Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] 11 лютого 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи Ленінська районна у м. Дніпропетровську рада, Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про зміну ідеальних часток, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що матері позивача [PERSON] належала 51/600 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 1982 року та 255/600 частина домоволодіння - на підставі договору дарування від 29 квітня 1980 року. Згідно рішення Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 03 листопада 1983 року змінено ідеальні частки у домоволодінні [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на 51/100 частину домоволодіння, а за співвласницею [PERSON] - на 49/100 частин зазначеного домоволодіння. Проте, [PERSON] перереєструвала свою частину домоволодіння в КП ДМБТІ, а [PERSON] копію зазначеного рішення суду не надала до КП ДМБТІ та не перереєструвала своє право власності згідно до ідеальних часток у домоволодінні. Відповідачу [PERSON] належить 49/100 частин зазначеного вище домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 1983 року. Спірне домоволодіння на період ухвалення рішення суду складалося з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м., сараїв літ. Б, В, Д, літньої кухні літ. Г, фундаменту літ. Е, водоколонок, огорож, споруд № 1-7. В період з 1983 року по 1990 рік [PERSON] було прибудовано до належної їй частини домоволодіння прибудову літ. а1-1, збудовано навіс літ. Л, душ літ. Н. Відповідачем також проводилися будівельні роботи по переобладнанню своєї частини домоволодіння, а також побудовано житловий будинок літ. К-1, літню кухню літ. И, сарай літ. Л. 24 лютого 2012 року інженером з інвентаризації нерухомого майна КП «ДМБТІ» [PERSON] було складено розрахунок часток, згідно до якого відповідачу [PERSON] належить 74/100 частин домоволодіння, з обліком зазначених нових самочинних будівель, а [PERSON] - 26/100 частин домоволодіння. Відповідно до акту від 25 листопада 2013 року, складеному техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], будівництво прибудови літ. а1-1 до житлового будинку літ. А-1 та внутрішнє переобладнання в житловому будинку літ. А-1 з переобладнанням частини приміщення 2-4 площею 2,1 кв.м. у житлове відбулося до 1992 року, що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна не належить до самочинного будівництва. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася з 51/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яка фактично належала [PERSON], але не було зареєстровано належним чином в КП ДМБТІ. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є позивач, яка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що позивачем не надано документу про перереєстрацію права власності на домоволодіння згідно до рішення суду, та розрахунку часток КП ДМБТІ. Позивач просила суд змінити ідеальні частки згідно до розрахунку часток про встановлення часткового співвідношення, виданого КП «ДМБТІ» від 24 лютого 2012 року, відповідно до якого частка [PERSON], що померла [INFO] складає 26/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], а частка [PERSON] складає 74/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на 26/100 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що складається з: житлового будинку літ. А-1, з прибудовами А1-1, а-1, а1-1, житловою площею 55,2 кв.м., загальною площею 101,8 кв.м., погрібом під А1-1, житлового будинку літ. К-1, житловою площею 30,5 кв.м, загальною площею 54,4 кв.м, літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. И, літньої кухні літ. Д, сараю літ. В, душу літ. Г, навісу літ. Л, душу літ. М, душу літ. Н, споруд № 1-22, І-ІV-мостінь. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у своїй заяві від 03 квітня 2014 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні 27 березня 2014 року позовні вимоги визнав. Представник Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Представник Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв не надходило. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] належала 51/600 частина домоволодіння по вул. Крамничій у м. Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 1982 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Якушевою Г.С. за реєстровим № 1-4367, зареєстрованого в КП ДМБТІ у реєстрову книгу № 403 за реєстровим № 103 04 січня 1983 року (а.с. 28-29) та 255/600 частина домоволодіння - на підставі договору дарування від 29 квітня 1980 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Якушевою Г.С., зареєстрованого в КП ДМБТІ у реєстрову книгу № 83 за реєстровим № 1 12 травня 1980 року (а.с. 31-32). Згідно рішення Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 03 листопада 1983 року змінено ідеальні частки у домоволодінні [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на 51/100 частину домоволодіння, а за [PERSON] - на 49/100 частин домоволодіння (а.с. 21). [PERSON] перереєструвала свою частину домоволодіння в КП ДМБТІ, а [PERSON] копію вищезазначеного рішення суду не надала до КП ДМБТІ та не перереєструвала своє право власності згідно до ідеальних часток у домоволодінні (а.с. 24). [PERSON] належить 49/100 частин домоволодіння [ADDRESS] зазначеного вище домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Гуніним А.В. за реєстровим № 2-4754 (а.с. 59-60). Зазначене домоволодіння на період ухвалення рішення Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 03 листопада 1983 року складалося з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м., сараїв літ. Б, В, Д, літньої кухні літ. Г, фундаменту літ. Е, водоколонок, огорож, споруд № 1-7, що розташовані на земельній ділянці площею 1064 кв.м. В період з 1983 року по 1990 рік [PERSON] було прибудовано до належної їй частини домоволодіння [ADDRESS] прибудову літ. а1-1, збудовано навіс літ. Л, душ літ. Н. Відповідачем також проводилися будівельні роботи по переобладнанню своєї частини домоволодіння, а також ним було побудовано житловий будинок літ. К-1, літню кухню літ. И, сарай літ. Л. 24 лютого 2012 року інженером з інвентаризації нерухомого майна КП «ДМБТІ» [PERSON] було складено розрахунок часток, згідно якого відповідачу [PERSON] належить 74/100 частин домоволодіння, з обліком зазначених нових самочинних будівель, а [PERSON] - 26/100 частин домоволодіння. Відповідач перереєстрував свою частину домоволодіння (а.с. 45-46). Відповідно до акту від 25 листопада 2013 року, складеному техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], будівництво прибудови літ. а1-1 до житлового будинку літ. А-1 та внутрішнє переобладнання в житловому будинку літ. А-1 з переобладнанням частини приміщення 2-4 площею 2,1 кв.м. у житлове відбулося до 1992 року, що відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 січня 2001 року за № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями), не належить до самочинного будівництва (а.с. 25). Згідно до технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 06 листопада 2013 року, домоволодіння [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці площею 1023 кв.м. та складається з: житлового будинку літ. А-1, з прибудовами А1-1, а-1, а1-1, житловою площею 55,2 кв.м., загальною площею 101,8 кв.м., погребом під А1-1, житлового будинку літ. К-1, житловою площею 30,5 кв.м, загальною площею 54,4 кв.м, літньої кухні літ. Б, літньої кухні літ. И, літньої кухні літ. Д, сараю літ. В, душу літ. Г, навісу літ. Л, душу літ. М, душу літ. Н, споруд № 1-22, І-ІV-мостінь (а.с. 7-20). На 26/100 частини домоволодіння приходиться у житловому будинку літ. А-1 квартира № 2 житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 53,2 кв.м., літня кухня літ. Д, навіс літ. Л, душ літ. Н, споруди № 5-8, 18, 19, 22, І, ІІ, ІІІ. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 42). Після її смерті відкрилась спадщина на 51/100 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яка фактично належала їй на час смерті, однак не була зареєстрована належним чином в КП ДМБТІ. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], є донька спадкодавця, яка належним чином прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що позивачем не було надано документ про перереєстрацію права власності на домоволодіння згідно до рішення суду, та розрахунку часток КП ДМБТІ (а.с. 79-88). У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. На підставі ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Така ж позиція викладена у листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 12 лютого 2013 року № 40-11-598 «Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва». На підставі ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2007 року № 19-39-827 «Щодо надання роз'яснення деяких питань законодавства, пов'язаних з державною реєстрацією прав власності на нерухоме майно», у разі, коли право власності на нерухоме майно виникає на підставі рішення суду, єдиним можливим документом, що підтверджує виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є рішення суду. Саме таке рішення суду подається для державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved