Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання окремої частини договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним з посиланням на вчинення внаслідок істотної помилки щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін по сплаті зазначеного боргу. Представник позивачів у призначене судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримує та просить його задовольнити, визнавши недійсною окрему частину договору купівлі-продажу квартири серія НАС № 450291 від 02.12.2015 року, укладеного між позивачами та [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., а саме абзац 2 пункту 7: «нам, Покупцям, відомо про те, що по сплаті за комунальними та іншими обов'язковими платежами по обслуговуванню квартири, що відчужується, виникли борги в загальній сумі 23 717, 39 (двадцять три тисячі сімсот сімнадцять гривень 39 копійок), які ми, Покупці, сплатимо за домовленістю з відповідними службами, на що я, Продавець, даю свою згоду». Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М. у призначене судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Враховуючи заяву представника позивачів, заяву відповідача про розгляд справи за їх відсутністю, та повідомлена належним чином третьої особи, яка не з'явилась у призначене судове засідання, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами у справі. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне. Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, захисту в судовому порядку підлягають виключно порушені, оспорювані або невизнані права, свободи чи інтереси особи. Статті 10,60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вказує ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вищезазначеної статті передбачені способи захисту, а саме: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено 21.12.2015 року договір купівлі продажу квартири № 64 (шістдесят чотири), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]), який підписаний сторонами у присутності нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М. та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М. Зареєстрований в реєстрі за № 2024. Відповідно до умов договору, а саме [PERSON] передав у власність, [PERSON] та [PERSON] приймали у власність по 1/2 (одній другій) частці кожний квартиру № 64 (шістдесят чотири), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]) та складається з двох жилих кімнат житловою площею 27,0 кв.м, загальною площею 50,6 кв.м. Відповідно до п.2 вищезазначеного договору квартира належить Продавцю на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 p., справа №646/7271/13-ц, провадження № 2/646/83/2014; рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 p., справа №646/7271/13, провадження № 22-ц/790/3262/14; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36615777 від 22.04.2015 p., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 622987563101, наданий Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області, державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] Відповідно до п.4 вищезазначеного договору продаж вчинено за суму 506 000 (п'ятсот шість тисяч) гривень, які гроші ми, [PERSON], [PERSON], зобов'язуємося сплатити в рівних частках кожний Продавцю, а я, [PERSON], зобов'язуюсь прийняти вказану вище суму грошей. Відповідно до п.5 вищезазначеного договору [PERSON] придбаває 1/2 (одну другу) частку вказаної квартири на особисті кошти, про що свідчить його заява від 02.12.2015 р. [PERSON] придбаває 1/2 (одну другу) частку вказаної квартири на особисті кошти, про що свідчить його заява від 02.12.2015 р. З вищезазначеного договору, а саме п.5 вбачається, що Продавець, свідчив, що вказана квартира є його особистою приватною власністю, на момент укладання цього договору вказана вище квартира не перебуває під арештом, забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона ке передана в іпотеку, у податковій заставі не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесена, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження цієї квартири, не укладено договорів найму, оренди, встановлення сервітуту, шлюбних контрактів, прав щодо неї у третіх осіб немає, внаслідок відчуження квартири не буде порушено прав та законних інтересів будь-яких осіб, в тому числі малолітніх, неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб. Відповідно до п.6 вищезазначеного договору вбачається, що Продавець, зобов'язуюся звільнити вказану квартиру від речей домашнього вжитку, передати її Покупцям у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень та умовам цього договору разом з ключами від цієї квартири 03.12.2015 р., на що Покупці, дали свою згоду. Крім того, у договору зазначено, що Покупцям, відомо про те, що по сплаті за комунальними та іншими обов'язковими платежами по обслуговуванню квартири, що відчужується, виникли борги в загальній сумі 23 717,39 грн. (двадцять три тисячі сімсот сімнадцять гривень 39 копійок), які Покупці, сплатимо за домовленістю з відповідними службами, на що Продавець, даю свою згоду. В обґрунтування позову щодо визнання недійсною окрему частину договору купівлі-продажу квартири серія НАС № 450291 від 02.12.2015 року, укладеного між позивачами та [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., а саме абзац 2 пункту 7: «нам, Покупцям, відомо про те, що по сплаті за комунальними та іншими обов'язковими платежами по обслуговуванню квартири, що відчужується, виникли борги в загальній сумі 23 717, 39 (двадцять три тисячі сімсот сімнадцять гривень 39 копійок), які ми, Покупці, сплатимо за домовленістю з відповідними службами, на що я, Продавець, даю свою згоду» позивачі посилаються на не вірне сприйняття природи цієї частини правочину, права та обов'язки сторін по сплаті зазначеного боргу. Вважають, що абзац 2 пункту 7 укладений внаслідок помилки. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено, що підстав для визнання недійсним окрему частину договору купівлі-продажу квартири серія НАС № 450291 від 02.12.2015 року, укладеного між позивачами та [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., а саме абзац 2 пункту 7: «нам, Покупцям, відомо про те, що по сплаті за комунальними та іншими обов'язковими платежами по обслуговуванню квартири, що відчужується, виникли борги в загальній сумі 23 717, 39 (двадцять три тисячі сімсот сімнадцять гривень 39 копійок), які ми, Покупці, сплатимо за домовленістю з відповідними службами, на що я, Продавець, даю свою згоду» з посилання позивачів на невірне сприйняття природи цієї частини правочину, права та обов'язки сторін по сплаті зазначеного боргу, суд не приймає до уваги, оскільки у договорі, який посвідчений нотаріально та підписаний обома сторонами сторони, останні були попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства, що регулюють укладання договору, зокрема щодо змісту, правових наслідків недійсності цього правочину, усвідомлюючи значення цього правочину, перебуваючи при здоровому розумі, якісній пам'яті, діючи добровільно зазначили, що Покупцям, позивачам у справі, відомо про те, що по сплаті за комунальними та іншими обов'язковими платежами по обслуговуванню квартири, що відчужується, виникли борги в загальній сумі 23 717,39 грн. (двадцять три тисячі сімсот сімнадцять гривень 39 копійок), які Покупці, зобов'язались сплатити за домовленістю з відповідними службами, на що Продавець, даю свою згоду, а покупці не заперечували. Позивачами не доведено підстав щодо визнання окремого пункту договору недійсним у відповідності ст. 203, 215 ЦК України. З матеріалів справи не вбачається, а сторонами у справі не надано доказів, які б свідчили про порушення прав чи інтересів позивачів. Крім того, з оглядом на визнання відповідачем позову, сторони не позбавлені права укласти додаткову угоду до договору купівлі-продажу в якій виключити аб.2 п.7 вищезазначеного договору. Враховуючи відсутність правових підстав щодо визнання аб.2 п.7 договору купівлі-продажу від 2.12.2015 року недійсним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed