Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] 21 серпня 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя посилаючись, що з 30 липня 1988 року по 09 січня 2014 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, в період якого вони придбали житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS]. Вважає, що житловий будинок є їх спільною сумісною власністю. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити, про обставини та підстави якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та погодився на розподіл будинку. Третя особа: Реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин ( ч.1 ст.214 ЦПК). Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного права, пов'язані з спільною сумісною власністю подружжя та її розподіл, тому керується нормами Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30 липня 1988 року. 09 січня 2014 року згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області, яке набрало чинності 20 січня 2014 року, шлюб розірвано. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі в 2003 році було придбано житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 25 березня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1246. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік на підставі ст.63 СК України мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначено в ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Також на підставі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу та право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, як зазначено в ст.70 СК України. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі та, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності грунтуються на законі та підлягають до задоволення, тому визнає за позивачем право власності на 1/2 ч. зазначеного будинку.

Outcome: approved