Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2016 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням уточнень посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS]. Проте, на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 18 липня 2016 року до реєстру речових прав на нерухоме майно за №15706349 внесений запис про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за [PERSON] Цим же приватним нотаріусом 03 серпня 2016 року був посвідчений договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], за умовами якого останній набув право власності на квартиру [ADDRESS], про що нотаріусом до реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №15720286, а також за № 15769474 внесений запис про заборону на нерухоме майно (зазначену квартиру) на підставі договору іпотеки, зареєстрованого 03 серпня 2016 року за №1542, а також прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30810424 від 05 серпня 2016 року. Оскільки позивач вважає, що квартира [ADDRESS] вибула з її законного володіння на підставі сфальсифікованого судового акту, тому [PERSON] просила суд з урахуванням уточнень: - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 15706349 від 02 серпня 2016 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30750687 від 02 серпня 2016 року, на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/4048/16-ц від 30 червня 2016 року - скасувати; - визнати недійсним з моменту його вчинення договір купівлі-продажу від 03 серпня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною, реєстраційний номер 1536, предметом якого є продаж квартири [ADDRESS]; - визнати недійсним з моменту його вчинення договір іпотеки, укладений 03 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною, реєстраційний номер 1542, номер запису про іпотеку 15770020; - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 15769474 від 03 серпня 2016 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30810424 від 05 серпня 2016 року, у формі заборони на нерухоме майно - скасувати; - припинити іпотеку (номер запису про іпотеку 15770020) об'єкта житлової нерухомості - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], що виникла на підставі договору іпотеки від 03 серпня 2016 року, реєстраційний номер 1542, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною, реєстровий номер 1542, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухом майно державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною; - скасувати обтяження заборону на нерухоме майно (номер запису про обтяження 15769474) об'єкта житлової нерухомості - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], яке виникло на підставі договору іпотеки від 03 серпня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною, реєстр 1542, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілією Вячеславівною; - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 98,2 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м., 1,2-коридор, 3 - туалет, 4- кухня, 5-ванна, 6,7,8-житлова, 9,10-веранда; - витребувати об'єкт житлової нерухомості - квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (адреса на момент державної реєстрації: [ADDRESS]) із чужого незаконного володіння [PERSON] (49000, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]). Представник позивача надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресою їхнього місця реєстрації, про причини неявки суд не повідомили. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. в судове засіданні не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Інші треті особи в судове засідання не з'явились, своїх представників не направили, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Єдаменко О.А. 27 жовтня 2004 року, [PERSON] (і.к.[NUMBER]) набула право власності на квартиру [ADDRESS] /том 1 а. с. 15-16, 17/. Згідно з даними КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS], містяться дані щодо права власності за [PERSON] /том 1 а. с. 235/. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року у цивільній справі № 202/4048/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності було, в тому числі, за [PERSON] визнане право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 98,2 кв.м, житловою площею 55,6 кв.м, 1,2-коридор, 3-туалет, 4-кухня, 5-ванна,6,7,8-житлова, 9,10-верандна /том 1 а. с. 18-19/. Дане заочне рішення було скасоване тим же судом, що його ухвалив та при новому розгляді справи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності були залишені без розгляду, ухвала вступила в законну силу /том 2 а. с. 2/. Зазначене підтверджується матеріалами справи, а також листом голови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Шофаренко Ю.Ф., відповідно до якого за № 202/4048/16-ц в провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська перебувала лише справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності /том 2 а. с. 1/. Між тим, судом також встановлено, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. на підставі її рішення як державного реєстратора за індексним номером 30750687 від 02 серпня 2016 року у відповідності до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року у цивільній справі № 202/4048/16-ц за № 15706349 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 18 липня 2016 року був внесений запис щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] /том 1 а. с.23-27, 165-166/. В матеріалах нотаріальної справи, наданої на запит суду приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., вбачається, що зазначене рішення було прийняте нею на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року у цивільній справі № 202/4048/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності /том 1 а. с. 163-164, 227/. 03 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. був посвідчений договір купівлі-продажу та зареєстрований в реєстрі за № 1536, за умовами якого на користь [PERSON] [PERSON] відчужив належну останньому на праві власності на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року квартиру [ADDRESS] /том 1 а. с. 161-162/. Судом також встановлено, що 03 серпня 2016 року на підставі договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрованого 03 серпня 2016 року за №1542, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. за № 15769474 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна внесений запис про заборону на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], про що прийнятого рішення за індексним номером 30810424 від 05 серпня 2016 року /том 1 а. с. 25, 196-200, 201-202/. Запис про іпотеку до Державного реєстру заборон був внесений 03 серпня 2016 року за № 15770020. 03 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. також був посвідчений договір позики із заставним забезпеченням та зареєстрований в реєстрі за №1541, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], за умовами якого [PERSON] передав у заставу [PERSON] квартиру [ADDRESS] /том 1 а. с. 201-202/. Судом також встановлено, що наразі проводяться слідчі дії по кримінальному провадженні № 12016040650004491, розпочатому за заявою [PERSON] щодо заволодіння її особистим майном шахрайським шляхом та в ході яких слідчими органами витребувані у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. описані вище документи щодо посвідчення та реєстрації права власності у відношенні спірної квартири /том 1 а. с. 55/. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 21 постанови пленуму № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснює, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. В пункті 22 зазначеної постанови йдеться про те, що у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначено, що у разі, Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Пунктом 26 вказаної постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування рішення про державну реєстрацію прав та записів про проведену державну реєстрацію прав здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи, що в ході судового розгляду даної цивільної справи знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] у 2004 році на законних підставах набула право власності на квартиру [ADDRESS], право власності на яку за рішенням приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. про державну реєстрацію № 30750687 від 02 серпня 2016 року було зареєстроване за [PERSON] на підставі сфальсифікованого судового рішення, та в подальшому була відчужена останнім на користь [PERSON], який уклав з [PERSON] іпотечний договір, предметом якого є зазначена квартира, у зв'язку з чим в реєстр заборон був внесений запис №15796474 від 03 серпня 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30810424 від 05 серпня 2016 року - суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а тому вважає за необхідне задовольнити їх окрім вимоги щодо визнання права власності на квартиру за [PERSON], оскільки квартира належить позивачу на підставі чинного договору дарування. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial