Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до центру надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради про визнання за особами право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягав, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та просив задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання представник центру надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст.3 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог\~ст.214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими\~ст.212 ЦПК України\~з урахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст.61 ЦПК України. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Згідно домовленості між позивачем [PERSON] та АП Кораліно-Бугазька СМУ, позивач як мешканець гуртожитку АП Кораліно-Бугазька СМУ, яке розташовано за адресою: вул.Козацька (колишня Червоноармійська) 30 «А», м.Білгород-Дністровський, Одеська область одержав три окремі кімнати №20, 21, 22, загальною площею 50 кв.м., а також відомчий ордер на ці три кімнати для реконструкції гуртожитку та перебудування цих кімнат в одну двохкімнатну квартиру. Після виконання домовленості та після реконструкції за власні кошти, 27 травня 1999 року позивачу та членам його сімї був виданий ордер на жиле приміщення №36 серії СД на 2-кімнатну квартиру загальною площею 50,0 м.кв. за адресою: вул.Козацька (колишня Червоноармійська) 30 «А», м.Білгород-Дністровський, Одеська область. Крім того, позивач та члени його сімї отримали рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №343 від 21 травня 1999 року про передачу позивачу та його членам сімї вказаної квартири, де і проживають до теперішній час. 17 лютого 2005 року рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №79 «Про розподіл житлової площі співробітникам Білгород-Дністровського РВ УМВС України в Одеській області» позивачу видано ордер на право вселення в квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, загальною площею - 54 кв.м., житловою площею - 29,2 кв.м.. На підставі чого, позивач та члени його сімї змушені були зареєструватися за новою адресою, а саме: [ADDRESS], м.Білгород-Дністровський, Одеська область. Але, позивач разом зі сімєю продовжує проживати по вул.Козацька (колишня Червоноармійська) 30 «А», квартира №17, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, оскільки проживання в квартирі є неможливим: увесь дім не підключений до електропостачання, водозабезпечення та водовідведення, що підтверджується довідкою голови ССББ «Відродження», участь у приватизації цієї квартири позивачі не прймали оскільки, маленька жила площа для пяти чоловік. Таким чином, позивачі зареєстровані за одною адресою, але фактично проживають за іншою та позбавлені можливості користуватися субсидіями. Позивач [PERSON] є пенсіонером, його дочка [PERSON] є інвалідом ІІ групи. 18 травня 2017 року позивач звернувся до управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області з проханням про зняття з місця реєстрації за адресою: вул.Перемоги 20/32, м.Білгород-Дністровський, Одеська область та зареєструвати за фактичним місцем проживання, а саме за адресою: вул.Козацька (колишня Червоноармійська) 30 «А»/17, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, але, позивачу було відмовлено на підставі недостатності необхідних документів. Згідно п.18 ч.4 постанови Кабінету Міністрів від 2 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»: «документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи». Виходячи зі ст.58 ЖК України, єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом, що видається виконавчим органом місцевого самоврядування до компетенції якого входить вирішення питань, пов'язаних з наданням житлових приміщень у користування. Не зважаючи на надані позивачем документи, а саме: ордер на житлове приміщення №11 від 01 лютого 1995 року, ордер на житлове приміщення №36 серії СД від 27 травня 1999 року та договір найму житлового приміщення від 31 лютого 1995 року відповідач відмовив позивачу у реєстрації місця проживання за адресою: вул.Червоноармійська (зараз Козацькій) 30 «А»/17, м.Білгород-Дністровський, Одеська область. Згідно ст.65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідно до ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно положень норм ст.ст.16, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, на основі зясованих обставин, на які посилався позивач, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності,\~ суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved