Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись в суд з заявою про встановлення факту визнання батьківства, заінтересована особа Ширяївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просять суд встановити факт визнання [PERSON] , за національністю поляком, який народився [INFO] в селі Ялин (Лалін) Санокського повіту Підкарпатського (Краківського) воєводства Республіки Польща та помер [INFO] в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області, свого батьківства щодо сина [PERSON] та дочки [PERSON] , які народилися [INFO] в смт. Ширяєве Ширяївського району Одеської області від матері [PERSON] ; внести доповнення до запису № 86 складеного 09 грудня 1964 року бюро запису актів громадянського стану (ЗАГС) виконкому Ширяївської районної ради Одеської області про народження [PERSON] , вказавши батьком дитини [PERSON] , за національністю поляка, який народився [INFO] в селі Ялин (Лалін) Санокського повіту Підкарпатського (Краківського) воєводства Республіки Польща; внести доповнення до запису № 87 складеного 09 грудня 1964 року бюро запису актів громадянського стану (ЗАГС) виконкому Ширяївської районної ради Одеської області про народження [PERSON] , вказавши батьком дитини [PERSON] , за національністю поляка, який народився [INFO] в селі Ялин (Лалін) Санокського повіту Підкарпатського (Краківського) воєводства Республіки Польща. В обґрунтування своїх вимог заявники посилаються на те, що народились [INFO] в смт. Ширяєве, Ширяївського району Одеської області від матері [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про їх народження, виданим на підставі записів складених 09 грудня 1964 року бюро запису актів громадянського стану (ЗАГС) виконкому Ширяївської районної ради Одеської області - запис за № 86 щодо заявника [PERSON] та запису за № 87 щодо заявника [PERSON] . У графі «батько» вказаних свідоцтв про народження заявників відомості відсутні і проставлений прочерк. Батьком заявників був [PERSON] , який визнавав себе їх батьком, піклувався про них, виховував та утримував, однак, заяву про визнання себе батьком дітей до органу реєстрації актів цивільного стану за життя не подав. Встановлення факту визнання батьківства необхідне заявникам для підтримання зв`язків з родичами померлого батька. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заяву про встановлення факту батьківства, просили її задовольнити в повному обсязі. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, заяву про встановлення факту батьківства підтримала, просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Ширяївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Годулян В.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про встановлення факту визнання батьківства, посилаючись на її необґрунтованість. Дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, вислухавши учасників цивільного процесу, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] народились [INFO] в смт. Ширяєве, Ширяївського району Одеської області від матері [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про їх народження, яке видане на підставі записів складених 09 грудня 1964 року бюро запису актів громадянського стану (ЗАГС) виконкому Ширяївської районної ради Одеської області - запис за № 86 щодо заявника [PERSON] та запису за № 87 щодо заявника [PERSON] , у графі «батько» вказаних свідоцтв про народження заявників та записів атів про народження відомості відсутні про батька дітей відсутні. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. У відповідності до п.9 вказаної Постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. П.15 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до [INFO] , розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] народились [INFO] , суд застосовує до вказаних правовідносин норми Кодексу про шлюб та сім`ю, а саме норми ч. 2 ст. 53 КпШС України. Згідно норм вказаної статті, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. В третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Таким чином, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлення факту визнання [PERSON] свого батьківства відносно сина [PERSON] та доньки [PERSON] знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки юридично значимі обставини, такі як: спільне проживання і ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] ; спільне виховання дітей; спільне утримання дітей батьками та визнання батьком дітей свого батьківства підтверджені належними доказами. Визнання [PERSON] свого батьківства відносно сина [PERSON] та доньки [PERSON] також підтверджено показами допитаними в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . За таких обставн суд вважає можливим встановити факт визнання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] свого батьківства відносно сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Відмовляючи в задоволенні іншої частини заявлених вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Внесення доповнень в актовий запис про народження [PERSON] та актовий запис про народження [PERSON] лише в частині внесення відомостей в графу батько дитини, без внесення пов`язаних з цим інших змін, а саме зміни по батькові дитини тощо, на якому наполягають заявники, порушує вимоги внесення змін, визначені Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5. Крім того, чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану національності батьків дитини. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 та постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18. На підставі викладеного,

Outcome: partial