Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачі є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідач за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 2014 року. Позивачі змушені сплачувати за відповідача всі комунальні послуги, матеріальної допомоги відповідач не надає. В добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим позивачі звернулися з даним позовом до суду. Учасники справи, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Представник позивачів надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], на праві спільної власності належить [PERSON] та [PERSON]. Вказане підтверджується копією договору дарування квартири серії АЕР №313747 від 16.03.2002 року. З довідки Відділу адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку про склад сімї №28092 від 26.06.2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] станом на 26.06.2018 року зареєстровані: [PERSON] заявник, [PERSON] донька, [PERSON] син, [PERSON] чоловік, [PERSON] онук. У відповідності до копії акту обстеження житлових умов вбачається, що старший уповноважений будинку № 108 по вул. Гагаріна [PERSON] підтверджує, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 01.2014 року по теперішній час. Аналізуючи викладене вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], відповідач не мешкає з 2014 року. Наміру проживати у вказаній квартирі відповідач не має, перешкод у користуванні квартирою позивач не чинить. У відповідності до ч 1 ст. 82 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved