Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

[PERSON] 20 листопада 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Комфі Трейд» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії по заміні товару і стягнення неустойки, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та вході судового засідання посилається на те, що він 17 серпня 2018 року придбав в магазині ТОВ «Комфі Трейд» ноутбук Леново вартістю 15 299 грн., що підтверджується видатковою накладною № 0061 від 17 серпня 2018 року. При початку роботи і необхідністю установки програм вказаний ноутбук не працював, мав виробничі дефекти, вийшов з ладу, і так як він перебуває на гарантійному терміні - позивач 28 серпня 2018 року ж звернувся до магазину ТОВ «Комфі Трейд» та передав його по Акту прийому-передачі менеджеру з ремонту техніки представнику ТОВ «Комфі Трейд». Але відповідач заміну товари не провів, експертного дослідження не проведено, тривала переписка з відповідачем призвела до ремонту ноутбука і повернення його йому. Отже ремонтом і заміною деталей і частин ноутбука відповідач фактично визнав виробний брак товару і істотні недоліки ноутбука, але замінити товар відмовився. Позивач вважає, що з його сторони приймались всі можливі міри з приводу врегулювання даного витання. До теперішнього часу позивачу невідомі причини, з яких товар неможливо було поміняти на інший новий такої ж якості, відповідач не надав йому експертного висновку до теперішнього часу. На день звернення до суду позивачу відповідь надана не була, товар на новий не замінено, а куплений ним несправний товар відповідач відремонтував лише через шість місяців. Позивач вважає вказане неправомірним, йому завдана матеріальна шкода, він поніс збитки, а законом передбачені і штрафні санкції за невиконання умов договору. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення вказаного (заміну неякісного товару на новий або повернення коштів) також ні до чого не призвели, на його неодноразові звернення до відповідача з питанням повернення, виплати коштів відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачу завдані збитки. Позивач просив суд захистити його права як споживача, зобов`язати відповідача замінити йому неякісний товар на новий, стягнути неустойку за затримку цього, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Комфі Трейд» в судовому засіданні і в письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно позивач придбав у них вказаний ноутбук Леново. Через несправність цього товару вони запропонували позивачу провести експертизу і ремонт ноутбука, але позивач відмовився від цього, по гарантії огляну товар і запропонували усунути недоліку, але позивач не дав згоду на це. Позивач погодився на вказане лише через шість місяців, вони прийняли ноутбук і за два дні відремонтували, отже це не були істотні недоліки товару. Зараз ноутбук знаходиться в користуванні у позивача, він працює. Неустойка по таким вимогам позивача законом не передбачена. По закону вони мають право повернути позивачу відремонтований товар, що вони робили. Протиправних дій в них не було. На письмові звернення позивача вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Позовні вимоги не доведені. Вважають позовні вимоги до них безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, з`ясувавши позицію та думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 17 серпня 2018 року позивачем був придбаний товар - ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK (80XH01VRRA) Platinum Grey у магазині «Comfy», який належить відповідачу, та розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний товар має встановлену виробником товару операційну систему FreeDOS, що підтверджується доданими характеристиками товару. 28 серпня 2018 року, виявивши недоліки у роботі товару («при встановленні відео драйвера починає мерехтіти екран»), позивач вперше звернувся до магазину з письмовою вимогою замінити товар на такий же, припускаючи, що недоліки у товарі є істотними. Враховуючи, що працівники магазину не мають необхідної технічної бази та достатніх повноважень, необхідних для проведення діагностики товару та надання висновку щодо наявності або відсутності істотних недоліків у товарі, того ж дня (28 серпня 2018 року) товар - ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK (80XH01VRRA) Platinum Grey - за згодою позивача був переданий до авторизованого сервісного центру для проведення його діагностики (мета передачі товару до АСЦ зазначена у Акті прийому-передачі товару). Інших вимог, зокрема, вимоги про здійснення гарантійного ремонту товару, позивач не заявляв ні 28 серпня 2018 року, ні протягом усього строку перебування товару в авторизованому сервісному центрі, ні після повернення товару з сервісного центру. Згідно Акту технічного огляду та діагностики № 1080497 від 07 вересня 2018 року, наданого авторизованим сервісним центром ТОВ «Ф1 Продакшн» встановлено, що недоліки у товарі можуть бути усунуті шляхом заміни дисплею NBC LV AUО В156НТІМ03.6 FHD AG S NB LCD, тому відповідачу було запропоновано безоплатно усунути недоліки у товарі. У разі виявлення виробничого недоліку у товарі (який не є істотним), споживач має право на власний розсуд пред`явити одну із 3 (трьох) альтернативних вимог, передбачених абз. 1 ч. 1 ст. 8 Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідачем не проводився гарантійний ремонт товару до моменту отримання згоди позивача на безоплатне усунення недоліків у товарі, оскільки позивач наділений правом заявити й інші вимоги, передбачені абз. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Отримавши висновок про результати діагностики товару, позивач від проведення гарантійного ремонту товару відмовився, й інших вимог, передбачених абз. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» не заявляв. Листом вих. № 2856 п-03/07 від 24 вересня 2018 року позивачу було надано роз`яснення, що позивач має право на безоплатне усунення недоліків у товарі. З вимогою про безоплатне усунення недоліків у товарі позивач має право звернутися як до магазину відповідача, так і безпосередньо до авторизованого сервісного центру. Відмовившись від проведення гарантійного ремонту, позивач унеможливив з`ясування питання про те, чи можна реально усунути виявлений у товарі недолік, у який строк, і чи буде проявлятися цей недолік знову після його усунення, тобто з`ясувати, чи є виявлений недолік істотним. Відповідач організував та оплатив проведення незалежної експертизи товару, але позивач від передачі товару до незалежної експертної установи - відмовився. 06 жовтня 2018 року, не погодившись із пропозицією відповідача щодо ремонту товару, позивач повторно звернувся до магазину з письмовою вимогою замінити товар, або надати висновок експертизи про відсутність істотних чи будь-яких виробничих недоліків у товарі. 08 жовтня 2018 року позивачеві було надано відповідь вих. №3174 п-03/07, в якій повторно зазначено, що Актом технічного огляду та діагностики № 1080497 від 07 вересня 2018 року встановлено, що у товарі позивача є виробничі недоліки, які можуть бути усунуті шляхом ремонту, і ремонт товару не здійснювався виключно через відсутність на це згоди позивача, а не тому, що недоліки є істотними. Також позивачеві роз`яснено, що його вимога надати завідомо неправдивий висновок експертизи із зазначенням обставин, які не відповідають дійсності, є неправомірною, і тому така вимога не може бути задоволена. В той же час, позивачеві повідомлено, що в разі його незгоди із висновком авторизованого сервісного центру, відповідач готовий провести незалежну експертизу товару - ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK (80XH01VRRA) Platinum Grey - у порядку, встановленому ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою визначити причини втрати якості товару, для чого позивачеві слід надати належним чином оформлену згоду на проведення незалежної експертизи товару та підписати Акт прийому-передачі товару до експертної установи. Вимога позивача про виплату неустойки обґрунтована посиланням на частину 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Але ч. 9 ст. 8 Закону регламентує правовідносини, пов`язані із проведенням гарантійного ремонту та наданням товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) із обмінного фонду на час проведення ремонту, і не поширюється на вимоги щодо заміни товару. Мотивуючи свої вимоги, позивач посилається на норми закону, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зокрема, позивач вимагає виплатити неустойку за затримку задоволення вимоги про заміну товару на новий/аналогічний товар. Позивач вважає, що з його сторони приймались всі можливі міри з приводу врегулювання даного питання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк на комплектуючі вироби повинен бути не менший, ніж гарантійний строк на основний виріб, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Відповідно до ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. До теперішнього часу позивачу, як він стверджує, невідомі причини, з яких товар неможливо було поміняти на інший новий такої ж якості, відповідач не надав йому експертного висновку до теперішнього часу. На день звернення до суду позивачу належна відповідь надана не була, товар на новий не замінено, а куплений ним несправний товар відповідач відремонтував лише через шість місяців. Позивач вважає вказане неправомірним, йому завдана матеріальна шкода, він поніс збитки, а законом передбачені і штрафні санкції за невиконання умов договору. Наступні звернення до відповідача з питанням усунення вказаного (заміну неякісного товару на новий або повернення коштів) також ні до чого не призвели, на його неодноразові звернення до відповідача з питанням повернення, виплати коштів відповідач свої зобов`язання не виконав, мав місце факт непрофесійного виконання своїх обов`язків та некваліфіковане надання послуг з боку відповідача. Позивачу завдані збитки. Позивач просив суд захистити його права як споживача, зобов`язати відповідача замінити йому неякісний товар на новий, стягнути неустойку за затримку цього. Виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. В наведеній статті законодавцем також визначено наступне: послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з умовами ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. В даному випадку застосуванню підлягають норми цивільного законодавства, які регламентують виникнення цивільних прав і обов`язків на підставі саме договорів та інших правочинів. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Договір, який є чинним (дійсним), має обов`язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси. Виходячи з аналізу норм даної статті йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Тобто, у даному випадку, відповідач істотно порушив умови договору, а саме: відповідачем позивачу не були надані необхідні послуги, крім того, річ, яка була надана відповідачу для заміни, ремонту була зіпсована останнім. Позивач так і не отримала той товар, на який розраховував при покупці (який й досі знаходиться у відповідача), а також жодної компенсації його вартості. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зазначене положення було повністю проігнороване співробітниками відповідача. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положення щодо прав покупців на отримання товару належної якості, яка гарантується продавцем закріплено у статтях 673 та 675 ЦК України. Згідно частини 1 статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає вимогам договору купівлі - продажу. Відповідно ч. 1 статті 675 ЦК України передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення і відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі - продажу, а частина 2 цієї статті встановлює, що договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Правові наслідки передання товару неналежної якості та права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості визначені також статтями 678 ЦК України та і статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 1, 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно ст. 6 Закону продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно ст. 8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частішою першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред`явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті. Згідно статті 9 Закону при придбанні товару належної якості споживач має право: обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, але лише протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не був оголошений продавцем. Згідно ст. 21, 22 Закону крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. 17 серпня 2018 року позивачем був придбаний товар - ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK (80XH01VRRA) Platinum Grey у магазині «Comfy», який належить відповідачу, та розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний товар має встановлену виробником товару операційну систему FreeDOS, що підтверджується доданими характеристиками товару. Твердження позивача про відсутність у товарі операційної системи та неможливість перевірити роботу товару в момент його продажу не відповідають дійсності. 28 серпня 2018 року, виявивши недоліки у роботі товару («при встановленні відео драйвера починає мерехтіти екран»), позивач вперше звернувся до магазину з письмовою вимогою замінити товар на такий же, припускаючи, що недоліки у товарі є істотними. Враховуючи, що працівники магазину не мають необхідної технічної бази та достатніх повноважень, необхідних для проведення діагностики товару та надання висновку щодо наявності або відсутності істотних недоліків у товарі, того ж дня (28 серпня 2018 року) товар - ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK (80XH01VRRA) Platinum Grey - за згодою позивача був переданий до авторизованого сервісного центру для проведення його діагностики (мета передачі товару до АСЦ зазначена у Акті прийому-передачі товару). Інших вимог, зокрема, вимоги про здійснення гарантійного ремонту товару, позивач не заявляв ні 28 серпня 2018 року, ні протягом усього строку перебування товару в авторизованому сервісному центрі, ні після повернення товару з сервісного центру. Згідно Акту технічного огляду та діагностики № 1080497 від 07 вересня 2018 року, наданого авторизованим сервісним центром ТОВ «Ф1 Продакшн» встановлено, що недоліки у товарі можуть бути усунуті шляхом заміни дисплею NBC LV AUО В156НТІМ03.6 FHD AG S NB LCD, тому відповідачу було запропоновано безоплатно усунути недоліки у товарі. У разі виявлення виробничого недоліку у товарі (який не є істотним), споживач має право на власний розсуд пред`явити одну із 3 (трьох) альтернативних вимог, передбачених абз. 1 ч. 1 ст. 8 Законом України «Про захист прав споживачів». Тому відповідачем не проводився гарантійний ремонт товару до моменту отримання згоди позивача на безоплатне усунення недоліків у товарі, оскільки позивач наділений правом заявити й інші вимоги, передбачені абз. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». У разі виконання гарантійного ремонту товару без згоди позивача, було б порушено надане споживачеві право самостійно вирішувати, яка саме із його вимог має бути задоволена. Враховуючи вказані обставини, позивачеві було надано письмову відповідь вих. N9 2856 п-03/07 від 24 вересня 2018 року із роз`ясненням його прав та правових підстав для задоволення тих чи інших вимог, а також пропозицією щодо ремонту товару, виходячи із наступного. У разі виявлення недоліків у товарі, правовідносини сторін регламентуються ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, законодавець розмежував поняття «недолік», «істотний недолік» та наслідки їх виявлення. Згідно абз. 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Згідно абз. 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товар на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - це недолік, який (1) робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, (2) виник з вини виробника (продавця, виконавця), (3) після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14 календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. З аналізу вищенаведених норм випливає, що право вимоги розірвання договору купівлі-продажу товару виникає у споживача за умови виявлення саме істотного недоліку протягом гарантійного строку, який виник з вини виробника товару. При цьому, для віднесення виявленого недоліку до числа істотних, недолік обов`язково повинен: (1) роботи неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, (2) бути таким, що виник з вини виробника товару, (3) після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин та має бути наділеним хоча б однією з ознак, передбачених підпунктами «а»-«в» п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у сукупності. Жодна із вказаних ознак сама по собі не може свідчити про наявність істотного недоліку у товарі. Оскільки у товарі позивача відсутні усі ознаки істотного недоліку у сукупності, зокрема, відсутня така обов`язкова ознака як повторність виявлення недоліку після його усунення, а також будь-яка із факультативних ознак, за формальними ознаками виявлений недолік не може вважатися істотним, та не може бути підставою для задоволення вимоги щодо заміни товару на інший/аналогічний товар. Така ж правова позиція викладена у рішенні Верховного суду України у справі №205/5383/15-и, від 08 лютого 2018 року, у рішенні Донецького апеляційного суду при розгляді справи № 235/183817 від 06 листопада 2018 року, у рішенні Апеляційного суду Одеської області при розгляді справи №501/367/18 від 07 листопада 2018 року та ін.. Отримавши висновок про результати діагностики товару, позивач від проведення гарантійного ремонту товару відмовився, й інших вимог, передбачених абз. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» не заявляв. Листом вих. № 2856 п-03/07 від 24 вересня 2018 року позивачу було надано роз`яснення, що позивач має право на безоплатне усунення недоліків у товарі. З вимогою про безоплатне усунення недоліків у товарі позивач має право звернутися як до магазину відповідача, так і безпосередньо до авторизованого сервісного центру. Окрім того, позивачеві було повідомлено, що у тому випадку, коли під час виконання гарантійного ремонту товару авторизованим сервісним центром буде встановлено, що усунення виявлених недоліків у товарі неможливе (тобто, недоліки є істотними) - авторизованим сервісним центром буде виданий відповідний Акт (про виявлення істотних недоліків), який буде достатньою підставою для задоволення вимог позивача щодо заміни товару. Втім, згоди на проведення гарантійного ремонту товару позивач так і не надав, що унеможливило подальші дії відповідача щодо усунення недоліків у товарі. Відмовившись від проведення гарантійного ремонту, позивач унеможливив з`ясування питання про те, чи можна реально усунути виявлений у товарі недолік, у який строк, і чи буде проявлятися цей недолік знову після його усунення, тобто з`ясувати, чи є виявлений недолік істотним. Відповідач організував та оплатив проведення незалежної експертизи товару, але позивач від передачі товару до незалежної експертної установи - відмовився. 06 жовтня 2018 року, не погодившись із пропозицією відповідача щодо ремонту товару, позивач повторно звернувся до магазину з письмовою вимогою замінити товар, або надати висновок експертизи про відсутність істотних чи будь-яких виробничих недоліків у товарі. 08 жовтня 2018 року позивачеві було надано відповідь вих. №3174 п-03/07, в якій повторно зазначено, що Актом технічного огляду та діагностики № 1080497 від 07 вересня 2018 року встановлено, що у товарі позивача є виробничі недоліки, які можуть бути усунуті шляхом ремонту, і ремонт товару не здійснювався виключно через відсутність на це згоди позивача, а не тому, що недоліки є істотними. Також позивачеві роз`яснено, що його вимога надати завідомо неправдивий висновок експертизи із зазначенням обставин, які не відповідають дійсності, є неправомірною, і тому така вимога не може бути задоволена. В той же час, позивачеві повідомлено, що в разі його незгоди із висновком авторизованого сервісного центру, відповідач готовий провести незалежну експертизу товару - ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK (80XH01VRRA) Platinum Grey - у порядку, встановленому ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою визначити причини втрати якості товару, для чого позивачеві слід надати належним чином оформлену згоду на проведення незалежної експертизи товару та підписати Акт прийому-передачі товару до експертної установи. Так, згідно абз. 2 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Згідно п. 13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, споживачеві видається акт приймання товару на експертизу за Формою N 6-гарант. На підставі наданої відповіді 26 жовтня 2018 року позивач знову звернувся до магазину та надав формальну згоду на проведення незалежної експертизи товару. В той же час, підписати Акт прийому-передачі товару до експертної установи та передати товар на експертизу позивач відмовився, посилаючись на те, що форма Акту прийому-передачі. складеного за його участю, нібито не відповідає встановленому зразку, затвердженому постановою КМУ № 506 від 11 квітня 2002 року (копія Акту прийому-передачі товару на експертизу, підписаного відповідачем, але не підписаного позивачем, надана самим позивачем разом із позовною заявою). Для того, щоб все ж задовольнити вимогу позивача щодо проведення незалежної експертизи товару, листом вих. №3538 п-03/07 від 31 жовтня 2018 року позивача було повторно запрошено до магазину з метою підписання Акту прийому-передачі товару до експертної установи. Вказаним листом позивача було повторно повідомлено, що проведення експертизи товару вже організовано, експертиза товару проводитиметься ТОВ «Судова незалежна експертиза», і проведення експертизи вже оплачене Відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням № 232 203 від 30 жовтня 2018 року, у зв`язку із чим позивачеві слід лише підписати Акт прийому-передачі товару. Якщо позивач вважає, що складений раніше Акт прийому-передачі товару не відповідав встановленому зразку. Відповідач готовий підписати будь-який інший Акт, складений позивачем. Зокрема, постановою КМУ № 506 від 11 квітня 2002 року затверджено лише зразок Акту прийому-передачі. який містить перелік інформації, яка має бути узгоджена сторонами. В той же час, жодний нормативно- правовий документ не визначає вказаний зразок як обов`язкову форму документу. Уся інформація, визначена таким зразком, була зазначена відповідачем у складеному Акті прийому- передачі. Додатково, з метою забезпечення балансу прав та обов`язків обох сторін, відповідачем було зазначено про обов`язок споживача забрати товар після завершення експертизи. Зокрема, у магазині відсутнє спеціально пристосоване місце для зберігання товару споживачів, і господарська діяльність Відповідача не передбачає надання послуг зі зберігання товарів споживачів. То ж з метою забезпечення виконання обов`язку споживача забрати свій товар, і було передбачено можливість встановлення плати за зберігання товару у разі порушення такого обов`язку. Така умова жодним чином не впливає на можливість проведення експертизи товару, і в разі своєчасного отримання товару Відповідачем після завершення експертизи (протягом 3-х днів з моменту отримання письмового повідомлення), жодні негативні наслідки не були б застосовані. Втім, отримавши вказаного листа, позивач до магазину так і не з`явився, й товар для проведення експертного дослідження не передав, що підтверджується відсутністю підпису позивача в наданому Акті прийому-передачі товару, що вказує на формальність вимог позивача та відсутність його реальної згоди на проведення експертизи товару. Таким чином, відповідач вжив усіх залежних від нього заходів для задоволення вимог споживача, передбачених чинним законодавством, тоді як сам позивач, зловживаючи наданими йому правами, чинив перешкоди для виконання обов`язків, покладених на відповідача. Вимога позивача про виплату неустойки обґрунтована посиланням на частину 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Але ч. 9 ст. 8 Закону регламентує правовідносини, пов`язані із проведенням гарантійного ремонту та наданням товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) із обмінного фонду на час проведення ремонту, і не поширюється на вимоги щодо заміни товару. Мотивуючи свої вимоги, позивач посилається на норми закону, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зокрема, позивач вимагає виплатити неустойку за затримку задоволення вимоги про заміну товару на новий/аналогічний товар. Але Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає виплату неустойки за затримку виконання вимоги про заміну товару на інший/аналогічний товар. Виплата неустойки передбачена лише у двох випадках: за затримку виконання гарантійного ремонту товару, а також за затримку надання товару аналогічної марки із обмінного фонду на час проведення ремонту товару. Так згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 р р.)», при вирішенні питання про стягнення неустойки в порядку ст. 8 Закону N 1023-ХИ, необхідно з`ясувати, чи змінювалися споживачем вимоги з тих, за якими не передбачено стягнення неустойки, на ті, якими передбачено, або навпаки, оскільки різні вимоги передбачають різні правові наслідки. Згідно ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», «при пред`явлені споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається товар аналогічної марки незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача) зобов`язані створювати обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України. За кожен день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки та за кожен день затримки усунення недоліків понад установлений строк споживачеві виплачується неустойка відповідно у розмірі 1% вартості товару...». Оскільки усі вимоги позивача полягали у заміні товару на інший, і з вимогою про усунення недоліків у товарі Позивач жодного разу не звертався, та, відповідно, з письмовою вимогою про надання товару із обмінного фонду на час проведення ремонту товару теж, - правові підстави для задоволення вимоги про нарахування та виплату неустойки - відсутні. Твердження позивача про можливість застосувати вказану норму закону до спірних правовідносин ґрунтується на умисному порушенні системного аналізу норм чинного законодавства, «вириванні із контексту» певного змісту, та заміні одних понять іншими з метою маніпулювання законом. Такими ж безпідставними є посилання позивача на міжнародні акти, такі як Резолюція Генеральної асамблеї 00Н від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту прав споживачів», яка встановлює основні принципи діяльності держав у здійснені захисту прав споживачів, а також Хартія захисту прав споживачів від 1973 року № 543, яка визначає базові права споживачів, - оскільки вказані акти жодним чином не регламентують та не розподіляють обов`язку сторін щодо доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Згідно ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, якщо тягар доказування причини виникнення недоліків у товарі покладено на відповідача. то тягар доказування наявності істотних недоліків у товарі покладено саме на позивача. Така ж правова позиція викладена у рішенні Верховного суду у справі № 205/5383/15-ц від 08 лютого 2018 року. Вказаний позивачем товар на сьогоднішній не перебуває в ТОВ «Комфі Трейд». Відповідач здійснив всі передбачені законом дії, пов`язані з виконанням зобов`язань стосовно заміни несправного товару на новий, ремонту товару в короткий термін і повернення ноутбука позивачеві. Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Судом з`ясовано, що таких істотних недоліків товару (в розумінні закону - неможливості використовувати товар більше чотирнадцяти днів) не було, доказів на підтвердження цього позивач суду не надав. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі. В судовому засіданні не знайшли своє об`єктивне підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідача не може бути покладено обов`язок відшкодувати її - замінити товар на новий і сплата неустойки у повному обсязі. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача не задоволено, а сам він по закону звільнений від сплати судового збору, то судові витрати необхідно віднести за рахунок держави. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Комфі Трейд» про захист прав споживача, зобов`язання замінити придбаний товар і стягнення неустойки відмовити, судові витрати слід віднести за рахунок держави. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення неустойки не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed