Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON] 15.01.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] із зазначеним вище позовом, в якому, враховуючи збільшені позовні вимоги, просить стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON], [INFO], адреса реєстрації: м.Вінниця, вул. 600-річчя, 70 кв.5, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень на кожну дитину щомісячно, та аліменти на її утримання як дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно. Позов мотивований тим, що сторони 21.01.2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що 21.01.2007 року в Книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис №74. Під час шлюбу у позивача та відповідача народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З осені 2011 року (за 7 місяців до народження доньки [PERSON]) відповідач не проживає разом із сімєю, в усних телефонних розмовах повідомляв про своє небажання проживати разом та вести спільне господарство. Позивач не мала наміру переривати вагітність, сподіваючись на примирення з відповідачем, на його порядність по відношенню до неї та спільних дітей. Однак, остаточного примирення між сторонами не відбулося, відповідач епізодично повертався до сімї на короткий час (раз на рік). На момент подання позову до суду позивач не мала можливості працювати, оскільки здійснювала догляд за дітьми та перебувала в стані вагітності від відповідача третьою дитиною. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, ухилявся від виконання батьківських обовязків. Позивач намагається самостійно забезпечити дітей, проте їх утримання потребує значних коштів. На звернення позивача до відповідача про матеріальну допомогу відповідач залишився байдужим, з часом перестав відповідати на її телефонні дзвінки. Відповідач здорова, працездатна людина, працює неофіційно, їздить за кордон, отримує високий мінливий дохід до 25\~000 гривень щомісяця, інших непрацездатних членів сімї на утриманні не має, з огляду на спільний обовязок батьків утримувати дітей, позивач потребує матеріальної допомоги від батька своїх дітей на їх утримання, а також на своє утримання до досягнення найменшою дитиною трирічного віку. Після народження 30.05.2016 року спільного сина [PERSON] відповідач також не надає коштів і на утримання дружини до досягнення найменшою дитиною трирічного віку. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з наведеним вище позовом. 26 лютого 2016 року у справі №127/620/16-ц Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення, яким позов частково задоволено та стягнуто з [PERSON], [INFO], адреса проживання: [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], аліменти на користь [PERSON], [INFO], адреса реєстрації: м.Вінниця, вул. 600-річчя, 70 кв.5, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1\~250 гривень на кожну дитину щомісячно з дня звернення до суду, тобто з 15.01.2016 року, і до досягнення дітьми повноліття. За заявою відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою суду від 07.07.2016 року зазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до загального розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, додатково зазначила що вона близько 10 років тому разом з відповідачем працювала в Італії та вона знає, що без роботи там нічого робити. Позивач знає, що у відповідача є гроші, тому він має їх платити. На запитання суду якими доказами позивач обґрунтовує, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання, [PERSON] повідомила, що таких доказів не має. Вона знає, що якщо відповідач перебуває в Італії, то в нього є засоби для існування. Їй відомо, що проживаючи в Італії, відповідач вживає якісні продукти, ходить до басейну, живе у своє задоволення та має гроші. На запитання суду про джерело її обізнаності з приводу стилю життя відповідача за кордоном та наявності у нього коштів позивач повідомила, що будь яких доказів вказаним обставинам у неї немає, вона просто це знає. На запитання суду щодо наявності у відповідача роботи в Італії позивач повідомила, що у неї немає відомостей з приводу того, що відповідач працевлаштований, працює та отримує дохід. Про наявність у відповідача доходу свідчать ті обставини, що відповідач знаючи, що їх старші діти відвідують гуртки, перераховує кошти за їх відвідування, оминаючи своєю увагою власне позивача. Вона бажає аби коштами розпоряджалась вона, а не відповідач сам визначав куди йому сплачувати кошти на потреби дітей. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала, просила суд змінені позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні, що відбулося 29.07.2016 року, зазначила що відповідач до початку 2016 року передавав з Італії 2 тис.євро, його доводи, що він ніде не працює є недостовірними. На запитання суду про те, якими доказами обґрунтовуються вказані обставини представник позивача зазначила, що на даний час таких доказів немає. На запитання суду чим обґрунтовуються позовні вимоги в частині можливості надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дружини до досягнення найменшою дитиною трирічного віку, представник позивача зазначила, що таких доказів у сторони позивача також немає. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнав позов частково в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач на даний час ніде не працює та не отримує стабільного доходу, тобто на [PERSON] 459,30 гривень, [PERSON] 368,40 гривень, [PERSON] 368,40 гривень, позов в частині аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина не визнав. Зазначив, що у відповідача є престарілі бабуся та мати. До листопада 2015 року відповідач дійсно заробляв кошти і перераховував їх, в тому числі позивачу. Однак, з листопада 2015 року відповідач стоїть на обліку в Італії як безробітний та жодних коштів не заробляє, в Італії він власного житла не має. На даний час позивач та відповідач не розлучені та весь конфлікт полягає у тому, що з листопада 2015 року у відповідача виникли фінансові труднощі, у звязку з втратою роботи в Італії. Втрата роботи обумовила відсутність коштів у відповідача та, зокрема, обумовила і внесення на розгляд суду цієї позовної заяви. На даний час відповідач здійснює пошук роботи в Італії аби прогодувати себе та забезпечити своїх дітей. У разі покращення матеріального стану та влаштування на роботу відповідач буде і добровільно надавати допомогу на утримання своїх дітей та дружини. На даний час він може надавати на дітей матеріальну допомогу в мінімальному розмірі, що визначено законом, дружину він на даний час утримувати не може через відсутність роботи. В судовому засіданні свідок [PERSON] послався на свої письмові пояснення, наявні в матеріалах справи, пояснив, що він знає позивача та відповідача близько 3-х років. Він є приватним підприємцем та надає фізичним та юридичним особам послуги по встановленню електропроводок. Відповідач [PERSON] планував найняти свідка влітку 2016 року для встановлення електрики, однак не найняв, оскільки не було матеріалів. Додатково зазначив, що будинок, в якому він мав проводити роботи, двоповерховий, площею близько 80 кв.м., в ньому проживає бабуся відповідача. Ремонт в будинку робиться, коли приїздить відповідач. Відповідач приїздить на автомобілі, проте кому він належить свідок не знає. Хто розраховувався з працівниками за виконані роботи в 2015 2016 роках він не знає. На всі запитання суду, щодо джерела обізнаності про матеріальний стан відповідача свідок зазначав, що «так все село говорить». Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи показання свідка та письмові пояснення, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі 21.01.2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що 21.01.2007 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №74 (а.с.5). Під час шлюбу у позивача та відповідача народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, в яких в графі «Батько» зазначено відповідача [PERSON] (а.с.6-7, 77). Позивач разом з дітьми зареєстрована та проживає за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 70 кв.5, що підтверджується довідкою №29 від 11.01.2016 року, виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7» (а.с.10). Згідно довідки, виданої організацією «Метропольне місто Столичне місто Рим» Центр зайнятості Чінечітта 21.07.2016 року, [PERSON], [INFO], з 01.11.2015 року є безробітним (а.с.80-81). Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами\~Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п.17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. В цьому звязку, враховуючи те, що відповідач офіційно не працює, не отримує офіційний стабільний дохід, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON], засвідчених секретарем виконавчого комітету Кобилецько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 15.09.2016 року та 14.09.2016 року відповідно, [PERSON] з квітня 2016 року зробив євроремонт першого поверху в будинку та облаштував двір за власний кошт. [PERSON] в поясненнях зазначила, що вона разом з чоловіком виконувала в будинку, в якому проживають мати та бабуся відповідача, роботи по дереву (з натуральної сировини виготовляли сходи в будинку, шліфували дошки), за що вони отримували кошти (а.с.85-86). Суд критично відноситься до зазначених письмових пояснень, оскільки походження та час заробітку коштів, за які відповідач раніше проводив ремонт в будинку, судом не встановлено. Окрім наведеного, допитаний в якості свідка в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що про задовільний матеріальний стан відповідача він знає з того, що «все село так говорить». При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги те, що спільні діти, проживаючи разом з матірю, знаходяться на її утриманні, що потребує значних коштів, відповідач станом на час розгляду справи є безробітнім, не отримує стабільного та регулярного доходу, також суд враховує і те, що позивач на даний час також ніде не працює, оскільки перебуває в декретній відпустці по догляду за найменшою дитиною. Тому, суд, зважаючи на взаємний обовязок батьків по утриманню дітей, враховуючи, що відповідач перебуває на обліку як безробітний, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, та часткове визнання відповідачем позову, вважає можливим встановити аліменти в розмірі 650,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, що буде розумним та справедливим. Суд не приймає до уваги позицію позивача по справі та її представника, що розмір аліментів має становити не менше 1500 грн. на кожну дитину, оскільки, такий розмір аліментів є для відповідача по справі непомірно великим, поставить його у скрутне матеріальне становище, також стороною позивача не доведено перед судом того, що відповідач має реальну змогу сплачувати такий розмір аліментів на утримання спільних дітей позивача та відповідача. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до\~ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти на утримання неповнолітніх дітей підлягають стягненню в контексті\~ст. 191 СК України\~з дня пред'явлення позову, тому аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у даній справі слід стягувати з 15.01.2016 року, а на утримання [PERSON] з 29.07.2016 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивача, як дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, суд зважає на наступне. За правилами ч. 1 та ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч.2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В цьому звязку суд констатує, те, що в ході судового розгляду стороною позивача перед судом не доведено жодними належними доказами факту того, що відповідач має реальну змогу та матеріальну можливість надавати позивачу як дружині з якою проживає дитина матеріальну допомогу, до досягнення дитиною трирічного віку. На запитання суду як позивачем так і представником позивача в судовому засіданні зазначено, що докази на підтвердження такого факту у сторони позивача відсутні. Враховуючи недоведеність перед судом можливості надавати відповідачем кошти на утримання дружини до досягнення найменшою дитиною трирічного віку суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. До вказаного висновку суд приходить і з огляду на те, що відповідач станом на день ухвалення цього рішення ніде не працює, і при цьому сукупний розмір аліментів що буде стягуватись з нього на утримання трьох неповнолітніх дітей щомісячно становитиме 1950 грн. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати, повязані з проведенням судової експертизи та витрати на правову допомогу. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме в відсотковому відношенні позов задоволено на 32,5%, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 477,53 гривень, та на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 179,14 гривень. У відповідності до п. 1. ч.1\~ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) на утримання дітей за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial