Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] 05.05.2014 р. звернулась до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області про стягнення моральної шкоди, в якому зазначив, що вона працювала у відділу культури м. Селидове Директором ЦБС. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, вона отримав трудове каліцтво, за результатами якого складено акт за формою Н-1 від 12.01.2004 р. Висновком МСЕК їй встановлено 20 відсотків втрати працездатності. Внаслідок отриманої травми вона знаходилась на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що порушило її особисті немайнові права, у зв,язку з чим переносила моральні страждання. Просить суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди на її користь 24360 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області Шашков В. В. у судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, згідно з Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. №717-V (набрав чинності 20.03.2007р.) фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не відшкодовує моральну шкоду працівникам, оскільки відшкодування вищезазначеним законом не передбачено. Відповідно до підпункту пункту 44 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», прийнятий Верховною Радою України 28 грудня 2007 року (який набрав чинності з 01.01.2008 р.), внесені зміни до п. 3 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а саме: в абз. 3 виключені слова «і моральної (немайнової)» та доповнено новим абзацом такого змісту «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01.01.2008 року». Документи, на які посилається позивач, а саме - довідка МСЕК та акт про нещасний випадок за формою Н 1 є документами, що підтверджують факт нещасного випадку і встановлення зв,язку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Враховуючи норми ст. 237-1 Кодексу України про працю, моральна шкода повинна відшкодовуватися власником підприємства або уповноваженим ним органом внаслідок порушення законних прав працівника, які призвели до моральних страждань. Просить суд відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог. Представник третьої особи відділ культури м. Селидове в судове засідання не з'явився про день та час слухання справи повідомлений належно. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно копії акту № 1 від 12.01.2004 р. за формою Н-1 з позивачем 09.01.2004 року у відділі культури м. Селидове стався нещасний випадок на виробництві. Згідно копії довідки Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії серії 2-18 АІ № 051946 [PERSON] оглянуто 19.05.2004 р. та встановлено у зв,язку з трудовим каліцтвом ступінь втрати професійної працездатності 20 відсотків, дата переогляду 19.05.2005 р. При вирішенні питання про право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги статей 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Оскільки втрату працездатності [PERSON], згідно висновку МСЕК від 19.05.2004 року вперше встановлено з 19.05.2004 року, право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло до набрання чинності як Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про Державний бюджет України на 2007», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. На підставі положень ст. 58 Конституції України дія нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову. Відповідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. У зв'язку з вищезазначеним, посилання представника відповідача на те, що Фондом соціального страхування від нещасних випадків не відшкодовується моральна (немайнова) шкода працівникам, суд не приймає до уваги. Таким чином, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області, оскільки стійку втрату працездатності у зв,язку з травмою на виробництві їй було встановлено вперше у період із 01.04.2001 р. по 31.12.2005 р., під час дії законодавчих актів, які надавали йому таке право. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 30 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стійка втрата працездатності позивача у розмірі 20 відсотків внаслідок каліцтва, встановлена їй довідкою Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії серії 2-18 АІ № 051946 від 19.05.2004 р., змушувала її докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральну шкоду позивачеві дійсно було заподіяно. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров'я позивача, характер, тривалість, важкість змушених змін у її життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Таким чином, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 4000 грн, який повинен бути стягнуто з відповідача на користь [PERSON]. і вона є достатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, спричиненої їй стійкою втратою працездатності у розмірі 20 відсотків внаслідок отриманої травми на виробництві. У задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. На підставі ч. 1 п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ч. 1 п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Виходячи з наведено, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: partial