Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ «ШУ «Покровське» (далі - відповідач) на свою користь 90 000 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійних захворювань. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах з 13.01.2005 по 15.08.2018, займав посаду гірника очисного забою 4, потім 5 розряду, підземного з повним робочим днем у шахті; звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. В червні 2020 р. позивачу встановлено професійні захворювання: пневмоконіоз, ЛІТ 1-11 ст. за змішаним типом; Хронічна попереково-крижова радикулопатія Ід Es ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Після огляду на МСЕК за професійними захворюваннями позивачу встановлено первинно за сукупністю 60% втрати професійної працездатності з 24.07.2020 безстроково, визнано інвалідом 3 групи за професійним захворюванням з 24.07.2020 довічно; рекомендовані «Д» невролога, пульмонолога. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, адже він тривалий час постійно працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Стверджує, що робота на користь підприємства відповідача була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм; хворіє досить давно, неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно. Скаржиться на задишку при помірному фізичному навантаженні, ходьбі 50 м, кашель із важко відділяємою мокротою, особливо у ранковий час, загальну слабкість, втому, біль у грудинній клітині після кашлю, неспокійний сон, відчуття тривоги, біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, оніміння в лівій нозі, посилення болю під час незначного фізичного навантаження. Вказані обставини впливають на якість життя позивача та спричиняють моральні страждання, які останній оцінює в 90000 грн. Ухвалою суду від 24.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.22). Відповідач надіслав до суду відзив на позов, за змістом якого просить суд частково задовольнити позовну заяву та стягнути з відповідача на користь позивача 24 000 грн з утриманням обов`язкових платежів. Зазначає, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Вказує, що за роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці», користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію відповідача про необхідність переведення його на іншу, менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Одночасно відповідач вказує на те, що висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи або медично-консультаційної, або медично-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Звертає увагу суду, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати, пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Посилається на приписи ст.43 Конституції України, за якими кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Вказує, що позивачу у зв`язку із професійним захворюванням були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку. Відповідач також зазначає, що позивачу встановлено 3 групу інвалідності, яка є робочою, отже, позивач права на працю не позбавлений (а.с.27-29). Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з трудовою книжкою [NUMBER] позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах з 13.01.2005 по 15.08.2018, працюючи гірником очисного забою 4, 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті; 15.08.2018 звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.6-8). З 20.03.2018 по 29.03.2018, з 27.06.2018 по 15.08.2018, з 30.10.2019 по 08.11.2019 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозами: загострення хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліту з вираженим больовим, м`язово-тонічним, лівобічним корінцем, вираженими статико-динамічними порушеннями функцій хребта та ходи; хронічний бронхіт, фаза загострення, легенева недостатність І ст. (виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1938, 4129, 5804, а.с.14-17). З 13.11.2019 по 22.11.2019 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом хронічний бронхіт, фаза загострення, легенева недостатність І-ІІ ст., пневмоконіоз - підозра на професійне захворювання; скаржиться на задишку при підйомі на 2-3 поверх, відчуття нестачі повітря при важкому фізичному навантаженні, на кашель з відходженням жовтої мокроти вранці, швидку втомлюваність (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №6105, а.с.18). З 28.05.2020 по 04.06.2020 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом за висновком Центральної лікарсько-експертної комісії від 02.06.2020 №17/314: пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. за змішаним типом; хронічна попереково-крижова радикулопатія L4, L5 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Захворювання професійне, встановлено вперше (виписка із медичної картки №330, а.с.19). 24.06.2020 складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 25.06.2020 начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області Козак A.C., щодо причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання: пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. за змішаним типом; хронічна попереково-крижова радикулопатія L4, L5 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. За п.17 акту професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. За п.18 акту причинами виникнення професійних захворювань є - пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісті вільного діоксину кремнію до 5% - фактична величина 30,6-55,2 мг/м3 при нормативному значенні 10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 81-91,7% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 61,5-154,7 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 62,5-81,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується, фактична величина 10-30 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 30°-56% часу зміни, при нормативному значенні 25% зміни. Нахили корпусу 30-150 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо у зв`язку з тривалою роботою [PERSON] в умовах дії шкідливих виробничих факторів (а.с.10-13). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК № 851569 та довідкою МСЕК Серії 12ААА №090666 позивачу за результатом первинного огляду встановлена третя група інвалідності з 24.07.2020 за професійним захворюванням довічно; ступінь втрати професійної працездатності у відсотках за сукупністю 60% з 24.07.2020; рекомендовані заходи: «Д» невролог, пульмонолог, визначена потреба у медичній та соціальній допомозі, а саме, медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування за хронічною п/крижовою радикулопатією (а.с.9). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд зазначає, що факт установлення позивачу професійного захворювання, яке складається з комплексу захворювань, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 60% безстроково, що виникло через тривалу роботу у відповідача в умовах дії шкідливих виробничих факторів, що підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) та не спростовано відповідачем, систематичне проходження позивачем лікування з приводу відповідних захворювань, встановлення позивачу 3 групи інвалідності довічно та визначення потреби у медичному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні, апріорі свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача наведених висновків не спростовують, а також, враховуючи відсутність доказів на їх підтвердження, носять характер припущень. Усвідомлена робота позивача у відповідача та обізнаність про тяжкість і шкідливість технологічного процесу, як і встановлення позивачу 3 групи інвалідності, яка є робочою, як вказує відповідач, не знімає з останнього відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обумовленого тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на шахті, яке викликає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Покликання відповідача про відсутність висновку медичних органів по факту спричинення позивачу моральної шкоди не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом МОЗ від 22.11.1995 №212 (чинний до 28.09.2012) МСЕК мала, серед іншого, обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди (підпункт «д» пункту 1.1). За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Суд відмічає, що закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому внаслідок професійних захворювань лише на підставі висновку МСЕК, немає та не було, а наявність у МСЕК вказаного вище обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши ступінь втрати працездатності, залишкову працездатність потерпілого, характер захворювань тощо. Доводи відповідача про користування позивачем пільгами та компенсаціями під час роботи у відповідача суд також не бере до уваги, оскільки законодавець не ставить право працівника на відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обумовленого тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на шахті підприємства відповідача, в залежність від користування таким працівником законодавчо визначеними пільгами та компенсаціями під час роботи на підприємстві. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, наявність у позивача 60 % втрати професійної працездатності, встановлення з 24.07.2020 третьої групи інвалідності безстроково, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме, значне погіршення стану здоров`я позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в розмірі 90 000 грн, є завищеним та з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 46000 грн (сума зазначена з урахуванням обов`язкових податків та зборів). Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 429 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (51% від 840,80 грн.).

Outcome: partial