Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд із позовом до [PERSON] (далі - Відповідач-1) та [PERSON] (далі - Відповідач-2), в якому просить визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2010 р. № 981, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2010 р. № 986, договір купівлі-продажу будинку від 23.04.2010 р. № 976, та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання права власності на: земельну ділянку площею 0,0420 га, виділену в натурі (на місцевості) згідно з планом меж земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, яка розташована на території [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,1440 га, виділену в натурі (на місцевості) згідно плану меж земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:028:0101, яка розташована на території [ADDRESS]; жилий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на час укладення Договорів мав заборгованість перед [PERSON] у розмірі 2 530 000 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою, а останнім днем строку сплати за розпискою було 30.04.2010 р. На той момент позивач не мав коштів для того, щоб сплатити борг. Джерелом одержання коштів, яке він міг використати для виконання зобов'язання, були будинок у смт Козин та дві земельні ділянки у смт Козин. Втім, знайти покупця на ці об'єкти нерухомості не вдалося (на той момент на ринку нерухомості спостерігалася значна перевага пропозиції над попитом). Оскільки вартість нерухомості [PERSON] орієнтовно співпадала із сумою заборгованості, [PERSON] запропонував взаємовигідний варіант: [PERSON] продає йому будинок та дві земельні ділянки в рахунок сплати заборгованості, [PERSON] повертає йому оригінал розписки та вважається, що заборгованість сплачена. У процесі оформлення угоди [PERSON] вирішив 1/2 будинку та земельних ділянок оформити на [PERSON], дружину свого сина, мати свого онука [PERSON]. Позивач посилається на те, що укладення договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельних ділянок було ним здійснено під впливом тяжкої обставини (наявності заборгованості перед [PERSON], строк погашення якої спливав 30 квітня 2010 року), а це відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України може бути підставою для визнання цих договорів недійсними та повернення отриманого за договорами. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, а також просив стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, сплачені при зверненні до суду. Представник Відповідача - 1 в судовому засіданні проти позову заперечив, подавши письмові заперечення проти позову, у судовому засіданні пояснив, що сторони добровільно, без насильства, обману чи помилки, перебуваючи при здоровому розумі, уклали відповідні договори купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна. Плату за договорами [PERSON] добросовісно зарахував в рахунок погашення грошового зобов'язання [PERSON] за розпискою та повернув йому розписку. Ця сума, погоджена сторонами, відповідає вимогам розумності та справедливості, є достатньою та враховує інтереси обох сторін. [PERSON] не доведено, що ситуація, в яку він потрапив, є формою крайньої нужденності, натомість з обставин справи випливає, що ситуація крайньої нужденності, яка могла би вважатися тяжкою обставиною, була відсутня, а тому просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] відмовити повністю. Відповідач - 2 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, у судовому засіданні відповідач -2 пояснив, що обставини, наведені у позовній заяві, не відповідають дійсності, насправді Позивач не мав жодної заборгованості перед Відповідачем - 1, а весь цей процес та нібито тяжкі життєві обставини сформовані з однією лиш метою - позбавити Відповідача - 1 правомірно належного їй нерухомого майна. Крім того, Відповідач - 2 вважає ціну у 2 530 000,00 грн. обґрунтованою рівнем ринкових цін на моменту кладення спірних договорів та просив суд застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строків позовної давності. Суд, заслухавши представників сторін, відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 11 жовтня 2009 року між Позивачем та Відповідачем - 1 було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач позичав 2 530 000,00 грн. (два мільйони п'ятсот тридцять тисяч гривень нуль копійок) та зобов'язався повернути позичену суму у повному обсязі до 30 квітня 2010 року, що підтверджується копією відповідної розписки (а.с. 6). За два тижні до спливу строку для сплати заборгованості Позивач не мав необхідної суми грошових коштів, а тому Відповідач - 1 запропонував йому продати в рахунок заборгованості належне Позивачеві на праві власності нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,0420 га, виділену в натурі (на місцевості) згідно плану меж земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, яка розташована на території [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,1440 га, виділену в натурі (на місцевості) згідно плану меж земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:028:0101, яка розташована на території [ADDRESS]; жилий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. За вищенаведені об'єкти нерухомості [PERSON] мав розрахуватися шляхом передачі [PERSON] оригіналу розписки на підтвердження того, що заборгованість відсутня, жодні грошові розрахунки у готівковій чи безготівковій формі за даними договорами не передбачалися. Як вбачається з усних пояснень представника Позивача, було вирішено зазначити у договорі ринкову ціну майна, оскільки нотаріуси не погоджувалися посвідчувати договір із умовою про передачу оригіналу розписки в рахунок оплати за договором (ці обставини визнані Позивачем та Відповідачем - 1 у позовній заяві та запереченнях проти позову відповідно, (а.с. 2-4, 159-160). На момент укладення договорів про купівлю-продаж нерухомого майна між Позивачем та Відповідачем - 1 (24 квітня 2010 року) Відповідач - 2 була дружиною сина Відповідача-1, окрім того на той момент вже народився син Відповідача - 2 та онук Відповідача - 1, а тому Відповідач - 1 вирішив [PERSON], дружину свого сина, мати свого онука [PERSON], зазначити в договорах купівлі-продажу як власницю 1/2 будинку та земельних ділянок. Отже, фактично нижченаведені договори купівлі-продажу земельних ділянок та жилого будинку укладалися між Позивачем та Відповідачем - 1, Відповідач - 2 не мала жодного відношення ані до заборгованості, в рахунок оплати якої передавалися земельні ділянки та будинок, ані до розрахунків за самим договорами купівлі-продажу, ? земельних ділянок та жилого будинку були зареєстровані за Відповідачем - 2 як подарунок їй та онуку Відповідача - 1. 24 квітня 2010 року в рахунок сплати заборгованості між Позивачем та Відповідачем - 1 було укладено наступні договори: 1) Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2010 р., посвідчений нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 981 (надалі - Договір № 981), відповідно до якого Позивач передав у власність відповідачів земельну ділянку площею 0,0420 га, виділену в натурі (на місцевості) згідно плану меж земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, яка розташована на території [ADDRESS] (а.с. 9-10); 2) Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2010 р., посвідчений нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 986 (надалі - Договір № 986), відповідно до якого Позивач передав у власність відповідачів земельну ділянку площею 0,1440 га, виділену в натурі (на місцевості) згідно плану меж земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:028:0101, яка розташована на території [ADDRESS] (а.с. 7-8); 3) Договір купівлі-продажу будинку від 23.04.2010 р., посвідчений нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 976 (надалі - Договір № 976), відповідно до якого позивач передав у власність відповідачів жилий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-12). Суд вважає, що між сторонами виникли спірні цивільні правовідносини щодо дійсності укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Визначивши спірні правовідносини та матеріальне право, яке мало би застосовуватися до цих правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), а згідно зі ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину, а при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 ЦК України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦКУ, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася, особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки, особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Позивачем доведено наявність тяжкої життєвої обставини (заборгованість у сумі 2 530 000,00 грн.). Крайня невигідність умов підтверджується: 1) Копією Висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, відповідно до якого вартість земельної ділянки станом на квітень 2010 року становила 161 074,00 грн. (а відповідно до Договору № 986 вона була продана за 127 596 грн.). 2) Копією Висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:05:028:0101, відповідно до якого вартість земельної ділянки станом на квітень 2010 року становила 1 661 414,40 грн. (а відповідно до Договору № 986 вона була продана за 729 115,2 грн.) 3) Копією Висновку про вартість об'єкта - житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого вартість жилого будинку станом на квітень 2010 року становила 3 234 669,00 грн. (а відповідно до Договору № 976 він був проданий за 1 670 938,00 грн.). Той факт, що за відсутності заборгованості перед Відповідачем - 1 договори не укладалися б взагалі, слідує з пояснень як Позивача, так і Відповідача - 1, окрім того, загальновизнаним, а тому таким, що не підлягає доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України, є той факт, що станом на квітень 2010 року внаслідок світової фінансової кризи склалася несприятлива для продажу нерухомості ситуація на ринку, відчувалися наслідки рецесії, а тому суд приходить до висновку, що за відсутності тяжкої життєвої обставини (сплину строку для погашення заборгованості саме у квітні 2010 року) Договори взагалі б не укладалися. Добровільність, відсутність насильства, обману або помилки підтверджена позовною заявою та поясненнями представника Позивача. Суд не може погодитися із запереченнями відповідачів, оскільки Відповідач - 1 через свого представника взагалі підтверджує всі обставини, просто надаючи їм власну правову оцінку, з якою суд не може погодитися з огляду на вищенаведені свідчення укладення договорів саме під впливом тяжкої життєвої обставини. Відповідач - 2, повністю заперечуючи проти обґрунтування позовної заяви, не надала жодного доказу, що міг би підтвердити її доводи. Суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, за заявою відповідача -2, оскільки як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом причини пропущення позовної давності є поважними, а отже порушене право позивача підлягає судовому захисту . Враховуючи вищезазначене, оцінюючи пояснення представників сторін, відповідача, матеріали справи суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача щодо визнання Договору № 976, Договору № 981, Договору № 986 недійсними на підставі ст. 233 ЦК України як такі, що вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Задовольняючи дані вимоги, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги Позивача про застосування до Договору № 976, Договору № 981, Договору № 986 наслідків недійсності правочину у вигляді визнання за Позивачем права власності на об'єкти нерухомості, що були ним передані на вкрай невигідних умовах за даними договорами.

Outcome: approved