Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , із нею - його матір`ю [PERSON] .. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23.07.2010 до 16.06.2014 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем, мають спільного сина - [PERSON] . З травня 2014 року вони припинили шлюбно-сімейні відносини. Після розірвання 16.06.2014 шлюбу син проживає разом із нею, перебуває на її вихованні, що підтверджується актом про фактичне місце проживання сина. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з нею. Вона має житло, де створені всі умови для проживання, здорового сну, розвитку, виховання та утримання дитини. [PERSON] навчається у школі за адресою в м. Харкові. 17.08.2017 вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , який проживає разом із нею та її сином, приділяє йому увагу, матеріально забезпечує їхню сім`ю. Тому вважає, що проживання сина разом із нею та її чоловіком [PERSON] відповідає інтересам сина. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує (а.с. 64). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив (а.с. 39-44), в якому проти позову заперечив. 12.05.2020 надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що він не чинив ніяких перешкод відповідачу в реєстрації місця проживання сина за місцем реєстрації матері. Проте позивач із невідомих причин бажає вирішення цього питання в судому порядку. У зв`язку із викладеним, не бажаючи чинити перешкоди у вирішенні питань на користь їхньої спільної дитини та враховуючи позицію позивача, він не заперечує проти задоволення позову та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з його матір`ю [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Судовий розгляд справи просить провести за його відсутності через незадовільний стан його здоров`я. Просить звільнити його від сплати судових витрат, оскільки він є інвалідом першої групи. Від третьої особи - Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради заяв та клопотань не надходило . Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 23.07.2010 (а.с. 19). Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 06.06.2014 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно із свідоцтвом про народження від 18.11.2010 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). В акті обстеження умов проживання від 07.10.2019 зазначено, що разом із [PERSON] проживають [PERSON] та [PERSON] .. Для повноцінного розвитку дитини матір`ю створені всі необхідні умови (а.с. 7). Відповідно до акту про фактичне проживання подружжя від 20.12.2019 [PERSON] та [PERSON] після реєстрації шлюбу з липня 2010 року та до кінця 2013 року мешкали за зареєстрованим місцем мешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). В акті від 14.11.2019 зазначено, що [PERSON] , [INFO] , фактично мешкає за зареєстрованим місцем мешкання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). З довідки медичного центру «Basilashvili Center» від 03.10.2019 вбачається, що з моменту народження [PERSON] обстежується в лікаря [PERSON] .. З питань надання медичної допомоги звертається мати дитини - [PERSON] (а.с.8). В довідці Харківського приватного навчально-виховного комплексу «ВЕРЕСЕНЬ» від 21.06.2019 № 103 вказано, що [PERSON] дійсно був вихованцем дошкільного підрозділу НВК з вересня 2015 року по серпень 2017 року. З 31.08.2017 [PERSON] навчається в Харківському приватному навчально-виховному комплексі «Вересень» Харківської області. На цей час є учнем 3-А класу. Зі слів матері відомо, що батьком [PERSON] є [PERSON] . Проте заяви на зарахування до ХПНВК «Вересень» він не писав жодного разу, за весь період перебування [PERSON] у ХПНВК «Вересень» навчальний заклад не відвідував. Шкільними питаннями хлопчика опікуються мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] , які відвідують заклад, спілкуються із класним керівником та вчителями стосовно навчання сина (а.с. 9-10). Згідно із довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.06.2019 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 17.08.2017 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с. 18). Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] надано перша група інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням (а.с. 47). Із довідки № 298 від 08.04.2020 вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований та фактично проживає в будинку [ADDRESS] . Разом із ним зареєстрована та проживає його мати - [PERSON] , 1963 р.н. (а.с.48). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд, враховуючи наявність спору між батьками з приводу місця проживання дитини, якій не виповнилось 14 років, всі передбачені законом обставини, які підтверджені належними доказами і мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, а саме: фактичне місце проживання дитини з матір`ю, наявність необхідних житлових умов для проживання дитини, ставлення матері до дитини, а також те, що позов визнано відповідачем, приходить до висновку про те, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , слід визначити з матір`ю [PERSON] . На підставі викладеного ст. ст. 141, 160, 161 СК України, ст. ст. 15, 29 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved