Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сливка Ю.Ю., звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 19.09.1992 року він уклав шлюб з відповідачкою. У шлюбі у сторін народився син, який на даний час є повнолітнім. Подружнє життя у них не склалося, з 2015 року вони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинено. На даний момент між ними взагалі відсутнє порозуміння, любов і повага, які повинні бути притаманні сім`ї. У кожного з них власні погляди на життя, шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Вжиття заходів щодо примирення подружжя не виправить їх стосунків, оскільки вказані вище обставини продовжуються з 2015 року, тобто протягом тривалого часу. А тому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, зазначивши, що позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причин неявки суд не повідомила. У матеріалах справи наявна заява відповідачки про розгляд справи за її відсутності та у якій відповідачка зазначає , що проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 19.09.1992 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГСу Ужгородської міської управи. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Як встановлено згідно пояснень позивача в позовній заяві та не спростовано відповідачем, внаслідок різних поглядів на сімейне життя шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо з 2015 року, спільного господарства не ведуть. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим, про що свідчить зміст позовної заяви. Відповідачка у своїй заяві від 17.11.2020 року підтвердила обставини зазначені у позові та проти розірвання шлюбу не заперечує. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене вище, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд уважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved