Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Туристична агенція «Відновлення-Україна» (далі - ТОВ Туристична агенція «Відновлення-Україна») про стягнення суми, відшкодування моральної шкоди. Зазначали, що 22 червня 2013 року між ТОВ Туристична агенція «Відновлення-Україна» та [PERSON] було укладено договір на туристичне обслуговування. Відповідно до даного договору учасниками туристичної поїздки є [PERSON], [PERSON] , ними було замовлено комплекс туристичних послуг, а саме: маршрут туру: Домініканська республіка, Пунта Кана-Київ-Париж- Пунта Кана-Париж-Київ; дата туру: з 23 вересня 2013 року по 07 жовтня 2013 року; оператор туристичних ТОВ «Туристичний клуб»; візова підтримка - візова картка оформляється в а/п Пунта Кана, строки оплати до 25 червня 2013 року в 100% розмірі; додаткові умови бронювання: «Молодята». Послуги перевезення з визначеними номерами рейсів та датами відправлення/повернення, зазначено в квитках, а саме: виліт з Києва (аеропорту Бориспіль) до Пунта Кани через Париж 23 вересня 2013 року о 09 год. 40 хв. та повернення з Пунта Кани до Києва (через Париж) 07 жовтня 2013 року о 17 год. 55 хв. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру Туристичної агенції «Відновлення-Україна» № 10783 від 22 червня 2013 року [PERSON] було здійснено оплату тур послуг в розмірі 32 872 грн. Туристичне агентство не забезпечило та навіть не проінформувало про необхідність оформлення додаткової візи [PERSON], як громадянці РФ при в'їзді до Парижу. Дані обставини стали відомі лише в момент перевірки документів в аеропорту Бориспіль при посадці на рейс до Парижу. Така недбалість працівників туристичної агенції могла б привести до вкрай негативних наслідків, а подорож [PERSON] взагалі не відбутися. [PERSON] був змушений почати весільну подорож без своєї дружини. [PERSON] свою весільну подорож довелось почати з оформлення інших документів на виїзд за кордон в свою весільну подорож, а саме шляхом оформлення виїзду через Москву. Вони вважають, що за невикористані дві ночі в отелі [PERSON], відповідач має повернути їм кошти в сумі 1 600,00 грн. Вищезазначені, в край емоційно неприємні обставини, негативно вплинули на стан здоров'я [PERSON], що змусило її звернутися до лікаря та проходити курс лікування, внаслідок чого вони понесли додаткові чималі затрати. 17 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до медичної клініки для обстеження. Вартість обстеження та придбання приписаних ліків склала 1 771,02 грн., що підтверджується відповідними актами та квитанціями, що додані до позову. Посилаючись на зазначені обставини, просили стягнути з ТОВ Туристична агенція «Відновлення-Україна» на користь [PERSON], [PERSON] 1 771 грн. 02 коп. витрат на лікування, 1 600 грн. не наданих послуг щодо проживання в готелі. Крім того, посилаючись на пп. 11 п. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого встановлено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про надання послуги у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги) та враховуючи те, що ТОВ Туристичною агенцією «Відновлення-Україна» було порушено умови договору та надано неякісні туристичні послуги, що стали наслідком завдання майнової та моральної шкоди, просили стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду в розмірі 100% вартості наданих послуг у розмірі 32 882 грн. У подальшому позивачами неодноразово уточнювалися позовні вимоги. В останній редакції позовної заяви [PERSON], [PERSON] посилались на зазначені вище обставини, а також зазначаючи те, що відповідач порушив вимоги чинного законодавства, зокрема вимоги п. 1 ч. 4 ст. 19-1 Закону України «Про туризм», невірно проінформував їх про основні вимоги до оформлення виїзних/в'їзних документів, а саме, щодо необхідності оформлення транзитної візи для туриста [PERSON], а тому на підставі пп. 11 п. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач має понести відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів у розмірі 100% вартості послуг, а саме 32 872, 00 грн., так як відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру Туристичної агенції «Відновлення-Україна» № 10783 від 22 червня 2013 року ними було належним чином виконано умови договору та здійснено оплату 100% вартості послуг в розмірі 32 872, 00 грн. До того ж, зазначили, що внаслідок порушення умов договору та вимог чинного законодавства відповідачем, за його вини, що було ним визнано, їм було завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють в 10 000,00 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просили стягнути з ТОВ Туристична агенція «Відновлення-Україна» на користь [PERSON]: 732 грн. вартості не наданих послуг щодо проживання в готелі, 1 771 грн. 02 коп. витрат на лікування, 32 882 грн. - 100% вартість послуг на підставі пп. 11 п. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на користь [PERSON] і [PERSON] - 10 000 грн., по 5 000 грн. на кожного, на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позов з викладених у ньому підстав просили позов задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача проти задоволення позову заперечили, просили у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що після того, як компанія Аіг Frаnсе відмовила громадянці РФ [PERSON] у допущенні на рейс з причин, про які Турагенція не знала, бо не була повідомлена ні Авіаперевізником, ні компанією «Алвона», яка продала авіаквитки, не проінформувавши про необхідність для громадянки Росії отримати транзитну візу Франції, якщо вона вилітає з України і летить у Домініканську республіку з посадкою в аеропортах Франції, між Туристичною агенцією «Відновлення Україна» і [PERSON] відбулась новація зобов'язання, передбачена ст.604 ЦК України. Таким чином, на етапі, коли Договір на туристичне обслуговування було виконано боржником (Турагенцією) щодо одного з кредиторів ([PERSON]) повністю, а щодо іншого кредитора ([PERSON]) - частково, між [PERSON] і Турагенцісю було досягнуто згоди про укладення нового зобов'язання на заміну раніше існуючого. Тобто, [PERSON] погодилася на зміну старого зобов'язання новим, про що нею буле складено і подано Турагенції заяву від 23 вересня 2013 року. Із зазначеної заяви [PERSON], яка була прийнята до виконання Туристичною агенцією і стала новою угодою видно, що за новим зобов'язанням боржник мав за свій рахунок: придбати для [PERSON] нові авіаквитки до місця її відпочинку та назад в Україну, замість тих, якими вона не змогла скористатися; компенсувати [PERSON] (і лише їй, а не обом туристам) вартість ночей проживання у готелі, які вона втрачала у зв'язку із заміною авіаквитків та зменшенням часу проживання у готелі. Виконуючи цю нову угоду, ТОВ Туристична агенція «Відновлення -Україна» придбала на ім'я [PERSON] нові авіаквитки за вищевказаним маршрутом, що дозволило останній вилетіти до місця відпочинку на наступну добу після прикрої ситуації, приєднатися там до свого чоловіка і провести відпочинок, як і планувалося спочатку, з тією лише різницею, що [PERSON] втрачала дві ночі проживання у замовленому і оплаченому готелі. Але і щодо повернення вартості цих ночей проживання у готелі, між Турагенцією і [PERSON] була досягнута домовленість про відшкодування їх вартості [PERSON] після повернення туристів з відпочинку. І ці кошти звичайно були б виплачені туристці, як би, повернувшись з відпочинку, туристи не вирішили б безпідставно збагатитися за рахунок Турагенції і не звернулися б з вигаданими вимогами. Лише недобросовісна позиція туристів, яку вони зайняли після повернення з туру по відношенню до Турагенції, завадила останній завершити цю справу без звернення до суду. Зазначали, що обґрунтованими можна вважати лише вимоги одного з позивачів, а саме громадянки [PERSON] і лише у розмірі 732 гривні, тобто суми яку було сплачено за проживання і харчування однієї особи у готелі упродовж 2-х діб, які [PERSON] не отримала в силу відомих причин. Усі інші, заявлені позивачами вимоги є безпідставними. По-перше, такими є вимоги щодо витрат на медичну допомогу, оскільки вирушаючи у подорож туристи отримали послугу зі страхування медичного та від нещасного випадку (страховий поліс №754434). Туристам було забезпечена можливість отримання медичної допомоги у разі такої необхідності упродовж всього перебування за кордоном. Перебуваючи у Домініканській республіці [PERSON] при наявності у неї дійсної, а не удаваної потреби у медичній допомозі могла звернутися за нею. Проте, згідно отриманої ними інформації від страхової компанії вона не зверталася на підставі вказаного страхового полісу за медичною допомогою упродовж свого перебування на відпочинку. Оскільки, туристка не пройшла огляд у лікаря тоді, коли, з її слів, вона зазнала шкоди здоров'ю, не можна говорити напевно ні про причини, ні про час виникнення фізичних розладів у [PERSON], ні про те, чи пов'язані вони зі фактом заміни авіаквитків. Те, що туристка не зверталася по медичну допомогу, гарантовану договором страхування, дозволяє зробити припущення, що у [PERSON] не було нагальної потреби в отриманні медичної допомоги під час туристичної подорожі. А якщо така потреба і була, то не зрозуміло чому вона не звернулася за медичною допомогою про можливість отримання якої Турагенція попіклувалася ще до початку подорожі туристів. Той факт, що туристка звернулася за медичним обстеженням через 3 тижні після не потрапляння її на рейс разом з чоловіком, і через 11 днів після повернення з подорожі, вказує на те, що її хворобливий стан не був результатом подій, які сталися напередодні вильоту на відпочинок, і не має з ними причинно-наслідкового зв'язку. Тому безпідставно вимагати стягнення з Турагенції витрат на медичний огляд [PERSON], який вона вирішила пройти після 3-х тижнів від відомих подій та після 11 днів, які минули з дня її повернення в Україну. Такими ж не обґрунтованими є і вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди. Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Оскільки нічого такого у позовній заяві не має, а є лише якась сума, упевнені, що не має жодних підстав говорити ні про наявність моральної школи, ні про обґрунтованість її розміру. Такими ж необґрунтованими є позовні вимоги про стягнення суми за ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивачам не належить право звернення до Суду з вимогами на підставі цієї статті, так як у вказаній нормі поіменовані санкції адміністративно-правового характеру, тобто покарання у вигляді штрафів, які на суб'єктів підприємництва: по-перше, мають право накладати лише Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники; по-друге, рішення про накладення вказаних штрафів приймаються на підставі відповідних актів перевірки суб'єкта господарської діяльності і оформлюються постановами; по-третє, суб'єкт на якого накладається такий штраф перераховує суму штрафу до державного бюджету. Отже, заявлені позивачами вимоги, в обґрунтування яких вони посилаються на підпункт 11 пункту 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» є так само безпідставними і незаконними. Просили відмовити повністю у позовних вимогах [PERSON], а вимоги [PERSON] задовольнити частково у сумі 732 грн. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 22 червня 2013 року між [PERSON] і ТОВ Туристична агенція «Відновлення-Україна» було укладено договір на туристичне обслуговування (далі - договір) (а.с. 10-13). За договором турагент - ТОВ Туристична агенція «Відновлення-Україна», зобов'язалося здійснити бронювання комплексу туристичних послуг, що реалізується туроператором за замовленням туриста, які визначаються у листку замовлення на бронювання, а турист зобов'язався оплатити комплекс туристичних послуг. За договором, комплексом туристичних послуг - є маршрут туру: Домініканська республіка, Пунта Кана, Київ-Париж- Пунта Кана- Париж- Київ з 23 вересня 2013 року до 7 жовтня 2013 року, отель - Barcelo Dominicam Beach 4*, туристами за договором - є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 12) Пунктом 2.4.3. договору передбачено обов'язок турагента інформувати туриста про основні вимоги до оформлення в'їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. Відповідно до п. 7.2.8 агентського договору, укладеного між ТОВ «Туристичний клуб» і ТОВ Туристична агенція «Відновлення-Україна» 2 лютого 2012 року, турагент - ТОВ Туристична агенція «Відновлення-Україна», несе повну відповідальність за наявність і правильність оформлення у туриста необхідних паспортних та візових документів на в'їзд і виїзд в розмірі завданих туроператору збитків і сплачує всі витрати, які виникають чи можуть виникнути у туроператора в зв'язку з їхньою відсутністю чи з неправильним оформленням (а.с. 82-93). ТОВ Туристична агенція «Відновлення-Україна» не повідомило [PERSON], як громадянку Російської Федерації, про необхідність оформлення транзитної візи, у зв'язку з чим, її не було допущено до вильоту у строки, визначені в договорі. У зв'язку з не оформленням транзитної візи, [PERSON] було змінено дати вильоту з 23 вересня 2013 року на 24 вересня 2013 року та з 7 жовтня 2013 року на 6 жовтня 2013 року (а.с. 23). Таким чином, [PERSON] фактично втратила дві доби проживання в отелі згідно договору. Відповідно до інформації ТОВ «Туристичний клуб» від 31 жовтня 2013 року добова вартість проживання в двомісному номері в отелі Barcelo Dominicam Beach 4* складає 732 грн. (а.с. 60). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Частинами 1, 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. В силу ч. 2 ст. 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Виходячи з вищевикладеного, з урахування того, що відповідач в частині позову про стягнення не наданих послуг щодо проживання в готелі не заперечував та згідно агентського договору відповідає за наявність і правильність оформлення у туриста необхідних паспортних та візових документів на в'їзд і виїзд в розмірі завданих туроператору збитків і сплачує всі витрати, які виникають чи можуть виникнути у туроператора в зв'язку з їхньою відсутністю чи з неправильним оформленням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь [PERSON] 732 грн. вартості не наданих послуг щодо проживання в готелі. Разом з тим, позов в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] 1 771 грн. 02 коп. витрат на лікування задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи позов в цій частині позивач посилалася на те, що неприємні обставини щодо не оформлення транзитної візи негативно вплинули на стан її здоров'я, у зв'язку з чим, вона звернулася до лікаря та проходила курс лікування. З наданих суду медичних документів вбачається те, що [PERSON] звернулася до лікаря 17 жовтня 2013 року, - на десятий день, після приїзду з подорожі (а.с. 24-28). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів того, що погіршення стану здоров'я [PERSON] сталося внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, суду не надано. До того ж, судом установлено, що з туристами - [PERSON], [PERSON] було укладено договір комплексного страхування подорожуючих, відповідно до якого були передбачені страхові випадки, у разі настання яких відшкодовується шкода, завдана здоров'ю туристів (а.с. 14-15). Доказів того, що [PERSON] повідомляла страхову компанію, згідно договору страхування, щодо погіршення стану її здоров'я та зверталася у зв'язку з цим до страхової компанії про відшкодування витрат на лікування, суду не надано. Таким чином, правових підстав для задоволення позову в цій частині немає. Не підлягає задоволенню позов і в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] 32 882 грн. на підставі п. 11 ч. 1 ст. ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», виходячи з наступного. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність, зокрема, за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Обґрунтовуючи позов в цій частині, позивачі, посилаючись на те, що відповідач порушив вимоги чинного законодавства, зокрема вимоги п. 1 ч. 4 ст. 19-1 Закону України «Про туризм», невірно проінформував їх про основні вимоги до оформлення виїзних/в'їзних документів, а саме, щодо необхідності оформлення транзитної візи для туриста [PERSON], а тому на підставі пп. 11 п. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач має понести відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів у розмірі 100% вартості послуг, а саме 32 872, 00 грн., так як відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру Туристичної агенції «Відновлення-Україна» № 10783 від 22 червня 2013 року ними було належним чином виконано умови договору та здійснено оплату 100% вартості послуг в розмірі 32 872, 00 грн. Однак, ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені штрафні санкції, внаслідок порушення законодавства про захист прав споживачів, але позивачам не належить право звернення з позовом про стягнення сум на підставі ст. 23 зазначеного Закону. А тому підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] 32 882 грн. - 100% вартість послуг на підставі п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» немає. Разом з тим, позов в частині стягнення відповідно до ст. 1167 ЦК України 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди на користь позивачів підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Ураховуючи те, що позивачам було завдано моральну шкоду, яка полягала у додаткових зусиллях для організації весільної подорожі, порушення планів щодо спільного перельоту подружжя літаком, що спричинило додаткові переживання позивачів, суд виходячи з принципів справедливості та розумності дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів по 550 грн. на відшкодування моральної шкоди на кожного. Ураховуючи те, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача в дохід держави відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial