Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє адвокат Русин Юрій Ілліч, звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином у сумі 17780,74 грн., з них: на лікування - у сумі 6380,74 грн., на відшкодування моральної шкоди - 10000,00 грн., та витрати на проїзд - 1400 грн. Позовну заяву обґрунтовує тим, що вироком Свалявського районного суду від 28.04.2017 року у справі № 306/137/17 [PERSON] визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, яке вчинене щодо неї в зв'язку з нанесенням їй тілесних ушкоджень. В результаті чого вона понесла матеріальні витрати в сумі 7780,74 грн., з яких 3985, 37 грн. - витрати на лікування, 2395,37 грн. - витрати на МРТ, 1400 грн. - витрат на проїзд. Крім того, зазначає, що неправомірними діями відповідача їй спричинено і моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000, 00 грн., оскільки вона зазнала моральних та фізичних страждань, мала пригнічений стан, почала до всього нервово відноситись, та в зв'язку з такими емоційними стражданнями довелося понести витрати, пов'язані з відновленням психічного стану. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання не з'явились. Однак, з'явились їх представники, які не заперечили проти розгляду справи у відсутності їх довірителів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та просив задовольнити в повному розмірі, витрати, понесені [PERSON] на проїзд, оскільки на їх думку, стягнення таких витрат з відповідача не розглянуто судом при вирішенні цивільного позову в кримінальному провадженні щодо [PERSON] Представник відповідача заперечив проти задоволення заявлених вимог, та вважає, що спір вже вирішено при розгляді кримінального провадження, щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, зазначає, що їй таку вже повністю відшкодовано в межах кримінального провадження, та заперечує щодо розгляду такої вимоги про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з тим, що на його думку така вимога не може заявлятись двічі з одних і тих же підстав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, аналізуючи обставини встановлені під час розгляду справи та дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Так, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що, дійсно, мало місце кримінально каране діяння, а саме, 27 серпня 2016 року біля 00.10 год. [PERSON] знаходячись у житловому будинку [ADDRESS], на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, затіяв сварку з колишньою співмешканкою [PERSON], у ході якої, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, маючи на меті умисно спричинити тілесні ушкодження потерпілій останній, штовхнув таку руками, в результаті чого вона впала на диван, та нананіс їй декілька ударів руками зжатими в кулак в обличчя та по голові, після чого, продовжуючи свій злочинний намір спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілій до кінця, знаходячись в коридорі зазначеного будинку наніс потерпілій декілька ударів ногами та декілька ударів рукам зжатими в кулак по спині, а також знаходячись на подвір'ї дворогосподарства наніс їй ще декілька ударів руками зжатими в кулак в обличчя, у результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців нижніх кінцівок, забою м'яких тканин обличчя та струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. У зв'язку з такими діями, вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 28.04.2017 року у справі № 306/137/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. Зазначеним вироком було також вирішено цивільний позов потерпілої [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та відмовлено в його задоволенні. Вирок суду набрав законної сили. В ході дослідження письмових доказів, наданих позивачем та матеріалів кримінальної справи № 306/137/17 судом було встановлено, що частина заявлених вимог та докази на їх підтвердження були предметом розгляду в межах зазначеної кримінальної справи були оцінені в судовому засіданні, та вирішені зазначеним вище вироком. В зв'язку з цим щодо частини позовних вимог ухвалою суду від 08.12.2017 року провадження було закрито, а саме, щодо вимог про відшкодування витрат на проїзд, в частині стягнення з [PERSON] - 1203,64 грн., про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, в частині стягнення з [PERSON] - 2070,00 грн. та щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в частині стягнення з [PERSON] - 5000,00 грн. Досліджуючи докази на підтвердження решти позовних вимог, а саме, щодо відшкодування матеріальної шкоди на лікування у сумі 4310,74 грн., щодо відшкодування витрат на проїзд у сумі 196,36 грн., та щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. судом встановлено наступні обставини. Так, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судом було доведено до відома сторони позивача його право обґрунтувати дані вимоги з наданням відповідних доказів, згідно ухвали від 21 вересня 2017 року, та крім того такий обов'язок доведено до сторін при роз'ясненні їх прав в судовому засіданні, однак позивач таким правом не скористався. Таким чином, в ході судового розгляду позивачем та її представником не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог до відповідача в частині, що перевищує вимоги вирішеного цивільного позову в межах кримінального провадження, та які є предметом розгляду у даному спорі, та доходить висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки вони не підтверджені жодними доказами та в ході розгляду судом підстав для задоволення позову не встановлено. Доказами (аптечні чеки), поданими на обґрунтування вимог щодо затрат на придбання лікарських препаратів в період з грудня 2016 по січень 2017 року, які були предметом дослідження в судовому засіданні та випискою з історії хвороби № 6324 в період з 26.12.2016 року по 03.01.2017 року, згідно з якою було призначено відповідне лікування - встановлено, що [PERSON] звернулась за медичною допомогою зі скаргами на головні болі, хиткість при ходьбі, нудоту, встановлено діагноз ГБ ІІІ, ДЄП ІІ змішаного ґенезу, ТИА і ВБС, та в анамнезі зазначено, що хворіє близько 10 років, проведено лікування відповідними медикаментами та рекомендовано продовжувати лікування медичними препаратами після виписки. Окрім того, не надано доказів та не зазначено жодних доводів в обґрунтування причинного зв'язку зазначеного погіршення стану здоров'я та необхідності саме такого лікування, між наслідками вчиненого злочину 27.08.2016 (нанесенням їй відповідних тілесних ушкоджень) щодо неї та в зв'язку з цим таким погіршенням її здоров'я в грудні 2016 року, які б слугували підставою для відшкодування матеріальної шкоди, понесеної на таке лікування. В рахунок обґрунтування вказаної суми коштів, яка була витрачена позивачем на лікування, остання не надала до суду копії амбулаторної карти з відповідним лікарським призначенням та не додано повного рецепту від лікаря та доказів щодо тривалості лікування, де було б зазначено вказаний в наданих чеках перелік медикаментів та в такій кількості, та що ці медикаменти були прийняті саме позивачем. Тобто, жодного підтвердження того, що ці кошти витратила саме позивач і саме на своє лікування, більше, того, що таке лікування та погіршення стану здоров'я у грудні 2016 року, було саме наслідком вчиненого щодо неї злочину через нанесення їй тілесних ушкоджень у серпні 2016 року (тобто після спливу понад трьох місяців після вчинення злочину), позивачем не надано. Тобто не надано жодного доказу, що такі витрати та таке лікування має відношення до завданої ним шкоди. Таким чином, вказані квитанції не можуть бути належними та допустимими доказами для відшкодування матеріальної шкоди, як витрати понесені позивачем на придбання лікарських препаратів для лікування наслідків завданих їй тілесних ушкоджень. Щодо копії магнітно-резонансної томографії, яка була досліджена в судовому засіданні, датована 10 квітня 2017 року, за яку позивачем оплачено 480 грн., така не є належним доказом у даному спорі, адже, позивач отримала тілесні ушкодження, від злочину, вчиненому у серпні 2016 року, а до спеціаліста звернулась по спливу близько 9 місяців від дати події, та й відсутнє будь-яке лікарське заключення про необхідність зазначеного обстеження та про направлення на таке. Отже, позивачем не доведено конкретного причинного зв'язку між отриманими від злочину легкими тілесними ушкодженнями та лікуванням, яке вона просить компенсувати. Крім того, позивачем не доведено в зв'язку з чим їй мають бути компенсовані витрати на проїзд у сумі 196,36 громадським транспортом, та на підтвердження яких надано квитки від 25.08.2016 року ще до події злочину та одразу після злочину від 27.08.2016 року, на проїзд з м. Сваляви до м. Дніпро, та яким чином ці витрати пов'язані з вчиненим злочином. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч.1,3,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вважає, що подані позивачем чеки та квитанції про придбання медикаментів і лікарських засобів, а також виписка з історії хвороби про перебування на лікуванні з 26.12.2016 по 03 січня 2017р., консультаційний висновок спеціаліста (МРТ головного мозку), який датований квітнем 2017 року, квитки на проїзд до Сваляви від 25.08.2017 року та до м. Дніпро від 27.08.2017 року не є належними доказами завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачем, оскільки вони віддалені в часі від події злочину яка мала місце 27.08.2016р., що підтверджується вироком, а крім того, відомості, які містяться в даних документах не дають суду можливості зробити висновок, що дане лікування позивача спричинене діями відповідача, враховуючи ту обставину, що з наданої виписки з історії хвороби встановлено, що вона хворіла тривалий час задовго до події злочину. Причинно-наслідковий зв'язок між завданням легких тілесних ушкоджень відповідачем і захворюваннями зазначеними в наданих позивачем медичних документах та відповідно понесеними витратами на лікування не встановлений відповідним висновком експертизи, про що суд роз'яснював в порядку ст. 10 ЦПК України. Щодо заявлених вимог про компенсацію моральної шкоди, встановлено наступне. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р.- розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ч. 1ст. 23 ЦК України, особа має паво на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р.- під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 1ст. 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд при визначенні розміру завданої моральної шкоди враховує, що позивач внаслідок скоєного відносно неї злочину понесла певні душевні страждання. Однак, це було предметом розгляду в межах кримінального провадження щодо відповідача. Інших обґрунтувань та належних доказів щодо того, що позивач зазнала додатково моральних страждань, та в чому вони полягали суду не надано, клопотання про призначення відповідної експертизи для визначення розміру моральної шкоди стороною позивача не подавалось. На підставі вище викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди є безпідставними, тому в задоволенні позову слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК УКраїни, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі таких позовних вимог, зазначені витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed