Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] 23.04.2013 року звернувся з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди (а.с. 2-5), який потім доповнював та уточнював (а.с.21). Вимоги обґрунтовував тим, що під час річного звіту Сумського міського голови, що відбувався в приміщенні будинку культури ПАТ «СМНВО ім. Фрунзе» [PERSON], відповідаючи на питання позивача стосовно діяльності житлово-комунального господарства, допустив висловлювання в його адресу назвавши його «дебілом, що вижив з розуму» Просив зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію та зобов'язати його виплатити позивачу 18000 грн. відшкодування моральної шкоди та 888.31 грн. на придбання ліків 80 грн. проведення обстеження в медичному закладі. Попередні судові рішення по справі - Ковпаківського райсуду м. Суми від 26.06.2013 року та апеляційного суду Сумської області від 08.08.2013 року були скасовані ухвалою ВССУ з розгляду цивільним та кримінальних справ 20.11.2013 (а.с. 166), справа передана суду першої інстанції на новий судовий розгляд та надійшла до Ковпаківського райсуду 21.02.2014 року. Під час нового розгляду 25.03.2014 [PERSON] просив замінити первісного позивача [PERSON] на Сумську міську раду (а.с. 194), потім 07.04.2014 клопотав про залучення вищезазначеного органу до участі в справі в якості співвідповідача (а.с. 204), та відповідно до вимог ч.1 ст. 119 ЦПК України, яка передбачає звернення до суду з позовною заявою в письмовій формі просив 14.04.2014 року, формулюючи позовні вимоги до [PERSON]: «визнати інформацію поширену ним 16.03.2013 року недостовірною та зобов'язати її спростувати у спосіб наближений до ситуації, яка склалась на зібранні громадян 16.03.2013 року на сесії міської ради, стягнути з [PERSON] 18000 грн. відшкодування моральної шкоди, 1134.65 грн. відшкодування судових витрат, 7856.76 грн. матеріальних збитків ( витрат на лікування) та просив Сумську міську раду запросити на сесію ради [PERSON] для спростування недостовірної інформації» (а.с. 211). Надаючи усні поясненняя, позовні вимоги підтримав та пояснив, що звертається з позовом до [PERSON] як до міського голови. Представник [PERSON] позов не визнав суду пояснив, що зазначено позивачем висловлювання не було адресоване саме [PERSON], висловлювання є проявом реалізації прав відповідача на вільне вираження поглядів та переконань. Письмові заперечення проти позову залучені до матеріалів справи. Представник міської ради позовні вимоги не визнав, пояснював, що на теперішній час [PERSON] не є міським головою та запрошувати його на сесію міської ради немає підстав. Судом встановлено, що 16.03.2013 року в палаці культури ПАТ «Сумського машинобудівного науково-виробничого об'єднання ім. Фрунзе» [PERSON] проводив звіт міського голови та відповідаючи на питання громадян після звіту та надаючи відповідь позивачу [PERSON] стосовно діяльності житлового господарства міста допустив в присутності значної кількості громадян висловлювання, що містило інформацію зазначену вище. При цьому суд не вважає обґрунтованим доводи представника відповідача, що вказане висловлювання є реалізацією права відповідача на вільне вираження власної думки та не було адресоване саме [PERSON], оскільки суд під час судового розгляду справи разом з учасниками судового розгляду переглянув відеозапис звіту міського голови [PERSON] 16.03.2014 року (а.с. 12) та однозначно вважає, що висловлювання відповідача стосувалось саме позивача, носило явно образливий характер, будь-яких доказів які б спростовували вказані обставини чи підтверджували розповсюджену інформацію, стороною відповідача [PERSON] не надано. Сторони судового засідання вважали, що виказуючи вище зазначені висловлювання, [PERSON] діяв не як приватна фізична особа, а як міський голова м. Суми, 26.02.2014 року [PERSON] добровільно, відповідно до поданої ним заяви, припинив повноваження міського голови м. Суми. Вказані обставини відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, що регулюються нормами законодавства стосовно особистих немайнових прав фізичної особи. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, є юридична особа, в якій вона працює, що зафіксовано в ч 4 ст. 277 ЦПК України. Вказана правова позиція також зафіксована в постанові Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Суд не вважає обґрунтованими доводи позивача, що в результаті поширення [PERSON] негативної інформації останній повинен відшкодувати йому 7856, 76 грн. витрат на лікування в Сумській міській клінічній лікарні (а.с. 30) та в центрі ендоскопічної медицини (а.с. 62-63), оскільки будь-яких доказів, що виниклі захворювання знаходяться в причино - наслідковому зв'язку з поширенням недостовірної інформації позивачем не надано, не зазначені вказані обставини і в наданій позивачем медичній документації, що супроводжувала лікування. Оскільки судом достовірно встановлено, що негативна інформація стосовно позивача поширена відповідачем [PERSON] під час виконання ним повноважень Сумського міського голови, то обов'язок її спростування покладається на юридичну особу в якій він працював на момент її поширення, тобто на Сумську міську раду, на неї також в силу вимог ч.1 ст. 1172 ЦК України покладається обов'язок на відшкодування моральної шкоди. Проте позивач, самостійно обираючи спосіб захисту своїх порушених прав, адресував позовні вимоги про спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди не міській раді а [PERSON] В цьому випадку суд, констатуючи порушення особистих немайнових прав позивача, та використовуючи принцип диспозитивновсті цивільного судочинства зафіксований в ст. 11 ЦПК України, вважає, що обраний ним спосіб захисту не відповідає вимогам законодавства, а отже вважає за необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, витрат на лікування, та зобов'язанні Сумської міської ради запросити на сесію [PERSON] для спростування негативної інформації поширеної відносно позивача. Разом з тим суд вважає, що позовні вимоги про визнання недостовірною інформації поширену відносно позивача відповідачем [PERSON] 16.03.2013 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме - вимог немайнового характеру (визнання інформації недостовірною) в сумі 114.7 грн. ( 0.1 розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2013 року).

Outcome: partial