Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області (далі - відповідач) про визнання права, в порядку спадкування за законом, на завершення, розпочатої спадкодавцем, приватизації земельної ділянки, в якому вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина до складу якої входить зокрема житловий будинок та земельна ділянка площею 0,66 га, які розташовані в [ADDRESS] , остання передана у власність батьку рішенням виконавчого комітету Котлярської сільської ради Попільнянського району Житомирської області № 7 від 15.06.1994 року. Після смерті батька [PERSON] , позивач вчасно прийняла спадщину та оформила право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.02.2010 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Право власності на земельну ділянку для обслуговування будинку батько не оформив, позивач також. Позивач звернулась до Попільнянської селищної ради Житомирської області з метою оформлення даної земельної ділянки, однак їй було роз`яснено, що вони не можуть надати їй дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою з метою передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,66 га, так як вказана земельна ділянка за рішенням сільської ради була передана у власність покійному батьку. За життя батьку державний акт на передану йому у власність земельну ділянку, не виготовлявся. Необхідності звернутись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, не має, так як за життя батько не виготовив правоустановчий документ (державний акт) на неї. Позивач просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на завершення розпочатої спадкодавцем [PERSON] приватизації земельної ділянки площею 0,66 га, яка розташована в селі Котлярка, Житомирського району, Житомирської області. Судові витрати віднести за її рахунок. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглядати без участі представника селищної ради, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 2003 року Богунським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Житомира, [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 2825 /а.с. 6/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 січня 1952 року Котлярською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , запис за № 1 /а.с. 7/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу № [NUMBER] , виданого 30 квітня 1972 року Котлярською сільською радою с. Котлярка, Попільнянського району, Житомирської області, [PERSON] 30 квітня 1972 року уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », запис за № 7 /а.с. 8/. Як вбачається з Архівного витягу з рішення № 7 виконавчого комітету Котлярської сільської ради Попільнянського району «Про передачу земельних ділянок в приватну власність, постійне та тимчасове користування» від 15 червня 1994 року, виданого Архівним відділом Житомирської РДА Житомирської області, вирішено передати у приватну власність земельну ділянку [PERSON] - 0,66 га /а.с. 9/. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2010 року визнано за [PERSON] , як спадкоємицею за заповітом, посвідчений секретарем Котлярської сільської ради 14.05.1994 року, реєстр № 2, право власності на житловий будинок [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,66 га, передана [PERSON] у приватну власність рішенням Котлярської сільської ради № 7 від 15.06.1994 року /а.с. 10/. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Бердичівське МБТІ» Житомирської обласної ради 13 вересням 2010 року, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вказана [PERSON] , частка 1/1, номер запису: 7382, в книзі: 47 /а.с. 11/. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509 - VI). Згідно пункту 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З 01 січня 2013 року, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» виготовлення та видача державних актів не проводиться, а виникнення права власності на нерухоме майно відбувається в порядку, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, (видається свідоцтво про право власності). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За вимогами статті 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до приписів частини першої статті 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійснені державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування. Частиною першою статті 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до статті 131 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного Кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом просила судові витрати віднести на її рахунок, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл. Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для визнання за позивачем, права на завершення приватизації вищевказаної земельної ділянки.

Outcome: approved