Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2018 р. звернулась до суду із вказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6800,00 грн, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29.12.2017 р. [PERSON] перебуваючи по вул. Центральній в с. Студениця, Коростишівського району, Житомирської області знайшов гаманець, що належав позивачу у якому знаходились грошові кошти та банківські картки із записаними кодами для користування ними. Відповідач реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами привласнив ці кошти та банківські картки та у подальшому скориставшись ними шляхом зняття готівки з банкоматів. Внаслідок протиправних дій відповідач завдав збитків на суму 7800,00 грн. Вироком Коростишівського районного суду від 15.02.2018 р., який набрав законної сили 20.03.2018 р., визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання. За даним вироком вирішено питання про речові докази, а саме: грошові кошти в сумі 1000 грн. залишено у розпорядженні позивача. На даний час збитки завдані відповідачем становлять 6800,00 грн. Відповідач добровільно кошти не повертає, в зв'язку з чим позивач вимушена звертатись до суду. Ухвалою суду від 26.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається із вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 15.02.2018 р. у справі № 280/7/18 (кримінальне провадження № 12018060190000005) (далі - Вирок), який набрав законної сили 20.03.2018 року [PERSON] визнано винним у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. За фактичними обставинами вчинення цього кримінального правопорушення 29 грудня 2017 року близько 14 години [PERSON], перебуваючи по вул. Центральній в с. Студениця, Коростишівського району, Житомирської області, знайшов гаманець, що належить [PERSON], в якому знаходились грошові кошти в сумі 90 гривень різними купюрами, банківська картка КБ ПАТ «Приватбанк» [NUMBER], що належить [PERSON] з грошовими коштами на рахунку в сумі 3800 гривень, банківська картка КБ ПАТ «Приватбанк» [NUMBER], що належить [PERSON], з грошовими коштами на рахунку в сумі 4000 гривень, та додатки до банківських карток із записаними кодами для користування ними в банкоматах. Знайдені грошові кошти, банківські картки із записаними кодами [PERSON] привласнив, а гаманець викинув. При цьому у [PERSON] виник умисел на таємне викрадення грошових коштів із знайдених банківських карток. Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення грошових коштів із банківських карток [PERSON] та [PERSON], [PERSON], скориставшись тим, що разом з знайденими банківськими картками зберігались записані коди до них, 30 грудня 2017 року о 09 год. 32 хв., перебуваючи в м. Житомир, підійшов до банкомату №6166, розташованого в м. Житомир, вул. Московська, 10, переслідуючи корисливу мету, таємно, умисно, викрав з банківської картки КБ ПАТ «Приватбанк» [NUMBER], що належить [PERSON], грошові кошти в сумі 3000 гривень. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, які охоплювались єдиним злочинним умислом, о 09 год. 36 хв. цього ж дня, [PERSON] прийшов до банкомату №6194294, що знаходиться за адресою: м. Житомир, пл. Житній ринок, 1, де викрав з банківської картки КБ ПАТ «Приватбанк» [NUMBER], що належить [PERSON], грошові кошти в сумі 800 гривень. У подальшому, [PERSON], продовжуючи свої злочинні дії, які охоплювались єдиним злочинним умислом, о 09 год. 45 хв. цього ж дня, підійшов до банкомату №1403, розташованого в м. Житомир, пл. Житній ринок, 1, умисно, таємно, викрав з банківської картки КБ ПАТ «Приватбанк» [NUMBER], що належить [PERSON], грошові кошти в сумі 4000 гривень. Після вчинення крадіжки [PERSON] місце злочину залишив, викрадене майно привласнив та розпорядився ним на власний розсуд. В наслідок протиправних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] завдано матеріальної шкоди на загальну суму 7800 гривень. При вирішенні питання про долю речових доказів грошові кошти в сумі 1000 грн., які знаходились на зберіганні у потерпілої [PERSON] залишено у розпорядження останній. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. На підставі ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, ґрунтуються на нормах ЦК України, оскільки вироком суду від 15.02.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та встановлено факт завдання позивачу матеріальної шкоди на загальну суму 7800,00 грн., при вирішенні питання щодо речових доказів, згідно ст. 100 КПК України позивачу залишено у розпорядження грошові кошти в розмірі 1000 грн., а тому позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6800 грн. є такими що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 768,40 гривень судового збору.

Outcome: approved