Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~[PERSON] виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості\~по заробітній\~платі,\~грошової компенсації\~за невикористану\~відпустку та\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні, в\~обґрунтування якого\~зазначила,\~що з\~08.07.2016\~року вона\~перебувала з\~відповідачем у\~трудових відносинах,\~працюючи у\~виробничому підрозділі\~«Донецька дистанція\~звязку» структурного\~підрозділу «Донецька\~дирекція залізничних\~перевезень» регіональної\~філії «Донецька\~залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на посаді старшого електромеханіка дільниці І групи. 05.05.2017 року вона звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. На момент звільнення їй нарахована заробітна плата та компенсація за невикористану щорічну відпустку за період з березня 2017 року по 05.05.2017 року в сумі 9288,84 грн, в тому числі за березень 2017 року в сумі 4208,78 грн (з урахуванням виплаченого за березень 2017 року авансу в сумі 2210,00 грн до сплати 1998,78 грн.); за квітень 2017 року 3182,91 грн, за травень 2017 року 4107,15 грн. До теперішнього часу нараховані суми їй не виплачені. Оскільки у день звільнення повний розрахунок з позивачем не був здійснений, вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме з 06.05.2017 року по 21.08.2018 року в сумі 94695,72 грн = (199,78 грн/день х 474 дні). Посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 9288,84 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 94695,72 грн, а також судовий збір в сумі 946,96 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач до судового засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, а також пояснив, що всі оригінали документів вони віддали до відповідача у місті Лиман Донецької області. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав свій відзив на позовну заяву, де вказав, що позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у звязку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у містах Донецьку, Ясинуватій, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України. Висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлені неправомірними діями третіх осіб, майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться у тому числі у м. Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Відповідач втратив доступ, серед іншого, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників. Вказані форс-мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобовязань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України.\~Нарахування заробітної\~плати та\~інших виплат\~є неможливим,\~оскільки таке\~нарахування проводиться\~на підставі\~документів з\~первинного обліку\~праці та\~заробітної плати:\~штатного розпису,\~розцінок та\~норм праці,\~табеля обліку\~використання робочого\~часу,\~розпорядження про\~надбавки та\~премії,\~за умови,\~що господарська\~діяльність здійснювалась.\~Через відсутність\~вини підприємства\~у непроведенні\~розрахунку відсутні\~підстави для\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку.\~Компенсація за\~невикористану відпустку\~розрахована бути\~не може\~через відсутність\~первинних документів,\~зокрема,\~наказів про\~надання відпусток,\~з яких\~можливо було\~б встановити\~кількість днів\~відпустки,\~які не\~використані позивачкою\~та які\~б підлягали\~компенсації у\~звязку із\~звільненням. \~ \~ \~ \~ІІІ. Процесуальні дії у справі. На підставі ухвали судді від 23.08.2018 року позовна заява була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви, які були усунуті 07.09.2018 року. 07.09.2018 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 09.30 год. 05.10.2018 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач знаходилась у трудових відносинах з відповідачем з 08.07.2016 року по 05.05.2018 року, працюючи у якості старшого електромеханіка дільниці І групи бригади з обслуговування пристроїв телеграфного звязку цеху телеграфного звязку та електроживлення, та була звільнена за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з компенсацію 17 днів відпустки (а. с. 10-14, 81). Згідно з розрахунком, позивачу належить виплатити заробітну плату з відрахуванням належних утримань за період з березня 2017 року по 05.05.2017 року в сумі 11498,84 грн, в тому числі за березень 2017 року в сумі 4208,78 грн; за квітень 2017 року 3182,91 грн, за травень 2017 року 4107,15 грн (а. с. 15-17). На підтвердження існуючої заборгованості по заробітній платі, позивачу з належних до виплати сум, 08.09.2017 року виплачено суму авансу за березень 2017 року 2257,32 грн (а. с. 45). Відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116\~КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязаної сторони за трудовим договором (а. с. 46-62). \~ \~ \~ \~V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. За змістом ч.1 ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 ч. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. За змістом до ст. 116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обовязок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено\~на працедавця, а не на працівника. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, позивач звільнена з роботи 05.05.2017 року, на теперішній час розрахунок з нею у повному обсязі не здійснений, заборгованість із заробітної плати, включаючи компенсацію за невикористану відпустку, складає, з урахуванням виплаченого 08.09.2017 року авансу за березень 9241,52 грн (11498,84 грн 2257,32 грн), а тому цю суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України, обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно статті 4 КЗпП України, законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9\~ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини. Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617\~ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263\~ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачкою при її звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17. Згідно з ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. З урахуванням викладеного доводи відповідача про відсутність його вини у непроведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивачки є обґрунтованими, а посилання позивача на те, що відповідачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати України, а наданий висновок Торгово-промислової палати України носить консультативний характер є помилковим. Згідно з ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України/регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України/президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України/регіональної ТПП. У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України. Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним. Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили, позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 701,22 грн пропорційно задоволеним позовним вимогам. \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.ст.\~4,\~47,\~115,\~116,\~117,\~137,\~235\~КЗпП України,\~ст.ст.9, 82, 617 ЦК України, ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,\~

Outcome: partial