Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON], 02.08.2018р. звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 15.07.1994р. виконкомом Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області, актовий запис №04, у шлюбі мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], спільне життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сімейні цінності, зловживання відповідачем спиртними напоями, через що виникали постійні сварки та непорозуміння, понад сім років сторони проживають окремо, припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Ухвалою судді від 10.09.2018р. провадження у справі відкрито. Позивачка в судове засідання не з'явилась, у заяві від 17.10.2018р. просить про задоволення позову з наведених у ньому мотивів та розгляд справи за її відсутності (а.с.16). Відповідач в суді позов визнав, пояснив, що дійсно з осені 2011 року з позивачкою сім'єю не проживають, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст.24, ч. 3 і ч. 4 ст.56, ч. 2 ст.112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень відповідача в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.07.1994р. виконкомом Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області, актовий запис №04, у шлюбі мають повнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], сторони разом не проживають з осені 2011 року, стосунків як подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, причина розпаду сім'ї - різні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у заяві від 17.10.2018р. настоює на розірванні шлюбу, заперечила можливість примирення, поновлювати сімейні стосунки не бажає. Відповідач у суді позов визнав. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved