Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] в 05.03.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши в процесі судового розгляду позовні вимоги, просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в сумі 9270 грн. станом на 01.02.2013 року в період часу з 18.10.2011 року - по 31.01.2013 року, посилаючись на положення ч. 3 ст. 197 СК України. Позивач та його представник в судове засідання з'явилися, позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з тих підстав, що зазначена заборгованість утворилася в зв'язку з непред'явленням відповідачем вчасно виконавчого листа до виконання, тому просили звільнити від її стягнення. Позивач додатково суду пояснив, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю до вересня 2013 року, шлюб було розірвано у листопад 2011 року, на той час вони сумісно не проживали, однак на початку грудня 2011 року відповідач з дітьми до нього повернулися і з того часу вони проживали разом, вели спільне господарство, діти відвідували дитячий садочок та школу. У цей період часу позивач був офіційно не працевлаштований, однак працював та утримував сім'ю. Відповідач виконавчий лист пред'явила тільки тоді, коли у вересні 2013 року вона переїхали з дітьми до її матері у м. Кривий Ріг. Відповідач та її представник в судове засідання з'явилися, позов не визнали в повному обсязі, в його задоволенні просили відмовити з тих підстав, що сторони проживали за однією адресою, однак це не свідчить про те, що вони вели спільне господарство, [PERSON] пояснила, що позивач сховав від неї документи, тому вона не могла подати виконавчий лист до примусового виконання, а потім вона цей лист знайшла. Представник третьої особи державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області (далі - ВДВС Вільногірського МУЮ) в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи (а.с. 26, 37, 44, 49, 79). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18.11.2011 року та мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7-9). 18.11.2011 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 300 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, на користь матері [PERSON], починаючи з 18.10.2011 року (а.с. 10). 18.11.2013 року відповідач отримала виконавчий лист у Вільногірському міському суді (а.с. 11). 02.09.2013 року державним виконавцем винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки пропущено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання (а.с. 12). Постановою від 16.12.2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-691/11 виданим 18.11.2011 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 600 грн., щомісячно, на утримання дітей, копія якої отримана позивачем (а.с. 13) 25.12.2013 року виконавчий лист надіслано державним виконавцем за місцем роботи боржника для стягнення аліментів (а.с. 14). З довідки від 13.02.2014 року за вих. № 54 вбачається, що [PERSON], який є сином сторін у справі, знаходився на вихованні в комунальному дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) № 4 «Ромашка» у м. Вільногірську з 15.10.2012 року по 02.09.2013 року, угода між закладом та батьками дитини, яка відвідує заклад укладена на батька - [PERSON] Аналогічні відомості містить довідка від 06.05.2014 року за вих. № 147(а.с. 15, 54). З довідки Вільногірської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 від 18.02.2014 року № 102 вбачається, що [PERSON], який є сином сторін у справі, 01.09.2011 року вступив до 1-А класу вказаної шкоди, 19.10.2011 року був відрахований зі школи у зв'язку з виїздом у м. Кривий Ріг, 12.12.2011 року був знову зарахований до 1-А класу і 30.08.3013 року був повторно відрахований зі шкоди у зв'язку з виїздом у м. Кривий Ріг (а.с. 16). Аналогічна інформація щодо відвідування дитиною загальноосвітньої шкоди міститься також у копіях класних журналів, долучених до матеріалів справи за клопотанням позивача (а.с. 55-67). Про те, що з позивача за місцем роботи стягуються аліменти та заборгованість по аліментам вбачається з довідки № 491 від 12.02.2014 року, виданої філією «Вільногірський ГМК» ПрАТ «КРИМСЬКИЙ ТИТАН» та з довідки № 842 про доходи (а.с. 17, 51). З довідки від 03.03.2014 року за вих. № 35 та товарного чеку від 10.12.2012 року вбачається, що позивач отримав путівки в дитячі санаторні табори у літній період 2013 року для сина [PERSON] і сплачував внески в касу (а.с. 45, 46). Згідно з розрахунком державного виконавця заборгованість [PERSON] за аліментами за період з жовтня 2011 по січень 2013 року станом на 01.02.2013 року становить 9 270 грн. (а.с. 52). Згідно витягу з наказу від 26.10.2010 року № 234 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (а.с. 53). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є батьком позивача, пояснив, що сторони у 2011 році розірвали шлюб, однак продовжували жити разом, син залишився безробітний, однак підробляв, він та його дружина родині сина допомагали. Онуки ходили у садочок та до школи у м. Вільногірську, їх привозили на відпочинок до свідка, [PERSON] та [PERSON] приїздили разом з дітьми, свідок відвідував їх у м. Вільногірську майже кожен тиждень. Сім'ю забезпечував грошима [PERSON], а [PERSON] підробляла, оскільки вона певний час перебували у відпустці по догляду за дитиною, вони мешкали однією сім'єю за адресою [ADDRESS] кв. 69 весь час, дітям купували усе разом. Остаточно припинили проживати у 2013 році восени. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, пояснила, що [PERSON] та [PERSON] із дітьми проживали однією сім'єю до серпня 2013 року, потім [PERSON] переїхала до м. Кривий Ріг. Шлюб було розірвано у 2011 році, приблизно один місяць [PERSON] проживала у м. Кривий Ріг у своєї матері, а потім повернулася разом з дітьми і сторони проживали в [ADDRESS]. Свідок часто бувала за цією адресою, якщо [PERSON] та [PERSON] були на роботі, то вона, або її чоловік доглядали дітей. Дітей утримував [PERSON], який працював тимчасово. Якщо коштів не вистачало, то вони зверталися до свідка та її чоловіка. [PERSON] на те, що [PERSON] приховує від неї якісь документи не скаржилася. Документи у них вдома зберігалися у шафі, яка не зачиняється, син не привозив до свідка додому документи, щоб сховати від невістки. В 2013 році [PERSON] дали на роботі путівку у дитячий табір на старшого сина. Свідок [PERSON], яка є сестрою [PERSON], пояснила, що після розірвання шлюбу у 2011 році [PERSON] та [PERSON] проживали разом з дітьми до березня-червня 2013 року, влітку їх син був у дитячому таборі, а потім вони розійшлися. Приблизно два тижні після розірвання шлюбу вони не проживали разом, а потім проживали однією сім'єю. Приблизно раз на тиждень свідок приходила до них додому до племінників. Коли у свідка у [INFO] році народилася дитина, то [PERSON] та [PERSON] приходили до неї разом привітати її. [PERSON] на те, що [PERSON] приховує від неї якісь документи не скаржилася. Відносини у них були нормальні, після розлучення вони примирилися. Коли [PERSON] звільнився з міліції, то два або три місяці був вдома, а потім знайшов роботу і працював. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 ст. 194 СК України передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст. 195 СК України та ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про стягнення аліментів можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За правилами ст. 368 ЦПК України виконавчий лист за судовим рішенням, яке набрало законної сили, видається судом за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Зазначена норма передбачає тільки один випадок звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментам - непред'явлення стягувачем виконавчого листа до виконання без поважної причини. Установлено, що виконавчий лист відповідачем було пред'явлено до примусового виконання у вересні 2013 року, що підтвердила у судовому засіданні сама [PERSON], однак у відкритті виконавчого провадження було відмовлено. Вдруге виконавчий лист за рішенням суду про стягнення аліментів надійшов на виконання до ВДВС Вільногірського МУЮ у грудні 2013 року. Згідно постанови державного виконавця від 16.12.2013 року відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем в межах трирічного строку нарахована заборгованість, починаючи з жовтня 2011 року, яка станом на 01.02.2013 року складає 9270 грн. Виходячи з цього, [PERSON] до вересня 2013 року не вживала жодних заходів для виконання рішення суду про стягнення аліментів без поважної причини. Відповідачем не доведено, що позивач ухилявся від участі в утриманні своїх малолітніх дітей. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поважності причин пропуску відповідачем строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання. Виконавчий лист відповідач отримала своєчасно, а після розірвання шлюбу та до вересня 2013 року вона, позивач та їх спільні діти мешкали однією сім'єю у м. Вільногірську. Ці обставини підтверджуються показами свідків, копіями класних журналів, довідкою дитячої дошкільної установи, довідкою про отримання путівки. Отже [PERSON] фактично не була зацікавлена в отриманні аліментів, що є непрямим доказом добровільного надання коштів на утримання дітей з боку [PERSON] Посилання [PERSON] на те, що позивач приховував від неї виконавчий лист суд не може прийняти до уваги, оскільки доказів про поважність причин непред'явлення виконавчого листа до виконання протягом 22 місяців відповідач суду не надала, хоча відповідно до вимог ч. 1 ст.60 ЦПК України це є її процесуальним обов'язком. Виходячи з цього, суд вважає за можливе позов [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити в повному обсязі, звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментним виплатам в розмірі, визначеному ВДВС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області в сумі 9 270 (дев'ять тисяч двісті сімдесят) гривень станом на 01.02.2013 року в період часу з 18 жовтня 2011 року по 31 січня 2013 року включно. Згідно положень ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З 01 січня 2012 року набрав чинності Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Вказаним Законом встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу також встановлений у вигляді 40% мінімальної заробітної плати та вказано, що він визначається з урахування участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вивчення окремих процесуальних документів поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При зверненні з позовом до суду [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1), а гонорар адвоката, яки приймав участь у розгляді справи (а.с. 29-31), склав 2200 грн. Вказаний розмір витрат підтверджується квитанціями (а.с. 18, 85) та відповідає часу участі адвоката у судових засіданнях. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 2443 грн. 60 коп.

Outcome: approved