Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду за позовом до приватного акціонерного товариства «Попільнянське АТП-11839» (далі - Відповідач) про стягнення нарахованої але не виплаченої суми заробітної плати та невиплаченої нарахованої заборгованості за невикористану відпустку в якому вказує, що він з 07 лютого 2019 року по 01 серпня 2020 року на підставі укладеного договору працював охоронцем у Відповідача. Наказом № 4 від 17 лютого 2020 року Позивача була переведено відповідно до поданої заяви на неповний робочий день, заробітна плата нараховувалась відповідно до відпрацьованих годин. До січня 2020 року заробітну плату він отримував регулярно, за першу половину січня заробітна плата була виплачена 12 березня 2020 року, за першу половину лютого 2020 року виплачена 26 березня 2020 року. Заробітна плата за другу половину січня - лютого 2020 року та за березень-липень 2020 року в сумі 14469.90 гривень нарахована, але не виплачена. Також, не виплачена нарахована заборгованість за невикористану відпустку 38 днів в розмірі 3762.00 гривень, а всього на загальну суму 18231.90 гривень. Відповідно до наказу № 3-к від 01 серпня 2020 року Позивача звільнено з роботи за власним бажанням, згідно частини третьої статті 38 КУпАП, проте при звільненні Відповідач не виплатив всі належні Позивачу суми та повного розрахунку в день звільнення не здійснив. На підставі вищевикладеного, Позивач просить стягнути з приватного акціонерного товариства «Попільнянське АТП - 11839» нараховані, але не виплачені йому - [PERSON] суми заробітної плати та невиплаченої нарахованої заборгованості за невикористану відпустку в розмірі 18231.90 гривень. Ухвалою суду від 26 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений 27 травня 2021 року, відповідно до повідомлення «Укрпошти» про вручення поштового відправлення. /а.с.24/ Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами статей 274-279 ЦПК України. Суд, вислухавши Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з довідки № 6 від 25 лютого 2021 року, виданої приватним акціонерним товариством «Попільнянське автопідприємство 11839», заборгованість перед працівником [PERSON] із виплати заробітної плати складає 14469.90 гривень та за невикористану відпустку 3762.00 гривень, а всього на загальну суму 18231.90 гривень. /а.с.8/ В повідомленні Управління Держпраці у Житомирській області від 18 грудня 2020 року № 19-11/1093/Ко-831, направленому на адресу [PERSON] зазначено, що під час здійснення інспекційного відвідування у ПрАТ «Попільнянське АТП - 11839» встановлено такі порушення: - ч.1 ст.116 КЗпП щодо виплати при звільненні працівника всіх сум, що належить йому при звільненні в день звільнення, розрахункові кошти в сумі 14469.90 гривень на день проведення інспекційного відвідування не виплачені; - ч.1 ст.47 КЗпП, щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу видати працівникові в день звільнення належно оформлену трудову книжку, звільнено 01 серпня 2020 року, а трудову книжку станом на 15 грудня 2020 року не видано; - ч.1 ст.83 КЗпП щодо нарахування та виплати при звільненні працівнику компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, при звільненні від 01 серпня 2020 року, не нараховано та не виплачено компенсацію за 38 днів невикористаної відпустки ; - ч.1, 2 ст.115 КЗпП щодо виплати заробітної плати регулярно, в робочі дні, у строки встановлені законодавством, а саме не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. /а.с.8/ Відповідно до Акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЖТ 9209/86/АВ від 16 грудня 2020 року, проведено інспекційне відвідування у ПрАТ «Попільнянське АТП-11839» та зафіксовано виявлені порушення. /а.с.9-15/ Згідно Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів, відсутня інформація про виплачені кошти [PERSON] в 4 кварталі 2020 року. /а.с.19/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої суми заробітної плати та невиплаченої нарахованої заборгованості за невикористану відпустку, з тих підстав, що Відповідач не виплатив йому при звільненні всі належні суми та повного розрахунку в день звільнення не здійснив. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення міститься і в статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Постанова № 13) роз`яснено, що задовольняючи вимогу про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунок, з якого він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Відповідно до п. 2.2 Рішення Конституційного суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року, аналіз статей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. За таких обставин, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Отже, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України та нормами КЗпП України, а Позивач перебував у трудових відносинах з Відповідачем до 01 серпня 2020 року, проте при звільненні не отримав всі належні йому виплати, майнові вимоги Позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» та статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Судом встановлено, що Позивачу не були вчасно виплачені всі належні їй при звільненні виплати, а саме заробітна плата в розмірі - 14469.90 гривень та кошти за невикористану відпустку в розмірі - 3762.00 гривень, а всього на загальну суму - 18231.90 гривень /а.с.7/. Таким чином, Відповідачем не виконано вчасно обов`язок щодо проведення зі звільненим працівником повного розрахунку та виплати всіх сум, що йому належать, а тому заявлені Позивачем вимоги підлягають задоволенню та з Відповідача належить стягнути на користь Позивача невиплачену при звільненні заробітну плату та кошти за невикористану відпустку. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, в зв`язку з чим, підлягають стягненню з Відповідача на користь держави кошти в розмірі - 908.00 гривень.

Outcome: approved