Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] 18.02.2014 р., посилаючись на приписи ст.ст.60, 64 СК України, звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину нежитлової будівлі, де проводиться штучне запліднення ВРХ, що розташована по [ADDRESS], загальною площею 50,1 м2, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем з 12.11.2005 року перебуває в зареєстрованому шлюбі і в період шлюбу - 29.10.2008 року ними було придбано вказаний об'єкт нерухомості, який було зареєстровано на праві приватної власності лише за відповідачем, а той, на даний час, відмовляється перереєструвати право позивачки на ? частину спірного майна, чим порушує її права та інтереси. У судовому засіданні представниця позивачки підтримала позовні вимоги та факти викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні фактично визнав позовні вимоги, оскільки підтвердив ту обставину, що спірний об'єкт нерухомості було придбано з позивачкою в період шлюбу і за спільні сімейні кошти, однак він не має можливості здійснити перереєстрацію. Судом після заслуховування пояснень сторін, з'ясовано усі обставини на які посилається позивач та відповідач і досліджено докази, якими обґрунтовується позов. Як встановлено судом, і не оспорюється сторонами по справі, дійсно [PERSON] та [PERSON] з 12 листопада 2005 року і по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. /а.с.4/ З копії нотаріально посвідченого договору від 29 жовтня 2008 року вбачається, що [PERSON], за згодою дружини [PERSON], придбав за 8547 грн нежитлову будівлю, де проводиться штучне запліднення ВРХ, що розташована по [ADDRESS], загальною площею 50,1 м2. /а.с.5/ 03 листопада 2008 року у Чернігівському РБТІ за [PERSON], в цілому, на підставі викладеного вище договору купівлі-продажу, було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS]. /а.с.6/ Оскільки сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2005 року і в період шлюбу ними отримано у власність спірний об'єкт нерухомості, то виниклі між ними спірні правовідносини повинні регулюватись Сімейним кодексом України (далі СК України). У відповідності до ст.57 СК України, в редакції норми станом на 29 жовтня 2008 року, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Стаття 60 СК України, в редакції норми станом на 29 жовтня 2008 року, зазначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.61 СК України, в редакції статті станом на 29 жовтня 2008 року, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховую встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд доходить до однозначного висновку про те, що згідно до приписів ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України, нежитлова будівля як майно, набуте подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін, незважаючи на реєстрацію права власності на нього лише за відповідачем. Як вже вказувалось судом, положеннями ст.70 СК України передбачено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а відтак, враховуючи положення ст.356 ЦК України, позивач вправі ставити питання про визначення та визнання за нею в судовому порядку права власності на частку у праві на нежитлову будівлю, після чого право спільної сумісної власності на спірне майно має змінитися у право спільної часткової власності. За таких правових підстав, з'ясувавши джерело і час придбання спірного об'єкту нерухомості, враховуючи, що між сторонами не було домовленості щодо часток у спільному сумісному майні та не укладався шлюбний договір, то спірне майно, а саме нежитлова будівля по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними, в рівних частках. Статтею 328 ЦК України закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У світлі викладеного, з наведених вище правових підстав та міркувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі і заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує другій стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено 243,60 грн судового збору, які підлягають стягненню на її користь з відповідача. /а.с.1/ На підставі викладеного,

Outcome: approved