Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, заінтересована особа: Новоайдарська селищна рада Новоайдарського району Луганської області. Свою заяву мотивує тим, що [PERSON] і [PERSON] близько тридцяти років проживали однією сім`єю були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але не звернулись до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно. Заявник має право на спадкування за законом у четверту чергу. Таким чином, для оформлення спадщини на ім`я заявниці їй необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Ухвалою суду від 23.03.2020 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження. У відкритому судовому засіданні представник заявниці [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Новоайдарської селищної ради Новоайдарського району Луганської області в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без участі представника, заперечень щодо заявлених вимог не надав. Суд, дослідивши надані документи та матеріали, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, в іх сукупності і приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). Згідно з актом депутата Новоайдарської селищної ради від 16.03.2020 року встановлено що дійсно [PERSON] мешкала однією сім`єю разом з [PERSON] близько тридцяти років до моменту його смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). У судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] і [PERSON] жили поруч з нею в с. Айдар-Миколаївка. Вона переїхала в 1996 році, та сім`я [PERSON]-[PERSON] вже жили там, вели спільне господарство. В 2014 році чи в 2015 році вони переїхали в смт Новоайдар , де проживали по [ADDRESS]. [PERSON] працював в «Агротоні», а [PERSON] працювала на фермі, а в послідуючому також в «Агротоні». Як їй відомо вони робили ремонт будинку, обробляли земельні ділянки, мали спільний бюджет таким чином фактичного мали шлюбні відносини. [PERSON] хрестив її дитину, тому вони часто спілкувались. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що [PERSON] та [PERSON] жили разом приблизно на протязі 25 років. Вони спочатку проживали в с. Айдар-Миколаївка Новоайдарського району Луганської області. Коли помер її перший чоловік, то їх син успадкував будинок в [ADDRESS], куди в послідуючому переїхала [PERSON] та [PERSON] . Вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998 року № 15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/ 99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» defacto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявниці певні юридичні наслідки (можливість оформлення права на спадщину) та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] проживала однією сім`єю із [PERSON] , а тому вважає за необхідне заяву задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved