Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

[PERSON] 12.02.2020р. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, вони часто сварились та конфліктували, інше, що він зрадив відповідачці у подружній вірності, вона не пробачила зраду, в червні 2019р. покинула його, з цього часу спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, подальше збереження сім`ї неможливе, просив розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримав, покликається при припинення подружніх стосунків з відповідачкою з червня 2019р., що з того часу сім`єю не проживають, він втратив до неї почуття любові, примирення між ними неможливе, просив розірвати шлюб. Відповідачка [PERSON] підтвердила покликання позивача про припинення подружніх стосунків з червня 2019р., теж просить про розірвання шлюбу. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень сторін, із долученого до справи свідоцтва про шлюб, із копії свідоцтва про народження (а.с. 6-8) убачається, що сторони в шлюбі з 15.11.2003р., мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , з червня 2019р. спільно не проживають та не підтримують подружніх стосунків. Позивач [PERSON] , як убачається із його пояснень в суді, настоює на розірванні шлюбу з відповідачкою, мотивуючи тим, що не любить її, що примирення і подальше збереження сім`ї неможливе. Відповідачка [PERSON] теж просить про розірвання шлюбу з позивачем. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування сторін до збереження шлюбу порушуватиме їх права, суд приходить до висновку, що шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved