Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] 18 липня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов'язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди, позовні вимоги не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилався на те, що він з 09 грудня 2010 року працював на посаді економіста в ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк» і з 19 червня 2014 року його було звільнено з роботи за згодою сторін. Але при звільненні з ним не було проведено повний розрахунок: йому не в повному розмірі виплачена нарахована заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, а потім через це і не своєчасно проведено повний розрахунок. Вважає такі дії відповідача протиправними, звернувся до відповідача і територіальне управління праці з питанням про виплату решти вказаних сум, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір. Йому завдана моральна шкода. Крім того, відповідач не зробив передбачених законом відрахувань з його зарплати в пенсійний фонд. Він писав звернення до відповідача про усунення вказаного, але нічого зроблено не було. Просив стягнути в повному обсязі нараховану і не виплачену зарплату за квітень-червень 2014 року, невиплачену компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і моральну шкоду, зобов'язати відповідача сплатити обов'язкові платежі в пенсійний фонд, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, фактично погодився з вимогами позивача і не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до наказу № 199-вк від 09 грудня 2010 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду економіста відділення № 3 м. Дніпропетровська ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», головний офіс і юридична адреса якого знаходяться в м. Донецьк. Згідно з наказом № 75-вк від 01 листопада 2013 року він був переведений на посаду провідного економіста ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», де і пропрацював до 19 червня 2014 року. Наказом № 84/1-вк від 19 червня 2014 року позивача було звільнено з роботи з 19 червня 2014 року за згодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку. Але при вказаному звільненні з ним не було проведено повний розрахунок: йому не в повному розмірі виплачена нарахована заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, не сплачені відрахування в пенсійний фонд, а потім через це і не своєчасно проведено повний розрахунок. Вважає такі дії відповідача протиправними, звернувся письмово до відповідача з питанням про виплату вказаних сум, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір. Позивач вважає, що вказаними протиправними діями йому було також завдано моральної шкоди. Він писав звернення до відповідача про усунення вказаного, але нічого зроблено не було і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні з'ясовано, що дійсно у відповідності до наказу № 199-вк від 09 грудня 2010 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду економіста відділення № 3 м. Дніпропетровська ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», головний офіс і юридична адреса якого знаходяться в м. Донецьк. Згідно з наказом № 75-вк від 01 листопада 2013 року він був переведений на посаду провідного економіста ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», де і пропрацював до 19 червня 2014 року. Наказом № 84/1-вк від 19 червня 2014 року позивача було звільнено з роботи з 19 червня 2014 року за згодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку. Позивач отримав витяг з наказу про своє звільнення та свій розрахунковий листок, довідку про зарплату, з яких дізнався, що приймаючи рішення про виплату йому заробітної плати і компенсації невикористаної відпустки відповідач не вірно провів розрахунок і взагалі ніяких виплат відразу після звільнення не провів. У відповідності до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак вказані вимоги закону відповідачем належним чином виконані не були. Суми, належні позивачу при звільненні, у повному обсязі відповідачем сплачені не були. [PERSON] звертався із письмовою заявою до відповідача із проханням про проведення розрахунку та виплати йому вказаних сум у повному обсязі (компенсації невикористаної відпустки та інш.). Проте до цього часу його законні вимоги відповідачем не задоволені. Належні йому до сплати суми відповідачем не виплачені. Відповідно до наданих позивачем розрахункових довідок відповідача невиплачена заробітна плата [PERSON] складає за: квітень 2014 року - 2863 грн. 33 коп., за травень 2014 року - 2867 грн. 90 коп. і за червень 2014 року - 2099 грн. 95 коп., невиплачена компенсація за невикористану відпустку становить 4609 грн. 70 коп. У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до абзацу 3 п. 2 вищевказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, за цей період, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні дні) на число відпрацьованих робочих днів. Відповідно до довідки про середню заробітну плату від 19 червня 2014 року зарплата позивача складає 3500 грн.., з вирахуванням обов'язкових внесків (126 грн.) ця зарплата буде 3374 грн., затримка при розрахунку по день винесення рішення судом складає 5.5 місяців (з 19 червня по 02 грудня 2014 року), отже заробітна плат за весь час затримки розрахунку позивача при звільненні складає 18557 грн. (3374х5.5=18557). Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. На підставі ч. 2 ст. 75 ЦПК України судові видатки, понесені судом, стягуються з кожної сторони пропорційно тої частини позову, щодо якої рішення ухвалене проти неї і зараховуються в дохід держави, тому, оскільки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» позивачем при пред'явленні позову до суду не був сплачений судовий збір, суд вважає необхідним стягнути вказані кошти з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 309 грн. 98 коп.. Частина 1 статті 2371 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим їм органом моральної шкоди працівникові проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і жадають від його додаткових зусиль для організації свого життя. Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Стосовно позовних вимог про зобов'язання вчинити певні дії, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не основані на законі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача по видачі наказу про звільнення, виплаті конкретних сум, повного розрахунку при звільненні, протиправності дій, а відповідач це не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань є припущенням. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог про заробітну плату, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. Вирішення даного позову та прийняття відповідного обґрунтованого по ньому запропонованого відповідачем рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями позивача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Строк позовної давності не сплинув, відповідач коштами позивача користується триавалий час. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за: квітень 2014 року в сумі 2863 грн. 33 коп., за травень 2014 року в сумі 2867 грн. 90 коп. і за червень 2014 року - 2099 грн. 95 коп., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4609 грн. 70 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18557 грн., а всього 30997 грн. 88 коп., стягнути з відповідача ПАТ «Комерційний банк «Промекеномбанк» на користь держави судовий збір в сумі 309 грн. 98 коп., в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк» про зобов'язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди слід відмовити. Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, знайшли частково своє підтвердження в ході судового засідання і вони підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial