Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про позбавлення останнього батьківських прав відносно їх дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог вказала, що в період часу з 18 лютого 2012 по 11 листопада 2013 року сторони перебували у шлюбі. [INFO] 2012 року від спільного шлюбу у них народилась донька [PERSON] . В подальшому прізвище дитини з « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з Позивачем по [ADDRESS] . Все навантаження щодо матеріального утримання перебуває на Позивачеві. Відповідач з часу народження дитини з нею не спілкується, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться її життям, не відвідує її, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги, жодного разу не відвідував навчального закладу доньки. За Відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, а орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити Відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] . У зв`язку з вказаним, Позивач просила позбавити Відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні сторона Позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В ході судового розгляду Відповідач позов не визнав. Вказав, що спілкуватись з дитиною не має можливості, так як Позивач йому це забороняє. Заборгованість зі сплати аліментів має місце, але він її погашає по мірі можливості. Вимоги про позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] , 14 вересня 2012 року вважав передчасними та просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи до суду не з`явився, його неявка не перешкоджала проведенню судового розгляду. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, надано сторонам строк надати до суду заяви по суті з доказами. Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року по справі призначено судовий розгляд. 28 січня 2020 року судове засідання відкладено через неявку сторони Позивача. 24 березня та 13 травня 2020 року судові засідання не відбулись через запровадження карантинних обмежень. 22 червня 2020 року судом забезпечено проведення судового розгляду за участі заявлених у позові учасників та з метою з`ясування думки дитини щодо спірних правовідносин, судове засідання відкладено на 20 липня 2020 року, під час якого таку думку було заслухано. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що Позивач являючись ще вагітною переїхала проживати до батьків без Відповідача. Відповідач був присутній на виписці Позивача з дитиною з пологового будинку, але вона до нього не повернулась та поїхала жити знову до батьків. З того часу Відповідач до дитини не навідувався та жодним чином у вихованні не допомагав, аліменти добровільно не сплачував, на свята доньки не з`являвся та подарунків не дарував. Свідок [PERSON] вказала, що Відповідач ніякої участі у вихованні дитини не приймав. Кошти на утримання дитини Позивачу доводилось стягувати в судовому порядку. З народження дитина проживала з Позивачем у її батьків. У Позивача новий чоловік якого [PERSON] називає батьком. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в ході судового розгляду Позивач та Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі в період часу з 18 лютого 2012 по 11 листопада 2013 року (а.с. 4). В цьому шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 3), прізвище якої було змінено на [PERSON] (а.с. 36). Сторони не заперечували того факту, що дитина з часу народження залишилась проживати з Позивачем, що також підтверджено довідкою про склад сім`ї, висновком виконавчого комітету Черкаської міської ради № 504/30-03-03 від 11 вересня 2018 року (а.с. 5, 6). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2013 року зобов`язано Позивача не перешкоджати Відповідачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою та визначено порядок особистого спілкування та виховання дитини (а.с. 54), проте як слідує з даних виконавчого провадження, примусове виконання цього рішення суду було припинено ще 18 листопада 2013 року після повернення виконавчого листа на підставі пункту 4 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення рішення державним виконавцем), тобто сам Відповідач перешкоджав провадженню виконавчих дій (а.с. 15, 60). Це ж підтверджується і складеними актами про відсутність дій зі сторони Відповідача по виконанню судового рішення (а.с. 13-14). Відповідач нерегулярно сплачує аліменти на утримання доньки, через що періодично виникає заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 11, 41, 53), та Позивач змушена в судовому порядку стягувати з нього неустойку (пеню) у зв`язку зі сплатою аліментів на суму 23\~530 грн. (а.с. 48-49) і звертатись до правоохоронних органів (а.с. 12, 56). Відповідач за час перебування дитини у ДНЗ № 37 «Ракета» Черкаської міської ради участі у навчально-виховному процесі не приймав (не цікавився успіхами дитини, батьківські зібрання та дитячі ранки не відвідував) (а.с. 9). Також, Відповідач не бере участі у вихованні доньки за час її навчання у Черкаській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 20 Черкаської міської ради Черкаської області (а.с. 10, 37), витрати на здобуття дитиною освіти та належного дозвілля несе тільки Позивач (а.с. 38). Відповідач до місця проживання дитини не навідується (а.с. 16, 40), хоча згідно анкетних даних проживає у сусідньому будинку зі спільним двором з будинком, де проживає колишня дружина з донькою, за твердженням Позивача здійснює прогулянки з дитиною з другого шлюбу у цьому дворі, але першої доньки цурається, що ним не заперечувалось. Дитина проживає у повноцінній сім`ї після одруження Позивача (а.с. 17) з належними умовами для виховання та розвитку (а.с.9), в якій вітчим та Позивач являються їй авторитетними людьми, а вітчима називає батьком (а.с. 8). Відповідач не цікавиться станом здоров`я доньки, хоча вона перебуває на диспансерному обліку (а.с. 39). Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 СК України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно частини першої\~статті 164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Із змісту\~статті 166 СК України\~випливає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Частиною четвертою\~статті 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої\~статті 19 СК України\~орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста\~статті 19 СК України). Орган опіки та піклування розглядав питання стану виконання Відповідачем своїх батьківських обов`язків, під час чого надав оцінку як фактам допущення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини зі сторони Відповідача, так і відсутністю протягом тривалого часу піклування за дитиною, бездіяльності у її вихованні та байдужості до соціально-духовного розвитку, через що вважав доцільним позбавити Відповідача батьківських прав стосовно доньки (а.с. 6-7). Суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Статтею 171 СК України\~передбачено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). Суд враховує пояснення малолітньої [PERSON] , яка в присутності спеціаліста органу опіки та піклування та учасників судового процесу вказала, що батьком вважає свого вітчима, а Відповідача взагалі не знає, що в свою чергу підтверджує самоусунення його від її виховання. Суд звертає увагу не те, що Відповідач як батько [PERSON] фактично проживає не тільки в одному населеному пункті, а й в сусідніх будинках зі спільним двором, і об`єктивних перешкод, через які Відповідач не міг бачитись та безпосередньо спілкуватися з дитиною не було. Відповідач заперечує проти позовних вимог, так як вважає, що Позивач чинила перешкоди у його спілкуванні зі спільною дитиною, тоді як матеріали справи доводять зворотне. Примусове виконання рішення суду про побачення з дитиною припинено саме з вини Відповідача, воно до суду не оскаржене і Відповідач не надав суду доказів, що протягом майже 7 років з часу його винесення він вживав заходів, спрямованих на забезпечення його участі у спілкуванні з дитиною. Як вбачається з наданих документі по місцю навчання дитини, її проживання та лікування Відповідач в її вихованні, навчанні та лікуванні жодної участі не приймав, хоча дитина являється здібною та перебуває на диспансерному обліку. Тобто, Відповідач тривалий час нехтував своїми батьківськими обов`язками, що могло негативно позначитись на розвитку дитини. Самі по собі неприязні стосунки Відповідача з Позивачем не перешкоджали належним чином здійснювати свої батьківські права. Заперечуючи проти позову, Відповідач посилався на те, що свою доньку любить і поважає, від дитини не відмовляється, проте не спілкувався з нею та не брав належної участі у її вихованні через наявність напружених стосунків, конфліктів між ним та Позивачем, що негативно вплинуло на його спілкування з донькою. Суд бере до уваги той факт, що доводи Відповідача про бажання приймати участь в утриманні та вихованні доньки було висловлено, як заперечення на позовну заяву, і не можуть однозначно вказувати на справжність такого наміру. \~ \~ \~ \~Сама заява Відповідача про намір відновити стосунки з донькою, в даному випадку, є недостатньою, щоб дійти висновку, що Відповідач дійсно хоче змінити своє відношення до дитини, оскільки не встановлено його конкретних, реальних дій, які б підтверджували справжність такого наміру. Погашення заборгованості не може вважатися як вияв участі у вихованні дитини, оскільки утримання батьками дітей є прямим обов`язком батьків в силу вимог\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~і виконання рішення суду про стягнення аліментів носить примусовий, а не добровільний характер. З огляду на викладене, суд вважає, що дії Відповідача є свідомим ухиленням від виконання батьківського обов`язку по вихованню дитини, відповідач реально не вчиняє дії щодо налагодження стосунків з дитиною, піклування про неї та виконання батьківських обов`язків. Урахувавши в першу чергу інтереси дитини, суд дійшов висновку про позбавлення Відповідача батьківських прав щодо [PERSON] . Суд наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому\~ст. 169 СК України. У зв`язку з вказаним позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved