overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] 02 травня 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись, що вони з відповідачем 01 вересня 2015 року зареєстрували шлюб в Виконавчому комітеті Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, дітей не мають. З березня 2016 року шлюбно-сімейні відносини припинили із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обов'язки подружжя, сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сім'я їх розпалась остаточно, примирення неможливе. Просила суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, де просила розглянути справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом публікації оголошення на веб-сайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 01 вересня 2015 року зареєстрували шлюб в Виконавчому комітеті Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 16. З березня 2016 року сторони не підтримують шлюбні відносини із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обов'язки подружжя, сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сім'ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати, залишити позивачу шлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] 02 червня 2015 року звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що вони є батьками [PERSON], яка перебуває на утриманні позивачки, відповідач добровільно допомоги на утримання дочки не надає. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала заяву до суду, в якій позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій позов визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] 03.02.2016р. звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 01.06.2013р. він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини припинені у сторін з липня 2015 року, через те, що вони втратили почуття взаємною любові, поваги. Дружби, взаємоповаги. В судове засідання позивач не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, погодилася розірвати шлюб з позивачем. Після розірвання шлюбу просила залишити їй дошлюбне прізвище. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторони, які не з'явилась до суду. Судом встановлено, що 01 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб в Амур - Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 283. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача,суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони з липня 2015 року припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам їх дитини. Суд за проханням відповідача після розірвання шлюбу відновлює її дошлюбне прізвище «[PERSON]» у відповідності до вимог частини 8 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] 03.02.2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15.02.2003 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 03.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набуло чинності 14.11.2014 року. 03.06.2003 року між [PERSON] та АТ ЗТ «Молодіжний житловий комплекс» укладено договір №74-Х-31 про дольову участь в будівництві квартири [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що позивачу та відповідачу не вистачало коштів на оплату у дольовому будівництві, позивач 03.06.2003 року уклав кредитну угоду з Херсонським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву на суму 58898,35 гривень строком на 30 років. Додатковою угодою №1 від 10.12.2003 року до кредитної угоди змінено суму кредиту на 59720,63 гривень. Додатковою угодою №2 до кредитної угоди змінено назву позичальника на Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». 11.12.2003 року між АТ ЗТ «Молодіжний житловий комплекс», ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та позивачем складено акт прийому-передачі №630 квартири [ADDRESS] , після чого 25.12.2003 року позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно та 26.12.2003 року зареєстрував вказану квартиру у Херсонському БТІ. Після завершення будівництва квартири та оформлення на неї права власності, її було передано в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитною угодою від 03.06.2003 року та між позивачем та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 29.01.2004 року укладено іпотечний договір. Таким чином, з АТ ЗТ «Молодіжний житловий комплекс» договір про дольову участь в будівництві спірної квартири був укладений позивачем в інтересах сім`ї та зазначена квартира є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача як подружжя. Між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу квартири як об`єкту права спільної сумісної власності, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] 03.03.2014 року звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини вказавши, що вона з відповідачем є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини всіх його доходів щомісячно до повноліття дитини. У судове засідання позивач подала письмову заяву у якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Просила розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд оголосивши заяви сторін, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач своїх заперечень проти розміру аліментів визначеного позивачем не надав. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають повному задоволенню. Судові витрати у справі підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] 03.03.2015 р. звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 1/4 частині усіх видів заробітку на дитину, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Сторони до суду не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.2), який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] 03.03.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що з 19.10.1995 року до 05 квітня 2006 року вона з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказувала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона вимушена звернутися до суду. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON],[INFO] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але ухилився від отримання позовної заяви та судової повістки, що підтверджено поштовим повідомленням. Інформацію щодо своєї адреси суду не надав, тому відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства: В судовому засіданні встановлено, що з 19.10.1995 року по 05.06.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21.07.2010 року сторони по справі являються її батьками. Згідно пояснень позивача, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачем до суду та до повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] 03.04.2014р. звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що з 07.10.2006р перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], відповідачем у справі. Шлюб у них перший. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із відповідачкою. Спору стосовно виховання та проживання дитини не мають, на утримання дитини він сплачує аліменти. Свій позов мотивує тим, що подружні стосунки між ними припинені з 08.03.2014р. по причині частих свар, скандалів з приводу претензій з боку [PERSON] щодо подружньої зради. Вважає вищевказані претензії не обґрунтованими, так як він працює позмінно підземним робітником на шахті, з роботи приходив пізно. Крім того, вважає, що збереження їх шлюбу перечить його інтересам, так як вони давно втратили інтерес один до одного, як й почуття любові та поваги. Зазначає, що вони перестали вести спільне господарство, їх шлюб носить формальний характер і такі відносини між ними негативно впливають на його емоційний стан, примирятися він не має наміру. Просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] підтримав свої вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, та надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] позов визнала цілком, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. У заяві просила після розірвання шлюбу її прізвище залишити «[PERSON]». Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2006р (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). З наданих до суду письмових заяв вбачається, що позивач підтримав свій позов, а відповідач його повністю визнала. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Прізвище відповідача після розірвання шлюбу за її клопотанням залишити - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] 03.04.2014р. звернулася до суду із позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя мають дочку, [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записано [PERSON], відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. З 2009 року сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Дочка проживає з позивачем, вона займається її вихованням та утриманням. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить суд стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача. Позивач у судове засідання не з'явилася,надала суду заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позов визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши в судовому засіданні зібрані в справі докази в їхній сукупності, вважає встановленим наступне. [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Батьком [PERSON], [INFO] записано відповідача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та не оспорюється сторонами. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що відповідач з сім'єю не проживає. Так як відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає, позов слід задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] 03.06.2014 року звернулася в Миколаївський районний суд Львівської області з позовом про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітніх детей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Має змогу вивозити дітей за межі України на оздоровлення та відпочинок, однак відповідач, з незрозумілих їй причин дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон не дає. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили суд такий задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що згідний дати дозвіл на виїзд дітей за межі України лише на місяць під час літніх канікул. Представник третьої особи органу опіки та піклування Миколаївської РДА Львівської області Іванців І.Л. позов підтримала частково, просила суд надати дозвіл на виїзд дітей за кордон лише під час літніх канікул. Суд, заслухавши пояснення сторін, об»єктивно оцінивши зібрані по справі докази, надавши їм правову оцінку, виходячи з інтересів дітей приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано 19.05.2009 року Миколаївським районним судом Львівської області. Неповнолітня [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу, перебувають на утриманні і вихованні позивачки, яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров»я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, має можливість вивозити дітей за межі України для оздоровлення та відпочинку. Згідно ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до постанови Кабінету міністрів України №57 від 27.01.1995 року, згідно якої виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом не можуть бути взяті до уваги заперечення відповідача, щодо позову, оскільки його покликання суперечать інтересам малолітніх дітей та положенням Сімейного кодексу України

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] 03.06.2014 року звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем у Пустовійтівській сільській раді Роменського району Сумської області 27.08.2005 року, актовий запис № 05. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось з різних причин. Протягом тривалого часу сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, подружніх та сімейних стосунків не підтримують. За таких обставин позивач просить шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, але надали суду письмові заяви про розгляд справи та постановлення рішення у справі без їх участі. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 серпня 2005 року у Пустовійтівській сільській раді Роменського району Сумської області, актовий запис № 05, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст.ст. 111,112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен з'ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя, зобов'язаний вжити заходів щодо їх примирення, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони подружніх та сімейних стосунків не підтримують і відновлювати їх не збираються, протягом тривалого часу з березня 2011 року мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, подружніх та сімейних стосунків не підтримують. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти його розірвання не заперечує, про що надали відповідні письмові заяви, що маються в матеріалах справи (а.с.6,15). За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими. На підставі ст.ст.110, 111, 112,114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved