Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За своє життя померла [PERSON] склала заповіт від 26.05.1987р., згідно якого заповіла вищевказаний жилий будинок позивачу [PERSON] та її сестрі [PERSON] в рівних частках. Однак, [INFO]. [PERSON] померла. У червні 2017р. позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], але 23.06.2017р. нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причини відсутності у заповіті застереження про виправлення. Враховуючи те, що заповіт було складено вже давно, усунути недоліки заповіту наразі неможливо. Тому, [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок, розташований за адресою:[ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Сєвєродонецької міської ради Луганської області Шарнікова І.І. у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, процесуальна позиція - на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії посвідки про народження серія [NUMBER] виданої 28.03.1941р. Єпіфанівською селищною радою Ворошиловградської області, [PERSON] народилась 28.03.1941р., батьками записані - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 12.05.1961р. Сєвєродонецьким міським бюро ЗАГС Луганської області, актовий запис №267, [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після одруження - [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про право власності, посвідченого 26.05.1987р. державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Багдасарян Н.О., [PERSON], яка являється дружиною [PERSON], померлого [INFO]. належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме: жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії заповіту, посвідченого 26.05.1987р. державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Багдасарян Н.О., реєстр №3593, [PERSON] на день своєї смерті дала заповідальне розпорядження: жилий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS], заповіла своїм дочкам - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 31.10.2008р. відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №1351, [PERSON] померла [INFO]. у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 12.12.2016р. Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №2061, [PERSON] померла [INFO] у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідно до копії заяви [PERSON] від 16.05.2017р., остання звернулась до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - [PERSON] Відповідно до копії постанови від 23.06.2017р., державний нотаріус Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив в здійсненні нотаріальної дії [PERSON] від 23.06.2017р. про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON], оскільки у заповіті, посвідченому 06.05.1987р. Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за реєстром №3593, є виправлення без відповідної відмітки нотаріуса, про те, що було здійснено виправлення. Відповідно до повідомлення Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори №30/02-14/сс266/2017 від 30.01.2018р., після смерті померлої [INFO]. [PERSON] до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або відмову від неї ніхто не звертався, спадкової справи не заведено. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавцем встановлено ряд вимог до форми заповіту (ст.1247 ЦК України). Серед них - заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій зокрема передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини). Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані). Згідно з вимогами ст. 215 ЦК нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення, він не може створювати будь-яких юридичних наслідків. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» та зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5. Згідно ч.3 ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат» та Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за №282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону «Про нотаріат», перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст.49 Закону, не є вичерпним. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. У відповідності до ч. 1,2 Глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за №282/20595, нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації (у разі наявності) чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене. Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Першої Сєверодонецької державної нотаріальної контори, позивачу [PERSON] відмовлено у здійсненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON], у зв'язку з тим, що у заповіті є виправлення без відповідної відмітки нотаріуса, про те що було здійснено виправлення. До матеріалів справи долучено копію заповіту, посвідчений 06.05.1987р. Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за реєстром №3593, з якої вбачається, що до заповіту внесено виправлення, при цьому виправлення згідно з вимогами п.2 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не застережені підписом відповідної особи і печаткою особи, яка видала документ. Крім того, з копії заповіту вбачається, що [PERSON] заповіла житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в м. [ADDRESS] своїм дочкам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, натомість позивач звертається з позовними вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на цілий об'єкт нерухомого майна. Виходячи з наведеного, оскільки заповіт, посвідчений 06.05.1987р. Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за р.№3593, відповідно до якого [PERSON] заповіла своїм дочкам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в м. [ADDRESS] не створює юридичних наслідків, вимога позивача [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягає. З огляду на викладене у задоволенні позову [PERSON] в інтересах [PERSON] до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено до відшкодування жодних документально підтверджених судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed