Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту належності заповіту, в обґрунтування якої послалася на наступні обставини. Заявник зазначає, що [INFO] померла її рідна тітка [PERSON] , яка за життя залишила заповіт на ім`я заявника, за яким заповіла їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ0063132, виданий Кремінською районною державною адміністрацією 31.01.1997. 17.06.2020 заявник звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після смерті її тітки, на підставі якої нотаріусом була заведена спадкова справа. 22.06.2020 заявник звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовив заявнику у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через те, що у заповіті ім`я заповідача помилково зазначено як « [PERSON] », що є російськомовним варіантом запису імені померлої тітки. За таких обставин, заявник просила суд встановити факт належності заповіту [PERSON] , 1907 року народження, яка померла [INFO] , що необхідно заявнику для оформлення спадщини. Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 02.09.2020 разом із вирішенням питання про відкриття провадження у справі судом за власною ініціативою була витребувана у державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори, який діє в порядку заміщення державного нотаріуса Кремінської державної нотаріальної контори, належним чином завірена копія спадкової справи № 35/2020, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 17-18). Заявник та її представник у судове засідання не з`явилися, останній через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначив, що заявлені вимоги вони підтримують. Представник Голубівської сільської ради у судове засідання не зявився, голова сільради Бобильова І. надала суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи, в якій також зазначила, що проти заявлених вимог не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України справа розглядалася за наявними письмовими матеріалами та без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Джамбул Республіки Казахстан, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 грудня 2019 року Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області вбачається, що [PERSON] , 1907 року народження, померла [INFO] в с. Голубівка Луганської області у віці 94 років, про що складено відповідний актовий запис № 14 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді сертифікату на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0063132, відповідно до якого на підставі рішення Кремінської районної державної адміністрації № 958 від 10.12.1996 [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря», розміром 10,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 11). За життя [PERSON] остання залишила заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла заявнику [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай). Зазначений заповіт був посвідчений 18 березня 1998 року головою Голубівської сільської радої Луганської області та зареєстровано в реєстрі за № 46, що також підтверджується листом цієї сільради № 220 від 15.07.2020. При цьому заповіт складений російською мовою, на імя [PERSON] у ньому записане як «Евдокия» згідно із записом у погосподарській книзі № 1 (особовий рахунок № [NUMBER] ) (а.с. 10, 13, 14-15). У абз. 16 п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначається, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм\~ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема\~ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 539 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Із досліджених матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України, зокрема факт прийняття спадщини заявником [PERSON] був перевірений державним нотаріусом по пред`явленому сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0063132 (а.с. 21). Із постанови державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори, який діє в порядку заміщення державного нотаріуса Кремінської державної нотаріальної контори, № 225/02-31 від 22.06.2020 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що заявнику [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , яке складається з права на земельну частку (пай), що розташована у землях колишнього КСП «Зоря» с. Голубівка Луганської області, оскільки заповідачем у вказаному заповіті зазначено [PERSON] , у той час як у свідоцтві про смерть та сертифікаті про право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0063132 прізвище, імя та по батькові померлої зазначаються як [PERSON] . Також у постанові нотаріуса вказано, що спадкова справа № 35/2020 була заведена на підставі заяви [PERSON] , а інші спадкоємці за законом чи за заповітом до нотаріуса не зверталися, свідоцтва про право на спадщину, а тако само інші заповіти чи спадкові договори відсутні. Зазначені обставини також підтверджуються витребуваною судом належним чином завіреною копією спадкової справи № 35/2020, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 12, 20-28). Таким чином, судом було встановлено, що перешкодою для видачі свідоцтва про право власності за заповітом на вищевказану земельну частку (пай) є наявність розбіжностей у записі імені заповідача у заповіті та інших документах (зокрема у свідоцтві про смерть та правовстановлюючому документі на земельну частку). Суд дійшов висновку, що належність вказаного заповіту саме [PERSON] в судовому засіданні знайшов своє підтвердження, оскільки прізвище та ім`я по батькві заповідача співпадають із тими, що зазначені у свідоцтві про смерть та у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0063132. Крім того, суду бере до уваги, що у заповіті ім`я заповідача зазначається російською мовою та вказане із посиланням на погосподарську книгу, яка також заповнена російською мовою, тоді як у свідоцтві про смерть, а також у правовстановлюючому документі на земельну частку ім`я заповідача зазначається українською мовою. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до абз. 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів та інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті у зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. За таких\~обставин,\~оскільки судом\~було встановлено,\~що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я заявника не може бути проведена на загальних підставах, визначених у Законі України «Про нотаріат», суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] та встановити факт належності зазначеного заповіту [PERSON] , 1907 р.н., яка померла [INFO] , що необхідно заявнику для оформлення спадщини. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в результаті судові розгляду справи окремого провадження витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved