Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] 27.08.2018 року, посилаючись на положення ст.1272 ЦК України звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк терміном у три місяці, з дати набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті, [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що строк звернення до нотаріальної контори ним пропущений з поважних причин, оскільки він не знав про наявність заповіту на його ім'я. Ухвалою судді від 28 серпня 2018 року відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. У підготовче засідання позивач не з'явився, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі на підставі наявних доказів. Представник відповідача - Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнаються. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Третя особа - Чернігівська районна державна нотаріальна контора, в підготовче судове засідання не забезпечила явку свого представника, надала заяву про розгляд справи без участі її представника. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] у смт. Олишівка Чернігівського району Чернігівської області у віці 94 роки померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 15.07.2015 р. Виконавчим комітетом Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.5/ Після її смерті відкрилась спадщина. До спадкового майна померлої належить земельна ділянка площею 5,69 га в межах згідно з планом, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Олишівської сільської ради. /а.с.10/ Довідка виконавчого комітету Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №1023 від 27.06.2018 року свідчить, що [PERSON], на день смерті [INFO]., була зареєстрована і проживала одна /а.с.6/. За життя, 8 лютого 1994 року [PERSON] зробила заповідальне розпорядження, згідно якого своїм спадкоємцем призначила [PERSON]. /а.с.7/ З огляду на викладене, в силу приписів ст.1234 ЦК України, позивач по справі є спадкоємцем за заповітом. Згідно з інформацією Чернігівської районної державної нотаріальної контори за №3818/01-16 від 12.09.2018 року спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON], не заводилась. /а.с.48/ Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог, суд досліджує поважність причини пропуску встановленого Законом строку. Суд виходить з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення встановлених Законом дій. Обговорюючи причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд ураховуючи факт відсутності доказів, що спростовують твердження позивача, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, прийшов до висновку, що дійсно пропуск строку допущений з поважної причини, а тому інтереси позивача підлягають судовому захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved