Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] 06 грудня 2016 року звернувся до суду із позовом, який він зменшив 21 грудня 2016 року, в обґрунтування якого посилається на те, що 15 червня 2015 року він з власником [ADDRESS] [PERSON] домовився про придбання у нього вказаної квартири за 60\~000 грн. Частину грошей у розмірі 30\~000 грн. він в той же день передав власнику, а іншу частину грошей, яку отримав відповідач, зобовязався передати під час нотаріального оформлення угоди, але продавець 01 серпня 2015 року помер. Відповідач, якому власник заповів своє майно, прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріуса, але свідоцтво не отримав, тому просить задовольнити його вимоги. Визнати договір купівлі-продажу цієї квартири дійсним. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги. Відповідач [PERSON] вимоги [PERSON] визнав та суду пояснив, що він отримав від позивача 36\~880 грн. за продану [PERSON] позивачу [ADDRESS], на неї не претендує. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 3 ст. 640 цього Кодексу договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За загальними правилами вимоги ст. 220 цього Кодексу, на що звертає увагу Пленум Верховного Суду України у розясненні, які містяться у п.13 постанови від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст.ст.210,640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації, тому правочини з цих підстав не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін, оскільки момент вчинення таких правочинів законодавець пов'язує з державною реєстрацією. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності подружжю [PERSON] та [PERSON] по ? частки кожному (а.с. 37). Остання померла 17 травня 2002 року (а.с. 34-35). [PERSON] відповідно до довідки (а.с. 36) фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини. Ним 03 березня 2015 року було складено заповіт (а.с. 6), яким він заповів все своє майно [PERSON], а 15 червня 2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] 30\~000 грн. під заставу належної йому вищевказаної квартири (а. с 5). [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, прийняв спадщину шляхом подачі заяви, але свідоцтво про власність не отримав. Наявність обтяжень на вказану квартиру відсутні (а.с. 10-11). Відповідач підтверджує факт домовленості про продаж [PERSON] квартири позивачу за 60\~000 грн. та отримання ним від позивача після смерті власника квартири згідно оцінки експерта 36\~880 грн., тому він погоджується з доводам позивача. Відповідний договір купівлі-продажу у звязку зі смертю власника квартири не оформлено, тому з огляду на права та обовязки сторін, суд вважає за необхідне з метою захисту прав позивача задовольнити його вимоги.

Outcome: approved