Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач-відповідач) в листопаді 2016 року звернувся до суду із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, в якій зазначив, що 23 лютого 2006 року між ним та [PERSON] (далі-Відповідач-позивач) укладено шлюб. Під час спільного проживання, а саме 22 жовтня 2013 року ними придбано транспортний засіб, - легковий автомобіль ЗАЗ Ланус, номер державної реєстрації [NUMBER], 2013 року, синього кольору за грошові кошти у сумі 67853,48 грн. Даний автомобіль придбано у кредит. Термін виконання вказаного кредитного договору становив до 26 вересня 2021 року, проте Позивач-відповідач виконав кредитні зобов'язання швидше, до 29 грудня 2015 року. Позивач-відповідач зазначає, що з метою зберегти сім'ю він перереєстрував автомобіль на Відповідача-позивача, оскільки вона хотіла розірвати шлюб. Зважаючи на те, що Відповідач-позивач подала позов до суду про розірвання шлюбу, забороняє йому користуватися транспортним засобом, у нього виникла необхідність звернення до суду із цим позовом, а тому просить визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля. У судовому засіданні Позивач-відповідач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили задовольнити. Проти зустрічного позову заперечили. Відповідач-позивач та її представник в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні. Подали зустрічний позов, який підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просили задовольнити. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 23 лютого 2006 року до 01.08.2016 року. Шлюб розірвано відповідно до рішення Підволочиського районного суду від 01.08.2016 року. Згідно з Витягом про реєстрацію в ДРОРМ №42254444 від 22.10.2013р., автомобіль легковий, ЗАЗ Lanos, номер об'єкта: [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER], 2013 року, седан-В, [NUMBER], колір синій, перебував в заставі ПАТ «Ідея Банк» в забезпечення виконання зобов'язання в сумі 67853,48 грн [PERSON] за кредитним договором 910.24259 від 29.09.2013 року. Сторони в судовому засіданні не заперечували факт придбання ними зазначеного спірного автомобіля у кредит. Представник Позивача-відповідача також пояснила, що відповідно до виписки з особового рахунка [PERSON], наданої ПАТ «Універсал Банк», 14.10.2014 року він знімав кошти з особового рахунка в сумі 21500 грн для погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором, що не заперечувала Відповідач-позивач. Згідно з листом «Ідея Банку» №18.1-05/142433 від 16.10.2014р. станом на 16.10.2014 року [PERSON] погасив заборгованість за кредитним договором 910.24259 від 29.09.2013 року. 30 грудня 2015 року сторони уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу №6141/2015/995, згідно з яким [PERSON] зобов'язався передати [PERSON] транспортний засіб ЗАЗ LANOS 2013 року випуску, седан-В, синього кольору, номер кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER]. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 135500 грн (п.3.1. зазначеного договору). В судовому засіданні Відповідач-позивач пояснила, що фактично передала Позивачу-відповідачу 55000 грн, а не 135500 грн, на що останній заперечував, та пояснив, що ніяких коштів не отримував, а договір уклав для вигляду, розраховував на збереження сім'ї. Відповідно до листа Територіального сервісного центру №6141 від 11.08.2016р. №31/19/1-67, за [PERSON] зареєстровано 30.12.2015р. транспортний засіб «ЗАЗ Lanos», 2013 року випуску. Судом встановлено, що зазначений вище транспортний засіб набутий в період шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 даної статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд України 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 висловив наступну правову позицію. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Судом, зі свідчень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що кошти, для погашення кредиту, за який придбано спірний автомобіль, сім'ї частково (5000 доларів США) надавала мати Позивача-відповідача [PERSON], яка перебувала за кордоном. Твердження Відповідача-позивача та свідка [PERSON] про надання коштів в сумі 5000 доларів США для придбання автомобіля [PERSON] - матір'ю Відповідача-позивача, спростовані свідченнями самої [PERSON], яка в судовому засіданні показала, що жодних коштів доньці для придбання автомобіля не давала. Частиною першою ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В силу положень ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Як вбачається з наданих суду копій медичних карток спільних дітей сторін - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], діти часто хворіють, що не заперечувалося Позивачем-відповідачем. Як пояснила Відповідач-позивач, діти потребують постійного нагляду лікаря, проживають в с. Староміщина, а тому вона активно використовує автомобіль для забезпечення потреб дітей. Крім того, старша донька відвідує школу в сел. Підволочиську, та Відповідач-позивач щодня возить дитину до навчального закладу. Позивач-відповідач аліментів на дітей не сплачує. Таким чином, суд, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, вбачає підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя та вважає за можливе позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку автомобіля. Щодо зустрічного позову, то слід відзначити наступне. Відповідач-позивач в зустрічному позові просить визнати за нею право на 2/3 частини коштів, які знаходилися на банківському рахунку Позивача-відповідача в ПАТ «Універсалбанк» та визнати її особистою приватною власністю спірний транспортний засіб. Вимоги мотивує тим, що сторони домовилися про поділ майна подружжя наступним шляхом: спірний транспортний засіб залишається у користуванні [PERSON], а кошти на рахунку в банку - [PERSON] Зазначає, що половину коштів на придбання автомобіля надала її мати, а іншу частину - колишній чоловік взяв у кредит. На підтвердження своїх вимог, покликається на договір купівлі-продажу від 30.12.2015 року, за яким на неї перейшло право власності на спірний автомобіль. При поділі майна просить суд врахувати інтереси дітей колишнього подружжя, які часто хворіють, та відступити від засад рівності часток. В судовому засіданні представник Відповідача-позивача зазначила, що вони просять визнати право на 2/3 частини коштів, які знаходилися на банківському рахунку Позивача-відповідача в ПАТ «Універсалбанк» в сумі 29352,33 гривень. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6141/2015/995 від 30 грудня 2015 року [PERSON] передав [PERSON] транспортний засіб ЗАЗ LANOS 2013 року випуску, седан-В, синього кольору, номер кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER]. Транспортний засіб зареєстровано за Відповідачем-позивачем. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто . Частина 7 ст. 57 СК України зазначає що, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що зазначений вище транспортний засіб набутий в період шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ні представником Відповідача-позивача, ні Відповідачем-позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що кошти, за які було придбано спірний автомобіль належали їй особисто. Щодо заяви про відсутність претензій на автомобіль [NUMBER], наданої 19.12.2015 року [PERSON], то суд зазначає, що вона не спростовує доводів Позивача-відповідача про наявність підстав для визнання права власності на частку спільного майна подружжя та не є доказом, який підтверджує право особистої власності Відповідача-позивача на спірний автомобіль. Свідчення [PERSON] про те, що вона передавала [PERSON] 40000 грн на купівлю частини автомобіля в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Походження коштів на особовому рахунку [NUMBER] Позивач-відповідач пояснив як отримані від свого батька, який заощаджував пенсію, аналогічні показання дала в судовому засіданні свідок [PERSON] Крім того, як зазначав Позивач-відповідач, вказані кошти витрачалися на потреби сім'ї, в тому числі і на погашення взятого на придбання автомобіля кредиту. Такі твердження Позивача-відповідача жодним чином не спростовано Відповідачем-позивачем, а також не доведено, в тому числі і наданими довідками про доходи, що кошти які перебували на рахунку були надбані ними спільно. Також, відповідно до наданої ПАТ «Універсал банк» виписки №0709ГО241БТ від 03.03.2017 року про стан поточних та депозитних рахунків [PERSON] станом на день розірвання шлюбу у Позивача-Відповідача відсутні будь які кошти на рахунках, таким чином предмет спору відсутній. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проаналізувавши усі належні та допустимі докази в справі у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними, іншого в судовому засіданні не здобуто. Крім того, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з Відповідача-позивача слід стягнути 640 гривень недоплаченого судового збору в дохід держави. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial