Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] в серпні 2021 року звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних коштів. Позов мотивовано тим, що між сторонами 20.12.2012 року укладено договір про надання банківських послуг. В лютому 2020 року позивачем були використані кредитні кошти з картки Універсальна Голд № [NUMBER] , IBAN [NUMBER] , угода № SAMDN52000071625188 від 20.12.2012 року. В квітні 2021 року відповідач звернувся із позовом до суду про стягнення на свою користь з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 20.12.2012 року у розмірі 14410,84 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2021 року у справі № 127/9552/21 позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що додане до позовної заяви платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн. не скріплене печаткою установи банку, а тому воно є неналежним доказом сплати судового збору. 18.04.2021 року [PERSON] повністю сплатив АТ КБ «ПриватБанк» кошти по кредитному договору, однак 20.04.2021 року відповідач безпідставно зняв з рахунку позивача грошові кошти в сумі 2270,00 грн. На письмові звернення позивача від 25.04.2021 року та 03.06.2021 року з цього приводу відповідач повідомив, що він звернувся з позовом до суду у зв`язку з порушенням позивачем умов кредитного договору. Судові витрати у вигляді судового збору, які були понесені банком у зв`язку із позовом до суду та винесені на окремий рахунок № [NUMBER] , підлягають відшкодуванню боржником. Заборгованість за рахунком № [NUMBER] погашена. Відсутні підстави для повернення коштів, що були сплачені на погашення заборгованості. Водночас, 22.04.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду заяву про повернення позовної заяви до [PERSON] про стягнення заборгованості та сплачений судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2021 року заяву задоволено частково, повернуто банку позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відмовлено у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про повернення судового збору, так як відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з банку на користь [PERSON] безпідставно списані кошти з карткового рахунку в розмірі 2270,00 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Представник АТ КБ «ПриватБанк» заперечив в задоволенні позову, просив відмовити в його задоволенні. Також останній надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що формулюючи позовні вимоги як повернення безпідставно списаних (з рахунку) коштів, позивач не вказав, коли саме та з якого рахунку ці кошти були списані, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2021 року (цивільна справа № 127/9552/21) позовну акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху, так як додане до позовної заяви платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 2270 грн. не скріплено печаткою установи банку, воно є неналежним доказом сплати судового збору. За таких обставин позивачеві необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2270 грн. та надати до суду оригінал належного платіжного документа, що підтверджує його сплату. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2021 року заяву акціонерного товариства «»комерційний банк «Приватбанк» про відкликання позовної заяви задоволено Позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості повернуто. В задоволенні заяви акціонерного товариства «»комерційний банк «Приватбанк» про повернення судового збору відмовлено, так як додане до заяви платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 2207 грн. не скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення, воно є неналежним доказом підтверджуючим сплату судового збору. На письмові звернення позивача від 25.04.2021 року та 03.06.2021 року з цього приводу банк повідомив, що він звернувся з позовом до суду у зв`язку з порушенням позивачем умов кредитного договору. Судові витрати у вигляді судового збору, які були понесені банком у зв`язку із позовом до суду та винесені на окремий рахунок № [NUMBER] , підлягають відшкодуванню боржником. Заборгованість за рахунком № [NUMBER] погашена. Відсутні підстави для повернення коштів, що були сплачені на погашення заборгованості. У частині 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За приписами ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта (ч. 1 ст. 1071 ЦК України). Таким чином, тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою є належним виконанням банком умов договору. Положеннями ст. 1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 04 листопада 2014 року банку, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За приписами ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. Відповідно до п. 18.3 ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Згідно п. 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, який зводиться до права осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми матеріальними правами та процесуальними засобами їх здійснення, суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог. У рішеннях Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 202/10128/14-ц, від 01 лютого 2018 року у справі № 758/7327/14-ц та від 12 лютого 2018 року у справі № 592/2386/16-ц суд вказував на те, що задовольняючи позов споживача, суд має враховувати положення статей 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 9 розділу ІV Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 та діяти на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені. З наданої позивачем [PERSON] довідки АТ КБ «ПриватБанк» про безпідставно списані кошти у розмірі 2270,00 грн. не вбачається коли спірні кошти були списані, з якого рахунку, останній не надав належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини. На підставі ст.ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed