Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] (далі-заявник) звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з заявою про встановлення факту належності їй Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON]. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про народження ім'я заявника зазначено як [PERSON], [INFO]. 22.07.1973 року заявник уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Згідно паспорта її ім'я зазначено як [PERSON], [INFO]. На підставі розпорядження голови Монастириської РДА від 23.06.2003 року на її ім'я було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. При виготовленні Державного акту серії [NUMBER] помилково було вказано її по батькові [PERSON], замість [PERSON]. Через дану помилку в неї може виникнути багато труднощів для реалізації її подальших прав для оформлення документів на надання даної земельної ділянки в оренду та щодо оформлення документів в Реєстраційній службі Монастириського районного управління юстиції. Заявник в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, свої заявлені вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Вербківської сільської ради в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, заявлені вимоги визнають повністю.л Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявникові для надання земельної ділянки в оренду та оформлення документів в Реєстраційній службі Монастириського районного управління юстиції. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення. Судом не виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. Так, на підставі розпорядження Монастириської райдержадміністрації від 13.11.2002 року №238 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 1,94 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та оформлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.06.2003 року. Зверненням [PERSON] до Монастириського районного суду є те, що у вищевказаному документі невірно вказане її побатькові. Правовстановлюючими документами по даній справі є паспорт серії [NUMBER], який належать [PERSON], [INFO], і згідно записів якого правильне побатькові заявника «[PERSON]», а Державний акт виданий на «[PERSON]». Також, як вбачається з відповіді відділу Держземагенства у Монастириському районі №29-1912-0.9-882/2-15 від 14.05.2015 року на адвокатський запит №61 від 12.05.2015 року вказано, що з 01.01.2013 року Державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а відповідно до Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а тому, відповідно до вищевказаного внести зміни та виготовити новий Державний акт шляхом його виправлення неможливо. З вищезазначеного випливає, що при складанні правовстановлюючого документа органом, який його складав, була допущена помилка при записі побатькові заявника. А тому беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані заявником докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що «[PERSON]», [INFO] і «[PERSON]», [INFO] є одна і та ж особа. Отже, факт належності [PERSON], [INFO], Державного акту серії [NUMBER], підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] та «[PERSON]» є одна і та ж особа, то заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved