Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] 30 березня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Ленінської районної у м. Дніпрі ради, третя особа: [PERSON] державна нотаріальна контора, про продовження строку для прийняття спадщини. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Надано [PERSON] додатковий строк на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, терміном до 13 жовтня 2015 року (а.с. 122-123 том 1). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2015 року скасовано. В задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 161-163 том 1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 191-193 том 1). Уточнивши позовні вимоги в редакції від 09 лютого 2017 року, [PERSON] звернулась до суду з позовом до Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, Дніпровської міської ради, треті особи: [PERSON] державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 4/20 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. На момент смерті батька позивачу було 17 років, тому вона мала право на обов'язкову частку в спадщині. Після смерті батька позивач постійно проживала в будинку та вважала, що її мати оформила спадщину. Проте, коли позивач 03 березня 2015 року звернулась до нотаріальної контори, нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про права на спадщину через пропуск строку на прийняття спадщини. Позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, на 4/20 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. У заяві від 30 листопада 2017 року позивач [PERSON] просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Новокодацької районної у м. Дніпрі ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. У листі від 31 жовтня 2016 року завідувач Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори просила розглядати справу без участі представника нотаріальної контори відповідно до діючого законодавства. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Письмових заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 8 том 1). [PERSON] належало 4/20 частини будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 жовтня 1991 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Якушевою Г.С. за реєстровим № 914, зареєстрованого в ДМБТІ 16 грудня 1991 року в реєстрову книгу під № 217-75 (а.с. 10-12 том 1). [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 3 том 1). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 19 липня 2000 року, яким заповів все своє майно [PERSON] (а.с. 73 том 1). [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 40 том 1). Після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, відкрилась спадщина на 4/20 частини будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки спадщина відкрилась [INFO] року, то правовідносини сторін регулюються ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 550 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Згідно відповіді КП «МБТІ» ДОР від 05 грудня 2013 року право власності на будинок за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на 4/20 частки, за [PERSON] на 4/20 частки, за [PERSON] на 5/20 часток, за [PERSON] на 7/20 часток (а.с. 57 том 1). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2014 року, яке набрало законної сили 29 вересня 2014 року, визнано за [PERSON] право власності на 2/20 частки вказаного будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Даним рішення установлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, яке прийняла дружина останнього - [PERSON], у тому числі на 4/20 частки спірного будинку, як спадкоємець першої черги за законом. На час відкриття спадщини [PERSON] була непрацездатною та проживала разом із спадкодавцем, а відтак мала право на обов'язкову частку у спадщині (а.с. 77-80 том 1). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, позивач була неповнолітньою. 06 березня 2015 року [PERSON] звернулась до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для належного оформлення спадщини після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року. Постановою державного нотаріуса Другої ДДНК від 11 березня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із пропуском встановленого строку для прийняття спадщини (а.с. 74 том 1). Як вбачається із спадкової справи, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину не звертались (а.с. 63-74 том 1). [PERSON] не оформив за життя спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням того, що [PERSON] не оформив за життя спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту її прав як спадкоємця шляхом визнання за нею права власності на 4/20 частини будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. На підставі викладеного та

Outcome: approved