Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] та [PERSON] компенсацію моральної шкоди у розмірі 80000 грн., завданої посадовими особами поліції під час розслідування кримінального провадження № 12016220540000818 від 16.04.2016 за ознаками ч. 1 ст. 162 КК України. В обґрунтування позовних вимог позивачі заначили, що 10.03.2016 вони звернулись до поліції із заявою про порушення їх прав, однак відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР лише на підставі ухвали слідчого судді за результатами розгляду відповідної скарги, і не за заявою від 10.03.2016, а за зверненням від 16.04.2016 за фактом порушення недоторканості житла. В ході досудового слідства поліцію ігнорувались клопотання заявників про проведення слідчих дій та неодноразово дане кримінальне провадження закривалось, однак за відповідними скаргами ухвалами слідчих суддів ці постанови про закриття кримінального провадження скасовувались. Фактично, два роки працівники поліції не здійснювали досудове розслідування, приймали незаконні та невмотивовані рішення про закриття кримінального провадження, чи змусили позивачів відстоювати законні інтереси у суді. Вищезазначене свідчить про навмисну бездіяльність співробітників поліції у розслідуванні кримінального провадження, ці дії змусили страждати позивачів від неодноразових вигаданих незаконних процесуальних рішень, які нехтують ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова, які постановлені під час розгляду скарг, розглянутих в порядку ст. 303 КПК України. Співробітники поліції ставляться до виконання своїх безпосередніх службових обовязків недбало, грубо порушуючи принцип законності і вимог кримінального процесу, викладених в ст. ст. 9,25 КПК України. Своїми тривалими неправомірними діями і довгостроковою неправомірною бездіяльністю поліція завдала моральної шкоди, розмір якої позивачі оцінюють в 80000 грн., у звязку з цим останні звернулись до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та просив позов задовольнити. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності. Представник відповідача ГУ НП в Харківській області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача ГУ НП в Харківській області вважав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що позивачі обмежились лише загальними посиланнями на бездіяльність органів досудового розслідування та завданням такою бездіяльністю моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивачів або позбавлення можливості реалізувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного звязку між протиправною бездіяльністю, на думку позивачів, слідчого та можливим завданням такої шкоди. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.04.2016 Слобідським ВП ГУНП в Харківській області до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, за № 12016220540000818 від 16.04.2016. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 скасована постанова слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 13.09.2016 про закриття кримінального провадження № 12016220540000818 від 16.04.2016 з підстав неповноти досудового розслідування. Постановою прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 обєднано матеріали досудових розслідувань № 12015220540001334 від 03.06.2015 за ст. 356 КК України, № 1201622054002791 від 22.11.2016 за ч. 1 ст. 185 КК України, № 12016220540002041 від 06.09.2016 за ч. 1 ст. 185 КК України, № 12016220540001716 від 01.08.2016 за ст. 356 КК України, № 12016220540001326 від 22.06.2016 за ч. 2 ст. 185 КК України, № 12016220540001171 від 04.06.2016 за ч. 1 ст. 185 КК України, № 12016220540000818 від 16.04.2016 за ч. 1 ст. 162 КК України, № 12016220540000756 від 08.04.2016 за ст. 358 КК України, 12015220540002280 від 30.09.2015 за ч. 2 ст. 185 КК України, 12015220540001517 від 22.06.2015 за ч. 1 ст. 384 КК України, № 12015220540001516 від 25.06.2016 за ч. 1 ст. 162 КК України; присвоєно єдиний номер № 12015220540001334 від 03.06.2015. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 скасована постанова слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 27.01.2017 про закриття кримінального провадження № 12015220540001334 від 03.06.2015 з підстав неповноти досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2017 скасована постанова слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 15.05.2017 про закриття кримінального провадження № 12015220540001334 від 03.06.2015 з підстав неповноти досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.09.2017 скасована постанова слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 04.08.2017 про закриття кримінального провадження № 12015220540001334 від 03.06.2015 з підстав неповноти досудового розслідування. Постановою заступника прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 від 11.12.2017 було скасовано постанову слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 20.11.2017 про закриття кримінального провадження № 12015220540001334 від 03.06.2015 з підстав неповноти досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 встановлено для слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області строк для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування кримінального провадження № 12015220540001334 від 03.06.2015. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.01.2018 скасована постанова слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 01.11.2017 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 12015220540001334 від 03.06.2015 [PERSON] Постановою слідчого СВ Слобідського відділу поліції ГУНП в Харківській області [PERSON] від 27.02.2018 кримінальне провадження № 12015220540001334 від 03.06.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 356, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 162 , ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 384, ч.1 ст. 182 КК України закрите у звязку з відсутністю в діяннях складів кримінальних правопорушень. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.05.2018 скасовано постанову слідчого СВ Слобідського відділу ГУ НП в Харківській області [PERSON] від 27.02.2018 про закриття кримінального провадження № 12015220540001334 від 03.06.2015 року та матеріали направлено для проведення досудового розслідування. Звертаючись до суду з позовом позивачі посилались те, що увязку з прийнятими незаконними і неправомірними рішеннями, протиправною та тривалою бездіяльністю під час розслідування кримінального провадження № 12016220540000818 від 16.04.2016, внаслідок навмисної імітації нагляду за досудовим розслідуванням, останнім завдано моральну шкоду. Відповідно до\~статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відкремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 1174 ЦПК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов'язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил\~статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Так, відповідно до матеріалів справи, позивач у відповідності до ст. 303 КПК України реалізовував право на оскарження процесуальних документів. Частиною першою\~статті 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. (Постанова ВС від 04 липня 2018 року, справа № 641/3818/18, провадження № 61-7053зпв18) Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачі обґрунтовували бездіяльністю відповідача під час розслідування кримінального провадження, чим останнім було завдано моральну шкоду. Однак, сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутності в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади (постанова ВС від 10.10.2018, справа № 640/3837/17, провадження № 61-29382св18). Позивачі не надали достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їм слідчим органом моральної шкоди, яка згідно з частиною другою\~статті 23 ЦК України\~полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, правові підстави для застосування норм статей\~1173,\~1174,\~1176 ЦК України\~та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, а тому суд у задоволенні позовних вимог - відмовляє. За таких обставин, заявлені позовні вимоги заявлені необґрунтовано та задоволенню не підлягають. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed