Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] 21.12.2009р. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить винести рішення про звільнення його від сплати аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] Позов обгрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова 18.11.1994 року його зобов'язано до сплати аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 30.08.2002 року розмір аліментів було зменшено до 1/6 частини всіх видів заробітку. На даний час його матеріальне становище погіршилось, єдиним джерелом його доходів є пенсія, він страждає рядом захворювань, є інвалідом 1-ої групи, інвалідом війни, а тому не має можливості надавати матеріальної допомоги синові. Вважає, що його син не має права на отримання від нього грошової допомоги, оскільки є дієздатною повнолітньою особою, здобув самостійно вищу освіту, за своїм станом здоров'я може працювати і заробляти собі на життя. Крім того [PERSON] отримує таку ж пенсію по інвалідності як і він та проживає з матір'ю, що також забезпечена матеріально. Просить позов задовольнити, звільнити його від сплати аліментів на повнолітнього сина. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, у позовній заяві просив розглядати спір у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується відмітками в журналі вихідної кореспонденції суду. Про причини неявки суду відповідач не повідомив. Суд вважає, що справа може бути розглянута у відсутності сторін, виходячи з поданих доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких мотивів. Згідно ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] Сторони проживають окремо. Відповідач [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] Згідно рішення Деснянського районного суду м.Києва від 30.08.2002р. [PERSON] зобов'язаний до сплати аліментів в користь [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку. Відповідач [PERSON], є інвалідом 2-ої групи, непрацездатний. Тому твердження позивача про те, що син є працездатний і може сам себе забезпечити є безпідставними. У своєму позові [PERSON] вказує на те, що є інвалідом війни, його матеріальне становище погіршилося, проживає лише за рахунок пенсії, багато коштів тратить на медикаменти та лікування. А тому він не має можливості надавати матеріальну допомогу синові. Однак вказані обставини були підставою для постановлення Деснянським районним судом м.Києва 30.08.2002р. рішення про зменшення розміру стягуваних з позивача [PERSON] аліментів в користь [PERSON] до 1/6 частини всіх видів його заробітку. Відповідно до поданої позивачем довідки його пенсія з надбавками становить 5253,88грн. Суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від обов'язку надавати утримання непрацездатному синові. Тому суд вважає, що позивач [PERSON] за своїм матеріальним станом має можливість надавати таке утримання відповідачу [PERSON] у визначеному розмірі. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Outcome: dismissed