Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач - 1), Селянського (фермерського) господарства «Марія» (далі - Відповідач - 2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Легедзене» (далі - Відповідач - 3) про визнання недійсним правочину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є головою фермерського господарства «Фенікс М»; у 2010 році між ФГ «Фенікс М» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, на підставі якого [PERSON] передав в оренду на 10 років належні йому на праві власності земельні ділянки площею 4,18 га; даний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі 17 червня 2011 року за №712400004001333. [PERSON] [INFO] помер, але після його смерті орендар продовжував використовувати належну [PERSON] земельну ділянку на підставі укладеного у 2010 році договору оренди, оскільки відповідно до п. 38 даного договору перехід права власності на дану земельну ділянку до другої особи не є підставою для розірвання договору. 28.02.2017 Позивачу стало відомо, що земельна ділянка, яка є предметом вищевказаного договору та належала [PERSON] починаючи з 31.03.2014 належить його спадкоємцю Відповідачу - 1, яку вона 15.09.2014 передала в оренду Відповідачу - 2. Таким чином Позивач вважає, що Відповідач -1 передавши в оренду Відповідачу - 2 земельну ділянку без розірвання договору оренди, укладеного з Позивачем, порушила право Позивача, як орендаря. Позивач просить визнати недійсною угоду, укладену між Відповідачем - 2 та Відповідачем -3 про оренду земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 4,1793 га, розташованої на території Шаулиської сільської ради Тальнівського району. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві, просив суд їх задовольнити зазначивши, що позовні вимоги до Відповідача -3 заявлені помилково. Відповідач - 1 та Відповідач - 2 позовні вимоги не визнали, просять відмовити в задоволенні позову повністю посилаючись на те, що позов заявлено неналежним позивачем, оскільки договір оренди спірної земельної ділянки укладений між ФГ «Фенікс М» та [PERSON], а позов заявлено [PERSON], як фізичною особою. Таким чином [PERSON] не є стороною за спірним договором, положення якого не порушують його прав. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Як вбачається з Інформації від 28.02.2017 з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка площею 4,1793 га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщена в адмінмежах Шаулиської сільської ради належить на праві власності [PERSON] з 31.03.2014; право оренди даної земельної ділянки з 15.09.2014 належить Селянському (фермерському) господарству «Марія». Відповідно до копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР №146665 виданого 30.12.2003 земельна ділянка площею 4,18 га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована в адмінмежах Шаулиської сільської ради Тальнівського району належала [PERSON]. Між [PERSON] та Фермерським господарством «Фенікс М», в особі голови господарства [PERSON] у 2010 році був укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передав належну йому земельну ділянку площею 4,18 га, яка знаходиться в адмінмежах Шаулиської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, а Фермерське господарство «Фенікс М» прийняло зазначену земельну ділянку в оренду. Даний договір укладено строком на 10 років. Договір зареєстрований у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 17.06.2011. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 22.06.2013, [PERSON] помер [INFO] в с. Шаулиха Тальнівського району. Відповідно до п. 2 Договору оренди землі №б/н від 12.08.2014 укладеного між [PERSON] та СФГ «Марія», земельна ділянка площею 4,1793 га з кадастровим номером [NUMBER] передана в оренду Відповідачу - 2. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення чи відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В межах заявлених позивачем вимог судом встановлено, що договір оренди землі №б/н від 2010 року зареєстрований 17.06.2011, на який посилається Позивач в обґрунтуванні свого права на оренду земельної ділянки площею 4,18 га з кадастровим номером [NUMBER], укладений між Фермерським господарством «Фенікс М» та [PERSON], договір підписаний [PERSON] від імені ФГ «Фенікс М», а сам [PERSON] не є стороною спірного договору. За таких обставин судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем - 1 відсутні будь-які договірні відносини щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]. Наведене свідчить про те, що спірний договір не порушує прав позивача. Позивач не будучи суб'єктом договірних орендних правовідносин, які є предметом даного спору, є неналежним позивачем у позові про визнання недійсним правочину і з цих підстав йому в цьому позові слід відмовити. Така ж правова позиція висловлена у рішеннях ВСУ від 06.04.2011 у справі №6-56008св10 та від 28.09.2011 у справі №6-27608св09, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed