Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

[PERSON] 31 березня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Дел-ком» про витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що 14 жовтня 2002 року він за договором купівлі-продажу цінних паперів № 130К набув право власності на 985 479 простих іменних акцій ЗАТ «Ясень». 30 квітня 2008 року право власності на 100% долі в уставному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Ясень», які раніше належали позивачу, за рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Юридична рада» перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Солара». На виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Юридична рада» Ворошиловським районним судом м. Донецька було винесено ухвалу про видачу виконавчого листа у справі № 06-205/08. 20 грудня .2011 року при перегляді ухвали про видачу виконавчого листа у справі № 06-205/08 за ново виявленими обставинами Ворошиловським районним судом м. Донецька було встановлено, що постійно діючий третейський суд при Асоціації «Юридична рада» був зареєстрований Головним управлінням юстиції у Донецькій області 16 березня 2009 року, що і стало підставою для скасування ухвали про видачу виконавчого листа у справі № 06-205/08. На думку позивача рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2011 року встановлено, що акції ЗАТ «Ясень» повинні належати до цього часу позивачу. У липні 2008 року за приватним підприємством Агентство «Малбі» визнано на належні товариству з обмеженою відповідальністю «Ясень» та відкритому акціонерному товариству «Дніпропетровський завод шахтної автоматики» будівлі, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лазаряна, 3. В подальшому Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ПП Агентство «Малбі» зареєстровано право власності на будівлі, розташовані за адресою: вул. Академіка Лазаряна, 3. У серпні 2008 року ПП Агентство «Малбі» укладає з ЗАТ «Харчепром» договір купівлі-продажу будівлі, яка розташована за адресою: вул. Ак. Лазаряна, 3. Позивач вважає, що спірне майно було безвідплатно та безпідставно передано у власність третіх осіб, оскільки зміна учасників ТОВ «Ясень» відбулася незаконно. Нові учасники ТОВ «Ясень» при проведенні загальних зборів призначили директора товариства, який в подальшому укладав від імені товариства незаконні угоди, що призвело до передачі права власності на спірне майно третім особам. Незаконне призначення особи на посаду керівника є підставою для скасування договорів, укладених ним в подальшому та підставою для витребування майна особою, яка має речове право на передане майно. У вересні 2009 року ТОВ «Ясень» ліквідовано, а майно, що є предметом позову не включено до ліквідаційної маси підприємства, а, відтак, має бути розподілене між акціонерами, тобто позивачу. На звернення позивача до відповідача з вказаним питанням і вирішення питання повернення йому майна отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Вважає вказані дії відповідача протиправними і просив визнати за ним право власності на всі будівлі за вказаною адресою, витребувавши їх з чужого незаконного володіння відповідача, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Дел-ком» в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що 30 квітня 2008 року постійно діючим третейським судом при Асоціації «Юридична Рада», винесено рішення, яким визнано право власності за ТОВ «Солара» на 100% долі в уставному фонді ТОВ «Ясень». Це рішення є діючим і на сьогоднішній день не скасовано. Ухвала Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2011 року у справі № 06-205/08 не встановлює право власності позивача на акції ЗАТ «Ясень», а твердження позивача, що цією ухвалою встановлено, що постійно діючий третейський суд при Асоціації «Юридична Рада», яким визнано право власності за ТОВ «Солара» на 100% долі в уставному фонді ТОВ «Ясень», на момент винесення такого рішення не існував, також не відповідає дійсності, оскільки 05 березня 2014 року той же суд в ухвалі у справі 2-651/11 встановив, що на момент ухвалення вказаного рішення, постійно діючий третейський суд при Асоціації «Юридична Рада», відповідно до вимог Закону України «Про третейські суди», був зареєстрований у встановленому законом порядку, підтвердженням чого є свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 09 серпня 2007 року № 13. Майно було передано від ТОВ «Ясень» до ПП Агенство «Малбі» за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Юридичній Асоціації «ЗАКОН ТА ПРАВОПОРЯДОК» від 11 липня 2008 року, справа № 03/07/08. Це рішення є чинним на сьогоднішній день. Ухвалою господарського суду Донецької області від 17 липня 2008 року у справі № 03/07/08 була задоволена заява ПП Агенство «Малбі» про видачу наказу на виконання третейського рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Закон та правопорядок» від 11 липня 2008 року. Намагання скасувати зазначену ухвалу в 2012 році за ново виявленими обставинами було припинено ухвалою господарського суду Донецької області від 29 травня 2012 року у справі № 03/07-08. Підставою для передачі майна було рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2007 року, яким з ТОВ «Ясень» стягнуто на користь ПП А «Малбі» збитки у розмірі 16\~712\~861.00 грн. Це рішення набрало чинності, підтверджено апеляційної та касаційною інстанціями, наразі до сьогоднішнього дня не скасовано. Отже, майно було передано в рахунок погашення боргу за судовим рішенням. Особою, яка передавала це майно була юридична особа ТОВ «Ясень», яке і було власником цього майна. Позивач, як фізична особа, ніколи не був власником зазначеного майна, позивач не є а ні спадкоємцем, а ні правонаступником ТОВ (ЗАТ) «Ясень», отже, позивач, як фізична особа, ніколи не був власником витребуваного ним майна, не мав права володіння ним. Відповідач також заявив про порушення позивачем строків позовної давності. На звернення позивача, в тому числі і письмові, вони відповідали по суті в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник третіх осіб ТОВ «Харчепром», ПП «Фрострейн», ПП Агенство «Малбі» в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, повністю підтримав позицію представника відповідача і просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції головного управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому зверненні до суду просив спір вирішити відповідно до вимог закону і справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача і третіх осіб, зясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2002 року між [PERSON], як продавцем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Спікер-Брок-Інвест» (повірник продавця) та позивачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 130К, згідно п. 1.1 якого повірник продавця зобов'язується передати у власність, а покупець зобов'язується прийняти й сплатити вартість 985479 простих іменних акцій ЗАТ «Ясень» на суму 13008.32 грн.. Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Юридична рада» від 30 квітня 2008 року у справі № 08-04/08 було задоволено позовні вимоги ТОВ «Солара»: договори купівлі-продажу цінних паперів № 128К, 129К, 130К від 14 жовтня 2002 року, укладені з позивачем визнані недійсними з моменту їх укладення; визнано право власності ТОВ «Солара» на частку у статутному капіталі ТОВ «Ясень», визнано ТОВ «Солара» власником частки 100% у статутному капіталі ТОВ «Ясень» з 22 серпня 2002 року. 30 травня 2008 року Ворошиловським районним судом м. Донецька винесено ухвалу про видачу виконавчого документа на виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Юридична рада» від 30 квітня 2008 року. Ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2011 року про перегляд рішення за нововиявленими обставинами скасовано ухвалу Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30 травня 2008 року про видачу виконавчого документа. Ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 05 березня 2014 року провадження у справі закрито. Рішенням Постійно діючого третейського суду при юридичній асоціації «Закон і правопорядок» від 11 липня 2008 року у справі № 03/07/08 за позовом ПП Агентство «Малбі» до ТОВ «Ясень» та відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський завод шахтної автоматики» про визнання права власності на майно визнано, зокрема, за приватним підприємством Агентство «Малбі» право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Лазаряна, 3. 17 липня 2008 року господарським судом Донецької області винесено ухвалу про видачу виконавчих документів на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Закон і Правопорядок» від 11 липня 2008 року по справі № 03/07/08 та видано наказ про реєстрацію за ПП Агентство «Малбі» права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. А. Лазаряна, 3. 08 серпня 2008 року між ПП Агентство «Малбі» (як продавцем) та ЗАТ «Харчопром» (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу\~\~нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. А. Лазаряна, 3 (перелік майна наведено в п. 2 договору). Згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2008 року у справі № Б15/227-08 за заявою ТОВ «Ясень» затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора цього ж товариства та ліквідовано юридичну особу - ТОВ «Ясень». Вищезазначені рішення є чинними. Частина 3 ст. 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 1.1 Статуту ТОВ «Харчепром», затвердженого рішенням єдиного засновника від 11 листопада 2013 року та зареєстрованого 14 листопада 2013 року Товариство створене на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2011 року № К25/178-10 і рішення єдиного акціонера від 02 листопада 2011 року шляхом перетворення закритого акціонерного товариства «Харчопром» та є правонаступником його прав та обов'язків в розмірах і частинах, визначених передавальним Актом станом на 27 січня 2012 року. 18 жовтня 2011 року на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2011 року № К25/178-10 шляхом виділу з ЗАТ «Харчопром» було створено ТОВ «Дел-Ком», яке є правонаступником прав та обовязків ЗАТ «Харчопром» в розмірах і частинах, визначених розподільчим балансом станом на 30 вересня 2011 року; за передавальним актом № 2 від 30 вересня 2011 року ТОВ «Дел-Ком» було передано в тому числі, наступне нерухоме майно: будівлі та споруди за адресою - м. Дніпропетровськ, вул. А. Лазаряна, 3 корпус заводоуправління літ.А-3, підвал під А-3, тамбур а-1,ганок а, корпус експериментального цеху Б - 4, прибудова Б1-3, прибудова Б2-4, підвал під Б - 4, ганок б, ганок б 1, ганок б 2, вхід у підвал б 3, ліфтова над Б 2 - 4, проміжні поверхи, будівля механоштампувального цеху В-1, прибудова В 1-4, підвал під В 1-4, ганок в 1, ганок в 2, корпус цеху пластмас Е - 2, прибудова Е 2 - 1, навіс е-1, сходи е, сходи е1, корпус гальванічного цеху М-2, прибудова М1-5, підвал під М-2, ганки м,м1, приямки м2-м5. 21 березня 2013 року право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстроване Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за відповідачем. Позивач вважає, що спірне майно було безвідплатно та безпідставно передано у власність третіх осіб, оскільки зміна учасників ТОВ «Ясень» відбулася незаконно. Нові учасники ТОВ «Ясень» при проведенні загальних зборів призначили директора товариства, який в подальшому укладав від імені товариства незаконні угоди, що призвело до передачі права власності на спірне майно третім особам. Незаконне призначення особи на посаду керівника є підставою для скасування договорів, укладених ним в подальшому та підставою для витребування майна особою, яка має речове право на передане майно. У вересні 2009 року ТОВ «Ясень» ліквідовано, а майно, що є предметом позову не включено до ліквідаційної маси підприємства, а, відтак, має бути розподілене між акціонерами, тобто позивачу. На звернення позивача до відповідача з вказаним питанням і вирішення питання повернення йому майна отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З аналізу вказаних вище правових норм можна зробити висновок, що позивачем за позовом про витребування майна може бути лише власник цього майна або особа, що отримала це майно у володіння. Враховуючи положення наведених норм цивільного процесуального законодавства та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що власником нерухомого майна, що розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. А. Лазаряна, 3 є ТОВ «Дел-ком». Посилання позивача на ту обставину, що він був власником акцій ЗАТ «Ясень», а тому є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, вул. А. Лазаряна, 3 не ґрунтуються на вимогах закону. За змістом ст. 115 ЦК України, 66 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» саме господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність, як вклад до статутного (складеного) капіталу, продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. а не його учасник. З матеріалів справи вбачається, що вказані об'єкти нерухомого майна, були у власності саме ЗАТ «Ясень», а не позивача. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці. Оскільки, мова йде про витребування майна товариства акціонерами («непрямі позови»), то позивач не надав доказів його повноважень представляти інтереси товариства, як члена корпорації і витребовувати майно, що було власністю товариства. У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 акцентовано увагу на тому, що порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом інтересів АТ, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається Законом. Проте, оскільки законами України не передбачено можливості звернення з непрямим позовом, акціонер може звертатися до суду з позовом в інтересах АТ лише на основі відносин представництва. Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на ухвалу Ворошиловського районного суду м. Донецька від 20 грудня 2011 року не можуть прийматись до уваги, оскільки, по-перше, стосується відкриття провадження про перегляд корпоративного спору за нововиявленими обставинами, по-друге, не поновлює корпоративні права позивача на ТОВ «Ясень», по-третє, не визнає право власності позивача на спірне нерухоме майно. Крім того, висновки, що містяться в зазначеній ухвалі спростовуються висновками ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька від 05 березня 2014 року про закриття провадження по справі. Крім того, на момент ліквідації ТОВ «Ясень» позивач не був учасником даного товариства. За таких обставин, не можна вважати порушеними інтереси позивача, оскільки позивач, як фізична особа ніколи не був власником витребуваного ним майна, не мав права володіння ним, не є спадкоємцем або правонаступником ТОВ «Ясень», ніколи не був власником витребуваного ним майна, а тому правові підстави задоволення поданого ним позову про витребування майна відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність складає три роки. По заявленому позову перебіг строку позовної давності почався 20 грудня 2011 року, коли було винесено ухвалу Ворошиловського районного суду м. Донецька, на яку позивач посилається, як на підставу своїх вимог. Трирічний строк закінчився 20 грудня 2014 року, позовна заява буда подана позивачем 31 березня 2015 року, тобто після спливу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. Перевіривши всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Дел-ком» про витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вимоги до письмових доказів встановлені ст. 64 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. В той час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень частини 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 59 Цивільного процесуального кодексу України встановлена вимога щодо допустимості доказів, на які посилаються сторони. Положеннями частини 2 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. З приводу цього Пленум Верховного суду України в п. 28 постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 розяснив, що «…якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті\~185\~ЦПК\~просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття\~60\~ЦПК\~) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті\~10\~ЦПК\~сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо)…». Крім того, в п. п. 23, 27 постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне:«…розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів…», «…виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК…». У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 213 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу ( ст. 79 ЦПК). Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, повязаними з неналежним виконанням взятих на себе обовязків позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до ТОВ «Дел-ком» про витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed