Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

[PERSON] , 10.03.2020 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та шляхом зняття особи з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що предметом спору є квартира [ADDRESS] , яка на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 13 липня 1998 року належить позивачу, його дружині, [PERSON] та сину відповідача по справі [PERSON] . На данний час в кв. [ADDRESS] зареєстровані позивач, його дружина [PERSON] та двоє синів- [PERSON] та [PERSON] . Однак, в квартирі проживає лише позивач та його дружина [PERSON] . В лютому 2015 року син відповідача, [PERSON] поїхав до Росії м.Бєлгород з метою працевлаштування. Знайшов там роботу і працює по теперішній час конструктором на Турбінному підприємстві. В квітні 2015 року він покликав до себе і старшого брата відповідача [PERSON] , який будучи в м.Белгороді нетривалий час поїхав на заробітки в Іркутську область, Росія працювати перекладачем англійської мови. Повертатись до України на постійне місце проживання відповідачі не мають наміру та бажання. Позивач самостійно сплачує всі комунальні витрати, а також реєстрація відповідачів в квартирі чинить перешкоди позивачеві у оформленні субсидії. З викладених підстав, просить суд позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник позивача, [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи та проведення підготовчого судового засідання без її участі, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, у своїй заяві відповідач зазначив, що добровільно не мешкає у вищевказаній квартирі з квітня 2015 року, обов`язків щодо утримання житла, оплати комунальних послуг не здійснює, перешкод у користуванні житлом ніхто йому не чинить. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, у своїй заяві відповідач зазначив, що добровільно не мешкає у вищевказаній квартирі з лютого 2015 року, обов`язків щодо утримання житла, оплати комунальних послуг не здійснює, перешкод у користуванні житлом ніхто йому не чинить. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила проводити підготовче судове засідання у її відсутність. Представник Територіального підрозділу Центру\~надання адміністративних\~послуг Шевченківського\~району м.Харкова\~Департаменту реєстрації\~\~Харківської міської\~ради в\~судове засідання\~не з`явився,\~надав пояснення\~про розгляд\~вищевказаної справи\~у відповідності\~до норм\~матеріального та\~процесуального права\~без участі\~представника Департаменту реєстрації\~ Харківської міської ради. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 13.07.1998 року. В квартирі за адресою [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.11.2019. Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 17.04.2020 та 14.05.2020. З позовної заяви вбачається, та не заперечується відповідачем, що [PERSON] з лютого 2015 року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а також те, що [PERSON] з квітня 2015 року не проживає у вищевказаній квартирі. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. У відповідності\~до\~статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України\~встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до\~статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із\~статтею 41 Конституції України\~та статті\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до Узагальнення судової практики Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені\~ЖК УРСР\~підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116Житлового кодексу Української РСР(далі-ЖК УРСР).\~\~У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК)із зняттямостаннього зреєстрації.\~\~Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою». Отже норми\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідачі визнали, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. З викладених підстав, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] ,\~ [PERSON] про усунення перешкод\~в здійсненні\~права власності,\~шляхом визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~та шляхом\~зняття особи\~з реєстраційного\~обліку підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved