Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

[PERSON] 20.09.2018р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідач фактично ухвалу про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, проте за змістом ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. На підставі рішення Ленінської районної ради у місті Дніпропетровськ від 17.01.2012 року на сім'ю із 4-х чоловік [PERSON] надана 3-х кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджено ордером на житлове приміщення [NUMBER] від 17.01.2012р. який виданий на ім'я відповідача. (а.с.4). Згідно довідки № 6307 від 03.05..2018р. про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач зареєстрований як наймач квартири, усього в квартирі зареєстровано 6 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.5). Відповідач за вищевказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає починаючи із жовтня 2016 року, його особистих речей в домоволодінні не має. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою створює суттєві перешкоди для здійснення позивачем своїх прав, як наймача квартири. Згідно із ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що відповідач дійсно понад шість місяців не проживає за адресою: [ADDRESS], його особистих речей в квартирі не має, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved