Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради Кам'янець-Подільського району, треті особи без самостійних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним рішення, визнання права власності. На обґрунтування позову вказали, що житловий будинок будувала вся сімя (діти: [PERSON], [PERSON], батьки: [PERSON], [PERSON]С.) з 1990 року. Оскільки батьки великих доходів не мали будівництво тривало дуже повільно. З метою пришвидшити будівництво, наприкінці ХХ ст. змушені були поїхати на заробітки в Іспанію, звідки здійснювали фінансування будівництва. Після смерті батька, [PERSON], виявилося, що свідоцтво на їх будинок видане лише на імя батька [PERSON] Оскільки позивачі брали участь у фінансуванні будівництва будинку по провул. Поворіна,9 в. с. Жовтневе, вважають, що виконком Слобідо-Кульчієвецької сільської ради приймаючи рішення та видаючи свідоцтво мусив визнати, відповідно до ст. ст. 331, 355-357 ЦК України, право власності за усіма членами сімї. Тому позивачі звернулися до суду та просять визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради від 13.01.2011р. та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС №956423 від 18.12.2012р. (у частині визнання за [PERSON] права власності на належні позивачам частки) скасувавши реєстрацію права власності у цих частках, визнати за кожною з позивачів право власності на ? частину житлового будинку по провул. Поворіна,9 в. с. Жовтневе Камянець-Подільського району. Позивачі та її представник в судове засідання не зявились. Представник позивачів подав клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи, що представник позивачів надав пояснення по суті позовних вимог, про день та час розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, враховуючи строки розгляду справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності позивачів та їх представника на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала заяву, у якій позов визнала. Представник відповідача виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради Кам'янець-Подільського району в судове засідання не зявився, надіслав заяву, у якій просив справу розглядати без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечила. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Слобідо-Кульчієвецької сільської ради від 13.01.2011р. «Про оформлення права власності на житловий будинок садибного типу в с. Жовтневе по пров. Поворіна,9» оформлено право власності на житловий будинок садибного типу в с. Жовтневе по пров. Поворіна,9 загальною площею 346,5 кв.м, в т.ч. житловою 103,4 кв.м за громадянином [PERSON]. На підставі даного рішення видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року серії САС №956423. 02.03.2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ №250022 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Камянець-Подільському реєстраційної служби Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області від 03.03.2015 року. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Слобідо-Кульчієвецької сільської ради від 11.08.2015 року №1258 [PERSON], [INFO], який помер 02.03.2015 року, був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. Разом з ним були зареєстровані: дружина [PERSON], 05.03.1956 року народженн,я (з 15.08.2014 року по теперішній час) та дочка [PERSON], [INFO] ( з 26.02.2015 року по теперішній час). Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання і протидії корупції»; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV «Про особисте селянське господарство»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. У відповідності до ст.ст. 355, 357, 368 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є житловий будинок по провул. Поворіна,9 в. с. Жовтневе Камянець-Подільського району Хмельницької області. В матеріалах справи відсутня письмова угода між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що вони спільно створюють даний обєкт нерухомості у вигляді житлового будинку. При цьому позивачами не доведено, що спірний обєкт нерухомості створений за рахунок спільної праці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом критично оцінюються квитанції про поштовий переказ коштів на імя [PERSON] оскільки будинок збудований у 1997 році, а квитанції датовані 2002р., 2013р. 2014р., з них не видно хто є відправником. Відсутні докази що ці кошти витрачені саме на будинок по пров. Поворіна,9 в с. Жовтневе. Крім того, добровільна допомога дітей на облаштування будинку не впливає на правовий статус такого майна. Також матеріалами справи спростовуються покази свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що діти (позивачі)[PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) багато вклали коштів у будівництво будинку, оскільки відповідно до технічного паспорту житловий будинок побудований у 1997 році, коли доньки ще не працювали. Отже, за таких обставин з врахуванням вимог чинного законодавства, розяснень Пленуму Верховного Суду України немає підстав визнавати спірний житловий будинок спільною власністю сторін та відповідно проводити його поділ. В даному випадку позивачі згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року, № 7 мали б право лише на відшкодування своїх затрат на будівництво будівлі при доведеності своїх вимог щодо конкретного розміру таких затрат. Однак вказане питання не є предметом розгляду справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed