Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Карпенко В.Ю., звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про визнання дій протиправними, скасування запису про реєстрацію права власності. В обґрунтування позову зазначив, що 05.11.2019 року з Інформаційної довідки № 183055979 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач дізнався, що на майно, яке є предметом іпотеки, та розташоване за адресою: [ADDRESS] , незаконно перереєстровано за відповідачем АТ «Альфа-Банк». Також, з Інформаційної довідки № 183055979 вбачається, що відповідно до рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., здійснено реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.09.2019 року, індексний номер 48895125, зареєстровано право власності на належний об`єкт нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа-Банк», номер запису про право власності 33421357, дата державної реєстрації 25.09.2019 року. Позивач вважає, що вказані реєстраційні дії та записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Конституції України, вимог ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», а записи про державну реєстрацію права власності на спірне іпотечне майно АТ «Альфа-Банк» є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачами порушено численні норми діючого законодавства. При цьому, згідно наказу Міністерства юстиції України № 1256/5 від 19.04.2019 року «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» в частині пункту 3 - блокування доступу державному реєстратору виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкову С.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 6 місяців. Тобто до 19.10.2019 року на думку позивача він не мав права доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не мав права вчиняти будь-які реєстраційні дії, хоча в порушення усіх норм, вимог наказу незаконно здійснив реєстраційну дію 25.09.2019 року. Позивач вважає, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк». З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та АТ «Альфа-Банк» ніколи не було укладено ані кредитного договору, ані договору іпотеки № 107/08 від 14.08.2008 року, на підставі якого проведено реєстраційні дії, та позбавило права власності на нерухомість. Крім цього, кредитний договір № 83/08 від 14.08.2008 року було підписано АБ «АвтоЗАЗбанк» із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб (договір приєднання). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, та для надання кредитних коштів між позивачем та АБ «АвтоЗАЗбанк» укладено договір іпотеки № 107/08 від 14.08.2008 року відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, яке розташоване: [ADDRESS] . Відповідно до п. 15 вищевказаного договору № 107/08 від 14.08.2008 року встановлено, що іпотекодержатель, за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріусу; або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який згідно п. 17 є окремим договором який укладається між сторонами та підлягає нотаріальному посвідченню, укладений за попереднім узгодженням з Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що державним реєстратором внесено відповідний запис про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на підставі договору іпотеки № 107/08 від 14.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Гавриленко Н.Ю. При цьому, позивач жодних зобов`язань за кредитним договором іпотеки № 107/08 від 14.08.2008 року не порушував, заборгованості на час перереєстрації прав власності на предмет іпотеки, не мав, тобто у АТ «Альфа-Банк» не було жодних підстав звертатися до нотаріус для задоволення безпідставних, необґрунтованих вимог іпотекодержателя. [PERSON] звертає увагу суду, що умовами пункту договору іпотеки № 107/08 від 14.08.2008 року передбачено укладання між сторонами окремого Договору про задоволення вимог іпотекодержателя який підлягає нотаріальному посвідченню, за попереднім узгодженням з Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради. Але такий договір між сторонами не укладався. Відповідне унеможливлювало звернення Банку до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на АТ «Альфа-Банк». Норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, при цьому договір іпотеки № 107/08 від 14.08.2008 року не містить такого застереження, а має лише чітку вказівку на необхідність укладання окремого нотаріального договору з відповідним узгодженням в міській раді. Також, позивач посилається на вимоги статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до положень яких, сторони іпотечного договору можуть вирішити про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, стаття 37 Закону «України», визначає, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, але позивач зазначає, що жодних відомостей про проведення такої оцінки та вартості майна, йому, як споживачу фінансових послуг кредиту, не надсилалось. Отже, підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання можливо згідно ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» на підставі вимоги про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги Та лише після невиконання такої вимоги, іпотекодержатель зобов`язаний направити іпотекодавцю рішення-повідомлення про прийняття предмету іпотеки у свою власність за відповідною формою. Проте у позивача, відсутні будь-які вимоги про усунення порушення за кредитним договором, рішення-повідомлення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, також відсутні докази направлення та отримання таких документів позивачем. За відсутності документу, що підтверджують завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмових вимог, який є обов`язковим відповідно до п. 61 Порядку, державний реєстратор повинен був зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, з одночасним повідомленням заявника про необхідність надання протягом п`яти робочих днів необхідних документів, а у разі ненадання таких документів - відмовити в державній реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно до ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, позивач вважає, що проведення реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-Банк» здійснене за відсутності правових підстав. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем 2 - державним реєстратором (нотаріусом) не було встановлено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, наявності укладеного та нотаріально посвідченого за попереднім узгодженням з Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, не було перевірено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про те, чи перебуває дане майно в іпотеці у відповідача - 1, не було перевірено факт отримання останнього іпотекодавцем, не перевірено виконання умов щодо визначення вартості предмету іпотеки на момент проведення державної реєстрації права власності на такий предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» на підставі оцінки предмету іпотеки на момент проведення державної реєстрації права власності на такий предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» на підставі предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Також, державний реєстратор не перевірив документи наявності підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав тощо. Порушуючи положення п. 3-6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 25.09.2019 року прийняв оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за АТ «Альфа-Банк». Посилаючись на викладене, [PERSON] просить визнати протиправними дії АТ «Альфа-Банк» та Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. направлені на перереєстрацію права власності на об`єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа-Банк», номер запису про право власності 33421357, дата державної реєстрації 25.09.2019 року. Скасувати запис 33421357 про право власності за АТ «Альфа-Банк» на об`єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS] за проведеною державною реєстрацією 25.09.2019 року, на підставі рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького район Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.092019 року, індексний номер 48895125. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2019 року, з метою забезпечення позову [PERSON] накладено арешт на майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1924275623101); заборонено будь-яким особам та суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти (здійснювати) будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, користуватись ним, приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень та проводити будь-які інші дії з державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, яке розташоване: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1924275623101), - до набрання рішенням суду у даній цивільній справі законної сили. В іншій частині вимог заяви відмовлено. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18.02.2020 року, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2019 року про забезпечення позову - залишено без змін. Ухвалою судді від 06.03.2020 року, позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також, вказаною ухвалою встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. 13.04.2020 року на адресу суду від представника відповідача 1 АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити у позові у повному обсязі. Представник зазначає про правомірність рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на майно, що є предметом іпотеки, оскільки воно прийнято з наданням заявником всіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та у відповідності до Закону України «Про іпотеку». Ухвалою Орджонікідзевськогорайонного суду м. Запоріжжя від 24.06.2020 року, у задоволенні заяви АТ «Альфа-Банк» про зустрічне забезпечення - відмовлено, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 02.09.2020 року. Однак судове засідання, що було призначено на 02.09.2020 року було відкладено за клопотання представника відповідача на 09.11.2020 року. Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі; на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в задоволені позову просить відмовити. Відповідач Державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Ільющенков С.О. в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі, в задоволені позову просить відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, ознайомившись з доводами позивача, відповідачів, викладених в заявах по суті справи, перевіривши їх матеріалами справи, приходить до такого. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Крім того, згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.08.2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» як Банком та [PERSON] , як Позичальником, підписано кредитний договір № 84/08, предметом якого є відкриття Позичальникові кредитної лінії на поточні потреби в сумі 65 000 доларів США строком з 14.08.2008 року до 13.08.2018 року зі сплатою 14,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, та для надання кредитних коштів, між позивачем та Акціонерним Банком «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого ПАТ «НЕОС БАНК» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 1 про передачу прав за іпотечними договорами від 21.07.2014 року ПАТ «Альфа-Банк», укладено договір іпотеки № 107/08 від 14.08.2008 року відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, нежиле приміщення підвалу літ. А-3 загальною площею 104,8 кв.м., що знаходиться за адресою: приміщення [ADDRESS] , власником якого був позивач. Відповідно до п. 15 Іпотечного договору № 107/08 від 14.08.2008 року встановлено, що іпотекодержатель, за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріусу; або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який згідно п. 17 є окремим договором який укладається між сторонами та підлягає нотаріальному посвідченню, укладений за попереднім узгодженням з Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради. Згідно з витягу № 183055979 від 01.10.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що відповідно до рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., ним здійснено реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.09.2019 року, індексний номер 48895125, та зареєстровано право власності на належний позивачу об`єкт нерухомості, а саме нежиле приміщення підвалу літ. А-3 загальною площею 104,8 кв.м., що знаходиться за адресою: приміщення [ADDRESS] за АТ «Альфа-Банк», номер запису про право власності 33421357, дата державної реєстрації 25.09.2019 року. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України, передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, наявності договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Встановлено, що пункт 17 договору Іпотеки № 107/08 від 14.08.2008 року передбачає певні умови для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку: укладання між сторонами окремого Договору про задоволення вимог іпотекодержателя; нотаріальне посвідчення Договору про задоволення вимог іпотекодержателя; попереднім узгодження Договору про задоволення вимог іпотекодержателя з Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради. Договір іпотеки № 107/08 від 14.08.2008 року не містить такого застереження, а має лише чітку вказівку на необхідність укладання окремого нотаріального договору з відповідним узгодженням в міській раді. Відповідачами по справі не надано окремого Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який би було нотаріально посвідчено та попередньо узгоджено з Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради. Відсутність цих документів, виключала можливість АТ «Альфа-Банк» звертатися до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на належний позивачу об`єкт нерухомості, а саме нежиле приміщення підвалу літ. А-3 загальною площею 104,8 кв.м., що знаходиться за адресою: приміщення [ADDRESS] за АТ «Альфа-Банк». Відповідно Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков С.О. не мав законних підстав виносити рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.09.2019 року, індексний номер 48895125, та зареєструвати 25.09.2019 року право власності (номер запису 33421357) за АТ «Альфа-Банк». Більш того, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та\\або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту відповідних умов правочину. Виходячи із засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що до Державного реєстру можуть бути внесені виключно ті відомості, що не суперечать вимогам цього Закону та інших законодавчих актів України. Відповідно до п. 61 Порядку № 1127 Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем аппіпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-ІV та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 306/1224/16-ц. Разом з тим, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 24.04.2019 року у справі № 638/20000/16-ц, іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки разом із заявою про державну реєстрацію. Відповідачами такі докази надані суду не були. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Проте, АТ «Альфа-Банк» до матеріалів, що були подані до державного реєстратора та й суду відомостей про проведення оцінки та вартості майна надано не було. Статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. Відсутність необхідної та достовірної інформації у оцінювача про майно могло вплинути на визначення ринкової вартості цього майна на дату проведення оцінки. Здійснення оцінювачем оцінки нерухомого майна без доступу до цього майна, на підставі, зокрема, технічної документації об`єкта оцінки та його складових, ставить під сумнів об`єктивність проведеної оцінки та визначення ринкової вартості майна на дату оцінки. Разом з тим, на порушення вищенаведених вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1, матеріали справи не містять відомостей про виконання оцінювачем вищенаведених вимог та проведення ознайомлення з об`єктом оцінки за для встановлення його дійсного стану, проценту зносу, технічних характеристик та умов, що наявні на об`єкті оцінки в дійсності. Більш того, слід підкреслити, що згідно з п. 57 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Разом з цим, за відсутності доказів надання державному реєстратору звіту про оцінку майна, вбачається, що банком не було надано державному реєстратору звіту суб`єкта оціночної діяльності про вартість предмету іпотеки, що свідчить про не дотримання вимог п. 57 Порядку № 1127 при вчиненні спірної реєстраційної дії. Як вбачається з витягу № 183055979 від 01.10.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у графі «підстава виникнення права власності» відсутня інформація про надання заявником - іпотекодержателем оцінки вартості предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент державної реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк». При розгляді даної справи відповідачем не доведено, що оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності проводилася, тобто фактично іпотекодержатель АТ «Альфа-Банк» ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом України «Про іпотеку», так і Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, взявши до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved