Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог (а.с.65-69) остаточно просить: - визнати формулювання причин звільнення у наказі №1 [PERSON] «ДМЗ» від 27.06.2017 неправильними або таким, що не відповідає чинному законодавству. Змінити формулювання причини звільнення з п.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін) на п.1 ст.40 КЗпП України (за ініціативою роботодавця у звязку з ліквідацією підприємства); - стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час з 01.03.2017 по 17.03.2017 в розмірі 3404,19 грн.; - стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час з 18.03.2017 по 30.06.2017 у розмірі 29943,21 грн.; - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.07.2017 по день винесення рішення суду у розмірі 54\~062,88 грн; - стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 7409,20 гривень; - стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі 8226,96 грн; - зобовязати відповідача перерахувати в ПФУ щомісяця утримані з його заробітної плати ЄСВ з 01.10.2016 по 28.02.2017. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає таке. Він працевлаштований за безстроковим трудовим договором у філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» (далі філія) інженером 1 категорії по АСУ ТП (змінний) ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації з 13.09.2012 по теперішній час. 17.07.2017 позивач дізнався про існування наказу №1 від 27.06.2017 на офіційному сайті [PERSON] «ДМЗ». За змістом вказаного наказу голова ліквідаційної комісії філії самостійно на свій розсуд визначає умови, за яких трудовий договір буде розірваний, та зазначає, що якщо працівник не вчинить дій, вказаних в наказі, це буде свідчити про надання ним згоди на звільнення його за угодою сторін, що, на думку позивача, не узгоджується з діючим законодавством. Позивач зазначає, що трудові відносини мають бути розірвані з ним не на підставі п.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін), а на підставі п.1 ст.40 КЗпП (у звязку з ліквідацією підприємства). Також позивач зазначає, що з 01.03.2017 керівництво підприємства не здійснює виплату заробітної плати, чим порушує ст.115 КЗпП і ст.24 Закону України «Про оплату праці». Крім того, позивач зауважує, що за формою ОК-5 з 01.10.2016 по 28.02.2017 відрахувань в Пенсійний фонд України не проводилось, що не відповідає Закону №2464 від 08.07.2010. Позивач також\~просить поновити\~йому місячний\~строк для\~звернення до\~суду з\~поданим позовом (письмове клопотання - а.с.96). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові, відповіді на відзив (а.с.118, 158). На обґрунтування клопотання про поновлення місячного строку позивач зазначив, що місячний строк ним був пропущений у звязку з тим, що він збирав докази на підтвердження доводів, викладених в позові, зокрема, звертався до Пенсійного Фонду, а також із письмовою заявою до голови ліквідаційної комісії про зміну підстави звільнення. Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь» - металургійний завод» (далі відповідач, товариство, підприємство) проти задоволення позовних вимог заперечував. Мотиви незгоди зводяться до такого. З 17.03.2017 в результаті протиправних дій невідомих осіб було захоплено усі промислові та адміністративні будівлі [PERSON] «Донецьксталь» - металургійний завод», що знаходяться у місті Донецьк. У зв'язку із чим відповідач не зміг продовжувати нормальну господарську діяльність, виробничі потужності, майно та первинна документація підприємства перебуває у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб. Указом Президента України № 62/2017 від 15.03.2017 припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, до повернення захоплених підприємств до функціонування відповідно до законодавства України. Факт захоплення підприємства відповідача підтверджується витягом з кримінального провадження №12017050410000777. Якщо виробничі потужності філії, що знаходяться на територіях м. Донецьк, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань і вийшли з-під контролю роботодавця, у звязку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін повернення їх є невідомим, то пропозиція роботодавця про термінове припинення трудових відносин з усіма представниками, що за трудовим договором виконують функціональні обовязки на цих виробничих потужностях, за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, є вимушеним необхідним та упереджуючим заходом. Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітної платі за час з 18.03.2017 по 30.06.2017 не підлягає задоволенню, адже взагалі не відомо, яким чином позивач продовжував виконувати свої професійні обовязки в період з 17.03.2017 по 30.06.2017 на захоплених терористичними угрупованнями промислових та адміністративних площах [PERSON] «ДМЗ» у місті Донецьку, у звязку із яким відкрите кримінальне провадження № 12017050410000777. Позовна вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.07.2017 по день винесення рішення, не підлягає задоволенню, оскільки за положеннями статті 116 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства, яка, враховуючи факт захоплення філії невідомими особами, відсутня. Позовна вимога позивача щодо стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 7 409,20 грн. не підлягає задоволенню у звязку з тим, що додана до позовної заяви довідка від 17.03.2017 не була видана чинною адміністрацією [PERSON] «ДМЗ», захоплена вся інформації про працівників філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», включаючи трудові книжки працівників, графіки виходів, даних щодо призначеної та нарахованої заробітної плати, були захоплені усі печатки філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ», включаючи печатку відділу кадрів. З приводу сплати ЄСВ відповідач посилається на те, що до 01.01.2016 була чинною норма, яка звільняла не лише від відповідальності за несплату єдиного соціального внеску, але і від самого зобовязання сплати такого внеску відповідних платників, зареєстрованих на території проведення антитерористичної операції. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2018 по справі №805/4066/17-а за позовом [PERSON] «Донецьксталь»- металургійний завод» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (Запорізьке управління) про визнання недійсним рішення від 30.08.2017 № [NUMBER], виписане Офісом великих платників податків ДФС та зобовязанням Офісу великих платників податків ДФС виправити інформацію в базі даних платника податку [PERSON] «ДМЗ» шляхом видалення запису про нарахування недоїмки, здійсненого відповідно до рішення від 30.08.2017 № [NUMBER], позовні вимоги позивача задоволені. В судове засідання представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не зявився, надав клопотання про перенесення судового засідання, оскільки представник 20.08.2018 приймав участь в судових засіданнях по справах в Господарському суді Донецької області у місті Харкові. Суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За змістом п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України с уд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Представник відповідача не надав жодного доказу на підтвердження як прийняття ним участі в судових засіданнях 20.08-21.08.2018 в суді м.Харкова, так і необхідності надання пріоритету прийняття участі саме в судових засіданнях в суді в м.Харкові, а не в судовому засіданні з розгляду даної справи, провадження в якій відкрито судом ще 02.10.2017 (а.с.26). За відсутністю відповідних доказів суд не визнав поважною причину неявки представника відповідача в судове засідання 21.08.2018, тому підстави для відкладення розгляду справи, передбачені чинним процесуальним законом, відсутні. Ухвалою суду від 15.02.2018 задоволено клопотання відповідача про призначення судово-технічної експертизи, провадження у справі зупинено (а.с.98). 13.03.2018 до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання експерта про необхідність надання йому певних документів для проведення призначеної експертизи та дозволу на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих документах. Враховуючи, що у процесі проведення експертизи виникли питання, вирішення яких потребує здійснення процесуальних дій, ухвалою суду від 29.03.2018 провадження по даній справі було поновлено, заявлене експертами клопотання та поставлені ним питання призначено до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою суду від 04.04.2018 за результатами проведеного судового засідання та враховуючи надання сторонами запитуваних експертами документів, відповідні документи були направлені експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення призначеної раніше експертизи, провадження у справі зупинено. 04.05.2018 до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло додаткове клопотання експертів про необхідність надання додатково порівняльних зразків документів - оригінали датованих документів, в яких у період за березень 2017 року - лютий 2018 року, рукописно виконано записи та підписи (не обовязково фігурантами документів) синьо-фіолетовими та чорними пастами кулькової ручки (такими ж за кольором та відтінком, як і записи та підписи в обох досліджуваних документах (довідки, датовані 16.03.2017 №3-27 та №3-31), у кількості не менше 20 зразків із різними датами складання за кожен місяць досліджуваного періоду для кожного виду пасти. Враховуючи, що вирішення заявленого експертами клопотання також потребувало здійснення процесуальних дій, ухвалою суду від 08.05.2018 провадження по даній справі було поновлено, заявлене експертами клопотання та поставлені ним питання призначено до розгляду у судовому засіданні, відповідачу запропоновано надати в судовому засіданні вищенаведені документи за клопотанням експертів. 14.05.2018 представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про надання часу для вжиття заходів задля зібрання необхідних експерту документів, яке було задоволено судом. 21.05.2018 представник відповідача в судове засідання не прибув, направив клопотання, за змістом якого у зв'язку із відсутністю вільного доступу до первинних документів [PERSON] «ДМЗ» для належного виконання ухвали Красноармійського міськрайонного суду від 08.05.2018 та клопотання експертів, відповідач звернувся до відомих на сьогоднішній день контрагентів із відповідними запитами щодо надання необхідних для проведення експертизи документів. Проте, відповіді та документів відповідач не отримав та не має можливості надати до суду додатково порівняльні зразки документів. Враховуючи ненадання відповідачем запитуваних експертом документів ухвалою суду від 21.05.2018 у задоволенні клопотання експертів відмолено, ухвалу суду від 15.02.2018 про призначення судово-технічної експертизи документів скасовано (а.с.208-209). Ухвалою суду від 21.08.2018 повторне клопотання відповідача про призначення судової експертизи залишено без розгляду та повернуто відповідачу, як таке, що є зловживанням процесуальними правами та суперечить завданню цивільного судочинства. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та пояснень учасників справи, викладених в заявах по суті справи, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. З 25.03.2008 позивача прийнято на роботу до філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», з 13.02.2012 позивач призначений інженером 1 категорії по АСУ ТП; запис про звільнення позивача з роботи в трудовій книжці відсутній (а.с.9-10). Як зазначено позивачем в судовому засіданні, він відмовився давати трудову книжку, яку отримав у відділі кадрів філії, голові ліквідаційної комісії для проставлення запису про звільнення його з роботи, оскільки не згодний бути звільненим за ст.36 КЗпП з формулюванням «за згодою сторін». Сторонами визнано, що: - 22.02.2017 філією виданий наказ №64 «Про простій» за підписом директора [PERSON], за змістом якого на підприємстві встановлений час простою з 27.02.2017 до особливого розпорядження; вивільненому персоналу оформити простій не з вини працівника; оплату за час простою провести в розмірі 2/3 тарифної ставки (а.с.29, 33, 72); - 27.02.2017 філією виданий Акт про простій, за змістом якого у звязку з припиненням надходження сировини, матеріалів та відвантаження готової продукції неможливо продовжувати роботу та пропонується встановити дату початку простою не з вини працівника з 27.02.2017 (а.с.17). Як вбачається з протоколу засідання Наглядової ради відповідача, 17.03.2017 на засіданні прийнято рішення ліквідувати філію та створити Комісію з ліквідації філії, місцезнаходження якої визначити в м.Покровську, вул.Торгівельна, будинок 106А (а.с.56). За повідомленням відповідача від 17.03.2017 на адресу СБУ, прокуратури Донецької області, Національної поліції, Офісу великих платників податків основні виробничі активи [PERSON] «Донецьксталь» - металургійний завод» розташовані на тимчасово неконтрольованій Україною території та в зоні проведення АТО. Внаслідок дій групи невстановлених людей, які висувають вимоги про перереєстрацію підприємств в юрисдикції тимчасово неконтрольованих територій, проведення невстановленими людьми опису та інвентаризації майна під загрозою фізичної розправи над працівниками підприємств адміністрація фактично втратила контроль над діяльністю філії «Металургійний комплекс», всіх інших структурних підрозділів [PERSON] «Донецьксталь»- металургійний завод», що знаходяться в м.Донецьку, а також над діяльністю [PERSON] «Макіївкокс» та ПАТ «Ясинівський коксохімзавод», які перебувають в м.Макіївка. У звязку з цим господарська діяльність повністю припиняється, зважаючи на неможливість її здійснення через дії обставин непереборної сили та втрату контролю за їх діяльністю з боку адміністрації та законних органів управління підприємств (а.с.52). Згідно з витягом з кримінального провадження № 12017050410000777 до ЄРДР 22.03.2017 внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ст.341 КК України за повідомленням генерального директора [PERSON] «Донецьксталь» - металургійний завод» про те, що група невідомих осіб незаконно захопили будівлі структурного підрозділу [PERSON] «Донецьксталь» [PERSON] «Донецьксталь» - металургійний завод» (а.с.53). Відповідно до сертифікату (висновку) № 651 про настання обставин непереборної сили від 26.09.2014 Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 01.08.2014 Приватному акціонерного товариству «Донецьксталь»- металургійний завод» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обовязкових платежів. На момент видачі сертифікату обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с.59). 27.06.2017 головою ліквідаційної комісії філії виданий наказ №1 «Про припинення трудових відносин з працівниками за згодою сторін у звязку з ліквідацією філіалу «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь металургійний завод», яким, враховуючи, що з 17.03.2017 органи управління філіалу втратили контроль над управлінням активами підприємства за адресою м.Донецьк вул.Івана Ткаченко, 122 через протиправні дії групи невстановлених осіб, наказано, зокрема: - працівникам філії зявитись 30.06.2017 о 08.00 годині для оформлення припинення трудових відносин (п.1), - дні відсутності працівників на робочих місцях з моменту втрати контролю над підприємством з 17.03.2017 по 30.06.2017 рахувати як «неявка з незясованих причин» без оплати днів невиходу на роботу (п.2); - неявку працівника у визначене п.1 даного наказу часу та місце, вважати згодою працівника на припинення трудових відносин з підприємством за згодою сторін (п.3) (а.с.11-12, 58). Відповідне повідомлення працівників філії зроблено відповідачем на офіційному сайті [PERSON] «ДМЗ» та опубліковано оголошення у Регіональній газеті «Маяк», випуск № 26 від 29.06.2017 (а.с.55). 30.06.2017 головою ліквідаційної комісії виданий Наказ №2 про звільнення працівників підприємства, яким наказано звільнити працівників філіалу за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП) з 30.06.2017 (а.с.57). Не погоджуючись зі звільненням за ст.36 КЗпП, позивач засобами поштового звязку направив на адресу голови ліквідаційної комісії заяву про його звільнення з підприємства на підставі п.1 ст.40 КЗпП; відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 8567001178279 вказана заява отримана адресатом 12.09.2017 (а.с.14, оригінал оглянутий судом в судовому засіданні, повернутий позивачу). За даними індивідуальних відомостей про застраховану особу відносно позивача, видану управлінням пенсійного фонду в Марїнському районі Донецької області, дата формування 07.08.2017, позивач від філії протягом 2016 року та січень лютий 2017 року щомісячно отримував суму заробітку (а.с.15, оригінал відомостей оглянутий судом в судовому засіданні, повернутий позивачу). Відповідно до довідки від 16.03.2017 №3-27 (41/34603), виданої філією, позивач працює на підприємстві з 25.03.2008, за період з жовтня 2016 по лютий 2017 отримав заробітну плату в розмірі 34\~198,71 грн. (а.с.74, оригінал довідки оглянутий судом в судовому засіданні, повернутий позивачу). Відповідно до довідки від 16.03.2017 №3-31, виданої філією позивачу, останньому з 01.03.2017 по 16.03.2017 нарахована заробітна плата в розмірі 8 543,11 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку в сумі 5 863,80 грн. за 20 календарних днів відпустки (а.с.92, 95, оригінал довідки оглянутий судом в судовому засіданні, повернутий позивачу). На підставі наведених доказів суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача з огляду на такі норми права. Приписами ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП). Згідно зі ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства,\~\~ установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується\~\~ виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підстави припинення трудового договору визначені в ст.36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника в статтях 38 і 39 КЗпП України,\~підстави\~розірвання трудового договору з ініціативи\~власника або повноваженого ним органу в статтях 40, 41, 43, 43-1 КЗпП України. Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Верховний Суд України в своїй постанові від 26.10.2016 в цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Кіровоградський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу дійшов висновку, що у разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами; суди повинні зясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін (http://reyestr.court.gov.ua/Review/62493965 ). Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування між позивачем та філією домовленості про припинення трудового договору за взаємною згодою, а також волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення. Більш того, відповідач сам зазначає, що позивач не зявився 30.06.2017 до відповідача для вирішення питання оформлення припинення трудових відносин. Наказ філії №1 «Про припинення трудових відносин з працівниками за згодою сторін у звязку з ліквідацією філіалу «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь металургійний завод» за своїм змістом носить імперативний характер з боку роботодавця, що є неприпустимим при звільненні за угодою сторін та виключає існування домовленості сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою. Зміст наказів філії від 30.06.2017 №2, як і зміст оголошення в газеті від 26.09.2017 №26, свідчать, що відповідач самостійно вирішив припинити трудові відносини за згодою сторін, без зясування попередньо думки працівника позивача, без пропозиції останньому бути звільненим на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що апріорі суперечить поняттю «розірвання трудового договору за згодою сторін». Позивач в судовому засіданні неодноразово заявляв, що ніякої згоди на звільнення за згодою сторін не давав. Суд відмічає, що наявність факту захоплення філій відповідача невідомими особами, порушення у звязку з цим кримінального провадження, наявність сертифікату (висновку) № 651 про настання обставин непереборної сили від 26.09.2014 Торгово-промислової палати України також не свідчить про наявність домовленості сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою, а тому не дає підстави для звільнення працівника саме за п.1 ст.36 КЗпП України. Доводи відповідача про те, що позивач не зявився до відповідача та не висловив свою позицію, а тому, враховуючи приписи ст.205 ЦК України, надав відповідну згоду на звільнення, ґрунтуються на помилковому розумінні чинного трудового законодавства. Виходячи зі змісту ст.21 КЗпП України, трудовий договір спрямований на здійснення та забезпечення трудових функцій працівника. Згідно зі ст.626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем є виключно трудовими. Відтак, оскільки трудовий договір не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, до трудових відносин не можуть бути застосовані норми ЦК України, у тому числі і положення ст.205 ЦК України, а слід застосовувати норми КЗпП України, який повністю врегульовує трудові правовідносини та не дозволяє дійти висновку, що незявлення працівника у визначений роботодавцем час для вирішення питання про припинення трудових відносин, навіть не з вини роботодавця, є підставою вважати надання таким працівником згоди на його звільнення за згодою сторін, тобто на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Посилання відповідача на судову практику є недоречними, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції, які були прийняті за результатами перегляду рішень судів першої інстанції, не є преюдиціальними для розгляду інших справ за участю інших осіб (особи). Як зазначено вище, з наказів філії №1 від 27.06.2017 та №2 від 30.06.2017 вбачається, що підставою для розірвання трудових відносин з працівниками є прийняте рішення про ліквідацію (закриття) філіалу «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», а отже, враховуючи приписи п.1 ст.40 КЗпП України, за яким трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, звільнення позивача фактично відбулось за ініціативою адміністрації, а саме, за п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання формулювання причин звільнення позивача в наказі №1 від 27.06.2017 неправильними та зміни формулювання причини звільнення «за згодою сторін» на п.1 ст.40 КЗпП України (за ініціативою роботодавця у звязку з ліквідацією підприємства) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за час з 01.03.2017 по 17.03.2017 в розмірі 3\~404,19 грн. та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 7\~409,20 грн. суд зазначає таке. Відповідно до довідки філії від 16.03.2017 №3-31, наданої позивачем, останньому за період з 01.03.2017 по 16.03.2017 нарахована заробітна плата в розмірі 8543,11 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку в розмірі 5\~863,80 грн. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами відомості, наведені в зазначеній довідці, не надав доказів того, що відомості стосовно заборгованості із заробітної плати, у тому числі і компенсації за невикористану відпустку, які відображені в ній, є недостовірними, або доказів того, що відповідна сума заборгованості виплачена позивачу, або довідка визнана не чинною адміністрацією філії у звязку із втратою 17.03.2017 контролю над нею, або доказів звільнення станом на 16.03.2017 заступника директора з організації труда та персоналу [PERSON] та заступника головного бухгалтера [PERSON], якими така довідка підписана. Доводи відповідача з приводу того, що філія була захоплена невідомими особами та відповідна довідка не може бути належним доказом вимог позивача, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Як зазначено вище, за змістом наказу голови ліквідаційної комісії № 1 від 27 червня 2017 року контроль над філією втрачено з 17.03.2017; з витягу з кримінального провадження № 12017050410000777, з протоколу засідання Наглядової ради відповідача вбачається, що внаслідок дії непереборної сили товариство втратило контроль над управлінням виробничими активами філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод»; 17.03.2017 генеральним директором підприємства направлено повідомлення посадовим особам правоохоронних органів про захоплення будівель філії. Враховуючи наведені дані, суд доходить висновку, що 16.03.2017 філія працювала у штатному режимі, контроль над управлінням виробничими активами філії відповідач втратив саме 17.03.2017. За викладених обставин суд приймає довідку від 16.03.2017 №3-31 як належний доказ підтвердження нарахування позивачу заробітної плати за період з 01.03.2017 по 16.03.2017 в розмірі 8543,11 грн., яка включає компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5863,80 грн. за 20 календарних днів. Беручи до уваги викладене, за відсутності доказів з боку відповідача на підтвердження виплати позивачу вказаної суми, позовні вимоги позивача в означеній частині підлягають частковому задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за період з 01.03.2017 по 17.03.2017 в розмірі 2679,31 грн. (8543,11-5863,80), а також компенсація за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 5863,80 грн., оскільки саме в такому розмірі відповідна заборгованість підтверджується довідкою філії, виданою до втрати відповідачем контролю над відповідним структурним підрозділом. З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 8226,96 грн. суд зазначає таке. За приписами ст.44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема в п.1 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. З огляду на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни формулювання причин звільнення позивача з п.1 ст. 36 КЗпП України на п.1 ст. 40 КЗпП України наявні підстави для виплати останньому вихідної допомоги. Відповідно до п.2, п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. За змістом індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України попередніми двома місяцями роботи позивача є січень та лютий 2017 р., заробітна плата за січень 2017 р. дорівнює 8579,81 грн., за лютий 2017 р. 8590,16 грн. Отже, вихідна допомога, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст.44 КЗпП України, дорівнює 8\~585 грн. ((8579,81+8590,16)/2). Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час з 18.03.2017 по 30.06.2017 суд зазначає таке. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у ст.1 Закону України «Про оплату праці». Сторонами визнано, матеріалами справи підтверджено, що наказом філії від 22.02.2017 №64 наказано встановити час початку простою з 27.02.2017, затвердити акт про простій, за змістом якого дата початку простою 27.02.2017 до особливого розпорядження про відновлення виробництва. Також вказаним наказом визначено здійснювати оплату за час простою в розмірі 2/3 тарифної ставки. Проте, вже 17.03.2017 членами Наглядової ради відповідача прийнято рішення про ліквідацію (закриття) філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» та створено комісію з ліквідації філії «Металургійний комплекс» відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним роботи саме на підприємстві відповідача за період з 18.03.2017 по 30.06.2017, за що чинним законодавством передбачена виплата власником або уповноваженим ним органом заробітної плати. Надані позивачем таблиці виходу на роботу протягом зазначеного період (а.с.70). як і графік змін №86 на 2017 рік (а.с.73) не містять жодного підпису та печатки підприємства на підтвердження наведених в них даних, та самі по собі не свідчать про виконання позивачем роботи на підприємстві відповідача. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження як розміру нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 18.03.2017 по 30.06.2017, так і факту виконання ним протягом вказаного періоду роботи на підприємстві працівника. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач втратив контроль над управлінням виробничими активами філії з 17.03.2017, позовні вимоги в означеній частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.07.2017 по день винесення рішення, суд зазначає таке. За змістом ч.3 ст.235 КЗпП України, якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Враховуючи наведені законодавчі приписи, Верховний Суд в своїй постанові від 16.01.2018 по справі №335/4163/16-ц зазначив, що для застосування вказаної норми права необхідна наявність таких умов: неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці; вимушений прогул, викликаний неправильним формулюванням причини звільнення в трудовій книжці. Позивач в судовому засіданні підтвердив, що трудова книжка у нього на руках, він відмовився її надавати відповідачу для здійснення в ній запису про його звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, оскільки такий запис, на його думку, може завадити йому влаштуватись в подальшому на іншу роботу. Враховуючи викладене, оскільки неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці відсутнє, доказів на підтвердження того, що неправильне формулювання причин звільнення перешкоджало працевлаштуванню позивача, останнім до суду не надано, про існування інших підстав, з якими законодавець повязує прийняття рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивачем не наведено, підстави для\~стягнення на\~його користь\~середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~відповідно до\~ст.235\~КЗпП України відсутні. Позовні вимоги в частині зобовязання відповідача перерахувати в ПФУ щомісяця утримані з заробітної плати позивача ЄСВ з 01.10.2016 по 28.02.2017 задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 згаданого Закону платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладено з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Приписами п.1 ч.2 ст.6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Приписами пп.8 п..4 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» доповнені пунктом 93, за яким платники єдиного внеску, визначені ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються. Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, визнається безнадійною та підлягає списанню безнадійного податкового боргу. За розпорядженням КМУ від 02.12.15 №1275-р до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, віднесено місто Донецьк (Донецька область). Суд відмічає, що до березня 2017 року місцем реєстрації відповідача було м. Донецьк. Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що відповідач звільняється від виконання зобов'язань платника єдиного внеску, встановлених ст.6 Закону №2464, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. При цьому суд зазначає, що п. 9-4 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2464 не скасовує обовязків платника єдиного внеску щодо сплати єдиного внеску, а надає можливість тимчасово на період проведення антитерористичної операції, не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. За таких обставин, звільнення відповідача, який до березня 2017 року знаходився на території проведення антитерористичної операції, від виконання своїх обов'язків щодо сплати єдиного внеску унеможливлює зобовязання відповідача здійснити перерахування в ПФУ утримані з заробітної плати позивача ЄСВ за період з 01.102016 по 28.02.2017 до погашення сум ЄСВ за попередній пільговий період. Приписами ч.1 ст.233 КЗпП України визначено, що у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Враховуючи викладене, оскільки позивач про існування спірного наказу щодо його звільнення дізнався 17.07.2017 з офіційного сайту підприємства, що не спростовано відповідачем, та намагався змінити підстави звільнення шляхом направлення голові ліквідаційної комісії відповідної письмової заяви засобами поштового звязку, не отримавши відповідь на яку вже 23.09.2017 звернувся до суду з даним позовом, суд доходить висновку, що позивач не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав та інтересів, а тому наявні підстави для поновлення пропущеного місячного строку. Згідно зі ст.141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду із зазначеним позовом, судовий збір підлягає покладенню на відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог, а саме, за вимогу немайнового характеру 704,80 грн., за вимоги майнового характеру 175 грн. (17% від 1030 грн.), всього 879,80 грн. За змістом ст.430 ЦПК України суд допускає\~негайне виконання\~рішень у\~справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial