Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

[PERSON] 21 лютого 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року позов залишено без руху, а позивачу запропоновано усунути недоліки з додержанням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 1 березня 2018 року позивачем було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 березня 2018 року позовну заяву було прийнято до провадження суду і відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в своєму позові посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 8 листопада 2006 року їй належить домоволодіння № 21 на вул. Доблесній у м. Дніпрі. При укладенні договору головою квартального комітету було надано довідку від 8 листопада 2006 року, згідно якої за адресою домоволодіння зареєстрованих осіб не було. Разом з тим, 23 січня 2018 року позивачем було отримано довідку про склад сімї у відділі обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, в якій крім позивача і її родини зареєстрованим за адресою домоволодіння значиться відповідач, який є членом родини колишнього власника цього домоволодіння. Відповідач не проживає у домоволодінні з 8 листопада 2006 року до теперішнього часу, участь у сплаті комунальних платежів не приймає, будь-які перешкоди у проживанні йому ніхто не чинить, за адресою своєї реєстрації він не проживає з власної ініціативи. Позивач у своїх позовних вимогах просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні № 21 на вул. Доблесній у м. Дніпрі, що є підставою для його зняття з реєстраційного обліку. Відповідачу [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 8 листопада 2006 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Доблесна, буд. 21 (а.с. 8). Право власності за позивачем у встановленому порядку 5 лютого 2007 року було зареєстровано КП «ДМБТІ» Дніпропетровської облради, реєстраційний номер 5090745 (а.с. 9). У день укладення договору купівлі-продажу, тобто 8 листопада 2006 року, [PERSON] головою квартального комітету № 54 було видано довідку, згідно якої за адресою домоволодіння на час видання довідки зареєстрованих осіб немає (а.с. 15). Разом з тим, 23 січня 2018 року позивачем в Департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради було отримано довідку № 1547 про склад сімї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, згідно якої в домоволодінні зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] не є членом сімї позивача, був зареєстрований за адресою домоволодіння колишнім власником, з часу придбання [PERSON] домоволодіння, в ньому не проживає, його речей в будинку немає, про що свідчить акт обстеження домоволодіння № 815 від 16 лютого 2018 року (а.с. 17). На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~\~будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду\~\~у разі\~\~1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~\~4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, з якого вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Враховуючи, що на теперішній час домоволодіння № 21 на вул. Доблесній у м. Дніпрі належить позивачу, відповідач за адресою домоволодіння був зареєстрований його колишнім власником, позивач як власник спірного домоволодіння не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернулася до суду, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, зустрічних позовних вимог також, крім того, відповідач без достатніх підстав до нині зареєстрований за адресою домоволодіння, в ньому не проживає, тому суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні № 21 на вул. Доблесній в м. Дніпрі, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, знайшли своє підтвердження, а тому є такими, що підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 704 гривень 80 коп, який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved