Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Стахановської міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на наступне. 11 липня 2003 року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина за законом у вигляді квартири № 2 будинку № 9 з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Луганська область, м. Кадіївка, вул. Технологічна, що складає 43/100 частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0630 га, розташованої за адресою: Луганська область, м. Кадіївка, вул. Технологічна, 9/2, яку надано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. 19 листопада 2013 року позивачі оформили спадщину після смерті [PERSON], померлого 11 липня 2003 року. 04 серпня 2012 року померла їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина за законом у вигляді 1/3 частини квартири № 2 будинку № 9 з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Луганська область, м. Кадіївка, вул. Технологічна, що складає 43/100 частини житлового будинку та 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0630 га, розташованої за адресою: Луганська область, м. Кадіївка, вул. Технологічна, 9/2, яку надано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Спадкоємцями за законом є позивачі - [PERSON], [PERSON], діти померлої [PERSON]. Позивачі звернулися до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті 04 серпня 2012 року [PERSON]. Розглянувши подані ними документи та мотивуючі тією обставиною, що за даними Спадкового реєстру, Спадкова справа до майна померлої 04.08.2012 року [PERSON] [INFO], вже була заведена 10.01.2013 року за № 19/2013 Стахановською державною нотаріальною конторою, то відповідно до п.п. 2.4 п. 2 Глави 10 Порядку у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовив позивачам у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснив право її подачі за місцезнаходженням цієї справи. В судове засідання позивачі не зявилися, надали до суду письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі та підтримали вимоги, викладені у позові. В судове засідання представник відповідача не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачі не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 396553, виданого 12 липня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] помер 11 липня 2003 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 974. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 340732, виданого 06 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла 04 серпня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 974. Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-810 та копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13033919, виданих державним нотаріусом Стахановської державної нотаріальної контори [PERSON] від 19 листопада 2013 року, [PERSON] отримала у спадок 1/3 частину квартири (як 43/300 частини будинку) після смерті [PERSON], померлого 11 липня 2003 року. Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-812, копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13037807, виданих державним нотаріусом Стахановської державної нотаріальної контори [PERSON] від 19 листопада 2013 року, копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4400572992013, наданого на запит [PERSON] від 12 грудня 2013 року, [PERSON] отримала у спадок 1/3 частину земельної ділянки, площа якої 0,0630 гектарів, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Кадіївка, вул. Технологічна, 9/2, яку надано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка належала [PERSON], померлому 11 липня 2003 року, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № [NUMBER], виданого на підставі рішення виконкому Стахановської міської ради № 428 від 21 жовтня 1997 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 694 від 09 січня 1998 року. Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-811 та копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13035308, виданих державним нотаріусом Стахановської державної нотаріальної контори [PERSON] від 19 листопада 2013 року, [PERSON] отримав у спадок 1/3 частину квартири (як 43/300 частини будинку) після смерті [PERSON], померлого 11 липня 2003 року. Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-813, копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13039965, виданих державним нотаріусом Стахановської державної нотаріальної контори [PERSON] від 19 листопада 2013 року, копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4400572992013, наданого на запит [PERSON] від 12 грудня 2013 року, [PERSON] отримав у спадок 1/3 частину земельної ділянки, площа якої 0,0630 гектарів, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Кадіївка, вул. Технологічна, 9/2, яку надано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка належала [PERSON], померлому 11 липня 2003 року, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № [NUMBER], виданого на підставі рішення виконкому Стахановської міської ради № 428 від 21 жовтня 1997 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 694 від 09 січня 1998 року. Згідно із копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43635954, наданої державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] від 19 квітня 2016 року, 10 січня 2013 року Стахановська державна нотаріальна контора завела спадкову справу № 19/2013 після смерті [PERSON], померлої 04 серпня 2012 року. Згідно із копією листа державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] № 1683/02-16від 02 червня 2016 року, завести спадкову справу до майна померлої 04.08.2012 року [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована за адресою: [INFO] неможливо, оскільки, відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з відповідними змінами та доповненнями (далі - Порядок) Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви про прийняття спадщини. Оскільки, за даними Спадкового реєстру, Спадкова справа до майна померлої 04.08.2012 року [PERSON] [INFO], вже була заведена 10.01.2013 року за № 19/2013 Стахановською державною нотаріальною конторою, то відповідно до п.п. 2.4 п. 2 Глави 10 Порядку у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Суд зауважує, що предметом розгляду у цій справі є визнання за позивачами права власності на нерухоме майно в порядку спадкування після їх померлої матері. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати, зокрема, місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини позивачами. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Аналогічні правові позиції викладені в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, обговореному 01 березня 2013 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Суд зазначає, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 04.08.2012 року, була заведена за № 19/2013 у Стахановській державній нотаріальній конторі, тобто на території, яка є непідконтрольною українській владі станом на час розгляду справи, а отже суд позбавлений будь-якої можливості щодо зясування кола спадкоємців, які виявили бажання прийняти спадщину, в тому числі зясування того, які саме особи звернулися до Стахановської державної нотаріальної контори із заявою щодо прийняття або відмови від прийняття спадщини. Посилання позивачів на те, що саме вони та лише вони звернулися до Стахановської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Із змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України вбачається, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, в той час як суд позбавлений можливості витребувати належним чином завірену копію або оригінал спадкової справи з тимчасово неконтрольованої території України, що є абсолютно необхідним для визначення кола спадкоємців. Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру, яка надана позивачами, не містить відомостей про спадкоємців, які виявили бажання прийняти спадщину або відмовилися від її прийняття. Більш того, за відсутності будь-яких достовірних та належних доказів звернення позивачів із заявами про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті їх матері (нотаріально засвідчена копія або оригінал заяви про прийняття спадщини, прийнята нотаріусом після смерті матері позивачів), а також із урахуванням відсутності будь-яких відомостей щодо реєстрації місця проживання спадкодавця (матері позивачів) станом на час її смерті, суд приходить до висновку про відсутність доказів того, що позивачі прийняли спадщину у шестимісячний строк, встановлений Цивільним кодексом України, або постійно проживали із спадкодавцем станом на час її смерті. Практика судів апеляційної та першої інстанцій, яка надана позивачами до позовної заяви, не береться судом до уваги, адже по-перше обовязковими для врахування судом є лише правові висновки Верховного Суду України, а по-друге у наданій позивачами судовій практиці, зокрема Апеляційного суду Донецької області, Сєвєродонецького міського суду Луганської області, тощо заведення спадкових справ відбувалося на контрольованій території України, тобто суд мав доступ до спадкової справи та, відповідно, суд мав можливість встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Посилання позивачів на рішення ЄСПЛ також є неналежними, адже вказані ними у позовній заяві рішення не мають прямого відношення до спірних правовідносин та носять загальний характер в розрізі спірних правовідносин. Суд також звертає увагу, що згідно із ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З викладених норм вбачається, що суд з власної ініціативи з метою оцінки достовірності доказів також має право вимагати подання оригіналу письмового доказу, якщо у нього існують сумніви в достовірності фотокопій певних документів. Суд неодноразово пропонував позивачам надати оригінали для огляду або нотаріально засвідчені копії правовстановлюючих документів та документів щодо реалізації ними своїх спадкових прав, проте позивачі не відреагували на вказану пропозицію суду, що в свою чергу унеможливило встановлення судом достовірності фотокопій документів. Будь-яких поважних причин неможливості надання нотаріально засвідчених копій або оригіналів документів суду повідомлено не було. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не було заявлено про наявність у нього судових витрат, а отже судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed