Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), Борівської сільської ради Макарівського району Київської області (далі - Борівська сільська рада), в якому вказав, що він та відповідач є власниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] , у рівних частинах, по 1/2 частині кожен. Як стало відомо позивачу, земельна ділянка, на якій розташоване вказане вище домоволодіння одноособово приватизована відповідачем, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №482448, який виданий на підставі рішення Борівської сільської ради 17 сесії 5 скликання №140 від 24.12.2008 року. Позивач вважає, що рішення Борівської сільської ради 17 сесії 5 скликання №140 від 24.12.2008 року слід визнати незаконним, а державний акт на право власності [PERSON] , на земельну ділянку з кадастровим номером 3222780401:01:004:0029, площею 0,2185 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на території Борівської сільської ради Макарівського району Київської області, серія ЯИ №482448, слід визнати недійсним, скасувавши запис про державну реєстрацію її права власності, оскільки воно набуте відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, порушує його права як співвласника будинку, який розташовується на спірній земельній ділянці. Ухвалою суду від 10.08.2020 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено третій особі строк на подання письмових пояснень. У встановлений судом строк від [PERSON] , надійшов відзив на позов, у якому вона позовні вимоги визнала повністю та не заперечила проти його задоволення. Також у встановлений судом строк від Борівської сільської ради надійшов відзив на позов, у якому рада позовні вимоги визнала повністю та не заперечила проти його задоволення. Головне управління Держгеокадастру у Київській області у встановлений судом строк письмових пояснень щодо спору не надало, що не є перешкодою для розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , є власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] , зокрема, ? частиною на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., 14.11.2001 р. за №1799 (а.с. 19) та іншою ? частиною цього ж будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.04.1996 року Макарівською державною нотаріальною конторою за №1049 (а.с. 18, 54). Відповідачу [PERSON] , також належить на праві власності ? частина вказаного домоволодіння, зокрема ? частина їй належить на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., 14.11.2001 р. за №1799 (а.с. 20) та інша ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.04.1996 року Макарівською державною нотаріальною конторою за №1049 (а.с. 18,54). Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] , передано у власність [PERSON] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №482448, [PERSON] , на підставі рішення Борівської сільської ради 17 сесії 5 скликання №140 від 24.12.2008 року передано у власність земельну ділянку площею 0,2185 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222780401:01:004:0029, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Акт зареєстровано за №322270001000637 від 31.03.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності (користування) на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 4 вказаної статті у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Аналогічна норма міститься і в ст. 155 ЗК України, відповідно до якої у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпоряджання належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Приймаючи визнання відповідачами позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач у порушення норм земельного законодавства одноособово приватизувала земельну ділянку, на якій знаходиться домоволодіння, що належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2522,40 грн. (а.с. 1) відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів у рівних частинах по 1261,20 грн., з кожного на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved