Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач») про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 23.10.2018 року Позивач надав у борг Відповідачу грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США, на підтвердження отримання вказаної суми коштів останній надав Позивачу розписку. Згідно розписки, вищезазначену суму Відповідач повинен був повернути у строк до 24.11.2018 року, але своїх зобов`язань у встановлений строк не виконав. Проте, після звернення Позивача до суду з вищевказаним позовом, Відповідачем було добровільно, частково виконано свої зобов`язання та повернуто Позивачу борг в розмірі 8 000,00 доларів США. З урахуванням прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 23.10.2018 року у розмірі 8 000,00 доларів США за період з 24.11.2018 року по 23.03.2021 рік та строку прострочення, три проценти річних складають 580,00 доларів США. Оскільки Відповідач не виконує свого обов`язку за договором, Позивач звернувся до суду та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з Відповідача на свою користь: 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 580,60 доларів США, судовий збір в розмірі 3 095,45 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., а всього стягнути судові витрати в сумі 23095,45 грн. (а.с. 46-48). Ухвалою суду від 19.05.2021 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.23). 23.06.2021 року, 03.08.2021 року Відповідач двічі поспіль не з`явився у призначені судові засідання, вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи про, що свідчать рекомендовані повідомлення (а.с.28, 40). 03.08.2021 року ухвалою суду було визнано явку обох сторін (особисто Позивача [PERSON] та особисто Відповідача [PERSON] ) у всі судові засідання у даній справі обов`язковою (а.с.54-55). 05.10.2021 року, 24.11.2021 року, 13.12.2021 року в судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що 8 000,00 доларів Відповідачем було повернуто після відкриття провадження у даній справі, в ході її розгляду. Той сам йому зателефонував і повернув кошти через знайомого Позивача, оскільки самого Позивача у місті не було. В обмін на це знайомий повернув йому оригінал боргової розписки. У судових засіданнях представник Позивача вимоги позову підтримала, просила позовні вимоги задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, оскільки наявні передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України підстави. \~ Як зазначалося вище, судом було відкрито провадження та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі суду про відкриття провадження Відповідачу був встановлений 15 денний строк, з дня вручення ухвали, для надіслання суду відзиву на позовну заяву з усіма письмовими та електронними доказами (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також роз`яснено, що у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Представник Відповідача адвокат Погорілий В.О. ознайомився з матеріалами справи та отримав копію позовної заяви з додатками 25.06.2021 року, що підтверджується його розпискою (а.с.36). Проте, відзив на позов Відповідачем було направлено до суду засобами поштового зв`язку лише 03.08.2021 року, що підтверджується штемпелем поштового відправлення на опису вкладення (а.с.44). При цьому, клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку на подання відзиву в порядку ч.2 ст.127 ЦПК України Відповідач суду не заявив, про поважність причин пропуску такого строку не повідомив. Посилаючись на такі обставини, Позивач та його представник у судових засіданнях заперечували проти врахування судом відзиву на позов.\~\~ А тому, відповідно до приписів ч.8 ст.178 ЦПК України, суд розглядає справу без урахування відзиву за наявними у справі матеріалами. Крім того, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи судом було визнано особисту явку Позивача та Відповідача у судові засідання обов`язковою. Позивач з`явився у всі судові засідання, надав пояснення щодо передумов та фактичних обставин укладення з Відповідачем договору грошової позики, повернення коштів, відповів на запитання суду. У той же час, Відповідач жодного разу у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про що свідчать поштові відправлення, розписка представника, довідки про доставку смс-повідомлень, оголошення про виклик до суду (а.с.28, 36, 40, 61, 64, 67, 80, 81). Таку поведінку Відповідача суд розцінює як обраний ним спосіб свого захисту, направлений на затягування розгляду даної справи і перешкоджання суду у встановленні істини у справі. Суд ураховує, що у своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Втім, такі правила Відповідачем у даній справі не дотримані. Даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вислухавши пояснення Позивача та його представника суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою суду відносяться й грошові кошти. У той же час, у пункті 36 рішення від 09.12.2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13.01.2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За правилом ч.2, ч.3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.\~\~\~\~\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 23.10.2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір грошової позики, на виконання якого Позивачем було передано Відповідачу 8 000,00 доларів США, а Відповідачем видано Позивачу відповідну розписку (а.с. 8). Згідно з розпискою, вищезазначену суму Відповідач повинен був повернути у строк до 24.11.2018 року, але своїх зобов`язань у встановлений строк не виконав. Після звернення Позивача до суду з даним позовом, Відповідачем було добровільно, частково виконано свої зобов`язання та повернуто Позивачу борг в розмірі 8 000,00 доларів США. Втім, з урахуванням прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики у розмірі 8 000,00 доларів США за період з 24.11.2018 року по 23.03.2021 рік та строку прострочення, три проценти річних складають 580,00 доларів США. Відповідач арифметичного розрахунку не оспорив, суд з ним погоджується також. Ухвалою суду від 13.12.2021 року провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 8000,00 грн. судом закрито на підставі заяви Позивача в порядку ч.1 ст.206 ЦПК України. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, частиною два статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. З Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що складає 580,60 доларів США. Вирішуючи вимоги Позивача про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу\~ допомогу, суд враховує такі норми діючого законодавства України. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особі у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з приписами ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд враховує обставини, визначені ст.137 ЦПК України, зокрема й те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу відбувається за клопотанням сторони. Втім, відповідне клопотання Відповідача у матеріалах справи відсутнє. Натомість, у матеріалах справи наявний витяг з договору про надання правничої допомоги від 15.02.2021 року з додатком №1 (містить детальний опис робіт), платіжне доручення від 19.02.2021 року на суму 20000,00 грн. (а.с. 9, 10, 11). Таким чином, вимоги представника позивача є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами. В рахунок компенсації витрат Позивача, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно стягнути на його користь з Відповідача 20000,00 грн. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами та витребуваних судом доказів. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на\~ ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому сплачений судовий збір у сумі 3 095,45 грн. також необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача (а.с.7). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved