Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) в особі представника адвоката Малькевич Н.В. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01128 від 25.12.1997, виданий на ім`я [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що є власником земельної ділянки площею 0,0602 га, призначеної для ведення садівництва на території садового товариства «Железнодорожник» м.Покровська, ділянка № [NUMBER] , на підставі оскаржуваного Державного акту, виданого на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 26.11.1997 №601. Оскільки відомості про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру, позивач 13.08.2020 звернувся до державного кадастрового реєстратора відділу у Покровському районі Міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирнограді ГУ Держгеокадастру у Донецькій області з відповідною заявою. Рішенням Державного кадастрового реєстратора №РВ-1400775542020 від 20.08.2020 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру було відмовлено, так як електронний документ не відповідає установленим вимогам, та через невідповідність поданих документів законодавству, а саме: розбіжність площ у Державному акті на право приватної власності на землю серія ДН від 25.12.1997 реєстр 01128 та у технічній документації із землеустрою. Так, площа земельної ділянки, яка зазначена в спірному Державному акті - 0,0602 га, а згідно з актом прийомки-передачі межових знаків від 07.08.2020 розмір земельної ділянки - 0,0577 га. Вказує, що оскільки відомості про належну йому земельну ділянку не були внесені до Державного реєстру земель, змінити межу земельної ділянки при виправленні вказаних помилок не уявляється можливим, тому позивач змушений звернутися до суду та в судовому порядку визнати недійсним правовстановлюючий документ для можливості в подальшому внести відомості до Державного земельного кадастру. Ухвалою суду від 16.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19). Позивач та його представник правом участі в судовому засіданні не скористались, надали заяви, в яких просили провести розгляд справи без їх участі, на позові наполягали (а.с.16,24). Покровська міська рада (далі відповідач) про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив до суду не надала, уповноваженого представника в судове засідання не направила. В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради народних депутатів від 26.11.1997 №601 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок, які знаходяться у їх користуванні» позивачу передана у приватну власність земельна ділянка, яка знаходиться у його користуванні, для ведення садівництва в садівницькому товаристві «Железнодорожник» м.Покровська, № ділянки [NUMBER] , площа 0,0602 га, місце проживання землекористувача [ADDRESS] (а.с.8). На підставі вказаного рішення позивачу виданий оскаржуваний Державний акт на право приватної власності на землю Серія ДН від 25.12.1997 щодо зазначеної земельної ділянки площею 0,0602 га, землю передано для ведення садівництва, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01128 (а.с.9). Відповідно до Кадастрового плану земельної ділянки площа земельної ділянки, що територіально знаходиться як земельна ділянка за спірним Державним актом, дорівнює 0,0577 га, кадастровий номер 1413200000:10:097 (а.с.10). Аналогічна площа такої земельної ділянки зазначена і в акті прийомки передачі межових знаків на зберігання від 07.08.2020 (а.с.11). Рішенням Державного кадастрового реєстратора №РВ-1400775542020 від 20.08.2020 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру було відмовлено з таких підстав: електронний документ не відповідає установленим вимогам, невідповідність поданих документів законодавству, а саме: розбіжність площ у Державному акті на право приватної власності на землю серія ДН від 25.12.1997 реєстр 01128 та технічній документації із землеустрою (а.с.12). Суд враховує такі норми права. Враховуючи положення ЗК УРСР від 18.12.1990, який втратив чинність 01.01.2002, Закону України «Про форми власності на землю» (який втратив чинність на підставі Закону №1377-IV від 11.12.2003), постанову ВРУ РСР від 13.03.1992 №2201-ХІІ «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», до 02.05.2009 документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт, а державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ №2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. За приписами ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За ч.4 ст.18 вказаного Закону державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку; д ля проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року. Положеннями ст.79-1 ЗК України також визначено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч.10); державній реєстрації у Державному земельному кадастрі підлягають сформовані земельні ділянки (ч.3); земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру (ч.4); формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ч.1). Одночасно приписами абз.3 п.4 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки, зокрема у визначенні площ та/або меж земельних ділянок, такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Враховуючи наведене, можливо констатувати, що відсутність відомостей про належну позивачу земельну ділянку в Державному реєстрі земель позбавляє позивача можливості внести виправлення щодо площі такої земельної ділянки і здійснити її державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі та, як наслідок, ініціювати проведення державної реєстрації прав на таку земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на викладене, оскільки площа земельної ділянки в оскаржуваному Державному акті не відповідає дійсній її площі за технічною документацією із землеустрою, а внесення змін до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку діючим законодавством не передбачено, такий Державний акт підлягає визнанню недійним, оскільки ним порушуються права позивача щодо володіння, користування чи розпорядження такою земельною ділянкою. Відтак, позов підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушено.

Outcome: approved