Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], який згодом уточнили, та остаточно просили виселити останнього з житлового приміщення, розташованого за адресою: м.Ізмаїл, просп.Суворова, 185 а.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є власниками зазначеної частини житлового будинку. Зазначає, що 29.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір попереднього наміру купівлі-продажу частини житлового будинку за вказаною адресою. Відповідач вніс суму коштів у розмірі 1800 доларів США. Договір мав бути укладений до липня 2015 року. З травня 2015 року відповідач вселився у вказане приміщення. На даний час, відповідач відмовляється від придбання частини будинку. На вимоги позивачів звільнити займане приміщення він не реагує, чим чинить перешкоди у користуванні власністю. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволені. Представник відповідача позовні вимоги та обставини позову визнала. Наслідки визнання позову їй розяснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши осіб, які приймають участь у справі, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON]є власниками частини житлового будинку за адресою: м.Ізмаїл, просп.Суворова, 185, кв.1, а саме 7/96 за кожним. 29.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір попереднього наміру купівлі-продажу частини житлового будинкуза адресою: м.Ізмаїл, просп.Суворова, 185. [PERSON] в якості аванса передав позивачам 1800 доларів США. 07.09.2015 року розпорядженням Ізмаїльської міської ради № 382р зазначеній частині будинку присвоєно адресний номер: м.Ізмаїл, просп.Суворова, 185 «а». [PERSON] відмовився від укладення договору купівлі-продажу зазначеної частини будинку, однак не звільнив житлове приміщення. Зазначені обставини визнанні у судовому засіданні та у відповідності до ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Частина 4 ст.174 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Водночас відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Приймаючи до уваги, що відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо ст.810 ЦК України, ст.ст.61, 64 ЖК України), суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі встановленого,

Outcome: approved