Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] 31.07.2014 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 26.10.2002 року по 11.06.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] року та доньку [PERSON], [INFO] року. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства за спільні кошти ним та відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року було придбано квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 130000 грн., отже зазначена квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За договором купівлі-продажу нерухоме майно було оформлено на відповідачку. На даний час технічну документацію та ключі від квартири відповідачка утримує у себе, до квартири його не допускає. Просить суд здійснити поділ спільного майна, виділивши йому 1/2 частину зазначеної квартири, або, у разі неможливості виділення майна в натурі, компенсувати йому 1/2 частину нерухомого майна в грошовому виразі. Відповідачка [PERSON] 28.09.2014 року звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій зазначила, що квартиру [ADDRESS] вона придбала, перебуваючи у шлюбі з [PERSON], але за власні кошти і тому є єдиним власником зазначеної квартири. В п. 8 Договору купівлі-продажу вказано, що на момент підписання Договору покупець довів до відома продавця, а продавець взяв до уваги той факт, що покупець квартиру придбає за свої власні кошти. Особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на квартиру (чи її частину) чи грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю квартири, у тому числі відповідно до ст. 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні. Тому вона вважає, що квартира, що є предметом спору, ніколи не перебувала у спільній сумісній власності її та відповідача. Просить визнати за нею право особистої приватної власності на зазначену квартиру. У судовому засіданні позивач-відповідач та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, уточнили позовні вимоги, подавши уточнюючу позовну заяву, та просять винести рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]. Встановити слідуючий порядок користування спірною квартирою за співвласниками: за [PERSON] та його неповнолітнім сином [PERSON] залишити у користуванні приміщення кімнати № 2 площею 14,4 кв.м., лоджію площею 1,7 кв.м., а за [PERSON] та її неповнолітньою донькою [PERSON] залишити у користуванні приміщення кімнати № 1 площею 20,2 кв.м.; балкон площею 1, 3 кв.м.. В загальному користування залишити наступні приміщення:кухню площею 11, 2 кв.м, вбиральню площею 5, 1 кв.м. та коридор площею 11, 9 кв.м. Зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні квартирою та вселити його до зазначеної квартири; стягнути з відповідачки на його користь судові витрати за складання позовної заяви - 2500 грн. Виклав мотиви, зазначені у позовній заяві. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, позовні вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві підтримали повністю, підтвердила обставини, зазначені у зустрічній позовній заяві. Також вказали, що спірна квартира куплена за кошти, які [PERSON] надали її батьки і тому ніякого права на дану квартиру [PERSON] не має і не може в ній проживати. Третя особа приватний нотаріус Бахмацького нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явився з невідомих причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Розглянувши матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь по справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в позові [PERSON] слід відмовити зі слідуючих підстав: Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 60 СК України вказує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.10.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.06.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Бахмацькою дільницею КП Прилуцьке МБТІ 09.12.2011 року, [PERSON] на праві приватної власності є власником квартири [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS], була придбана [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу. Це підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 09.12.2011 року, укладеним між [PERSON], що діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу [PERSON] від 02.12.2011 року за № 1782 від імені [PERSON], іменованої надалі як Продавець, з однієї сторони, та [PERSON], іменованою надалі як Покупець, з другої сторони. Згідно п. 3 вказаного договору продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 130000 грн., які представник Продавця отримав повністю від Покупця під час підписання цього договору. Своєю заявою, посвідченою приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу [PERSON] 09.12.2011 року, [PERSON] дав свою згоду на укладання його дружиною договору купівлі-продажу, за яким вона має право купити за ціну та на умовах на її власний розсуд квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], яка набувається ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти. А отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що квартира [ADDRESS] набута подружжям [PERSON] за час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю, а тому і підстав для задоволення позову [PERSON] не вбачається. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року «квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника(учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов». Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ж до ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає повному задоволенню. При цьому із [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати. А саме: 1543 грн. 60 коп. судового збору та 2 500 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved