Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом позивач) звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] (далі за текстом відповідач), третя особа - Служба у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, батьком яких він являється. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач створює йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, на зайнятість по роботі та наявність у нього іншої сім`ї, які ускладнює йому спілкуватися з дітьми в повному обсязі, просив суд не позбавляти його батьківських прав, обіцяючи поновити спілкування з дітьми з метою їх виховання. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків, думку прокурора, який, визнаючи обґрунтованість вимог про позбавлення батьківських прав, звернув увагу суду на можливість застосування положень абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні даного спору, встановив наступне. Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 08.09.2000 року по 19.07.2010 року, що підтверджується свідоцтвами про одруження та розірвання шлюбу (а.с.10,11). В період шлюбу у позивача та відповідача народились 2 доньки: [PERSON], [INFO] (а.с.8), та [PERSON], [INFO] (а.с.9). 14.05.2013 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.25). Відповідно до довідки приватного підприємства «Наш дім плюс» № 10608 від 18.04.2014 року (а.с.12) за адресою: [ADDRESS], позивач проживає разом зі своїми дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач згідно з довідкою приватного підприємства «Наш дім плюс» № 14099 від 05.12.2014 року (а.с.31) зареєстрований за адресою: [ADDRESS], має спільну з [PERSON] дитину - [PERSON], [INFO]. І позивач, і відповідач позитивно характеризуються на роботі (а.с.13,40). За висновком третьої особи від 29.05.2014 року № 01/11-278 (а.с.23,24,47,48), обґрунтованим посиланням на відомості, які містяться у відповідних довідках, виданих компетентними органами (а.с.15,16,17,49), в яких доньки відповідача навчаються та лікуються, відповідач лише сплачує аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], іншим чином відповідач участі у вихованні цих дітей не приймає. У зв`язку з цим третя особа вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні до його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], показали, що відповідач є їх батьком, на протязі тривалого часу, а саме на протязі останніх 3 років, вони з батьком не зустрічаються, не спілкуються, турботи щодо них від нього не отримують. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] показав, що він є чоловіком позивача, проживає разом з нею та малолітними дітьми - [PERSON] та [PERSON], на протязі тривалого часу не спостерігає спілкування відповідача з доньками позивача, його бажання приймати участь у вихованні даних дітей. П.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У зв`язку з викладеним слід визнати, що в ході судового розгляду справи підтверджено, що відповідач обов`язків по вихованню своїх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не виконує, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, що обумовлює можливість позбавлення його батьківських прав. При цьому в судовому засіданні не знайшли підтвердження твердження відповідача про те, що позивач створює перешкоди у спілкуванні з дітьми, не дозволяє з ними бачитися. Однак суд сприймає бажання відповідача поновити спілкування з дітьми з метою їх виховання, яке вважає щирим, та приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, враховуючи особистість батька, який позитивно характеризується на роботі як ініціативний, відповідальний і надійний працівник, доброзичлива, чуйна і комунікабельна людина, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Приймаючи таке рішення, суд керується положенням абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», за яким, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed