overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

[PERSON] в лютому 2016 року звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08.11.2003р. вони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №271. Від спільного проживання мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вони припинили подружні стосунки через різні погляди на життя, примирення між ними та збереження сім»ї не можливе, проживають окремо з 2013 року. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, з вищенаведених підстав, проти заочного розгляду справи - не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст.112 СК України: суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні сторони уклали шлюб 08.11.2003р., зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №271. Сторони проживають окремо з 2013 року та припинили подружні стосунки через різні погляди на життя, примирення між ними та збереження сім»ї не можливе. Дані обставини підтверджуються даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.11.2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області. За таких обставин, згідно положень ст. 112 СК України, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Данні правовідносини регулюються ст.ст. 104, 105,110 - 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] в лютому 2016 року через свого представника [PERSON] заявила позов про визнання її брата [PERSON], таким що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позов мотивовано тим, що відповідач більше шести місяців не проживає за місцем своєї реєстрації, без поважних на те причин. Представник позивача подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, проситв розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в суд не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено таке. За довідкою Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.12.2015р. №472, квартира [ADDRESS] неприватизована, тобто знаходиться в комунальній власності м. Києва. Дана квартира, згідно з довідкою балансоутримувача будинку (ф.3) від 07.10.2015р. перебуває у наймі, особовий рахунок на квартиру відкрито на [PERSON], в квартирі зареєстровані дочка та син наймача - [PERSON], [PERSON], відповідно, та онуки [PERSON], [PERSON] Наймач квартири [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Отже, на даний час фактичним наймачем спірного житла є [PERSON] Позивач в позовній заяві вказує, що відповідач з 2004 року за місцем реєстрації не проживає. Ці доводи позивача знайшли своє підтвердження актом від 18.09.2015р., що складено працівником організації, яка обслуговує будинок [ADDRESS] шляхом опиту сусідів позивача. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що [PERSON] більше ніж 6 місяців не проживає за місцем своєї реєстрації, без поважних на те причин, а тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Отже, позов [PERSON] підлягає задоволенню. За такого рішення, витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, мають бути компенсовані відповідачем відповідно і на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] в лютому 2016р. пред»явила в Голосіївському районному суді м.Києва позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначала, що 27.10.1995р. року вона та відповідач зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] За змістом позовної заяви, протягом багатьох років сімейне життя подружжя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти суті проблем, які виникають в сім»ї, зокрема, стосунках зі старшим сином, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім»ї. Кожний з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім»ю, подружжям втрачено почуття любові та поваги. Позивачка в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви. Заперечила проти надання строку на примирення подружжя, посилаючись на неможливість збереження сім»ї та те, що перебування в шлюбі суперечить її інтересам. Наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Погодився з доводами позовної заяви. Просив не надавати строк для примирення, шлюб розірвати. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких мотивів. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 27.10.1995р. перебувають шлюбі, зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис №2309. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] В судовому засіданні встановлено, що протягом багатьох років сімейне життя подружжя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення подружжям шлюбних стосунків. Кожний з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім»ю, виховання дітей. Подружжям втрачено почуття любові та поваги. Сторони вважають збереження сім»ї неможливим, просять не надавати їм сторк для примирення, вважаючи збереження шлюбу неможливим. Спору з приводу утримання неповнолітнього сина сторони не мають. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому вважає не надавати сторонам строк для примирення, шлюб розірвати. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений позивачкою при зверненні з позовом до суду судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 21, 24, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року заявив позов про розірвання шлюбу, що був укладений ним з [PERSON] [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, послались на доводи та підстави викладені в позовній заяві. Разом з тим, позивачем подано нотаріально посвідчену заяву [PERSON], за якою вона проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розглянути справу без її участі. Судом встановлено таке. Сторони перебувають у шлюбі з 05 серпня 1995 року, на що вказує свідоцтво про укладення шлюбу, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (див. свідоцтво про народження). За поясненнями позивача, сторони з липня 2016 р. проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, дитина за згодою сторін проживає разом з матір'ю, майнового спору не має, поновлювати відносини з відповідачем не бажає. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Судові витрати позивач побажав залишити за собою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року заявив позов про стягнення з [PERSON] 3286 доларів США, що еквівалентно 88952 грн., на погашення заборгованості за договором позики, в тому числі три відсотки річних в сумі 536 доларів США. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором. [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд вважає за можливе постановити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.03.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики від 23.12.2009 року в сумі 2750 доларів США (що за курсом НБУ на час подання позову становить 21980 грн.) та судовий збір в сумі 229,40 грн. Рішення набрало законної сили 28.03.2014 року. Позивач стверджує, що рішення звернуте до примусового виконання через органи ДВС України, проте до цього часу залишається не виконаним. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, позивач вправі вимагати від відповідача сплати трьох відсотків річних нарахованих на залишок боргу за час прострочення виконання зобов'язань за договором. Отже, до стягнення з відповідача підлягають три відсотки річних нараховані на залишок боргу в сумі 2750 доларів США за період з 30.06.2010р. (день з якого почалось прострочення за договором) по 31.12.2016 року (дата визначена позивачем), що становить 536 доларів США (еквівалентно 14509 грн.) Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 31.12.2009 року в сумі 2750 доларів США, то суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, оскільки ці вимоги вже задоволені судом. Той факт, що це рішення не виконане не слугує підставою для звернення до суду з такими ж вимогами. Отже позов підлягає задоволенню частково. За такого рішення, витрати понесені позивачем на розгляд справи мають бути перерозподілені між сторонами пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 526, 536, 610, 1049 ЦК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року заявив позов про стягнення з [PERSON] 42580,68 грн. на погашення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, пославшись на доводи та підстави викладені в заяві. [PERSON] позов визнав частково, і пояснив, що повернув позивачу на погашення боргу 300 доларів США. Судом встановлено таке. [PERSON], відповідно до розписки від 31 серпня 2015 року, взяв у [PERSON] в борг 1565 доларів США, які зобов'язався повернути до 31.12.2016р. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже між сторонами 31 серпня 2015 року було укладено договір позики. Статтею 1049 ЦК України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доводи відповідача про повернення частини позики не знайшли свого підтвердження належними доказами, а тому суд приходить до висновку, що він не повернув позивачу позику. Відтак вимоги позову є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню повністю в сумі 42580,68 грн. За такого рішення, витрати понесені позивачем на розгляд справи мають бути компенсовані йому відповідачем відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року заявив позов про стягнення з [PERSON] 88486,76 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Позов мотивовано обставинами та наслідками дорожньо-транспортної події, що відбулась з вини відповідача. [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. [PERSON] в суд не з'явися, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзиву до позову не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд знаходить за можливе ухвалити заочне рішення за наявних доказів. Судом встановлено таке. 22.10.2015 року на пр-ті Корольова в м. Києві сталась ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON]., та автомобіля «Шевроле Авео», р.н. [NUMBER], під управлінням [PERSON], в наслідок якої вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року, винним у вказаній ДТП визнано водія [PERSON] За Звітом № 19/16 з оцінки відновлювального ремонту, складеного 14.03.2016 року ФОП «[PERSON]», вартість відновлювального ремонту «Daewoo Lanos», р.н. [NUMBER] становить 84 671 грн. 76 коп. (а.с. 10-13). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 84 671 грн. 76 коп. на відшкодування шкоди завданої пошкодженням автомобіля. Крім того, позивач поніс витрати на оцінку завданої шкоди в сумі 1300 грн., що підтверджується товарним чеком від 14.03.2016 року (а.с. 28). Оскільки, вказані витрати безпосередньо пов'язані з фактом завдання шкоди, то суд вважає, що такі витрати мають бути також компенсовані позивачу відповідачем. Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрат на евакуацію автомобіля з місця ДТП та за зберігання автомобіля в загальній сумі 2515 грн. Проте, такі витрати не знайшли свого підтвердження належними та допустими доказами. З наданих позивачем квитанцій, не видно які контректно послуги надавались позивачу, на якій підставі, та чи реально такі витрати позивачем понесені. Тому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині вимог, за необгрунтованістю. Отже позовом може бути задоволенно частково в сумі 85971,76 грн. За такого рішення, витрати у справі, що складаються з судового збору в сумі 884,88 грн. та витрат з правової допомоги в сумі 1260 грн., підлягають розподілу між сторонами пропорційно частці задоволених вимог відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року заявила позов до [PERSON], за яким просила розірвати укладений між сторонами шлюб, та постановити рішення про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по 2500 грн. на кожну дитину, щомісячно. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах про розірвання шлюбу наполягала, а аліменти просила визначити в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. [PERSON] вимоги позову визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2011 року, в цьому шлюбі у них [INFO] народились дочки [PERSON] та [PERSON]. Крім того, на утриманні [PERSON] перебуває син [PERSON], який народився [INFO], в попередньому шлюбі. За пояснення сторін, вони з лютого 2016 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти залишилась з матір'ю, майнового спору не має. Поновлювати відносини сторони не бажають. За таких обставин, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 105, 112, 180, 181, 183 СК України. Витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року заявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, що був укладений між ними. Від позивача надійшла заява, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі. Відповідач також подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 15.09.2007 року (а.с.6), від шлюбу мають сина [PERSON], який народився [INFO] (а.с.7). За позовною заявою, сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, дитина залишилась з матір?ю. Даних про майновий спір, спір щодо утримання, виховання дитини матеріали справи не містять. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Питання зміни прізвища на дошлюбне, перерозподілу судових витрат позивачем не порушувались.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року заявила позов, за яким просила розірвати шлюб, що був укладений нею з [PERSON], та постановити рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\3 від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, надала пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд вважає за можливе постановити заочне рішення на наявних доказах. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.03.2000 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (див. свідоцтво про народження). За поясненнями позивача, шлюб розпався через негідну поведінку відповідача, сторони з червня 2016 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, діти залишились з матір'ю, майнового спору не має. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Позивач пояснювала, що відповідач не надає будь-якої допомоги дітям, разом з тим він є працездатним, іншитх осіб на утриманні не має. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у частці від доходу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача аліментів. Погоджується суд і з заявленим до стягнення розміром аліментів, оскільки він визначений з урахуванням вимог ст.ст. 182, 184 СК України. Отже, позов і вцій частині вимог є обгрунтованим і підлягає задоволенню. Витрати у справі, за прийнятих рішень, суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] в лютому 2017 року заявила позов про визнання [PERSON] та малолітньої [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що [PERSON] з 2012 року в квартирі не проживає, а його дочка взагалі ніколи не проживала, і зареєстрована за адресою житла без її згоди, що в свою чергу створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Представник позивача [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просить розглянути справу без участі сторони позивача, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував.. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Треті особи своїх представників в суд не направили, заперечень проти позову від них не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд знаходить за можливе постановити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. Квартира [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 28.11.1995 року, що посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Демидовою В.В. за реєстровим №3с-1718, на праві власності належить [PERSON] З довідки балансоутримувача будинку від 20.01.2017 р. (ф.3), вбачається, що у вказаній квартирі, разом з власником та членами її сім'ї, зареєстровані також фізичні особи: [PERSON] ([INFO].) - з 21.12.2010 року; [PERSON] ([INFO]) - з 27.01.2016 року . Позивач в заяві вказує, що [PERSON] з 2012 року в належній їй квартирі не проживає, в квартирі відсутні його речі, місце проживання відповідача їй не відоме, а малолітня [PERSON] взагалі в квартирі ніколи не проживала. Дані пояснення знайшли своє підтвердження даними, що наведені в актах, що складені працівниками ЖЕД-5 за результатами опиту сусідів позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 31.03.2016р., 29.04.2016р., 03.03.2017р., 18.04.2017р. Крім того, квартира [ADDRESS], як це вбачається з технічного паспорту, є однокімнатною, в квартирі разом з власником, згідно з довідкою з місця проживання сім'ї та реєстрації, проживає її син [PERSON], [INFO], а тому можливість проживання в квартирі сторонніх осіб малоймовірна. Тому, суд приходить до висновку, що відповідачі зареєстровані за адресою спірного житла формально. Між тим, наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача та членів його сім'ї додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо, а також перешкоджає розпорядженню цим майном. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). За таких фактів та відповідних їм правовідносин, відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що [PERSON] та малолітня [PERSON] втратили право користування житловими приміщеннями квартири [ADDRESS], а відповідно позов підлягає задоволенню. Питання перерозподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved