Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] 11 листопада 2014 року звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди (а. с. 3-4). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона разом зі своїм чоловіком та малолітньою дитиною мешкає в квартирі № 2 будинку [ADDRESS]. В квартирі № 4 даного будинку мешкає [PERSON], яка періодично висловлює погрози фізичної розправи на адресу позивачки та її родини, що викликано паркуванням без згоди відповідачки належного чоловіку позивачки автомобіля біля будинку. Крім того, [PERSON] звинувачує позивачку в розкиданні сміття біля будинку. За заявою [PERSON] дільничним інспектором неодноразово проводились перевірки, в ході яких жодного факту, викладеного скаржницею у відповідних заявах, підтверджено не було. Також [PERSON] від імені позивачки звернулась до санітарної служби зі скаргою на власників художньої майстерні «[INFO]», яка розташована за адресою: [ADDRESS], про те, що нібито [PERSON] заважає шум від майстерні, у зв'язку з чим власник даної художньої майстерні - [PERSON] звернувся до позивачки за відповідними поясненнями. У зв'язку з викладеним [PERSON] просила суд зобов'язати відповідачку спростувати перед [PERSON] поширені [PERSON] недостовірні відомості про скарги [PERSON] на художню майстерню «[INFO]», вибачитись у позивачки при свідках за приниження її честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності; заборонити відповідачці вчиняти дії, якими вона принижує честь та гідність [PERSON]; стягнути з відповідачки на користь позивачки 10 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі (а. с. 3-4). Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їхню необґрунтованість та безпідставність. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є сусідками та мешкають в будинку [ADDRESS], в квартирах № 2 та № 4 відповідно. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] 28 вересня 2014 року зверталась на адресу правоохоронних органів з заявою щодо неправомірних дій мешканців квартир № 1, 2 по [ADDRESS], проте відомості, викладені в такій заяві не знайшли підтвердження в ході перевірки (а. с. 17). Судом також встановлено, що [PERSON] від свого імені у жовтні 2014 року звернулась на адреси правоохоронних органів та санітарної служби з заявами щодо неправомірності діяльності художньої майстерні «[INFO]» (а. с. 18, 19, 20, 21, 22, 23). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили суду, що відповідачка [PERSON] постійно безпідставно скаржиться до всіє можливих державних органів на сусідів. [PERSON] також зазначив, що звертався до [PERSON] за поясненнями щодо її скарг на художню майстерню «[INFO]», та на своє звернення отримав відповідь про те, що [PERSON] з жодними скаргами до жодних органів не зверталась. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача, враховуючи, що стороною позивача не було надано суду доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві та у судовому засіданні, суд приходить до висновку щодо недоведеності, необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати, понесені позивачем по даній цивільній справі не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed