Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] 06 березня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] фірми ТОВ РАНДО ЛТД про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом, зобовязання вчинити певні дії шляхом внесення до державного реєстру змін щодо відомостей про місцезнаходження відповідача і стягнення судових витрат, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що він тривалий час зареєстрований і мешкає в квартирі № 66 корп. № 6 будинку № 108 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпро, його право власності на вказане житло на підставі довідки ЖБК - № 274 зареєстроване в КП ДМБТІ, про що видане реєстраційне посвідчення від 20 січня 1995 року. Зараз на його вказану адресу надходить поштова кореспонденція житлових і комунальних організацій про заборгованість по сплаті комунальних платежів на відповідача; через це позивач зясував, що відповідач також зареєстрований в його вказаній квартирі, але, як стверджує позивач, вказаний відповідач ніколи не знаходився і з його відома не реєструвався в цій квартирі та не сплачував комунальні послуги. Відповідач тривалий час не знаходиться в цій квартирі, там немає його речей, але зараз залишається зареєстрованим в спірному житлі, відповідач не знаходиться там без поважних причин тривалий час і знаходитися там не має намірів, за комунальні послуги не сплачують, але реєстрація вказаного ТОВ в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своєю власністю, своїм житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалої і неналежної реєстрації відповідача у вказаному житлі, на думку позивача, підтверджують надані позивачем документи (витяг з державного реєстру). В звязку з відсутністю вказаного відповідача у вказаному житлі взагалі без підстав та понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив фактично усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 66 корп. № 6 будинку № 108 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпро з боку відповідача, зобовязати відповідача вчинити певні дії шляхом внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб змін щодо відомостей про місцезнаходження відповідача і стягнути судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідач [PERSON] фірми ТОВ РАНДО ЛТД, в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, позов фактично не визнала, не заперечував проти розгляду справи без їх участі і винесення рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України; вказаним, на думку суду, фактично просив справу розглянути без його участі та рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні зясовано, що позивач [PERSON] дійсно тривалий час зареєстрований і мешкає в квартирі № 66 корп. № 6 будинку № 108 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпро, його право власності на вказане житло на підставі довідки ЖБК - № 274 зареєстроване в КП ДМБТІ, про що видане реєстраційне посвідчення від 20 січня 1995 року. Зараз на його вказану адресу надходить поштова кореспонденція житлових і комунальних організацій (ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго та інш.) про заборгованість по сплаті комунальних платежів на відповідача; через це позивач, як видно з його позову, зясував, що відповідач також зареєстрований в його вказаній квартирі, але, як стверджує позивач, вказаний відповідач ніколи не знаходився і з його відома не реєструвався в цій квартирі та не сплачував комунальні послуги. Відповідач тривалий час не знаходиться в цій квартирі, там немає його речей, але зараз залишається зареєстрованим в спірному житлі, відповідач не знаходиться там без поважних причин тривалий час і знаходитися там не має намірів, за комунальні послуги не сплачують, але реєстрація вказаного ТОВ в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своєю власністю, своїм житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалої і неналежної реєстрації відповідача у вказаному житлі, на думку позивача, підтверджують надані позивачем документи (витяг з державного реєстру). В звязку з відсутністю вказаного відповідача у вказаному житлі взагалі без підстав та понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив фактично усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 66 корп. № 6 будинку № 108 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпро з боку відповідача, зобовязати відповідача вчинити певні дії шляхом внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб змін щодо відомостей про місцезнаходження відповідача, оскільки в добровільному порядку спір не вирішено, позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] дійсно тривалий час зареєстрований і мешкає в квартирі № 66 корп. № 6 будинку № 108 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпро, його право власності на вказане житло на підставі довідки ЖБК - № 274 зареєстроване в КП ДМБТІ, про що видане реєстраційне посвідчення від 20 січня 1995 року. Зараз на його вказану адресу надходить поштова кореспонденція житлових і комунальних організацій (ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго та інш.) про заборгованість по сплаті комунальних платежів на відповідача; через це позивач, як він стверджує, зясував, що відповідач також зареєстрований в його вказаній квартирі, але, як вказує позивач, вказаний відповідач ніколи не знаходився і з його відома не реєструвався в цій квартирі та не сплачував комунальні послуги. Але суду не надано докази того, хто, коли та на підставі чого зареєстрував вказане товариство за адресою мешкання позивача; вказане не могло відбутися без участі самого позивача та наданих ним документів чи делегованих ним комусь належним чином оформлених повноважень; реєстрація вказаного товариства проведена саме державною реєстраційною службою, тому ретельно перевірялися документи, подані для реєстрації товариства за адресою мешкання позивача. Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Крім того, вказана реєстрація відповідача за місцем позивача проведена вже давно і позивач не міг не знати про вказану реєстрацію, оскільки раніше сплачував комунальні платежі з урахуванням відповідача і питань з цього приводу в нього не виникало. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і фактично з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, але суду потрібно надати докази того, що відповідач саме перешкоджає користуватися його власністю, в чому полягають вказані перешкоди і чи намагався їх усунути позивач до звернення до суду з цим позовом. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону. Позивач позовні вимоги не доповнював і не уточняв, придбав вказане житло на законних підставах. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, позивач повинен довести, що дiями відповідача було порушено його права. Однак, жодних доказiв позивачем до суду не надано. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач фактично заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно позивача про реєстрацію в квартирі, перешкоди, предмета спору, а позивач не довів незаконність дій відповідача. Можливе твердження позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Не може суд прийняти до уваги наполягання представника позивача на позовних вимогах, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ВКФ ТОВ РАНДО ЛТД про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом, зобовязання вчинити певні дії шляхом внесення до державного реєстру змін щодо відомостей про місцезнаходження відповідача і стягнення судових витрат відмовити. Таким чином суд вважає не доведеними обставини позовних вимог, позов не обгрунтований і не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed