Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), діючи через свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя його баби [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем своєї баби [PERSON], яка померла 25 грудня 1998 року і належним чином прийняв її спадщину. Після смерті [PERSON] на імя останньої був виданий державний на право власності на земельну ділянку. Оскільки державний акт виданий у порушення вимог законодавства після смерті [PERSON], це призвело до порушення прав позивача на спадкування майна, яке входить до спадкової маси [PERSON]Є, а саме права на земельну частку (пай). У судове засідання позивач та його представник не зявилися, при цьому представник позивача подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 25 грудня 1998 року в с. Араповичі Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла [PERSON] (а.с. 5). За життя [PERSON] склала заповіт яким заповіла все своє майно позивачу (а.с. 6). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2011 року встановлено факт прийняття позивачем спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.8). Вже після смерті [PERSON] на імя останнього, на підставі розпорядження голови Новгород-Сіверської районної державної адміністрації №410 від 25 грудня 2003 року, було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану на території Дігтярівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 1,95 га серії ЧН №141498 від 09 лютого 2004 року та здійснено його державну реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів за №358 (а.с. 7). Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно зі статтею 10 ЦК УРСР, в якій розкрито зміст правоздатності громадян, громадяни, серед іншого, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно. Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (в редакції станом на 09 лютого 2004 року) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (в редакції станом на 09 лютого 2004 року) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на імя [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку була здійснена в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. Вказаний вище державний акт був виданий [PERSON], як особі, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у звязку з видачею на імя [PERSON] після її смерті державного акту на право власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останньої на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON], став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивача щодо набуття у власність в порядку спадкування за заповітом права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивача, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя [PERSON] Відповідно позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved