Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] 10.10.2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Мотивував тим, що з 7.06.2003 року по 25.01.2016 року перебував із [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 25.01.2016 року шлюб з відповідачем розірвано. В період шлюбу ними було придбано у власність квартиру № 6 в будинку № 148, розташованому по вул. Леніна (нині вул. Центральна) м. Глобине Полтавської області. Квартира зареєстрована на ім»я колишньої дружини і перебуває в її користуванні. Посилаючись на викладене, позивач (з урахування уточнених позовних вимог) прохав визнати названу квартиру спільною сумісною власністю колишнього подружжя та визнати за ним право власності на ? частку спірної квартири. У останнє судове засідання позивач, його представник [PERSON] не з»явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Направили заяву про розгляд справи у їх відсутності. У засіданнях, які відбувалися раніше, позов підтримували, посилаючись на підстави та обставини, викладені в ньому. [PERSON], зокрема, пояснив, що квартира куплена за спільні кошти подружжя, в період щлюбу. Він в цей час працював і мав доходи, тому має право на половину нерухомого майна. Звернення до суду пояснив тим, що свого житла не має, проживає у спадковому будинку своєї матері, право на який , крім нього, має і його брат. Відповідач [PERSON] у останнє судове засідання не з»явилася. Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. В заяві до суду прохала завершити розгляд справи у її відсутності. У засіданні, що відбувалося раніше, позов визнала частково. Не заперечувала, що квартира придбана за спільні кошти її та відповідача, проте, вказувала , що її частка повинна становити 2/3, з врахуванням того, що з нею проживає малолітня дитина, права якої захищені законом. Дочка зареєстрована у квартирі, а тому кожен із зареєстрованих повинен мати рівні права. Крім цього, позивач перед поділом майна не одержав дозвіл на це органу опіки та піклування. Представник третьої особи Глобинської міської ради (як органу опіки та піклування та органу державної реєстрації) у останнє судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У засіданні, що відбувалося раніше представник третьої особи [PERSON] прохав вирішити позов на розсуд суду, мотивуючи тим, що в даному випадку мова не йде про відчуження майна, тому права дитини сторін жодним чином не порушені. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З 7.06.2003 року по 25.01.2016 року [PERSON] перебував із [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 25.01.2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Цим рішенням встановлено, що сторони припинили підтримувати шлюбно-сімейні стосунки з 15.10.2014 року. В період шлюбу за спільні кошти подружжя (вказана обставина визнана відповідачем, а тому доказуванню не підлягає) на підставі договору купівлі-продажу від 8 вересня 2004 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2660, було придбано у власність квартиру № 6 в будинку № 148, розташованому по вул. Леніна (нині вул. Центральна) м. Глобине Полтавської області, загальною площею 52,1 кв.м, жилою площею 34,1 кв.м. Оскільки покупцем виступила [PERSON], саме на неї 1.09.2004 року було зареєстроване вказане майно в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, тобто відповідач стала титульним власником житла. З дослідженої копії нотаріальної справи вбачається, що [PERSON] надавав приватному нотаріусу заяву про згоду на купівлю його дружиною названої квартири за їх спільні кошти - 11952 грн. В даний час спірна квартира перебуває в користуванні відповідача та неповнолітньої доньки сторін. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 цієї ж статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна норма міститься в ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч.1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На це ж вказує ч.2 ст. 370 ЦК України. За ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Встановивши, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу за спільні кошти, суд дійшов висновку, що вона є спільною сумісною власністю подружжя, а тому частка позивача у ній складає ?. З огляду на викладене, позов задовольняється повністю, так як ґрунтується на законі. Суд не взяв до уваги заперечення відповідача на позов з таких підстав. Згідно абз.2 ч.2 ст. 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Це означає, що відповідач мала надати суду докази на підтвердження обставин, які мають суттєве значення при вирішенні питання можливості відступу від рівності часток співвласників спірного має. Такі докази відповідачем не надано. Той факт , що дитина зареєстрована у квартирі на рівність часток не впливає, так як квартира була придбана за договором купівлі-продажу, а не приватизована. Також в даному спорі не вирішується питання відчуження житла, тому згода органів опіки та піклування не потрібна, адже права дитини на користування вказаною квартирою не порушуються. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України,стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем сплачено 551 грн. 21 коп. судового збору. Позов сплачено не в повному обсязі , так як позивач не мав правовстановлюючих документів на квартиру і не міг визначити її ринкову вартість, а отже, і дійсну ціну позову. Позов має дві вимоги майнового та немайнового характеру. Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Тому станом на 10.10.2016 року дату подачі позову до суду, позивач мав сплатити судовий збір ще й за вимогу майнового характеру. На завершення розгляду справи жодна із сторін не надала звіт про оцінку спірного майна суб»єктом оціночної діяльності, не заявляла клопотань про призначення судово-товарознавчої експертизи. Вказане право сторонам роз»яснювалося. В зв»язку з ненаданням необхідного доказу суд не може визначитися із дійсною ціною позову і стягнути судовий збір у розмірі 1% ціни позову. Тому стягується з позивача недоплачений судовий збір за максимальною ставкою, що діяла на час подання позову (за позовну вимогу майнового характеру) 5 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1.01.2016 року (1378 х 5 = 6890 грн.). Сплачений [PERSON] судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп. з [PERSON] на його користь не стягується відповідно до поданої ним заяви.

Outcome: approved