Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просять: визнати [PERSON] таким, що втратив право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] в наслідок не проживання його райом зі спадкодавцем на момент смерті спадкодавця, не вступу в управління або володіння спадковим майном та не подання нотаріусу у встановлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини; визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на частку у спільній сумісній власності подружжя, а саме ј частину будинку, за адресою [ADDRESS] , як половину сумісної власності подружжя, на 1/6 частину того ж будинку, як спадкоємець четвертої черги, що прийняла спадщину після померлого [PERSON] , 1/24 частину вказаного будинку, як обов`язкову частку спадщини непрацездатної вдови спадкодавця [PERSON] , а всього на 11/24 частин будинку; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] , як спадкоємця четвертої черги, що прийняла спадщину після померлого [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS] , як спадкоємця четвертої черги, що прийняв спадщину після смерті померлого [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що спірне домоволодіння побудовано під час шлюбу [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано в 1987 році за померлим чоловіком та його батьком [PERSON] , який помер в 1997 році. Після смерті [PERSON] позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте їм було відмолено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з написанням померлим заповіту на [PERSON] . Окрім того, позивачам також було відмовлено у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , оскільки його син [PERSON] на момент смерті батька був зареєстрований у домоволодіння та фактично прийняв Ѕ частину спадкового майна. Водночас, починаючи з 1990 року [PERSON] з сім`єю не проживав, а відтак на думку позивачів він втратив право на спадкування частини спірного домоволодіння після смерті свого батька та відповідно діти [PERSON] , - [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкове майно після смерті діда, як спадкоємці четвертої черги. [PERSON] надала суду відзив на позов, у якому позовні вимоги визнала частково, а саме в частині того, що [PERSON] будучи непрацездатною дружиною померлого [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті [PERSON] .. Зазначила, що померлий [PERSON] на момент смерті батьків проживав з сім`єю, оскільки відповідач та [PERSON] почали проживати разом з 1999 року та навіть під час проживання з відповідачем, [PERSON] матеріально приймав участь в утриманні спірного будинку. Представником позивача [PERSON] , [PERSON] надано суду відповідь на відзив, у якій вона посилаючись на безпідставність викладених у ньому обставин просить суд позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Участі у судових дебатах не брав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Участі у судових дебатах не приймала. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Не заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на обов`язкову частку у садковому майні. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на обов`язкову частку у садковому майні. У судове засідання приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєва Т.М. не з`явилась, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином. Дніпровська міська рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів 17.02.1987р., власниками будинку, розташованого в [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.103). Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 14.11.1986р. № 591/5 встановлено, що вищевказане домоволодіння побудовано самовільно [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.101). Судом встановлено, що [PERSON] в період побудови вказаного домоволодіння перебував у шлюбі з [PERSON] . Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] починаючи з 04.09.1976р. перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 04.09.1976р. відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська (т.1, а.с.16). Згідно з ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи вищевказане, а також те, що вказане домоволодвіння було побудовано під час спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] у 1986 році, суд доходить висновку, що Ѕ частина домоволодіння належного [PERSON] була спільною сумісною власністю подружжя, а відтак [PERSON] відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР мала право власності на 1/4 частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] . За тих же обставин, суд доходить висновку, що Ѕ частина домоволодіння належного [PERSON] була спільною сумісною власністю подружжя, а відтак [PERSON] відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР має право власності на 1/4 частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська 02.08.1996р. (т.1, а.с.11). Таким чином після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ј частини вказаного домоволодіння. Відповідно до домової книги та довідки № 390, виданої головою квартального комітету 28.02.2018р., станом на 1997 рік у вищевказаному домоволодінні, зокрема були зареєстровані чоловік померлої та її син [PERSON] (т.1, а.с.165, 177-185). Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 196 року При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи, що [PERSON] , та [PERSON] були зареєстровані за однією адресою з померлою [PERSON] , суд доходить висновку, що вони успадкували належну їй ј частину спірного домоволодіння в рівних частках, тобо то по 1/8 частині кожний. Таким чином, частки [PERSON] та [PERSON] в домоволодінні, розташованого в [ADDRESS] , стали складати по 3/8 частин у кожного. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської Ради народних депутатів міста Дніпропетровська 04.09.1997р. (т.1, а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 3/8 частини вказаного домоволодіння. Відповідно до ч.1, 2 ст.528 ЦК УРСР 1963 року не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя. Не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей, у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов`язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку. Посилання позивачів на те, що [PERSON] не вступив у фактичне управління або володіння спадковим майном, оскільки постійно проживав в іншому місці, також не може бути підставою для визнання [PERSON] таким, що втратив право на спадщину після смерті спадкодавця, оскільки постійне місце проживання за іншою адресою не може бути доказом того, що спадкоємець ухилявся від фактичного управління або володіння спадковим майном. Окрім того, у судовому засіданні, під час допиту свідків факт ухилення [PERSON] від утримання спадкового майна не знайшов свого підтвердження. Враховуючи відсутність доказів того, що [PERSON] ухилявся від виконання покладених на нього в силу закону обов`язків по утриманню спадкодавця, а також, що спадкоємець ухилявся від фактичного управління або володіння спадковим майном, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] та відповідно про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частині на домоволодіння [ADDRESS] , як спадкоємців четвертої черги, що прийняли спадщину після померлого [PERSON] . Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] успадкував після смерті батька 3/8 частин домоволодіння, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а відтак його частка у спірному майні стала складати 3/4 частин (3/8 + 3/8). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04.04.2017р. (т.1, а.с.10). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 3/4 частин домоволодіння розташованого в [ADDRESS] . За час життя [PERSON] склав заповіт яким на випадок своєї смерті все його майно, яке буде йому належати на день його смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що буде йому належати за законом на день його смерті та що згідно з законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків заповів [PERSON] (т.1, а.с.58). Згідно з ст.233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до спадкової справи № 17/2017, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.1, а.с.54-55). Доказів визнання вищевказаного заповіту недійсним суду не надано. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] [PERSON] є непрацездатною. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Враховуючи, що [PERSON] непрацездатна дружина померлого [PERSON] , вона відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщини, яка відкрилась після смерті останнього. Таким чином, у разі спадкування за законом [PERSON] належала б 1/4 частина спірного домоволодіння (3/4 частин : 3-х спадкоємців) Враховуючи вищевказане, беручи до уваги вимоги ст.1241 ЦК України, суд доходить висновку про достатність правових підстав для визнання з [PERSON] права власності на обов`язкову частку, а саме на 1/8 ( ј : 2) частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд доходить висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позову.

Outcome: partial