Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), діючи через свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я його батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем свого батька [PERSON], який помер [INFO] року і належним чином прийняв його спадщину. Після смерті [PERSON] на ім'я останнього був виданий державний на право власності на земельну ділянку. Оскільки державний акт виданий у порушення вимог законодавства після смерті [PERSON], це призвело до порушення його прав на спадкування майна, яке входить до спадкової маси [PERSON], а саме права на земельну частку (пай). У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, при цьому представник позивача подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області у судове засідання не з'явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, [INFO] року в с. Дігтярівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області помер [PERSON] (а.с. 6). На момент смерті останній проживав зі своєю дружиною [PERSON] та сином, тобто позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с. 8). Останні фактично вступив в управління та володіння спадковим майном [PERSON] Отже, в силу положень статей 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР спадщина [PERSON] перейшла до його дружини та сина, тобто позивача, в рівних частинах. [INFO] року [PERSON] померла в с. Дігтярівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області. (а.с. 7). На день смерті остання постійно проживала зі своїм сином, тобто позивачем, та його дружиною (а.с. 8). Отже, в силу положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач прийняв спадщину своєї матері [PERSON], до складу якої згідно статті 1218 ЦК України входить зокрема й та частина спадщини [PERSON], яка була успадкована [PERSON] Водночас інші особи спадщину [PERSON] та [PERSON] не приймали. Як з'ясовано, вже після смерті [PERSON] на ім'я останнього, на підставі розпорядження голови Новгород-Сіверської районної державної адміністрації №410 від 25 грудня 2003 року, було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 2,46 га серії [NUMBER] від 04 лютого 2004 року (а.с. 10). Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно зі статтею 10 ЦК УРСР, в якій розкрито зміст правоздатності громадян, громадяни, серед іншого, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно. Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім'я [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку була здійснена в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. Вказаний вище державний акт був виданий на ім'я [PERSON] як особи, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у зв'язку з видачею на ім'я [PERSON] після його смерті державного акту на право власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останнього на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON], став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивача щодо набуття у порядку спадкування права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивача, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON] Відповідно позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved