Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] 01 серпня 2014 року звернувся до суду з позовом, який надалі змінював, про захист прав споживача, визнання договорів споживчого кредиту за № 500432213 від 21 листопада 2013 року та за № 500450152 від 19 січня 2014 року недійсними; про визнання, з застосуванням наслідків недійсності правочинів, що грошові кошти за кредитними договорами у розмірі 55161 грн. та 20371 грн. підлягають поверненню. Позивач посилається на те, що між ним та ПАТ «Альфа-банк» були укладені договори споживчого кредиту за № 500432213 від 21 листопада 2013 року та за № 500450152 від 19 січня 2014 року, за умовами яких передбачене добровільно-примусове страхування з безготівковим переказом кредитних коштів на рахунок обраного відповідачем, що є протиправним. Передбачена кредитними договорами одноразова комісійна винагорода за надання кредиту та комісійна винагорода за прийняття готівкових коштів для зарахування на рахунок відповідача й переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» суперечить п. 3.6. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління НБУ за № 168 від 10.05.2007 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808. Передбачене кредитними договорами третейське застереження без узгодження кандидатури судді також є неправомірним, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про третейські суди». Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їхню необґрунтованість та безпідставність, відсутні протиправні дії банку, з умовами кредитних договорів позивач був ознайомлений та згоден, внаслідок чого отримав кредитні кошти за двома кредитними договорами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 21 листопада 2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір за № 500432213 про надання кредиту у розмірі 69833 грн. 07 коп., зі сплатою 14,99 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 22 листопада 2016 року, за умовами якого грошові кошти у розмірі 66711 грн. 00 коп. перераховуються на рахунок позичальника за [NUMBER]; грошові кошти в сумі 3122 грн. 07 коп. перераховуються на розрахунковий рахунок за [NUMBER] для оплати страхового платежу, відповідно до умов договору добровільного страхування ризиків позичальника за № 006.500432213.111 від 21 листопада 2013 року. 19 січня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір за № 500450152 про надання кредиту у розмірі 25189 грн. 75 коп., зі сплатою 14,99 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 20 січня 2017 року, за умовами якого грошові кошти у розмірі 22371 грн. 00 коп. перераховуються на рахунок позичальника за [NUMBER]; грошові кошти в сумі 2818 грн. 75 коп. перераховуються на розрахунковий рахунок за [NUMBER] для оплати страхового платежу, відповідно до умов договору добровільного страхування ризиків позичальника за № 006.500450152.111 від 19 січня 2014 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав умови договору з надання кредитних коштів, що підтверджено позивачем. Згідно з п. 5 кредитних договорів за № 500432213 від 21 листопада 2013 року та за № 500450152 від 19 січня 2014 року, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмові формі з умовами надання кредиту, у тому числі, вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, згідно з чинним законодавством України, у тому числі, інформацією, надання якої передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», нормативними документами НБУ, які позивачеві роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний. Також, згідно з п. 5 зазначених договорів, позичальник отримав примірники кредитних договорів, що складається з двох розділів та додатків до них на день їх укладення, позичальник у письмовій формі ознайомлений з загальними правилами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» за № 2011 від 31 липня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивачем підтверджено, що кредитні договори за № 500432213 від 21 листопада 2013 року та за № 500450152 від 19 січня 2014 року підписані саме ним, без тиску з боку третіх осіб. Відповідно до п. 7 кредитних договорів за № 500432213 від 21 листопада 2013 року та за № 500450152 від 19 січня 2014 року, договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами цього договору та скріплення печаткою банку. Умови кредитування визначені і у додатку № 1 до кожного кредитного договору за № 500432213 від 21 листопада 2013 року та за № 500450152 від 19 січня 2014 року, з яких вбачається закріплена у кредитному договорі сума наданого кредиту та обумовлена сторонами сума страхування. Додатки № 1 також підписані саме позивачем, що також не спростовано. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Посилання позивача, що йому не було надано вибору укласти договір страхування з іншою стороною та ця умова прописана в кредитних договорах, як примусова, не знайшло свого підтвердження. З кредитних договорів, які підписані позивачем, вбачається, що сума кредитних коштів перераховується на сплату зобов'язань за договорами страхування ризиків позичальника за № 006.500432213.111 від 21 листопада 2013 року та за № 006.500450152.111 від 19 січня 2014 року. Доказів, що позивачу не було надано право на укладення договорів страхування з іншою стороною та неналежне нарахування комісійної винагороди суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з п. 6 кредитних договорів за № 500432213 від 21 листопада 2013 року та за № 500450152 від 19 січня 2014 року, сторони договорів погодились внести до кредитних договорів застереження, яке є третейською угодою у розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди», про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з кредитними договорами та розгляд і вирішення усіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними кредитних договорів, невиключний перелік другого розділу цих договорів, відбувається у постійно діючому Третейському судді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди. Суд критично ставиться до пояснень позивача, що, передбачене кредитними договорами третейське застереження без узгодження кандидатури судді, також є неправомірним, оскільки у тексті кредитних договорів дотримані умови Закону України «Про третейські суди» про посилання на третейський розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди», до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається, як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У тексті вказаних кредитних договорів є відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, умови про третейський розгляд спору, що є третейською угодою. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Судом встановлено, що, після підписання кредитного договору за № 500432213 від 21 листопада 2013 року, у [PERSON] у термін 14 днів не виникло вимог про незгоду з переліком умов кредитного договору та 19 січня 2014 року - через два місяці - він знов уклав кредитний договір за № 500450152 на тих самих умовах. Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Суд критично ставить до правової позиції [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, а за обставинами, на які посилається [PERSON], суд не вбачає підстав визнання угод недійсними та повернення грошових коштів, оскільки позов є недоведеним та необґрунтованим.

Outcome: dismissed