Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лівобережного відділення поліції Центрального відділення поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування арешту нерухомого майна. В обгрунтування поданого позову посилається на те, що в провадженні слідчого СВ Орджонікідзевського РВ МДУ УМВС України в Донецькій області перебувала кримінальна справа 19-23562 за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.185 КК України. 28 січня 2004 року для забезпечення виконання цивільного позову потерпілих постановою старшого слідчого СВ Орджонікідзевського РВ МДУ УМВС України в Донецькій області в зазначеній кримінальній справі накладено арешт на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , належної на праві власності обвинуваченому [PERSON] . Зазначена постанова була зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 05 серпня 2005 року Першою маріупольською державною нотаріальною конторою. Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05 травня 2004 року його визнано винним та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. Стягнуто з нього на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 131 гривень та на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 675 гривень. Вирок суду в частині відшкодування шкоди потерпілим виконаний у повному обсязі, виконавчі провадження закриті. Крім того, потерпілий [PERSON] помер. Оскільки на теперішній час кримінальна справа закрита, матеріали знищені, він як власник квартири просить скасувати арешт накладений постановою старшого слідчого Орджонікідзевського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області від 28 січня 2004 року [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Представник відповідача ву судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява про скасування арешту підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Постановою старшого слідчого Орджонікідзевського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області від 28 січня 2004 року [PERSON] накладено арешт на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05 травня 2004 року [PERSON] визнано винним за ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 131 гривень та на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 675 гривень. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 04 квітня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] помер [PERSON] , про що зроблено актовий запис за № 467. З відповіді Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 09 червня 2020 року вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання постанови № 28811256 про стягнення шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] закінчено. З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 вересня 2001 року Управлінням міського майна вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить [PERSON] , [PERSON] . Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що арешт на Ѕ квартири [ADDRESS] був накладений 28 січня 2004 року постановою старшого слідчого Орджонікідзевського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області в рамках кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Отже, справа про скасування арешту з майна, накладеного постановою слідчого відповідно до положень КПК України 1960 року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, викладеного в постанові від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11, провадження №14-105цс19. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, згідно якої юрисдикційна підсудність справ щодо зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінною - спір має розглядатися у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, проте якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 року, то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Тобто, заявник обґрунтовано звернувся до суду з заявою про зняття арешту в порядку цивільного судочинства. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушуються права [PERSON] , як власника вище зазначеного майна на розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що на теперішній час необхідність у застосуванні вжитих заходів забезпечення кримінальної справі відпала, суд вважає за можливе скасувати вжиті заходи у вигляді накладення арешту на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved