Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] 10.11.2020 року звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2009 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . Позивач стверджує, що з моменту розлучення і по даний час відповідач сина жодного разу не бачив. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] відповідач з 2014 року не надає, хоча є судовий наказ Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2011 року по справі № 2-1495/11 про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі ј заробітку щомісячно. Позивач зазначає, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується із сином взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач не бере участі у житті свого сина. Місцезнаходження [PERSON] не відомо, що унеможливлює виїзд сина за кордон у туристичні тури, чим обмежує його право на відпочинок, що негативно впливає на моральний стан дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться життям сина, не відвідував його ані вдома ані в дитячому дошкільному закладі ані в школі, що свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову на протязі п`яти днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 18). 28.12.2020 року [PERSON] на виконання вимог ухвали подано до суду виправлену позовну заяву (а.с. 21-23). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.01.2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та витребувано від Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок про розв`язання спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 27, 28). Ухвалою суду від 08.02.2021 р. задоволено клопотання позивача про виклик свідків (а.с. 43, 44). Ухвалою суду від 08.02.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 41, 42). 25.03.2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.03.2021 року про позбавлення батьківських прав (а.с. 63-65). В судовому засіданні позивач просила задовольнити позов, надала пояснення, викладені у позовній заяві, додатково пояснила, що син [PERSON] займається футболом, проте їздити на змагання дитина не може через те, що знайти відповідача неможливо, зв`язок з [PERSON] втрачений, більше семи років вона відповідача не бачила, аліменти на сина відповідач не сплачує, востаннє [PERSON] бачив свого батька у 3-4 роки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за вказаною у позові адресою та за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Сова Т.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги на наданий суду висновок органу опіки та піклування. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного та думки позивача судом протокольно постановлено ухвалу про заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, свідків, думку дитини сторін по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.11.2011 року по справі № 2-5270/11 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2011 року по справі № 2-1495/11 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.02.2011 року (а.с. 6). За повідомленням позивача відповідач більше семи років аліменти на утримання дитини не сплачує, весь цей час до сина жодного разу не з`являвся. Згідно положень ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно положень частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідку старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13.12.2016 року № 17093/125/50-2016, відповідно якої слідчим відділом проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 12015100040017093 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2015 року за ч. 1 ст. 164 КК України за заявою [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітнього сина. Станом на 13.12.2016 у вказаному кримінальному провадженні триває досудове розслідування та проводяться заходи по становленню місцезнаходження [PERSON] , так як місцезнаходження останнього невідомо (а.с. 15). За повідомленням керівника Дитячого навчального закладу № 535 від 20.02.2017, [PERSON] , [INFO] , відвідував дитячий садок з 2015 року. Дитина виховується в неповній сім`ї, увесь час вихованням сина займалися лише мати [PERSON] та її родина. Батько не приводив і не забирав дитину, не відвідував батьківські збори та дитячі заходи взагалі, за весь час перебування дитини в садку батько не з`являвся (а.с. 11). Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , наданої директором та класним керівником Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 258 м. Києва від 03.09.2020 № 01-18/353, [PERSON] навчається в 4-В класі. За період навчання [PERSON] за необхідності в школу відвідувала тільки мама [PERSON] . При розмовах серед дітей про батька дитина не згадує взагалі. Увесь час вихованням сина займалася лише мати [PERSON] та її родина. В сім`ї приділяється належна увага вихованню дитини. Мама завжди відвідує батьківські збори, дитячі свята, цікавиться поведінкою та навчанням дитини в школі. Батько не приводить і не забирає дитину, не відвідує батьківські збори та дитячі заходи взагалі, за весь час навчання дитини в школі батько не з`являвся (а.с. 10). Відповідно положень ст. 171 СК України судом була з`ясована думка дитини сторін по справі у цьому спорі. Дитина [PERSON] пояснив, що він навчається у 4-В класі, грає в футбол, живе з мамою, яка за ним піклується, свого батька востаннє він бачив коли ще не ходив у дитячий садок, батько з ним не зустрічається, на свята та дні народження до нього ніколи не приходив, він згоден на позбавлення його батька батьківських прав. Судом була допитана свідок зі сторони позивача [PERSON] , яка засвідчила, що вона з 2013 року сусідка [PERSON] , відповідача вона ніколи не бачила. Вихованням дитини [PERSON] займається позивач, яка водила сина в садок, в школу, гуляє із сином у дворі. Перешкод у зустрічах з дитиною позивач відповідачу ніколи не чинила, останній до свого сина жодного разу не приходив. Свідок [PERSON] засвідчив, що він є сусідом позивача, знає її з дитинства. Після весілля [PERSON] прожила зі своїм чоловіком близько року, потім постійно була сама і одна виховувала дитину. Відповідача він вже багато років не бачив, до дитини відповідач не приходив. Син позивача росте без батька. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.03.2021 року за № 103/2392/41/3 (протокол засідання Комісії № 6 від 17.03.2021), малолітній [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з матір`ю [PERSON] , яка самостійно займається його вихованням та утриманням, на даний час родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] з 2011 року з сином не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться його життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає. Відповідно до довідки, наданої Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, місцезнаходження [PERSON] невідомо. Малолітній [PERSON] , 2010 року народження, навчається в середній загальноосвітній шкоді І-ІІІ ступенів № 258 Дніпровького району м. Києва з 2016 року. Батько дитини [PERSON] не приводить і не забирає дитину, не відвідує батьківські збори та дитячі заходи взагалі, за весь час навчання дитини в школі батько не з`являвся, що підтверджується характеристикою наданою директором СЗШ № 258 Н.Гаврильченко. Відповідно вказаного висновку Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини (а.с. 64, 65). Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , не проявляє до дитини батьківської турботи, не піклується про сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не зустрічається і не спілкується з сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток дитини, не готує сина до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням та побутовими потребами, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, дитина проживає з позивачем, яка займається вихованням та утриманням сина. За вимогами частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування наведеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в дохід держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved