Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] 29. 11. 2016 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 липня 2005 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 882. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. Зазначив, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично більше року вони не ведуть спільного господарства. В сім'ї немає порозуміння. Сім'я розпалася і примирення не можливе. Позивач в судове засідання не з'явився, проте скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань від нього не надходило. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Громадяни України [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07 липня 2005 року уЧеркаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 882. Після одруження дружина прізвище не змінювала. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що сторони на момент розірвання шлюбу разом не проживають, однак фактично більше року тому припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життясторін, збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. Згідно ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved