Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення відсотків за користування грошовими коштами за договором позики. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що 27.01.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення по справі 308/4797/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, згідно з яким змінену позовну заяву [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] суму боргу в розмірі 149093,74 грн. та 241,97 грн. 3 % річних за час прострочення грошового зобовязання, в решті позовних вимог відмовлено. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26.04.2016 року. Зазначає, що судами попередніх інстанцій в частині вимог до [PERSON] встановлено, що 31.12.2011 року [PERSON] складена розписка, відповідно до змісту якої вона отримала від [PERSON] в борг суму коштів в розмірі 6000,00 доларів США, які зобовязалася повернути з відсотками, що підтверджується борговою розпискою, написаною власноручно відповідачем на звороті нотаріально посвідченого договору позики, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, копію якої приєднано до матеріалів справи. Зі змісту наданої [PERSON] розписки від 31.12.2011 року вбачається, що така свідчить про отримання [PERSON] в борг грошей в сумі 6000,00 доларів США та про взяття на себе [PERSON] обовязку повернути зазначену в розписці суму разом з процентами. Вказує, що судом встановлено, що представник позивача надіслав 25.12.2015 року на адресу відповідачів по справі лист-вимогу про повернення позики від 31.12.2011 року, в силу чого [PERSON] зобовязана була повернути зазначену суму в строк до тридцяти днів, проте відповідач [PERSON] станом на день розгляду справи в суді не виконала свої зобовязання перед позивачем щодо повернення грошових коштів і її борг становить 6000,00 доларів США, а отже у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення зазначених грошових коштів. Також зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, таким днем платежу суд визначає день ухвалення рішення, а саме 27.01.2016 року і офіційний курс долара США на цей день було визначено (100 доларів США = 2484,8956) грн., а отже сума, яка підлягає стягненню судом по даній розписці, становить 149093,74 грн. З посиланням на норму ч. 3 ст. 61 ЦПК України представник позивача зазначає, що таким чином, судовими рішеннями встановлено, що 31.12.2011 року [PERSON] за договором позики отримала у [PERSON] в борг 6000,00 доларів США, однак взяті на себе зобовязання не виконала. За твердженням представника позивача [PERSON] і досі не виконала взяті на себе зобовязання за договором позики, а тому [PERSON] має право на стягнення процентів з позичальника. Також, посилаючись на положення ст. ст. 631, 1046, 1048, 1049 ЦК України та постанову Верховного Суду України від 02.09.2015 року по справі № 6-369цс15 представник позивача зазначає, що як вбачається із змісту розписки [PERSON] від 31.12.2011 року, такою не встановлено розмір процентів, а тому остання повинна сплатити їх на рівні облікової ставки НБУ за весь час користування грошима з 31.12.2011 року по 24.05.2016 року. Представник позивача вважає, що враховуючи правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах від 02.07.2014 року по справі № 6-36цс14, від 02.09.2015 року по справі № 6-369цс15, та положення чинного законодавства, позивач має право на стягнення з відповідача процентів за договором позики від 31.12.2011 року у розмірі облікової ставки НБУ за весь час користування грошима з 31.12.2011 року по 24.05.2016 року, що становить 88283,01 грн. (6000,00 доларів США, що за офіційним курсом станом на 24.05.2016 х 25,123692 грн. / за 1 долар США становить 150747,152 грн.), про що надав відповідний розрахунок, відомості про встановлені НБУ офіційні курси гривні до іноземної валюти станом на 24.05.2016, які долучені до справи (а.с. 20-21, 98-99). На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 88283,01 грн. відсотків за користування грошима за договором позики від 31.12.2011 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у дане судове засідання не зявилися, при цьому представник позивача подав до суду письмове клопотання, в якому просить розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 85). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у даному судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності з підстав, наведених у письмових запереченнях на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи (а.с. 70). Зазначив, що відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 88283,01 грн. відсотків за користування грошима за договором позики від 31.12.2011 року. Відповідач вказані вимоги не визнає та вважає позов безпідставним. Вказує, що 27.01.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області уже було ухвалено рішення по справі № 308/4797/15-ц за позовом [PERSON] до неї [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 30.12.2011 року, згідно з яким з неї стягнуто суму боргу у розмірі 149093,74 грн. та 341,97 грн. 3 % річних за час прострочення грошового зобовязання. Рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26.04.2016 року. Згідно з умовами договору позики грошових коштів від 30.12.2011 року, складеного між позивачем [PERSON] і нею [PERSON] І Ю., повернення грошових коштів було передбачено у термін до 30.06.2012 року. Зазначає, що загальний термін позовної давності складає три роки і закінчується відповідно 30.06.2015 року. Зауважує, що 13.06.2016 року, тобто через один рік після закінчення терміну позовної давності, позивач звертається до суду із позовом про стягнення заборгованості, не звертаючись із клопотанням про поновлення строків пропуску позовної давності, при цьому аналогічна позовна заява про стягнення заборгованості за договором позики уже розглядалась Ужгородським міськрайонним судом по справі № 308/4797/15-ц за позовом [PERSON] та по ній винесено рішення, яке набрало законної сили. Від представника позивача 19.06.2017 року через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на заперечення відповідача, що долучений до матеріалів справи (а.с. 86-88), в якому з посиланням на ст. 260 ЦК України зазначив, що про порушення своїх прав на повернення відсотків за користування 6000,00 доларів США [PERSON] дізналася 25.01.2016 року. Вважає, що в даній справі для розрахунку процентів та наявності підстав їх стягнення слід керуватися постановою Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-36цс14. За твердженням представника позивача за розпискою [PERSON] від 31.12.2011 року підлягають стягненню проценти за користування грошима у розмірі облікової ставки НБУ від 6000,00 доларів США у гривнях по курсу НБУ станом на день розрахунку. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 31.12.2011 року відповідачем [PERSON] було складено розписку, за змістом якої остання отримала від позивача [PERSON] в борг суму коштів в розмірі 6000,00 доларів США, які зобовязалася повернути з відсотками, що підтверджується борговою розпискою, написаною власноручно відповідачем на звороті нотаріально посвідченого договору позики від 30.12.2011 року (а.с. 6, 7). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2016 року у справі № 308/4797/17 за позовною заявою [PERSON], поданою в особі представника [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26.04.2016 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 149093,74 грн. та 241,97 грн. 3 % річних за час прострочення грошового зобовязання, в решті позовних вимог відмовлено (а.с. 8-19). Як вбачається із змісту ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 26.04.2016 року судом встановлено, що 31.12.2011 року відповідачка [PERSON] отримала від [PERSON] в борг суму коштів в розмірі 6000,00 доларів США, які зобовязалася повернути з відсотками, що підтверджується борговою розпискою, написаною власноручно [PERSON] на звороті нотаріально посвідченого договору позики та не заперечується сторонами. Зі змісту наданої [PERSON] розписки від 31.12.2011 року вбачається, що така свідчить про отримання [PERSON] в борг грошей в сумі 6000,00 доларів США та про взяття на себе [PERSON] обовязку повернути зазначену в розписці суму разом з процентами, але без встановлення строку повернення позики. З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2015 року представник позивача надіслав на адресу відповідачів по справі лист-вимогу про повернення позики від 31.12.2011 року, тобто [PERSON] зобовязана була повернути зазначену суму в строк до тридцяти днів, проте відповідач станом на день розгляду справи в суді не виконала свої зобовязання перед позивачем щодо повернення грошових коштів і її борг становить 6000,00 доларів США, а отже у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення зазначених грошових коштів. В силу положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч. 3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені ст. 1048, та суму, передбачену ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. При цьому, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року № 6-369цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Як встановлено судом, борг за договором позики від 31.12.2011 року не повернутий, рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, що не оспорюється відповідачем та її представником, протилежного матеріалами справи не встановлено. Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики не визначений розмір процентів. Договором позики від 31.12.2011 року, укладеним між сторонами, не було передбачено, що він є безпроцентним та у такому не визначений розмір процентів, а тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] на підставі ст. 1048 ЦК України має право на отримання від відповідача [PERSON] процентів за користування позикою, виходячи з облікової ставки НБУ. Разом з тим, відповідач у даній справі заявив про застосування позовної давності. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З контекстного аналізу ст. ст. 257, 260, 261 ЦК України до вимог про стягнення процентів за користування позикою у відповідності до ст. 1048 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 1048 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення процентів виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення. Право на отримання процентів за користування позикою кредитор зберігає до моменту повернення позики. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення процентів за користування позикою, суд враховує встановлену суму боргу (6000,00 доларів США), а також встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності. Позивач заявив вимогу про стягнення процентів за період користування позикою з 31.12.2011 року по 23.05.2016 року, про що представник позивача надав відповідний розрахунок, проведений ним станом на 24.05.2016 року (а.с. 20, 21). При цьому раніше позивач із вказаними вимогами не зверталася до суду з позовом. До суду з даним позовом позивач звернулася 16.06.2016 року, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений ст. ст. 257, 260 ЦК України, обраховується з 16.06.2013 року. Таким чином, в межах позовної давності до нарахування підлягає сума процентів за користування позикою, періодом нарахування яких є дні, починаючи з 16.06.2013 року і закінчуючи днем предявлення позову 16.06.2016 року. У даному випадку, в межах предявлених позивачем позовних вимог сума процентів за користування позикою охоплюватиме період з 16.06.2013 року по 23.05.2016 року, виходячи зі встановленої суму боргу станом на 24.05.2016 року, в розмірі 150742,15 грн. (1 долар США згідно з курсом НБУ станом на 24.05.2016 року становить 25,123692 грн., 6000,00 доларів США х 25,123692 грн. = 150742,15 грн.). Враховуючи змінність облікової ставки НБУ та дати її встановлення, розмір процентів із боргової суми 150742,15 грн. за період з 16.06.2013 року по 23.05.2016 року становитиме: з 16.06.2013 року по 12.08.2013 року 58 днів, що дорівнює 1676,78 грн. (150742,15 х 7 % = 10551,95 / 365 = 28,91 х 58 = 1676,78); з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року 245 днів, що дорівнює 6575,80 грн. (150742,15 х 6,5 % = 9798,24 / 365 = 26,84 х 245 = 6575,80); з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року 93 днів, що дорівнює 3648,39 грн. (150742,15 х 9,5 % = 14320,50 грн. / 365 = 39,23 х 93 = 3648,39); з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року 119 днів, що дорівнює 6142,78 грн. (150742,15 х 12,5 % = 18842,77 / 365 = 51,62 х 119 = 6142,78); з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року 85 днів, що дорівнює 4914,70 грн. (150742,15 х 14 % 21103,90 / 365 = 57,82 х 85 = 4914,70); з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року 26 днів, до дорівнює 2093,78 грн. (150742,15 х 19,5 % = 29394,72 / 365 = 80,53 х 26 = 2093,78); з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року 177 днів, що дорівнює 21930,30 грн. (150742,15 х 30 % = 45222,65 грн. / 365 = 123,90 х 177 = 21930,30); з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року 28 днів, що дорівнює 3122,28 грн. (150742,15 х 27 % = 40700,38 / 365 = 111,51 х 28 = 3122,28); з 25.09.2015 року по 29.10.2015 року 35 днів, що дорівнює 3180,10 грн. (150742,15 х 22 % = 33163,27 / 365 = 90,86 х 35 = 3180,10); з 30.10.2015 року по 17.12.2015 року 49 днів, що дорівнює 4452,14 грн. (150742,15 х 22 % = 33163,27 / 365 = 90,86 х 49 = 4452,14); з 18.12.2015 року по 28.01.2016 року 42 днів, що дорівнює 3816,15 грн. (150742,15 х 22 % = 33163,27 / 365 = 90,86 х 42 = 3816,15); з 29.01.2016 року по 03.03.2016 року 35 днів, що дорівнює 3171,35 грн. (150742,15 х 22 % = 33163,27 / 366 = 90,61 х 35 = 3171,35); з 04.03.2016 року по 21.04.2016 року 49 днів, що дорівнює 4439,89 грн. (150742,15 х 22 % = 33163,27 / 366 = 90,61 х 49 = 4439,89); з 22.04.2016 року по 23.05.2016 року 32 днів, що дорівнює 2504,00 грн. (150742,15 х 19 % = 28641,01 / 366 = 78,25 х 32 = 2504,00). Таким чином, загальний розмір процентів за користування позикою у відповідності до ст. 1048 ЦК України за період з 16.06.2013 року по 23.05.2016 року становитиме 71668,44 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] процентів за користування грошовими коштами за договором позики грошових коштів від 31.12.2011 року в розмірі 71668,44 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума боргу, яку просив стягнути позивач становить 88283,01 грн. Позов задоволено на суму 71668,44 грн. При цьому позивачем сплачено судовий збір у розмірі 883,00 грн. (а.с. 31). Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеної частини позовних вимог у розмірі 716,82 грн. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 27.10.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 30.10.2017 року.

Outcome: partial