Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] 26 березня 2019 року звернувся до суду з вказаною заявою, у якій зазначав, що його батько [PERSON], [INFO], уродженець ст.Алмазна Кадієвського району Луганської області, з 1969 року проживав по [ADDRESS], де [INFO] року помер від ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного коронарокардіосклерозу. Факт смерті батька заявника посвідчено документами, що використовуються на тимчасово окупованій території, а саме: лікарняним свідоцтвом про смерть №383, довідкою про причину смерті, виданими Макіївським відділом Республіканського бюро СМЕ ДНР від 04 березня 2019 року, та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 04 березня 2019 року Червоногвардійським відділом запису актів цивільного стану м.Макіївка Державної реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР. При зверненні до Березанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з метою державної реєстрації факту смерті батька заявник отримав відмову в вчиненні вказаної дії, оскільки вказані документи не є підставою для проведення державної реєстрації смерті. Посилаючись на наведені обставини та неможливість отримання необхідних документів встановленого законодавством України зразка, заявник просить встановити факт смерті [PERSON] у судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, що передбачено п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України. Так, за правилами ч.ч.1,2 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] є громадянином України та сином [PERSON], [INFO], уродженця ст.Алмазна Кадієвського району Луганської області, що підтверджується паспортом та свідоцтвом про народження заявника (а.с.5, 6,8). Батько заявника - громадянин України [PERSON], [INFO], уродженець ст.Алмазна Кадієвського району Луганської області, помер [INFO] року в м.Макіївка, Червоногвардійський район, Донецької області, причина смерті - ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний коронарокардіосклероз. Факт смерті [PERSON] посвідчено лікарським свідоцтвом про смерть № 383 від 04 березня 2019 року та довідкою про причини смерті від 04 березня 2019 року зразків, що використовуються на тимчасово окупованій території України (а.с.9). На підставі вказаних документів Червоногвардійським відділом запису актів громадянського стану м.Макіївка Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 04 березня 2019 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.10). Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної Ради України № 254-VІІІ від 17.03.2016 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно зі ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України (Закону). Відповідно до ч.1 ст.17 цього ж Закону, у разі порушення положень цього Закону, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Видане свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 04 березня 2019 року, згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним, що призводить до неможливості отримання заявником свідоцтва про смерть батька в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, що вбачається з відмови начальника Березанського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області від 21 березня 2019 року (а.с.11). Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 травня 2001 року у справі «Кіпр проти Туреччини» (Заява № 25781/94) зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. На підставі викладеного, суд, як виняток, приймає як доказ надане заявником свідоцтво про смерть [PERSON] та у сукупності з іншими наданими заявником письмовими доказами, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України, вважає їх достатніми для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved