Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає з 2011 року у вказаній квартирі, не є власником житла і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, до суду подали заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування серії ВЕО № 166445/р 2431 від 10.09.2007 № 887482, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Кізімою В.В., та на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.09.1995 року, виданого сектором приватизації житла Сєвєродонецької міської ради Луганської області. Згідно з копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER], виданого Сєвєродонецьким відділом реєстрації актів громадського стану міського управління юстиції Луганської області від 25.01.2002, громадянка [PERSON], [INFO], перемінила прізвище на [PERSON] 25.01.2002, про що зроблено відповідний актовий запис № 5. Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 34793 від 09.10.2018, виданою ЦНАП у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради, станом на 09.10.2018 за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Як вбачається з акту про встановлення факту проживання/не проживання № 97 від 10.10.2018, затвердженого директором КП «Житлосервіс «Світанок», в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON], окрім неї з 2011 року ніхто не проживає. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачами свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, з урахуванням наданої відповідачем заяви про визнання позову, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2011 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачами судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 80 від 12.10.2018 року у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів в рівних долях.

Outcome: approved