Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] в грудні 2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON]про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою Донецька область, м. Лиман(колишня назва м. Красний Лиман), вул. Козацька(колишня назва вул. Колгоспна), буд.162, який було придбано [PERSON] з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження03.05.2012 року. У вказаному житловому приміщенні зареєстрований [PERSON], який був попереднім власником будинку. Відповідач фактично не проживає у цьому будинку з травня 2012 року, проте залишається зареєстрованим, він не є членом родини або близькою особою позивача. [PERSON]за вказаною адресою тривалий час не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належного йому майна. Відповідач фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані та сплати комунальних платежів,виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідача за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача. З огляду на це, [PERSON] змушенийзвернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом (а.с.13), однак для участі в судовому засіданні [PERSON]не прибув, надав заяву про розгляд справи без йогоучасті (а. с. 15), підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їхньому повному задоволенні, не заперечувавпроти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON]був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом, за останнім відомим місцем проживання відповідача була направлена судова повістка (а.с.13,14), проте для участі в судовому засіданні відповідач не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. З огляду на це та з урахуванням згоди позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. На підставі свідоцтва від 10.05.2012 року, виданогодержавним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON]за результатами прилюдних торгів від 03.05.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1307, [PERSON] придбав у власністьжитловий будинок,розташований за адресою Донецька область, м. Лиман(колишня назва м. Красний Лиман), вул. Козацька(колишня назва вул. Колгоспна), буд.162, а також земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства (а.с.8). Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 08.07.2012 року на нерухоме майно від 17.11.2016 року № 34752623, сформованим КП «БТІ м. Словянськ», право власності на вказаний будинок зареєстроване на імя [PERSON] (а.с.7). Відповідач [PERSON] є колишнім власником нерухомого майна, реалізованого з прилюдних торгів (а.с.8-10),зареєстрований за місцем проживання у цьому житловому приміщенні, що підтверджено довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 06.12.2016 року № 10769/18-08 (а. с. 6). З травня 2012 року [PERSON] за вказаною адресою тривалий час не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належного йому майна, що підтверджено актом від 21.12.2016 року, складеним органом місцевого самоврядування в присутності сусідів [PERSON], [PERSON]В.(а. с. 16). Відповідач фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані та сплати комунальних платежів,виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950)). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідач [PERSON] не є членом сімї позивача [PERSON], натомість був попереднім власником житла, належне йому право власності на теперішній час є повністю припиненим у звязку із примусовою реалізацією майна у межах процедури виконавчого провадження. Відтак, припинилось право відповідача на користування згаданим будинком. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 10.05.2012 року право власності на будинок за адресою Донецька область, м. Лиман, вул. Козацька,буд.162,на підставі акта про прилюдні торги, свідоцтва, що є чинним і сторонами не оспорюється, перейшло від [PERSON] до [PERSON]. Відповідач протягом тривалого часу користувався вказаним житловим приміщенням, але вже впродовж чотирьох років відсутній за адресою реєстрації, з матеріалів справи не вбачається наявної домовленості між ним та позивачем про збереження за ним права користування житлом. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені в ході розгляду справи та документально підтверджені судові витрати. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Отже, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.2).

Outcome: approved