Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визначити, що у спільній сумісній власності на квартиру за адресою: Донецька область, м.Родинське, вул.Краснолиманська, 58/29: 1/4 частка належить [PERSON], [INFO], 1/4 частка - [PERSON], [INFO], 1/4 частка - [PERSON], [INFO], та 1/4 частка [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що за свідоцтвом про право власності на житло №4/13-393 від 10.09.1998 квартира №29 за адресою: Донецька область, м.Родинське, вул.Краснолиманська, 58 в невизначених частках належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 09.06.2018 [PERSON] помер. Звернувшись до нотаріуса з приводу оформлення спадщини за законом на частку вказаної квартири після померлого [PERSON], постановою від 25.01.2019 нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної квартири з тих підстав, що квартира належала їй, [PERSON], [PERSON] та померлому [PERSON] в невизначених частках. В судове засідання позивач та її представник не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, на позові наполягають. Відповідач надав заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, відзив на позов не надав. Треті особи [PERSON] та [PERSON] правом участі в судовому засідання не скористались, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі та визнання позовних вимог. В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №4/13-393, виданого 10.09.1998 Державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Міністерства вугільної промисловості України м.Димитров, згідно з розпорядженням (наказом) №1/16-401 від 26.08.1998, квартира №29, розташована за адресою: Донецька область, м.Родинське, вул.Краснолиманська, 58 на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що здійснена реєстрація в КП БТІ м.Красноармійська за реєстром 58 (а.с.12, 13). Ринкова вартість вказаної квартири відповідно до сертифікату субєкта незалежної оцінки станом на 06.02.2019 складає 70\~829,72 грн. (а.с.15). [PERSON], [INFO], після державної реєстрації шлюбу 01.03.2008 змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). [PERSON], [INFO], після державної реєстрації шлюбу 03.06.2006 змінила прізвище на [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІІ-НО №028269 [PERSON], [INFO], помер 12.06.2018 (а.с.11). Позивач та [PERSON] з 25.01.1975 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6 звор.бік). 25.01.2019 позивач звернулась до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] для прийняття спадщини після смерті чоловіка. Постановою нотаріуса від 25.09.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири №29 за адресою: Донецька область, м.Родинське, вул.Краснолиманська, 58, оскільки у правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло №4/13-393 не визначені частки, що належать померлому, позивачу та третім особам (а.с.16). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Приписами ст.1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).\~\~Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.\~\~ У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України). Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно з п.17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 частка субєкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. За розясненнями, наведеними в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону «Про власність», ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (2006-07); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). За матеріалами справи судом встановлено, що після смерті одного з співвласників, позивач не може реалізувати своє право на прийняття спадщини за законом через те, що нотаріус відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом без виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. В раховуючи викладене, на підставі наведених законодавчих приписів, суд вважає, що належить визначити розмір часток кожного зі співвласників у спільній власності на спірну квартиру, зважаючи на те, що такі частки є рівними. Відтак позов підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved