Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до Івано-Франківської міської ради, виконкому Івано-Франківської міської ради, ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» про захист майнового права в порядку ч.2 ст.16 ЦК України, визнання незаконними та скасування правових актів Івано-Франківської міської ради та її виконкому щодо будівництва дев'ятиповерхового будинку ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» по вул. Добролюбова в м. Івано-Франківську та повного відшкодування майнової і моральної шкоди, стягнення судових витрат. 12.12.2013 року позивачем [PERSON] та представником позивачів було збільшено позовні вимоги, а саме визнати незаконним та скасувати рішення міської ради від 07.05.2005 року, договору оренди землі від 08.08.2008р. та виплатити грошову компенсацію в сумі 2854800 грн.. У позовній заяві зазначено, що до 1945 року сім'я [PERSON], в тому числі і син [PERSON], була переселена з Польщі в с.Пасічна Станіславського району Станіславської (Івано-Франківської) області, де їм надано будинку і земельну ділянку площею 0.29 га під будинком, а в 1950 році даний двір віднесено до колгоспного двору. В 1954 році було оформлено купівлю даного будинку [PERSON], а станом на 1959 рік було обліковано за нею земельну ділянку площею 0.2464 га. В 1972 році [PERSON] одружився з [PERSON] (позивач 1), в викупленому мамою будинку і залишились проживати сім'єю, де народилися діти (позивач 2,3,4). В 1983 році [PERSON] померла, а [PERSON] в 1984 році отримав Свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Згідно рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 19.09.2000 року за №402 [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.10 га для обслуговування будинку та споруд, а решта землі залишилося в користування [PERSON] В 2001 році згідно генерального плану міста територія бувшого с.Пасічна передбачена для реконструйованої забудови з розміщенням багатоквартирних житлових будинків. З 01.01.2002 року набрав чинності новий Земельний кодекс України, однак Івано-Франківська міська рада не зважаючи на визначені нормами цього кодексу повноваження, делегувала рішенням 21.01.2002 року виконкому право на управління землями міста, який протягом трьох років використовував таке делеговане право, а тому дане рішення є незаконним. Рішенням Івано-франківської міської ради від 07.05.2005 року було скасовано попереднє рішення від 21.01.2002 року, яке просить позивач 1 також скасувати, оскільки міська рада не вправі була скасовувати своє попереднє рішення, про що йдеться в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування). Окрім того, позивачі вказують, що при комплексній забудові вулиць Тролейбусної-Галицької-Добролюбова в м.Івано-Франківську будівництво здійснюється з грубим порушенням земельного законодавства. Відсутні рішення міської ради про відведення земельних ділянок під будівництво групи житлових будинків ПП «Прикарпатська туристична компанія» та ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд», а саме будівництво здійснюється на підставі рішень виконкому міської ради від 21.10.2003р. №445, від 27.01.2004 року №34,36 (дано дозвіл ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» на проект відведення землі), від 27.02.2004 р. №86 (передано в оренду ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» земельну ділянку площею 0.5436 га), від 20.04.2004 р. №131 (дозвіл на здійснення ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» будівництва першої черги), від 19.10.2004р №128, 24.11.2005 р. №422, які просять позивачі скасувати, однак інспекція АБК м.Івано-Франківська дала дозвіл на виконання будівельних робіт. Так, рішенням виконкому від 21.10.2003р. №445 дозволено проектування групи багатоквартирних будинків з вбудованими об'єктами торгового призначення на вул.Тролейбусній-Галицькій при умові знесення існуючих будинків, в т.ч. [ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS] і відселення їх мешканців та при умові знесення існуючих торгових павільйонів, дано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Цим же рішенням зобов'язано замовників відселення мешканців житлових будинків провести за рахунок замовників. Про ці рішення позивачам не було відомо аж до 11.10.2010 року. ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» збудував 10-поверховий багатоквартирний житловий будинок, який зданий в експлуатацію в 2010 році, однак не було знесено житловий будинок позивачів [ADDRESS]. Перевіркою інспекції ДАБК 20.05.2010 року встановлено факт будівництва в близькості до житлового будинку позивачів 5.7м., при нормі 15м. В 2010 році судом було відкрито провадження по за позовом ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» до [PERSON] про виселення сімю [PERSON] з житлового будинку, однак рішення не прийнято щодо цього на час подачі позову по даній справі (відмітка про реєстрацію позовної заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 11.02.2013 року). Звернення [PERSON] до органів прокуратури всіх рівнів не дали належного результату заявнику. Договір оренди земельної ділянки від 08.09.2008 року укладеного між ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» та міською радою не зареєстровано, а тому доповнюючи позовні вимоги позивач [PERSON] та її представник просили визнати даний договір оренди недійсним [INFO] помер [PERSON], а позивач по цивільній справі ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» залишив після смерті відповідача [PERSON] позов без розгляду (ухвала від 06.02.2013 року). Позивачі також просили: визнати багатоквартирний житловий будинок самочинним і часткове захоплення земельної ділянки позивачів, зобов'язати ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» виконати рішення виконкому та припис прокуратури про знесення житлового будинку позивачів [ADDRESS], стягнути грошову компенсацію в розмірі 2 854 800 грн. (змінена вимога, до уточнення - в рахунок компенсації надати ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» чотири окремі квартири в новобудові), відшкодувати моральну шкоду в сумі 100 000 грн. та стягнути всі судові витрати по даній справі. В судовому засіданні позивач 1,2,4 та представник позивачів 1,2,3,4 вимоги поданої ними позовної заяви з уточненими вимогами позову, підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач 3 в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про судові засідання. Представники відповідача 1,2 та 3 позов не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити, окрім того, просили суд застосувати пропущені строки позовної давності до вимог позивачів. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями [PERSON], який помер [INFO] по 1/4 частці, а саме майна: земельної ділянки для обслуговування та будівництва житлового будинку та споруд площею 0.10 га [ADDRESS] на підставі Державного акту на право власності на землю виданого 27.12.2000 року, на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 19.09.2000 року за №402, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.9,11), автомобіль (а.с.10). Згідно довідки №347 від 01.12.2011 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.12 зв.), однак підтвердження прийняття спадщини позивачами на житловий будинок [ADDRESS], позивачі не надали суду. Проте, як доказ виникнення права на дане житло, є рішення Івано-Франківського міського суду від 03.08.2012 року, яке набрало законної сили 14.09.2012 року, про визнання права спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] (а.с.115). В 1945 року сім'я [PERSON], була переселена з Польщі в с.Пасічна Станіславського району Станіславської (Івано-Франківської) області, де їм надано будинок і земельну ділянку площею 0.29 га під будинком (а.с.106), а в 1950 році даний двір віднесено до колгоспного двору, за [PERSON] близько з 1974 по 1984 роки рахувалась земельна ділянка пл..0.25га [ADDRESS] (а.с.107). В 1954 році було оформлено купівлю даного будинку [PERSON], як стверджують позивачі, а станом на 1959 рік було обліковано за нею земельну ділянку площею 0.2464 га. В 1972 році [PERSON] одружився з [PERSON] (позивач 1), і залишились проживати сім'єю в викупленому мамою будинку, де народилися діти (позивач 2,3,4). В 1983 році [PERSON] померла, а [PERSON] в 1984 році отримав Свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS], що належало до колгоспного двору (а.с.108-109). Дані обставини вже встановлювались судом при розгляді справи №2-273/2007, про рішення якої буде зазначено нижче. Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 27.10.2003р. №445 (а.с.13) дозволено ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» проектування групи багатоквартирних будинків з вбудованими об'єктами торгового призначення та побутового обслуговування на вул.Тролейбусній-Галицькій при умові знесення існуючих будинків, в т.ч. [ADDRESS],[ADDRESS],[ADDRESS] і відселення їх мешканців та при умові знесення існуючих торгових павільйонів на вул.Тролейбусній, дано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки. Цим же рішенням зобов'язано замовників відселення мешканців житлових будинків, знесення будівель і споруд, розміщених в межах будівельних майданчиків, провести за рахунок замовників. Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 17.02.2004 р. №86 ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» затверджено проект відведення землі площею 0.5436 га на розі Тролейбусна-Галицька та передано її в оренду, терміном на три роки, для будівництва першої черги багатоквартирного житлового будинку з вбудованими об'єктами торгового призначення та побутового обслуговування, зобов'язано укласти договір оренди землі (а.с.124-126). Про ці рішення позивачі стверджують, що їм не було відомо аж до 11.10.2010 року. Однак, з таким твердженням погодитися не можна, оскільки позивачі проживали в житловому будинку [ADDRESS] поряд, де велося будівництво, а [PERSON] який був чоловіком позивача 1 оскаржував рішення та дії органів влади та забудівника щодо такого будівництва в судовому порядку. Так, 17.12.2007 року по справі №2-273/2007 було ухвалено рішення Івано-Франківського міського суду за позовом (поданого в березні 2006 року з додатковими вимогами а.с.139-141)) [PERSON] до Івано-Франківської міської ради, виконкому Івано-Франківської міської ради, управління архітектури та містобудування виконкому міської ради, Івано-Франківського міського управління земельних ресурсів, ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд», ТзОВ «Прикарпатська туристична компанія» про встановлення факту користування земельною ділянкою площею 0.24 га, усунення перешкод права власності на решту 0.1464 га, зобов'язання вчинити дії по видачі дозволу на виготовлення технічних умов щодо приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, визнання незаконними та скасування рішень: виконкому міської ради від 21.10.2003 року, від 27.02.2004 року №86, від 24.11.2005р. №422, рішення ради від 28.09.2005 року, визнання недійсним договору оренди землі від 07.04.2004 року між виконкомом та ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» та від 31.10.2005 року між міською радою та ТзОВ «Прикарпатська туристична компанія», яким в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено (а.с.113-114). Дане рішення суду від 17.12.2007 року залишене без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.03.2008 року (а.с.77-78). Судами при розгляді даної справи №2-273/2007 було встановлено, що [PERSON] не довів суду права на землекористування спірною земельною ділянкою площею 0.1464 га [ADDRESS], за вимогами ст..22, 23 ЗК України в редакції 1990 року та на підставі ст..124, 125 ЗК України діючого з 01.01.2002 року, окрім приватизованої ним землі площею 0.10 га під обслуговування житлового будинку за цією ж адресою ( у відповідності до норм безоплатної передачі земель громадянам). Оскільки спірна земельна ділянка (решта площі) знаходиться в межах населеного пункту та віднесена до категорії земель під житловою та громадською забудовою, а використання земель здійснюється у відповідності до генерального плану населеного пункту, міська рада та виконком вправі були надавати ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» та ТзОВ «Прикарпатська туристична компанія» земельні ділянки під будівництво та укладати договори оренди. Як слідує зі ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, предметом правової оцінки і встановлення певних обставин судами, було не доведене право користування на земельні ділянку площею 0.1464 га [PERSON] (позивачі є члени сім'ї [PERSON] - дружина та діти), правомірність прийнятих рішень міською радою та виконкомом, а саме від 21.10.2003 року №445, від 27.02.2004 року №86, від 24.11.2005р. №422, рішення ради від 28.09.2005 року (ці рішення оспорюються і позивачами по даній справі) та правомірність укладення договорів оренди, в т.ч. з ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» від 07.04.2004 року. Окрім вищезазначених рішень, яким надана правова оцінка судом в іншій цивільній справі, позивачі просять визнати незаконними та скасувати також рішення виконкому від 27.01.2004 року №34, 36, від 20.04.2004 року №131 та від 19.10.2004 року №128, а також рішення ради від 25.01.2002 року та від 07.05.2005 року. Щодо даних рішень, суд зазначає, що рішенням виконкому від 27.01.2004 року №34 було погоджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» для будівництва групи багатоквартирних житлових будинків (а.с.129), а рішенням виконкому від 27.01.2004 року №36 та рішенням виконкому від 20.04.2004р. №131 дозволено проведення проектно-пошукових робіт ТзОВ «Прикарпатська туристична компанія» для будівництва групи багатоквартирних житлових будинків (а.с.127-128, 131-132), рішення виконкому від 19.10.2004 року №128 взагалі не приймалось виконкомом (засідання такого числа відбувалось, але рішення під таким № відсутнє, а за №128 є інше рішення яке не стосується позивачів а.с.145), позивач же пояснив, що дане рішення він не бачив, однак вважає, що ним також порушено права позивачів. Позивач оскаржуючи ці рішення в обґрунтування оскаржень, вважає, що про дані рішення позивачам не було також відомо, а приймаючи їх виконком не врахував, що вилучення землі у [PERSON] не було, тому дані багатоквартирні житлові будинки порушують їх право на землю, а будівельні роботи порушують право на житло. Щодо даних рішень, суд зазначає, оскільки вони приймались виконкомом як наслідок рішень, що передували їм, чи були передумовою рішень, яким вже надана правова оцінка судами в іншій справі, то такі вимоги позивачів, не є доведеними та не є обґрунтованими. Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 27.04.2004 р. №131 (позивач зазначив дату прийняття 20 замість 27 числа) дано дозвіл на здійснення ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» будівництва першої черги багатоквартирного житлового будинку з вбудованими об'єктами торгового призначення на орендованій земельній ділянці на розі вул.Тролейбусній-Галицькій (а.с.13 зв.). Це рішення також прийняте з дотриманням норм законодавства, оскільки рішеннями було вже надано земельну ділянку під дане будівництво, оформлено договір оренди з відповідачем 3 від 07.04.2004 року, а використання земель здійснюється у відповідності до генерального плану населеного пункту (про що зазначалось вище як обставина встановлена судом), а рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 27.10.2003р. №445, яким дозволено ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» проектування групи багатоквартирних будинків з вбудованими об'єктами торгового призначення та побутового обслуговування на вул.Тролейбусній-Галицькій, визнано судом таким, що відповідає вимогам закону. Що стосується визнанням недійсним договору оренди землі від 08.09.2008 року, що укладений між ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» та міською радою терміном дії на 3 роки (а.с.110), а саме з підстав тих, що він не зареєстрований в органах реєстрації, про що вказують позивачі,. судом встановлено, що копія даного договору від 08.09.2008 року надана стороною позивачів без звірення з оригіналом, як пояснили позивачі такий договір знято з матеріалів іншої цивільної справи. Натомість, відповідачем 1, 2 надано договір оренди землі від 08.09.2008 року укладений між ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» та міською радою терміном дії на 3 роки, засвідчений з оригіналом, на якому є відмітка про державну реєстрацію реєстрацію такого договору 04.10.2010 року за №041029400247 (а.с.163-164), а тому вимога позивачів про визнання недійсним даного договору оренди землі через відсутність його реєстрації не є обґрунтованою, та спростована належним доказом. Інших підстав недійсності даного договору позивачі не застосовували. При цьому, судом по іншій цивільній справі надано вже правову оцінку договору оренди землі від 07.04.2004 року, який передував даному договору (було укладено договір в 2008 році на новий термін, тобто продовження дії попереднього договору). Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Проте положення зазначених статей необхідно застосовувати з урахуванням ст. 4 ЦК. Виходячи з буквального тлумачення норм статей 4 та 203 ЦК, зміст правочину має відповідати: ЦК; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Відповідно до вимог статті 214 ЦК України відмова від двостороннього правочину може відбуватися лише за взаємною згодою сторін. Проте, позивачем не доведено наявність вимог щодо недійсності правочину. Даний правочин 2004 року та 2008 року щодо оренди землі, відповідав вимогам правочину і волевиявлення сторін, які його уклали, про що встановлено як факт щодо правочину 2004 року судом. Окрім того, згідно рішення міської ради від 07.06.2011 року №223 дана земельна ділянка припинена у праві користування нею (оренди) ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд», тобто договір оренди припинено в дії згідно рішення власника, оскільки будинок передано на баланс ПП «ЖЕО-Житло-Сервіс» (а.с.146-147, 148). Що стосується оскаржень рішень міської ради від 21.01.2002 року, яким рада делегувала виконкому право на управління землями міста та від 07.05.2005 року яким скасовано попереднє рішення від 21.01.2002 року, то суд зазначає таке. Позивач зазначає, що з 01.01.2002 року набрав чинності новий Земельний кодекс України, однак Івано-Франківська міська рада не зважаючи на визначені нормами цього кодексу повноваження, делегувала рішенням 21.01.2002 року виконкому право на управління землями міста, який протягом трьох років використовував таке делеговане право, а тому дане рішення є незаконним. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 07.05.2005 року було скасовано попереднє рішення від 21.01.2002 року, яке просить позивач 1 також скасувати, оскільки міська рада не вправі була скасовувати своє попереднє рішення, про що йдеться в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування). В частині оскаржуваних рішень виконкому щодо земельних питань, як підстава прийняття їх стало, в тому числі, рішення ХХІ-ої сесії третього демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 25 січня 2002 року «Про делегування окремих повноважень щодо управління землями міста». Доказів на підтвердження того, що рішення ХХІ-ої сесії третього демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 25 січня 2002 року «Про делегування окремих повноважень щодо управління землями міста» оскаржувалось у встановленому чинним законодавством порядку під час дії такого рішення, суду не надано. Окрім того, міська рада як власник земель в межах населеного пункту на сесії, виходячи з власних повноважень , скасувала своє попереднє рішення рішенням від 07.05.2005 року (а.с.121). Так, здійснюючи публічно-правові функції щодо відповідача 3 (в сфері надання земельної ділянки у оренду та передуючі цьому дозволи), виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради діяв як орган місцевого самоврядування і повинен був ухвалювати свої рішення в межах чинного на той час законодавства. Саме виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради мав делеговані повноваження щодо передачі земель. Самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку надання земельної ділянки в оренду не можуть бути безумовною підставою для скасування прийнятих в подальшому рішень щодо права користування, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого правонабувача. Відтак, в спірних правовідносинах, навіть у випадку наявності доведених фактів порушення Відповідачем 1,2 вимог чинного законодавства України про відведення земель відповідачу 3, це не могло б бути безумовною підставою для скасування прийнятих з порушенням на той час чинного земельного законодавства України рішень, які не стосуються при цьому позивачів ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» було збудовано 10-поверховий багатоквартирний житловий будинок, який зданий в експлуатацію в кінці 2009 року (а.с.144), а тому вимога позивачів про визнаня багатоквартирного житлового будинку самочинним, не є обгрунтованою. Однак, як надав пояснення суду відповідач 3 не було знесено житловий будинок позивачів [ADDRESS], оскільки будівництво першої черги не охоплювало питання знесення будинку [ADDRESS] позивачів (які набули право на нього в 2012 році за рішенням суду, тобто після введення в експлуатацію даного об'єкта). Судом також встановлено, що міська рада дала дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0373 га поруч будинку [ADDRESS] (вільна земельна ділянка) для особистого селянського господарства (а.с.138,133). В 2010 році судом було відкрито провадження по за позовом ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» до [PERSON] про виселення сім'ї [PERSON] з житлового будинку, а оскільки [INFO] помер [PERSON], то позивач ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» залишив після смерті відповідача позов без розгляду (ухвала від 06.02.2013 року). ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» підтвердив листом від 27.08.2010 року можливий подальший розгляд питання про відселення та зносу будинку [PERSON] (а.с.16), при цьому даний лист поданий після введення в експлуатацію будівництва першої черги, оскільки будівництво передбачає декілька черг такого будівництва. Щодо вимоги позивачів про часткове захоплення їхньої земельної ділянки [ADDRESS], то наданий Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства датований 16.09.2011 року щодо захоплення будівельним майданчиком землі [PERSON] площею 0.0016га (а.с.20), однак відповідач 3 звернув увагу суду, що дана огорожа була наявна ще в 2011 році, а на час спору в суді факт захоплення земельної ділянки відсутній, на доведення даної вимоги, суд рекомендував надати позивачам підтвердження такого спору на час розгляду справи в суді, однак в підтвердження цього позивачі не надали суду належних доказів такого захоплення на час розгляду справи в 2013-2014 роках, а тому дана вимога є не доведеною. Позивачі також просили стягнути з відповідача 3 грошову компенсацію в розмірі 2 854 800 грн. (змінена вимога, до уточнення - в рахунок компенсації надати ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» чотири окремі квартири в новобудові) та відшкодувати моральну шкоду в сумі 100 000 грн. Вимога позивачів щодо грошової компенсації, обґрунтовується ними поданою комерційною пропозицією від 05.10.2010 року ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» до [PERSON] (а.с.111 зв.) згідно якої пропонувалось в рахунок названої ціни (зі сторони [PERSON] в сумі 360 000 у.о.) передача в новозбудованих будинках квартири (кількість не зазначено), та прохання надати відповідь адресату в найкоротший термін. Судом досліджувалось наслідки розгляду такої пропозиції в 2010 році, однак, як повідомили позивач та представник позивачів, відповідь на дану пропозицію до дня смерті [PERSON] ([INFO]) він не надавав. Так, за ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а за вимогами статті 346 ЦК України відбувається припинення такого права власності. Однак, позивачі вимогу щодо припинення права власності на будинок та земельну ділянку до суду не предявляли. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочини щодо цього між [PERSON] та ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» не укладались щодо викупу житлового будинку чи земельної ділянки площею 0,10 га. Вимога, щодо стягнення компенсації в сумі 2 854 800 грн. по курсу долара до суми 360 000, не є обґрунтованою, оскільки таку суму визначав померлий [PERSON] з однієї сторони, а пропозиція зі сторони ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» не була прийнята, натомість узгоджувалось на подальше отримання квартир, що залишено без відповіді протягом 2010-2011 років. Не підлягає до врахування судом заява відповідачів про застосування строків позовної давності до позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову за вимогами ч.3, 4 ст.267 ЦК України, оскільки вимоги позивачів не доведені в цілому. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 203, 215. 328. 346 ЦК України,

Outcome: dismissed