Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє на підставі довіреності [PERSON], в червні 2016 року подано позов до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку та частину земельної ділянки. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами. 07.08.2010 року помер чоловік позивача [PERSON]. За життя йому належали на праві власності житловий будинок з господарським будівлями та земельна ділянка, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовані за адресою Донецька область, м. Лиман (колишня назва м. Красний Лиман), вул. Сонячна, буд.13. Позивачеві належить право власності на ? частину вказаного житлового будинку та ? частину зазначеної земельної ділянки на підставі відповідних свідоцтв, виданих Краснолиманською державною нотаріальною конторою, оскільки таке майно було спільною сумісної власністю подружжя. Після смерті чоловіка позивача [PERSON] відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку, а також на 1\\2 частину земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування земельного будинку та господарських будівель. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та його син [PERSON]. Після смерті свого чоловіка позивач прийняла спадщину згідно зі ст. ст. 1269,1270 ЦК України, натомість [PERSON] хоча і прийняв спадщину, однак не завершеним належне оформлення свої спадкових прав на нерухоме майно. [PERSON] помер 08.11.2015 року. Спадкоємцями на ? частину житлового будинку та 1\\4 частину земельної ділянки, розташованих за адресою Донецька область, м. Лиман, вул. Сонячна, буд.13, після смерті [PERSON] стали його матір [PERSON], його дружина [PERSON], його син [PERSON], його донька [PERSON] по 1/16 частині нерухомого майна кожному зі спадкоємців. [PERSON] та [PERSON] відмовились від своєї частини у спадщині на користь [PERSON]. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті свого сина [PERSON] позивач [PERSON] зверталась до Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області. Державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно на імя померлого [PERSON]. З огляду на це, [PERSON] вважає за необхідне звернутись до суду за захистом свого майнового права. Для участі в судовому засіданні [PERSON] не прибула, хоча була своєчасно повідомлена про дату, час та місце розгляду цивільної справи, надала повноваження щодо представництва своїх інтересів в суді [PERSON] (а. с. 9,10). Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позо задовольнити (а.с.43) Відповідач [PERSON] була повідомлена судом про дату, час та місце розгляду цивільної справи,для участі в судовому засіданні не прибула, надала заяву, в якій визнала позовні вимоги повністю, просила здійснювати розгляд справи без її участі (а.с.44). З огляду на це та відповідно до ст. 169, ч.2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою. Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували між собою у шлюбі. [PERSON] помер 07.08.2010 року у віці 75 років у м. Красний Лиман Донецької області, що підтверджено наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії 1-НО № 493164, виданого 17.08.2010 року відділом РАЦС Краснолиманського МУЮ Донецької області(а.с.11). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00016159370 від 29.12.2015 року, [PERSON] народився 21.03.1959 року в м. Красний Лиман Донецької області, його батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). [PERSON] помер 08.11.2015 року у віці 56 років у м. Красний Лиман Донецької області, що підтверджено наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 931654, виданого 29.12.2015 року відділом ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області(а.с.12). [PERSON] за життя належали земельна ділянка площею 0,0600 га, розташована за адресою Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Сонячна,буд.13,і призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель(державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 545341від 17.12.2008 року, а.с.23), а також житловий будинок за цією ж адресою (технічний паспорт № 10-2974, виготовлений КП «БТІ» м. Словянськ, а. с. 30-34). 19.02.2013 року позивач [PERSON] отримала у державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори свідоцтва про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу житлового будинку з господарським будівлями та земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованих за адресою Донецька область, м. Лиман (колишня назва м. Красний Лиман), вул. Сонячна, буд.13(а.с.14,18). Крім того, після смерті [PERSON] державним нотаріусом були видані 19.02.2013 року свідоцтва про право на спадщину за законом позивача [PERSON] на ? частину обєктів нерухомого майна - житлового будинку з господарським будівлями та земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованих за адресою Донецька область, м. Лиман, вул. Сонячна, буд.13 (а.с.15,19). Право власності на відповідні частини нерухомого майна зареєстроване на імя позивача в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.16-17,22). Натомість син померлого [PERSON] [PERSON], якому в порядку спадкування належали також по 1/4 частині житлового будинку і земельної ділянки за адресою Донецька область, м. Лиман, вул. Сонячна, буд.13, спадщину прийняв, однак не оформив належним чином своїх спадкових прав на частки у вказаному майні. Зі змісту повідомлення Лиманської державної нотаріальної контори від 15.07.2016 року № 656/02-14 (а.с.42) вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 630/2016, при цьому [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявами про прийняття спадщини, а [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини. Постановою державного нотаріуса від 21.06.2016 року позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно на імя померлого [PERSON]. (а.с.35,36). Відмова у вчиненні нотаріальних дій позивачем в судовому чи адміністративному порядку оскаржена не була. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Ст.1216 ЦК України наголошує, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.ст.269-270,1219 ЦК України право власності померлого [PERSON] не є таким, що нерозривно пов`язане з його особою, а отже, входить до складу спадщини. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). [PERSON] помер та за життя не встиг належним чином оформити свої спадкові права на частину, належну йому після смерті батька [PERSON]. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. З огляду на це, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом. На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, [PERSON] був спадкоємцем першої черги після смерті свого батька [PERSON]. Позивач [PERSON] згідно зі ст. 1265 ЦК України віднесена до числа спадкоємців першої черги за законом після смерті її сина [PERSON]. Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є донька померлого [PERSON]; осіб, які б у порядку ст. 1241 ЦК України мали право на обов'язкову частку у спадщині, не встановлено. Позивач [PERSON] через відсутність належного оформлення права власності на нерухоме майно померлим [PERSON] позбавлена можливості отримати право на спадщину в порядку вчинення нотаріальних дій, а отже її право оспорюється. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст. 16 ЦК України). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання права власності позивача на частку в нерухомому майні підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved