Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] 23 серпня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання шлюбу неукладеним, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові та з представником посилаються на те, що [INFO] у позивачки народилася позашлюбна дитина, коли вона звернулася до Амур-Нижньодніпровського у місті Дніпро відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію цієї своєї дитини, там їй повідомили, що це зробити неможливо, оскільки у неї Соборним районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТ УЮ у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб з іншою людиною, а не з батьком її дитини. Такій інформації позивач дуже здивувалася, проте відразу здогадалася, за яких обставин це могло статися: влітку 2018 року у неї було вкрадено паспорт громадянина України, з цього приводу 08 липня 2018 року вона звернулася із заявою до Дніпровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області, що підтверджується долученою нею до цього позову відповіддю за № 45/12414 від 31 липня 2018 року. Коли ж позивач звернулася з відповідним запитом до Соборного районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТ УЮ у Дніпропетровській області, відповіддю № 01/14.3-22 від 16 січня 2019 року їй повідомили, що справді там 18 вересня 2018 року було внесено актовий запис про шлюб № 729, у якому зазначені дані про наречену як [PERSON] , [INFO] , тобто, про неї. Цього шлюбу вона ні з ким не укладала і про нього жодної уяви не має. Позивач звернулася з заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання шлюбу не укладеним, проте позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Відповідач не заперечує проти позову. Позивач просила визнати неукладеним шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] , громадянином Республіки Узбекистан, згідно актового запису № 729, складеного Соборним районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18 вересня 2018 року, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Отже, позовні вимоги визнав і не заперечував проти винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи Соборного районного у місті Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Південно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду не заперечували проти позовних вимог і просили винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] , як вона стверджує, не перебувала в зареєстрованому шлюбі, [INFO] у неї: позивачки [PERSON] народилася дитина, коли вона звернулася до Амур-Нижньодніпровського у місті Дніпро відділу реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію цієї своєї дитини, там їй повідомили, що це зробити неможливо, оскільки у неї Соборним районним у місті Дніпро ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб з іншою людиною, а не з батьком її дитини. Такій інформації позивач дуже здивувалася, проте відразу здогадалася, за яких обставин це могло статися: влітку 2018 року у неї було викрадено паспорт громадянина України, з цього приводу 08 липня 2018 року вона звернулася із заявою до Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що підтверджується долученою нею відповіддю за № 45/12414 від 31 липня 2018 року. Коли ж позивач звернулася з відповідним запитом до Соборного районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповіддю № 01/14.3-22 від 16 січня 2019 року їй повідомили, що справді там 18 вересня 2018 року було внесено актовий запис про шлюб № 729, у якому зазначені дані про наречену як [PERSON] , [INFO] , тобто, про неї. Але цього шлюбу вона ні з ким не укладала і про нього жодної уяви не має. Згідно ч. 1 статті 48 Сімейного кодексу України шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої сторони. Згідно п. 5 ч. 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 4 ч. 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Виходячи з цього, позивач звернулася до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська саме із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила: встановити юридичний факт реєстрації Соборним районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18 вересня 2018 року (актовий запис № 729) шлюбу невідомої їй особи з нею, [PERSON] , [INFO] , за її відсутності як нареченої. Актовий запис № 729, складений Соборним районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області 18 вересня 2018 року, про реєстрацію шлюбу невідомої їй особи з нею, [PERSON] , [INFO] , анулювати. Однак ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року у справі № 199/2865/19 у відкритті провадження за вищезазначеною заявою [PERSON] відмовлено на тій підставі, що, згідно ч. 4 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. Спір про право, згідно вищезазначеної ухвали, вбачається у тому, що наявний спір про право щодо вільної згоди жінки на шлюб (ст. 51 Конституції України), право на повагу до сімейного життя (ч. 4 ст. 4 СК України). Виходячи з цього, вищезазначеною ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позивачці роз`яснено її право викласти свої вимоги, звернувшись до суду в порядку позовного провадження. Виходячи з цього, [PERSON] звернулася з адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у якому просила визнати протиправним та анулювати актовий запис № 729, складений Соборним районним у м. Дніпро ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 18 вересня 2018 року про реєстрацію шлюбу невідомої їй особи з нею, [PERSON] , [INFO] . Однак ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі № 160/5293/19 відмовлено у відкритті провадження за вищезазначеним її адміністративним позовом з тих підстав, що такий спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки за ним необхідно встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт укладання шлюбу позивачем, а адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для анулювання таких актових записів цивільного стану, зокрема і факт реальності укладання шлюбу. Суд адміністративної юрисдикції свою відмову у відкритті провадження за її адміністративним позовом також мотивував правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладену у її постанові від 14 листопада 2018 року. Позивач звернувся з заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання шлюбу не укладеним, проте позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Фактично виник спір, який в добровільному порядку вирішено не було і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно п. п. 2, 4 статті 16 ЦПК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч. 2 статті 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі, [INFO] у неї народилася дитина; коли вона звернулася до Амур-Нижньодніпровського у місті Дніпро відділу реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію цієї своєї дитини, там їй повідомили, що це зробити неможливо, оскільки у неї Соборним районним у місті Дніпро ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб з іншою людиною, а не з батьком її дитини. Такій інформації позивач дуже здивувалася, проте відразу здогадалася, за яких обставин це могло статися: влітку 2018 року у неї було викрадено паспорт громадянина України, з цього приводу 08 липня 2018 року вона звернулася із заявою до Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що підтверджується відповіддю за № 45/12414 від 31 липня 2018 року. Після звернення позивача з відповідним запитом до Соборного районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповіддю № 01/14.3-22 від 16 січня 2019 року їй повідомили, що 18 вересня 2018 року було внесено актовий запис про шлюб № 729, у якому зазначені дані про наречену як [PERSON] , [INFO] , тобто, про неї. Але цього шлюбу вона ні з ким не укладала і про нього жодної уяви не має. Неправомірні дії відповідальних осіб Соборного районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивач вбачає у тому, що вони порушили вимоги наказу Міністерства юстиції від 18 жовтня 2000 року № 52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні». Згідно п. 1 ч. 2 розділу І цього наказу для державної реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком особисто подається заява про державну реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану за їх вибором. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про державну реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, справжність підпису(ів) на якій засвідчено нотаріально, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають ґрунтуватися на нотаріально посвідченій довіреності. Ні позивач особисто, ні її представник за довіреністю до Соборного районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявами про державну реєстрацію її шлюбу ніколи не зверталися. При цьому відповідальні особи Соборного районного у місті Дніпро відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області були зобов`язані звірити фото на належному мені паспорті з зовнішнім виглядом особи, яка могла укладати шлюб від її імені, але ними цього зроблено не було. Згідно наданого Соборним районним у місті Дніпро ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя, третьою особою за цим позовом 18 вересня 2018 року зареєстровано за № 00138456780, номер актового запису 729 шлюб позивачки з громадянином Республіки Узбекистан [PERSON] , з яким [PERSON] не знайома і про якого жодної уяви не має. Відповідач не заперечує проти позову та викладених в ньому обставин. Згідно ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01 липня 2010 року державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, з`ясувавши обставини справи, ставлення позивача і відповідача до вказаного шлюбу, спірного питання, враховуючи їх інтереси та виходячи з того, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження позову, суд погоджується з викладеними у позові доводами, у зв`язку із чим доходить висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги можливу незгоду відповідача з певними положеннями позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. При таких обставинах суд вважає доведеними ті обставини, що вказаного позивачем шлюбу з нею не укладалося, а тому можливо позовну заяву задовольнити та визнати неукладеним шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , громадянином Республіки Узбекистан, згідно актового запису № 729, складеного Соборним районним у місті Дніпро ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 18 вересня 2018 року. Таким чином позовні вимоги про в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved