Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку набувальної давності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до рішення народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 22.01.1973 року домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності 46/100 частини співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 8/100 частини [PERSON] та 46/100 частини [PERSON] В подальшому частки були змінені. 22.05.2009 року рішенням Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради було проведено розподіл земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] на окремі: [ADDRESS], що складається з часток [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [ADDRESS], яке складається з часток [PERSON] та [PERSON] Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2010 року за [PERSON] було визнано право власності на 3/4 частини домоволодіння [ADDRESS], після смерті [PERSON] в порядку спадкової трансмісії від [PERSON] та на підставі договору дарування [PERSON] Також, 1/4 частина вказаного домоволодіння належить [PERSON], проте останній, ще у 1948 році, виїхав на інше місце проживання та з цього часу будь - яких відомостей стосовно нього позивач що не має. Таким чином, позивач зазначає, що вона [PERSON] відкрито, добросовісно і безперервно на протязі багатьох років володіє домоволодінням [ADDRESS], підтримує в належному стані та сплачує комунальні послуги, тобто вона є добросовісним набувачем майна. При таких обставинах позивач вважає, що суд може визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку набувальної давності після [PERSON]. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до рішення народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 22.01.1973 року домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності 46/100 частини співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 8/100 частини [PERSON] та 46/100 частини [PERSON] Судом також встановлено, що рішенням Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 22.05.2009 року було проведено розподіл земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] на окремі: [ADDRESS], що складається з часток [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [ADDRESS], яке складається з часток [PERSON] та [PERSON] Матеріалами справ підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2010 року за [PERSON] було визнано право власності на 3/4 частини домоволодіння [ADDRESS] по вул. Сибірській у м. Дніпропетровську, після смерті [PERSON] в порядку спадкової трансмісії від [PERSON] та на підставі договору дарування [PERSON] Із матеріалів справи вбачається, що 1/4 частина вказаного спірного домоволодіння належить [PERSON] При цьому вказаним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2010 року встановлено обставина у користуванні та володінні позивача понад 10 років, у тому числі факт існування таких обставин за три роки до набрання ЦК України в ред. 2004 року. Відповідно до вимог ст..61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь -які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.. 58 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з аналізу норм ст.344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придбане для володіння майно, яке відноситься до будь -якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту. Нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, оскільки вважається, що таке майно існує. В силу ч.1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знеціненні та зміни їх призначення. Також, обов'язковою ознакою нерухомого майна, як об'єкту матеріального світу, в розумінні вимог матеріального закону, є прийняття такого майна в експлуатацію та реєстрація речового права у встановленому законом порядку. Як зазначалось вище, право власності на вказане майно зареєстровано у встановленому законом порядку у Реєстрі прав власності за фізичними особами у відповідних частках, тому спірний об'єкт володіння, що уявляє собою об'єкт нерухомості майна, є законним в розумінні вимог чинного законодавства. Достовірність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст.3 ЦК України). Аналіз вимог чинного законодавства, в яких йдеться про недостовірних учасників цивільних правовідносин, дозволяє зробити висновок, що особу слід вважати добросовісною у тому випадку, коли вона діє без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що фактичне володіння спірним майном не завдало шкоди правам та охороню вальним законом інтересам третіх осіб, а сам факт володіння таким майном х з боку позивача не спрямований на спричинення шкоди іншим особам. Безперервність володіння повинна бути на протязі визначених законом строків і цей строк диференціюється в залежності від об'єкта, в даному випадку для нерухомого майна є таким, що становить 10 років. Також обов'язковою ознакою, необхідною для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України є факт відкритого володіння, очевидного для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов'язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. При цьому перебіг строку набувальної давності прочиняється з моменту володіння. Як зазначалось, вище для суду є приюдиційною обставина перебування у користуванні та володінні позивача понад 10 років, у тому числі факт існування таких обставин за три роки до набрання ЦК України в ред.. 2004 року. Суд вказує, що за вказаний період часу, спірне майно не було примусово витребувано у позивача законним володільцем в силу індикаційного позову, а фактичне володіння таким майном з боку позивача також не було визнано недобросовісним у встановленому законом порядку. З огляду на вказані вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи, зокрема наявності фактичного, без титульного (незаконного), відкритого та безперервного володіння позивачем чужим майном у вигляді 1/4 частину домоволодінні [ADDRESS], суд не вбачає перешкод для задоволення позовних вимог та визнання за ТОВ «Дніпргаз» право власності за набувальною давністю на [PERSON] право власності на 1/4 частину домоволодінні [ADDRESS] в порядку набувальної давності після [PERSON]. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явилася, запре речень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст.224 ЦАК України. Також на підставі норми ст. 88 ЦПК України, враховуючи предмет та підставу даного цивільного спору, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved