Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] , 06.09.2019 звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , мотивуючи тим, що йому на праві приватної власності належить означений житловий будинок, відповідач є його сином та значиться зареєстрованим в цьому будинку, однак з 2016 року проживає на [ADDRESS] , повністю припинив виконувати обов`язки члена сім`ї, пов`язані з утриманням та оплатою комунальних послуг, житлом не цікавиться. Окрім цього зазначив, що регулярно на його адресу надходять адресовані [PERSON] повідомлення та нагадування про сплату заборгованості за кредитом, що він, як власник не може реалізувати своє право на отримання житлово-комунальної субсидії через формальну реєстрацію у будинку відповідача, а останній добровільно знятися з реєстрації у спірному будинку не бажає. Просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 01.10.2019 провадження у справі відкрито. Позивач у заяві від 26.11.2019 вимоги підтримав, просив про розгляд справи за його відсутності, щодо заочного вирішення справи - не заперечив (а.с. 47). Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву не подав, тому, згідно з ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних доказів, в заочному порядку, про що не заперечив у заяві позивач (а.с. 37-38, 43, 45-46). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Власник відповідно до положень ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із змісту позову від 06.09.2019, із копій Реєстраційного посвідчення серії [NUMBER] від 25.12.2006, Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.12.2001 та технічного паспорту убачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 6, 7, 8-10). Із копії будинкової книги, довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 1325 від 02.09.2019, актів фактичного місця проживання № 1215 від 01.08.2019, № 1324 від 02.09.2019, складених комісією Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, видно, що в житловому будинку [ADDRESS] значиться зареєстрований в т.ч. [PERSON] , однак останній у ньому не проживає з 2016 року, в житло не навідується, коштів на його утримання не дає (а.с. 13-18, 19, 11-12). Доказів, які б свідчили про поважність причин відсутності [PERSON] в означеному житловому будинку понад один рік, судом не встановлено. Ураховуючи, що відповідач в спірному будинку на [ADDRESS] не проживає з 2016 року без поважних причин, в будинок не навідується, витрат на утримання житла та оплаті комунальних послуг не несе, суд доходить висновку про підставність вимог та задоволення позову. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 768 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved