Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника адвоката Проніна Євгена Ігоровича (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка), відповідно до якого просив змінити визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2019 по справі № 761/4646/19 розмір аліментів, а саме стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 2 318, 00 грн. щомісячно на кожну дитину, однак не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту вступу рішення в законну силу та до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до вказаного вище рішення суду від 16.12.2019 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 12 500, 00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31.01.2019 і до досягнення кожною дитиною повноліття. Однак, як зазначив представник позивача, майновий стан позивача значно погіршив з часу розгляду Шевченківським районним судом м. Києва вказаної справи, позивач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмір, оскільки з початком пандемії коронавірусу COVID-19 з 11.03.2020, фактично припинив провадження підприємницької діяльності та не отримує доходи від її провадження. 14.02.2020 позивача також було звільнено з на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з ТОВ «БАЗИССЕРВІС», дохід позивача за 2020 рік склав 15 287, 84 грн. Іншого місця роботи позивач не має. Господарську діяльність не провадить. Крім того зазначає, що має надмірне аліментне навантаження, оскільки за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва з позивача на користь гр. [PERSON] на утримання їх спільного з позивачем сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 15 000, 00 грн щомісячно, починаючи з 21.11.2016 і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на зазначене, розмір аліментів, які має сплачувати позивач, становить 52 500, 00 грн., що на думку представника позивача є надмірним аліментним навантаженням (не враховуючи аліменти, які сплачуються позивачем на утримання своєї п`ятої дитини [PERSON] , які сплачуються у договірному порядку). Також позивач має боргові зобов`язання перед АТ «ВТБ Банк» у розмірі 232 592, 51 грн., яка утворилась внаслідок аліментного навантаження на позивача. Приватним виконавцем було реалізовано автомобіль позивача FERRARI, д.н.з. [NUMBER] . При цьому, наразі у позивача відсутні транспортні засоби, крім ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] . З огляду на все вище зазначене, позивач вважає, що вказані обставини підтверджують погіршення майнового стану позивача, а тому існують підстави для зменшення розміру аліментів. Відповідачка у своєму відзиві просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що судовим рішенням від 16.12.2019 було ретельно досліджено майновий стан позивача, встановлено наявність у його власності рухомого та нерухомого майна, на які позивач несе великі витрати, які не підтверджувались доходами позивача, а відтак позивач спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, зазначила, що в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформацію про припинення позивачем підприємницької діяльності з 2019 року. Щодо наявності інших дітей на утриманні позивача, то відповідачка зазначила, що на момент ухвалення рішення суду від 16.12.2019 про стягнення аліментів на утримання їх спільних з позивачем дітей, інші аліментні зобов`язання вже існували. При цьому, з того часу нічого не змінилось і підстав для зменшення розміру аліментів не виникло. Рішення суду від 02.01.2019 щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором також існувало ще до ухвалення рішення суду від 16.12.2019. При цьому, позивачем також не доведено, що вказана заборгованість виникла внаслідок надмірного аліментного навантаження. Так позивач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 1 047 978, 68 грн., проте з 31.01.2019 сплатив аліменти всього 3231, 00 грн. одним платежем у 2021 році. Крім того, позивач є обвинуваченим у кримінальній справі № 359/857/21, яка знаходиться у провадження Бориспільського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, внаслідок чого відповідачка вважає, що позивач має додатковий незаконний дохід, пов`язаний зі збутом наркотичних засобів. При цьому, відповідачка також зазначила, що позивач відпочиває за кордоном у дорогих готелях, є власником мережі барбершопів, отримує інші приховані доходи, а відтак має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду від 16.12.2019. Про ту обставину, що позивач приховує свій дійсний дохід, свідчить посилання останнього на значні щомісячні грошові зобов`язання, які несе позивач, який поряд з цим вказує, що є безробітним та не отримує дохід. Також відповідача вказує, що позивач має можливість знайти роботу, однак цього не робить, на обліку у службі зайнятості не перебуває. З огляду на зазначене, відповідачка вважає, що позов спрямований на ухилення позивача від покладених на нього рішенням суду зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання трьох його дітей. 09.10.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 15.12.2020 від представника позивача надійшла заява про відвід судді. 31.12.2020 від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків. 12.04.2021 головуючому судді передано заяву про відвід. 12.04.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. заявлений відвід головуючому судді Мальцеву Д.О. визнано необґрунтованим, заяву передано на вирішення іншому судді у порядку ст. 33 ЦПК України.. 27.04.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Н.В. відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючому судді Мальцеву Д.О., розгляд справи вирішено проводити у тому ж складі суду. 09.06.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. по справі відкрито провадження у спрощеному позовному порядку без виклику сторін, учасникам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 26.07.2021 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань до суду не надходило. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України). Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, позивачу в рамках вказаного позову необхідно довести наявність обставин, які свідчать саме про те, що на момент подачі вказаного позову у останнього відбулись зміни матеріального чи сімейного стану, або його здоров`я, або довести наявність інших підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення аліментів на утримання свого сина. У судовому засіданні встановлено, що 16.12.2019 Шевченківським районним судом м. Києва прийнято рішення за результатами розгляду справи № 761/4646/19, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів задоволено частково, а саме визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , до досягнення кожного з них повноліття, разом з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , аліменти у розмірі по 12500грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31 січня 2019року і до досягнення кожною дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 21.02.2020, в апеляційному порядку не скасоване. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що у зв`язку з початком пандемії коронавірусу COVID-19 з 11.03.2020, фактично припинив провадження підприємницької діяльності на підтвердження надав Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.10.2020. Крім того, позивачем надано до матеріалів справи Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 06.08.2020 за період з 1 кварталу 2017 року по 2 квартал 2020 року та індивідуальні відомості про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за звітні роки: 2018, 2019, 2020, з яких вбачається, що позивач отримав дохід у 2018 році 120, 00 грн., у 2019 році - 50745,20 грн., у 2020 році - 15287, 84 грн. Також позивач посилався на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2017 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000, 00 грн. щомісячно. Водночас, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2019 досліджувалось питання майнового стану позивача, зокрема, рішенням суду встановлено наявність витрат платника аліментів , у тому числі на утримання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Встановлено також і те, що [PERSON] у встановлений спосіб не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо джерела походження коштів, які ним витрачаються. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, обставини, які стосувались дослідження майнового стану позивача до 16.12.2019, були встановлені у судовому рішенні, а відтак повторному дослідженню не підлягають. Крім того, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається про припинення позивачем лише певних видів підприємницької діяльності. У свою чергу відомості про повне припинення позивачем підприємницької діяльності, у Реєстрі відсутні. На даний момент, позивач, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрований як фізична особа-підприємець. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що останній має також сплачувати аліменти на утримання інших двох дітей, оскільки вказані обставини також існували на момент розгляду справи № 761/4646/19 та винесення рішення суду від 16.12.2019, яким з позивача стягнуто аліменти на утримання спільних з відповідачкою дітей. З огляду на зазначене, доказів, які б спростували встановлені обставини чи доказів, які підтверджували б нові обставини щодо погіршення майнового сану позивача останнім до матеріалів справи не надано. Також позивачем не доведено, що у останнього виникла заборгованість внаслідок надмірного аліментного навантаження перед ПАТ «ВТБ Банком». Так, позивачем до матеріалів справи надано Акт про проведені електронні торги від 05.05.2020, виданий приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. в рамках виконавчого провадження № 60992409 з примусового виконання виконавчого листа № 760/26916/18, виданого 13.12.2019 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ВТБ Банк» суми простроченого ліміту кредитування у розмірі 232 592, 51 грн., відсотків за прострочений кредит, та судового збору, щодо реалізації майна: транспортного засобу FERRARI, д.н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] , на електронних торгах. Водночас, рішення суду, на яке посилається позивач та яким було стягнуто з останнього заборгованість, датоване 02.01.2019, тобто вказане рішення суду також існувало на момент розгляду судом справи № 761/4646/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання спільних дітей. Доказів того, що позивач несе надмірні витрати на утримання двох інших своїх дітей матеріали справи не містять. При цьому, судом враховано Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 63113486, виданий Солом`янським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), надану відповідачкою до матеріалів справи, з якої вбачається, що заборгованість позивача перед відповідачкою зі сплати аліментів на утримання спільних дітей становить 1 047 978, 68 грн. Вказана заборгованість розрахована за період з 31.01.2019 по травень 2021 року. Отже судом встановлено, що аліменти на утримання спільних з відповідачкою дітей позивачем фактично не сплачуються, відтак посилання на надмірне аліментне навантаження судом до уваги не приймаються. При цьому, суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що останній не працює, оскільки вказана обставина не звільняє позивача від обов`язку по утриманню його спільних з відповідачкою дітей та не є самостійною та безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи все вище викладене, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його матеріального становища чи зміни сімейного становища. При цьому розмір аліментів, визначений судовим рішенням від 16.12.2021, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей чи боргові зобов`язання без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямоване на належне забезпечення спільних з [PERSON] дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та суперечитиме їх інтересам. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed