Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] в червні 2015 року заявила позов до колишнього чоловіка [PERSON] та колишнього тестя [PERSON], за яким на захист прав дочки [PERSON] просила вселити її, як опікуна дитини, та саму дитину в квартиру, за місцем реєстрації останньої, а саме в квартиру [ADDRESS], що на праві власності належить [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала і заявила, що після припинення шлюбних відносин з [PERSON], батьки останнього протиправно позбавили її та дочку можливості користуватись квартирою [ADDRESS], яка на протязі існування шлюбу була їх постійним місцем проживання, чим грубо порушені права дитини, а тому такі права мають бути відновлені шляхом надання житла дитині та їй як опікуну дитини, за місцем реєстрації дитини. Представник позивача [PERSON] в підтримку доводів свого довірителя послався на приписи житлового законодавства, та законодавства з охорони дитинства. [PERSON], [PERSON] та представник останнього [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову, за підстав того, що ні [PERSON] ні [PERSON] будь-яких прав на спірне житло не набули. Представник третьої особи в суд не з'явився. Судом встановлено таке. Спірна квартира [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості, що укладений 01.10.1997р. за результатами торгів на Київській універсальній біржі, належить на праві власності [PERSON] Сторонами не заперечується і знаходить своє підтвердження доказами, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2007 року по 21 січня 2015 року, у даному шлюбі у них 10 грудня 2007 року народилася дочка [PERSON], з моменту реєстрації шлюбу дана сім'я постійно проживала в квартирі [ADDRESS], що належить батькам [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], після фактичного припинення шлюбних відносин в серпні 2014 року позивач, разом з дитиною, продовжували проживати у вказаній квартирі до кінця жовтня 2014 року, коли фактично були виселені власниками, не погодившись з такими діями [PERSON] було заявлено позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання права постійного користування квартирою, вселення…., предметом якого є правовідносини з приводу користування вказаною квартирою, даний спір перебуває на стадії касаційного розгляду. Згідно зі статтею 156 ЖК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Зі змісту даної норми вбачається, що особа набуває право користування житлом на правах члена сім'ї власника тільки у разі коли вона вселяється до житла зі згоди на це власника і фактично проживає в ньому. Виходячи з того, що позивач та її дитина не вселялись і ніколи не проживали в спірній квартирі, суд приходить до висновку, що вони не набули прав на користування цим житлом. Факт реєстрації дитини за адресою спірного житла, в даному випадку, правового значення не має. Такі права у позивача та її дитини за обставин, як вони встановлені в судовому засіданні, на думку суду, могли виникнути лише щодо квартири [ADDRESS], де вони фактично проживали. Інші доводи та докази не ставлять під сумнів наведені висновки. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не вбачається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, зараховуються до відповідного бюджету держави.

Outcome: dismissed