Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON] 28 грудня 2016 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності на майно в порядку спадкування посилаючись, що 09 березня 2006 року помер [PERSON], якому належала квартира [ADDRESS]. Вони є спадкоємцями його майна за законом, але 14 вересня 2016 року державний нотаріус Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з не поданням документів, які б встановлювати факт їх постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вважають, що вони спадщину після [PERSON] прийняли, оскільки постійно проживали з ним в с. Піщане вул. Чайковського, буд. 9 Кременчуцького району Полтавської області, вели спільне господарство. Просили встановити факт їх постійного проживання разом з спадкодавцем [PERSON], який помер 09 березня 2006 року за адресою с. Піщане вул. Чайковського, 9 Кременчуцького району Полтавської області на час відкриття спадщини та визнати за ними по 1/2 ч. квартири [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат житловою площею 40,1 кв.м., в тому числі: 1-а кімната 9,5 кв.м., 2-а кімната 16,8 кв.м., 3-а кімната 13,8 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні 0,9 кв.м., передпокою 12,9 кв.м., обладнана балконом 2,9 кв.м., загальною площею 66,5 кв.м. Ухвалою суду від 23 січня 2017 року [PERSON] міська рада Полтавської області залучена співвідповідачем по справі. Представник позивачів [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так, як це викладено в заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, вважає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивачі на час відкриття спадщини постійно проживали разом з спадкодавцем [PERSON], тому необхідно встановити даний факт та визнати за позивачами право власності на майно в порядку спадкування. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність. проти задоволення позову не заперечували. Суд, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. 09 березня 2006 року в м. Кременчуці Полтавської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 032935 виданим 09 березня 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 617. Відкрилася спадщина. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом до Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернулися [PERSON] та [PERSON]. 14 вересня 2016 року державний нотаріус Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом посилаючись на відсутність документів, які б встановлювали факт їх постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до акту № 32-75 від 13 вересня 2016 року затвердженого головою [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] [PERSON], [INFO], з 24 липня 1971 року по день смерті 09 березня 2006 року проживав без реєстрації за адресою с. Піщане вул. Чайковського, буд. 9 Кременчуцького району Полтавської області з [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з наданих до суду письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] з 2002 року по день смерті 09 березня 2006 року проживав без реєстрації в с. Піщане вул. Чайковського, буд. 9 Кременчуцького району Полтавської області разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON]. Статтею 256 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на викладене та враховуючи те, що встановлення факту проживання з спадкодавцем має для позивачів юридичне значення, для отримання спадщини, і цей факт ніким не оспорюється і не спростовується, суд приходить до висновку, що на час відкриття спадщини позивачі [PERSON] та [PERSON] постійно проживали із спадкодавцем [PERSON]. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить квартира № 94 в житловому будинку № 26 по кварталу 278 в м. Кременчуці Полтавської області згідно договору дарування від 04 вересня 1996 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-4648 та довідки Житлово-будівельного кооперативу № 86/144 від 21 травня 2014 року. Згідно технічного паспорта виданого Комунальним підприємством «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зазначена складається з трьох кімнат житловою площею 40,1 кв.м., в тому числі: 1-а кімната 9,5 кв.м., 2-а кімната 16,8 кв.м., 3-а кімната 13,8 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні 0,9 кв.м., передпокою 12,9 кв.м., обладнана балконом 2,9 кв.м., загальною площею 66,5 кв.м., інвентаризаційна вартість якого становить 336 465 грн. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При таких обставинах суд приходить до висновку, що квартира № 94 в житловому будинку № 26 по кварталу 278 в м. Кременчуці Полтавської області належала спадкодавцю [PERSON], то і позивачі [PERSON] та [PERSON] набувають на неї право власності по 1/2 частині. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved