Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] 26.08.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON]Д про стягнення аліментів на своє утримання як другого із подружжя - чоловіка, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.01.1990 р. вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. З часу реєстрації шлюбу і до квітня 2015 року вони проживали однією сімєю в м. Вінниці в квартирі відповідачки. В 2014 році він став інвалідом 1-ї групи загального захворювання, внаслідок якого йому було ампутовано ногу і він потребує постійного стороннього догляду. В квітні 2015 року відповідачка вивезла його в с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області і покинула проживати в напівзруйнованому, без будь-яких зручностей, непридатному для проживання будинку 1915 року побудови. Інвалідність він отримав під час перебування у шлюбі та спільного проживання. Він не має жодного майна, окрім зазначеного будинку, його пенсія складає 1300 грн. Оскільки відповідачка залишила його, він потребує постійного стороннього догляду, змушений винаймати сторонню особу для здійснення такого догляду. Відповідачка працює, отримує пенсію та має стабільний дохід і можливість матеріально підтримувати його у ситуації, що склалась. За таких обставин просить стягнути з відповідачки на його користь на його утримання аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав із підстав, що в ньому викладені, додатково та на запитання пояснив, що дійсно розмір його щомісячної пенсії складає 1300 грн., однак цих коштів йому не вистачає на власне утримання. Йому потрібні кошти на ліки та обслуговування. Позивач є інвалідом першої А групи внаслідок загального захворювання цукрового діабету та потребує сторонньої допомоги. У 2014 році йому зробили операцію ампутували ногу та він знаходиться на інвалідному візку. Відповідачка прожила із ним в шлюбі, дітей не мають. Він був лежачим, відповідачка неналежно здійснювала за ним догляд, довела до коми, неправильно його харчувала, пошкодила праву руку та він не може нею користуватись, до правоохоронних органів не звертався, так як був лежачим. Вивезла його в дачний будинок в с.Біликівці та залишила. Будинок в с.Біликівці по вул. Радянській,14, 1917 року побудови та є непридатним до проживання. Позивач постійно був зареєстрований в даному будинку у помешканні відповідачки не реєструвався. Є пічне опалення, позивач заготовив дрова на зиму, не бажає переїжджати до притулку. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки 500 грн. щомісячно виходив із власних потреб, доходи відповідачки йому не відомі, однак вважає, що остання має кошти на лікування в санаторіях, покупку мобільного телефону, а тому має можливість та зобов»язана йому допомагати матеріально. Крім того вона обіцяла, що не покине позивача, а насправді звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. У нього в селі Біликівці є лише племінники, які не мають можливості йому допомагати, оскільки мають власні сім»ї. Мати є людиною похилого віку, проживає в іншому селі, сестра так само проживає в іншому селі. Позивач змушений наймати людей для отримання допомоги та для утримання господарства. Соціальні служби відмовили надавати йому допомогу. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, просити в його задоволенні відмовити суду пояснила, що вони із позивачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, який на даний час не розірвано, справа знаходиться на розгляді в суді. Позивач перебуваючи у шлюбі захворів на цукровий діабет та отримав групу інвалідності, однак відношення до виникнення хвороби чи набуття інвалідності відповідачка не має, власне негідне поводження в шлюбі заперечила. Перебуваючи в шлюбі вони придбали будинок в с.Біликівці по вул. Радянській, та використовували його для дачі, куди переїздили на літо. В м.Вінниці вони проживали у квартирі відповідачки, яка знаходилась на першому поверсі та позивач часто наполягав на тому, щоб переїхати в село, щоб йому не заважав шум. На літо 2015 року вони поїхали в с.Біликівці, посадили город, однак посварились, позивач чим діставав побив відповідачку та вона змушена була 9 липня викликати дільничного інспектора, щоб забрати свої речі і поїхала в м.Вінницю, продовжувати подружні відносини із позивачем не бажає. Всі побутові речі, що придбані в шлюбі за проханням позивача вона перевезла в село. Вона здійснювала належний догляд позивача, два роки надав, коли [PERSON] переломав шийку бедра, відповідачка, яка працювала змушена була звільнитись з роботи та повністю здійснювала його догляд. Умисно не заподіювала будь-яких пошкоджень позивачу, одного разу, коли пересаджувала його, то не втримала, оскільки не має достатньо сили та невдало його посадила, однак руку не пошкоджувала. Сама вона є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 1155 грн., а позивач 1323 грн., несе витрати на комунальні послуги у розмірі 110-180 грн. в літній період та приблизно 325 грн. щомісячно в опалювальний період 2014 року, на зиму оформить субсидію. Не має можливості надавати допомоги позивачу, так як є людиною похилого віку, несе також витрати на лікування, харчування, не має нікого із родичів, які б могли їй допомогти. Позивач має родичів, яким він пообіцяв заповісти своє майно, вони можуть йому допомагати, має можливість звернутись до соціальних служб за відповідною допомогою. Дійсно у будинку в с.Біликівці немає всіх зручностей, однак будинок придатний до проживання, є пічне опалення. Оглянувши заяву позивача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що сторони з 02.01.1990 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4) та станом на час розгляду справи шлюб не розірвано. Дітей у сторін немає. Позивач [PERSON] є інвалідом першої А групи загального захворювання з ураженням ОРА, який потребує постійного стороннього догляду (а.с. 3, 3-зворот), та є пенсіонером (а.с. 3) Відповідачка [PERSON] працювала соціальним робітником відділення соціальної допомоги та з 02.09.2013 року звільнилась за власним бажанням (а.с.12-14), є непрацездатною - пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 1155,92 грн. щомісячно (а.с.15) Єдиним доходом позивача є його пенсія у розмірі приблизно 1300 грн. щомісячно, що підтверджено ним у судовому засіданні, викладено в позові та визнано позивачкою, а тому вказана обставина в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Встановленим в суді фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. В силу ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно ст.ст. 79 ч.1, 80 ч.ч. 1, 3 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя за рішенням суду від дня подання позовної заяви у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Із аналізу вказаних норм вбачається, що обов»язок другого із подружжя на сплату аліментів виникає за обов»язкової сукупності таких юридичних фактів: один із подружжя (стягувач аліментів) є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, та можливість другого із подружжя (платника аліментів) надавати матеріальну допомогу. При цьому ч.3 ст. 75 ЦПК України презюмується, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» станом на час розгляду справи установлено у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 грудня - 1330 гривень, а для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні. Таким чином судом не встановлено сукупності юридичних фактів, за яких у позивача, розмір доходу (пенсії) якого перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом, які б давали йому право на утримання другим із подружжя, тоді як відповідачка не може надавати позивачу таку допомогу в силу власного скрутного матеріального становища, є непрацездатною, отримує дохід менший за позивача. [PERSON] не доведено суду належними та допустимими доказами, що [PERSON] може надавати йому матеріальну допомогу, не доведено обставин, що передбачені ч.6 ст.75 СК України щодо безумовного права на утримання, оскільки інвалідність ним отримана внаслідок хвороби. Із вказаних вище підстав суд приходить до висновку, позов [PERSON] не ґрунтується на законі, не доведений позивачем, а тому задоволенню не підлягає. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed