Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - відповідач). Шлюб зареєстровано 13 березня 2011 року Виконавчим комітетом Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Позивач не має наміру відновлювати спільне проживання з відповідачем та подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Добровільно розірвати шлюб відповідач не бажає. Позивач просить, шлюб між ним та [PERSON] розірвати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі та судові витрати покласти на позивача. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися. Судом встановлено, що 13 березня 2011 року Виконавчим комітетом Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 1, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Згідно зі статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною другою статті 114 Сімейного Кодексу України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Зазначені обставини у їх системному зв'язку свідчать, що є всі підстави для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved