Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В позові зазначила, що вона є дочкою [PERSON], який 12.02.2008 року помер та якому на праві власності належала квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2004 року. Після смерті її батька [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеної квартири, на яку вона виявила бажання оформити спадщину. Під час оформлення спадщини на запит нотаріальної контори до ОП «ЗМБТІ» щодо відомостей про власника вказаної квартири була надана інформаційна довідка про те, що 12.01.2011 року на підставі доручення від 19.10.2010 року [PERSON] в інтересах [PERSON] уклав з [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири. 09.02.2011 року за договором купівлі-продажу власником спірної квартири стала [PERSON] 26.03.2011 року на підставі договору купівлі-продажу власником спірної квартири став відповідач [PERSON] Позивачка також зазначила, що на час нотаріального посвідчення доручення від 19.10.2010 року та договору купівлі-продажу від 12.01.2011 року її батько [PERSON], від імені якого укладалися ці правочини, вже два роки як помер. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06.12.2012 року, яке набрало законної сили, визнані недійсними довіреність від 19.10.2010 року, реєстровий номер 3795 на імя [PERSON] та договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 12.01.2011 року. Посилаючись на те, що внаслідок відчуження спірної квартири, яка входить до складу спадщини, порушені її права спадкоємця, просила витребувати цю квартиру у [PERSON] У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позов з підстав, викладених у позові, наполягає на його задоволенні. Відповідач та його представник позов не визнали, при цьому представник відповідача пояснив, що позивач не є власником спірної квартири, а тому не має право предявлення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння. Крім того, зазначив, що з моменту набуття чинності заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2013 року про витребування у [PERSON] на користь [PERSON] вказаної квартири, позивач не здійснила жодної фактичної дії щодо вступу у право власності, комунальні послуги не сплачує. З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом ст. ст. 387, 388 ЦК України позов про витребування майна із чужого незаконного (як добросовісного так і недобросовісного) володіння може подати виключно власник майна. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконість набуття права власності не встановлена судом. Пунктами 23, 24 ППВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 373 за [PERSON] зареєстровано правіо власності на квартиру [ADDRESS], про що зроблено запис за № 8973533 та видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 29 березня 2011 року № 36089 ( а.с.38-40). Виходячи з того, що право власності на спірну квартирі відповідач набув правомірно, а позивач не є власником цієї квартири, позовні вимоги про витребування майна із чужогоо незаконного володіння безпідставні, а відтак задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed