Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Вигівський Я.В., звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником автомобіля марки «ВМW» модель 316І р/н [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу право користування вказаним транспортним засобом має [PERSON] 01.04.2019 року о 18-40 год. [PERSON] керував автомобілем марки «FORD SIERRA» д/н [NUMBER] в м. Енергодар Запорізької області, по вул. Молодіжна на перехресті з пр-том Будівельників, виконуючи поворот ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по пр-ту Будівельників. Водій [PERSON] своїми діями порушив п. 10.5 ПДР України. Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.06.2019 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 02.07.2019 року. Також, у результаті ДТП автомобілям спричинені механічні пошкодження. Відповідач відмовився добровільно відшкодувати позивачеві спричинену шкоду. З метою визначення розміру матеріальної шкоди третьою особою на підставі Договору комісії на проведення автотоварознавчого дослідження від 31.07.2019 року замовлено послугу із встановлення вартості матеріальних збитків. Про проведення автотоварознавчого дослідження [PERSON] повідомлявся своєчасно, проте участі у відповідному дослідженні не взяв. Відповідно до Висновку № 143 експертного атотоварознавчого дослідження з питання встановлення вартості матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля «BMW 316І», реєстраційний номер [NUMBER] , від 06.08.2019 року розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу винними діями відповідача становить 14525,81 гри. Просять стягнути з [PERSON] на користь\~ [PERSON] \~шкоду,\~заподіяну у\~результаті ДТП\~у розмірі\~14525,81\~грн.\~та судові\~втрати. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.01.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 48). Ухвалою суду від 09.04.2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 61). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] , представник позивача- адвокат Вигівський Я.В., третя особа [PERSON] через канцелярію суду надали заяви, у яких просять позовні вимоги задовольнити, справу розглядати у їх відсутність (а.с. 68, 69, 70). Відповідач [PERSON] причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надавав. Сповіщався про дату та час судового засідання за адресою останнього відомого його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими конвертами з відповідною відміткою (а.с. 53, 66). Оскільки справа розглядається за останнім відомим місцем мешкання відповідача, останній також викликався у судове засідання через оголошення, опубліковане на офіційному на веб-сайті «Судова влада» (а.с. 51, 67). В порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином,\~згідно з\~вимогами ст.ст.\~128\~ЦПК України,\~відповідач [PERSON] \~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи належним чином. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наявності умов для проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.06.2019 року [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП. Постанова набрала законної сили 02.07.2019 року (а.с. 13-14). Згідно вказаної постанови [PERSON] 01.04.2019 року о 18 годині 40 хвилин, керував транспортним засобом- автомобілем марки «FORD SIERRA» д/н [NUMBER] в м. Енергодар Запорізької області, по вулиці Молодіжна на перехресті з проспектом Будівельників, виконуючи поворот ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW» д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , який рухався по проспекту Будівельників, чим порушив п. 10.5 Правил дорожнього руху України. У результаті ДТП автомобілям були спричинені механічні пошкодження. Згідно висновку судового експерта № 143 від 06.08.2019 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки «BMW 316І» р/н [NUMBER] у результаті пошкодження при ДТП складає 14525,81грн. (а.с. 15-28). Відповідно до ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є у тому числі завдання майнової (матеріальної) шкоди. Статтею 22\~ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~Цивільного кодексу\~України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані суду докази в їх сукупності свідчать про доведеність обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування завданої їй шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та завданою позивачу шкодою. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, завданої ДТП у розмірі 14525,81грн. є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з [PERSON] судових витрат суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст.\~133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частиною 3 статті 4\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 6 та ст. 17\~Закону №\~5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги. Згідно п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст.\~19\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст.\~26\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, якщо обов`язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Однак, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги (а.с. 42), ордер (а.с. 43), попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат (а.с. 10-12). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Згідно рахунку № 751 від 31.07.2019 року вартість проведення автотоварознавчої експертизи склала 1500,00грн. (а.с. 35), яка була сплачена, що підтверджується відповідною банківською квитанцією (а.с. 36). Таким чином, вимоги в цій частині підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що понесені позивачем судові витрати у вигляді розміру суми сплаченого судового збору 768,40грн (а.с. 1), підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial