Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «БМ Банк» (далі - відповідач, банк) про визнання додаткової угоди недійсною. Просить визнати недійсною з моменту її підписання Додаткову угода №2 від 29 липня 2009 року до Кредитного договору №435/060208 від 06 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 лютого 2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», як кредитором, та [PERSON], як позичальником укладений Кредитний договір №435/060208 (далі - Кредитний договір), згідно з яким банк надав позивачу кредит у сумі 132 400,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних строком до 02 лютого 2023 року. Між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору від 29 липня 2009 року, на підставі якої було збільшено суму кредиту, а також встановлено кінцеву відсоткову ставку в розмірі 16,21%. Позивач вважає, що зазначена Додаткова угода №2 до Кредитного договору від 29 липня 2009 року повинна бути визнана недійсною. На думку позивача, умови, викладені в Додатковій угоді №2 є дискримінаційними, що значно погіршує становище позивача, як споживача в порівнянні із відповідачем. Як зазначає у позовній заяві Додаткова угода №2 до Кредитного договору від 29 липня 2009 року укладена під впливом обману. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 06 лютого 2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», як кредитором, та [PERSON], як позичальником укладений Кредитний договір №435/060208, згідно з яким банк надав позивачу кредит у сумі 132 400,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних строком до 02 лютого 2023 року. 29.07.2009 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору від 29 липня 2009 року, на підставі якої було збільшено суму кредиту, а також встановлено кінцеву відсоткову ставку в розмірі 16,21%. Як передбачено ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як передбачено ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до п. 6.1.1. Кредитного договору(у редакції чинній на момент укладення договору) Банк має право у виключних випадках приймати рішення за проханням Позичальника щодо подовження термінів повернення кредиту з наступним обов'язковим внесенням змін до графіку погашення кредиту. Згідно з положеннями п. 7.1.1. Кредитного договору (у редакції чинній на момент укладення договору) позичальник має право порушувати перед Банком питання про перенесення термінів повернення кредиту за даним Договором у випадку виникнення тимчасових фінансових або інших ускладнень з незалежних від нього причин. Сторонами не заперечується той факт, що ініціатором укладення оспорюваної Додаткової угоди № 2 був саме позивач, оскільки у зв'язку із погіршенням його фінансового становища не мав можливості сплачувати кредит на попередніх умовах. На звернення позивача, відповідач в порядку, передбаченому п.6.1.1. Кредитного договору, погодився внести зміни до Кредитного договору. Як передбачено п. 10.3 Кредитного договору всі зміни та доповнення до Договору оформляються в письмовій формі додатковими угодами, які є невід'ємними частинами договору. Відповідно до умов Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору №435/060208 від 06 лютого 2008 року від 29 липня 2009 року сторони домовилися, що сума Кредиту становить 137 278,66 (Сто тридцять сім тисяч двісті сімдесят вісім доларів США 66 центів), дата остаточного повернення кредиту 03 лютого 2023 року, процентна ставка починаючи з 29.07.2009 по 31.12.2010 - становитиме від 4% і зростатиме до 4,023% , а за період 01.01.2011 - 03.02.2023 - 16,21%. Як вбачається з умов Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору №435/060208 від 06 лютого 2008 року від 29 липня 2009 року, вони містять всі істотні зміни, які були внесені до Кредитного договору, а саме: змінений розмір суми кредиту та змінений графік погашення процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач, підписавши оспорювань угоду, шляхом вільного волевиявлення погодився на всі умови, викладені в ній. У суду немає жодних підстав вважати, що оспорювана Додаткова угода № 2 до Кредитного договору №435/060208 від 06 лютого 2008 року від 29 липня 2009 року укладена під впливом оману. Твердження позивача, що умови, викладені в Додатковій угоді №2 є дискримінаційними, що значно погіршує становище позивача, є необґрунтованими та безпідставними. На підставі вищевикладеного, позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed