При цьому, суд звертає увагу, що спеціальних вимог до фіксування факту відмови працівника від одержання трудової книжки чинне законодавство не містить. Отже, оскільки [PERSON] не одержав трудову книжку в день звільнення не з вини ТОВ «НІАН», то правові підстави для зміни дати звільнення та виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відсутні. Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, в день звільнення 31.01.2014 року ТОВ «НІАН» розрахунок з [PERSON] не провело. Відповідно до відомості на виплату грошей, заборгованість по заробітній платі становить 338,06 грн. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження того, що заборгованість ТОВ «НІАН» перед позивачем щодо виплати заробітної плати становить 4 000,00 грн. позивач не надав. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 15.03.2014 року [PERSON] направив на адресу ТОВ «НІАН» лист-вимогу про витребування трудової книжки та видачі заробітної плати за січень 2014 року в якій просив терміново надати письмову відповідь з вказівкою конкретної дати, часу та місця, коли він може приїхати для отримання трудової книжки та розрахунку по заробітній платі за січень 2014 року (а. с. 10). 24.03.2014 року ТОВ «НІАН» направило [PERSON] лист-повідомлення, яке, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач одержав 15.04.2014 року. Так, у вказаному листі-повідомленні відповідач просив [PERSON] з'явитись до офісу ТОВ «НІАН» у будь-який робочий день для одержання трудової книжки та остаточного розрахунку (а. с. 14). Розрахунок з позивачем було здійснено лише 26.03.2014 року, про що свідчать дані відомості про виплату грошей № 25, та не заперечується сторонами, отже, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню (а. с. 35, 36). Таким чином, період затримки розрахунку становить 35 робочих днів. Згідно довідки ТОВ «НІАН», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 36,95 грн. За таких обставин середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 1 293,25 грн. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Отже, оскільки ТОВ «НІАН» порушило термін виплати заробітної плати позивачу, то [PERSON] має право на компенсацію частини грошового доходу. Згідно даних Держкомстату, індекс інфляції у лютому 2014 року склав 100,6%, відтак, компенсація втрати частини доходів становить 340,09 грн. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТОВ «НІАН» середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 1 293,25 грн. та компенсації втрати частини доходів в розмірі 340,09 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить також стягнути з відповідача 5 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Як зазначено у ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження заподіяння моральної шкоди та не обґрунтовано розмір компенсації моральної шкоди. За таких обставин, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Аналізуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як визначено у ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 259,93 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial