Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) в якому просила стягнути з останнього заборгованість за договором позики посилаючись на те, що 01.03.2012 року між сторонами було укладено договір позики за умовами якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 8000 дол. США., що підтверджується письмовою розпискою, з кінцевим терміном повернення до 01.03.2014 року, проте до вказаного часу позику не повернув та добровільному порядку відмовляється її повертати. Станом на 06.03.2014 року 8000 дол. США. еквівалентно 75600 грн. (курс НБУ за 1 дол.. США - 9,45 грн.). В судове засідання позивач не з'явився, згідно заяви просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, згідно поданої заяви позовні вимоги визнав, просив справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечив. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.03.2012 року між сторонами було укладено договір позики за умовами якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 8000 дол. США. (підтверджується письмовою розпискою, а.с.11, 11 зворот) з кінцевим терміном повернення до 01.03.2014 року, проте до вказаного часу позику не повернув та добровільному порядку відмовляється її повертати. Станом на 06.03.2014 року 8000 дол. США. еквівалентно 75600 грн. (курс НБУ за 1 дол.. США - 9,45 грн.). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1147 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належними чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що вищевказана розписка від 01.03.2012 року є належним та допустимим доказом укладення між сторонами договору позики на умовах викладених в ній та факту отримання коштів в позику відповідачем. В той же час, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд його приймає та на цій підставі позов задовольняє. Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 799 грн. 21 коп. судового збору.

Outcome: approved