Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.06.2012 року о 11 год. 35 хв. на перехресті пр. Калініна та вул. Качалова у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «АЗЛК М-2141», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (далі - Відповідач), який рухаючись заднім ходом, не переконавшись в безпеці руху, скоїв зіткнення з стоячим позаду автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER», д/н [NUMBER], що належить [PERSON], під керування водія [PERSON]. Внаслідок такого ДТП автомобіль «MITSUBISHI LANCER», д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Відповідно до Висновку № 2215 від 06.07.2012 року, складеного судовим експертом - автотоварознавцем, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «MITSUBISHI LANCER», д/н [NUMBER], склала 15 975 (п'ятнадцять тисяч девятсот сімдесят пять) грн. 83 коп., а вартість матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого вищевказаного транспортного засобу, з урахуванням коефіціенту фізичного зносу, складає 14 524 (чотирнадцять тисяч п'ятсот двадцять чотири) грн. 57 коп. У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15 975 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 83 коп., та судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.30). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка (а.с.25) та поштове відправлення яке повернулось до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с. 29), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що 01.06.2012 року о 11 год. 35 хв. на перехресті пр. Калініна та вул. Качалова у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «АЗЛК М-2141», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (далі - Відповідач), який рухаючись заднім ходом, не переконавшись в безпеці руху, скоїв зіткнення з стоячим позаду автомобілем марки «MITSUBISHI LANCER», д/н [NUMBER], під керування водія [PERSON]. Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що автомобіль «MITSUBISHI LANCER», д/н [NUMBER] належить водію [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 22). Судом також встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2012 року по адміністративній справі № 3/422/1165/2012 року була підтверджена вина [PERSON] у скоєні вказаної ДТП, відповідальність за вчинення якої передбачена ст. 124 КУпАП. Разом з цим, суд визнавши вчинене відповідачем по даній адміністративній справі правопорушення малозначним, обмежився винесенням на його адресу усного зауваження. Означена постанова набула чинності у встановленому законом порядку (а.с.23). В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.06.2012 року, внаслідок чого заподіяна шкода позивачу, як власнику автомобіля «MITSUBISHI LANCER», д/н [NUMBER], доведена в силу вищевказаної процесуальної норми закону. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана в тому числі неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 р. зі змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що особою, яка на відповідній правовій підставі володіла автомобілем «АЗЛК М-2141», д/н [NUMBER], і є винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є саме відповідач - [PERSON]. Тому, проаналізувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що вчинення відповідачем деліктного правопорушення доведено належними доказами, що є підставою для притягнення його до відповідальності у виді стягнення спричиненої майнової шкоди. Тому за вказаних вище обставин та вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки і з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, є відповідальним за заподіяну позивачу шкоду. Відтак, проаналізувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що вчинення відповідачем правопорушення доведено належними доказами, що є підставою для притягнення його до відповідальності у виді стягнення спричиненої майнової шкоди. Згідно висновку № 2215 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 06.07.2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER», д/н [NUMBER], який належить на праві приватної власності [PERSON], оцінюється у розмірі 14 524 грн. 57 коп. (а.с. 6-9). Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, під час вирішення даного спору, слід брати до уваги вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ, що узгоджується із законодавче закріпленим принципом відшкодування збитків саме в розмірі реальної вартості втраченого майна. Тому суд доходить висновку, що саме сума в розмірі 14 524 грн. 57 коп. є реальними збитками, що були спричинені позивачеві внаслідок ДТП, що мала місце 01.06.2012 року, і яку слід стягнути із відповідача на користь позивача [PERSON], адже доводи позивача щодо того, що для відновлення транспортного засобу після ДТП на спеціалізованому підприємстві з технічного обслуговування автомобілів фактично необхідно 15 975 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят пять) грн. 83 коп. не узгоджуються із вищенаведеними вимогами матеріального закону щодо визначення розміру реальних збитків відповідно саме до реальної вартості втраченого майна, у тому числі із врахуванням коефіцієнтів фізичного зносу такого майна. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01.06.2012 року, матеріальна шкода у загальному розмірі 14 524 грн. 57 коп., а в задоволені решти позову слід відмовити за необґрунтованістю таких вимог. Також, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial