Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

[PERSON] 05 лютого 2015 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що є приватним власником житлового будинку № 62-А по вул. Пролетарській, в м. Ананьїв Одеської області, який належить їй на підставі договору дарування від 26 серпня 2003 року та приватним власником земельної ділянки розміром 0.0444 га, на котрій розташоване її домогосподарство, на підставі Державного акту серії ЯИ №118050 про право власності на земельну ділянку від 16 жовтня 2009 року/ксерокопії Цих право установчих документів до позовної заяви додаються/. Спорів щодо земельної ділянки та її розміру немає. Відповідач по цій справі, [PERSON] також володіє на праві приватної власності житловим будинком з господарськими будівлями, розташованими по сусідству, навпроти її будинку, котрий він сам збудував і постійно мешкає в ньому разом зі своєю сімєю, хоча з невідомих причин він з паспортної реєстрації в даному будинку №66 по вул. Пролетарській м. Ананьєва знятий. Спору щодо його земельної ділянки та будинку у них також немає. Невідомо де саме зареєстрований відповідач і з яких саме причин він знятий з реєстрації за вказаною адресою, але фактично він постійно проживає саме за цією адресою. Там мешкають його, дружина та діти. Він є приватним власником даного домогосподарства. Належність відповідачеві його житлового будинку з господарськими будівлями підтверджується довідкою БТІ від 20 січня 2015 року, яка додається. Саме тому звернулась до суду з цим позовом за місцем знаходження майна відповідача. Предметом спору є саме питання додержання правил добросусідства та використання загального проїзду, котрий існує між їх домогосподарствами. Наявність цього проїзду та його статус, як загального користування, підтверджується листом виконавчого комітету Ананьївською міськради Одеської області №783 від 13 вересня 2007 року у відповідь на заяву щодо їх з відповідачем взаємовідносин щодо цього проїзду та схемами земельних ділянок, котрі також додаються. Обставини справи: Вказаний проїзд завжди існував і існує між їх домогосподарствами. На його початку були встановлені металеві ворота, котрими користувалися спільно. Далі, з цього загального проїзду в подвіря кожного з них встановлені свої самостійні ворота та хвіртки. Проїзд використовувався, як вїзд до їх подвіря. Але відповідач колись за усною згодою бувшого сусіда, [PERSON] збудував собі безпосередньо на території проїзду сарай для утримання птиці та кіз. Мабуть ця побудова є самовільною, але на її зносі не наполягає. Проте, поряд з сараєм на всій території проїзду, починаючи від її воріт до свого сараю та поряд з ним влаштував сіточну огорожу для вигулу своїх птиці та кіз. Ця металева сіточна огорожа розташована безпосередньо перед воротами, під вікнами її житлового будинку. Це перешкоджає їй, як користуватися загальним проїздом, так і шкодить здоровю, розповсюджує погані та неприємні запахи, забруднює навколишнє середовище. Раніше їїї діти по приїзду до неї в гості могли поставити свій автомобіль перед воротами впритул до сусідського сараю. Зараз цьому перешкоджає металева сітка загорожі сусіда. Кури та інша живність сусіда повинні згідно існуючих норм знаходитись також на відстані 25 метрів від її вікон, а зараз вони знаходяться безпосередньо під будинком і його вікнами. Це видно на фотографіях, котрі додає. Цей сморід шкодить здоровю, тим більше у її віці. На її зауваження відповідач не реагує. Вважає його дії незаконними і вправі вимагати від нього усунення перешкод, котрі він для неї створює. Виходячи з викладеного та правил додержання добросусідства вважає, що відповідач з метою усунення вищеописаних перешкод в користуванні загальним проїздом повинен зняти свою металеву загородку на проїзд, звільнити всю територію загального проїзду безпосередньо до стінки його сараю, привести всю територію проїзду в належний стан та забрати своїх курей і кіз поза свій сарай і утримувати їх таким чином, щоб вони не завдавали шкоди здоровю членів її сімї. Просить зобовязати відповідача, [PERSON], усунути створені ним перешкоди в користуванні проїздом загального користування між їх будинками №62 „А та №66 по вул. Пролетарській в м. Ананьєві, Одеської області, для чого зобовязати його зняти металеву сітку, котра перегороджує проїзд, привести в належний стан територію проїзду до стінки його сараю, та зобовязати його перевести свою живність , курей та кіз в інший бік з таким розрахунком, щоб вони знаходились на необхідній санітарно-епідемічній відстані від вікон її житлового будинку. Стягнути з відповідача понесені витрати по оплаті судового збору та юридично-правової допомоги згідно доданих квитанцій, угоди та розрахунку. В судовому засіданні позивач та її представник, згідно угоди,ордеру ( а.с. 31,46,47) адвокат [PERSON] в повному обсязі підтримали вимоги викладені у позовній заяві і дали відповідні пояснення викладені у позовній заяві з урахуваннями письмових заперечень проти позовної заяви відповідача та його представника. Просять суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник згідно довіреності ( а.с.51)- [PERSON], в судовому засіданні не визнали вимоги позивача та в своїх поясненнях посилалися на письмові заперечення із яких вбачається, що « не визнає позовних вимог заявлених [PERSON] в повному обсязі, через їх незаконність та необґрунтованість - на підставах викладених нижче. Предметом позову, на думку позивача є загородження ним проїзду загального користування, який ніби-то розташований по всій довжині між їх домоволодіннями. Однака це не відповідає дійсності, так як проїзд загального користування між їх домоволодіннями існує, але довжиною 2, 99 метри та шириною 3,2 м. - що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку №ЯЛ 762396 від 01.06.2012 року та технічним паспортом №1433 від 18.12.2006 року Ананьївського РБТІ - на домоволодіння за адресою: вул. Пролетарська, 66 м. Ананьїв Одеської області, власником якого він являється. Використовує свою земельну ділянку на власний розсуд та встановив огорожу по межі своєї земельної ділянки (навіть далі углиб своєї земельної ділянки) - у відповідності до п. 3.25 Державних будівельних норм, тому твердження позивача, про встановлення ним огорожі на проїзді загального користування є безпідставними. Посилання позивача на лист Ананьївської міської ради №783 від 13.09.2007 року є незрозумілим, так як до нього надано невідомий план забудови, невідомо ким та коли підписаний де вказано про якийсь загальний проїзд. Крім того, згідно статті 107 Земельного кодексу України основою для встановлення меж є дані земельно-кадастрової документації, та у разі неможливості виявлення дійсних меж здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. У їх випадку межі його земельної ділянки встановленні Державним актом на земельну ділянку; тому лист Ананьївської міської ради №783 від 13.09.2007 року - не може слугувати належним доказом наявності проїзду загального користування - по всій довжині між їх домоволодіннями. Підсобне господарство у вигляді курей забрав від своєї межі з позивачем, а кіз не утримував взагалі. Посилання позивача на п. 3.14 Державних будівельних норм щодо розмірів внутрішніх двориків з визначенням вимог інсоляції - в їх випадку не застосовуються - через те, що вони є окремими власниками приватних домоволодінь. Вважає, що дотримується правил добросусідства та жодним чином не порушує ніяких прав позивача. Просить відмовити [PERSON] у позові в повному обсязі.» ( а.с. 37). Згідно з п. 1 ст.377 коментованої статті ЦК України, до власника нерухомості обов'язково переходить право власності чи право користування землею за умови незмінності цільового призначення і розміру ділянки, ч. 2 п. 1 коментованої статті передбачає, що коли у договорі про відчуження житлового будинку, будівлі чи споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. У відповідності до ч.1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а також, як передбачено ч. З вказаної вище правової норми, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Документ, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України, є державний акт. Позивачем було прийнято в 2003 році у спадок будинок і зроблено державний акт на земельну ділянку в якій зазначено існуючий розподіл земельної ділянки як володіння яке склалося, отже нею було погоджено та їй було відомо про існуюче землекористування. Заслухавши пояснення в судовому засіданні позивача та її представника,відповідача та його представника , свідка [PERSON], [PERSON], а також дослідивши матеріали справи, які сторони вважають за достатніми для вирішення справи по суті: квитанцію про сплату судового збору ( а.с.1); копію паспорта громадянина України та ідентифікаційного номеру [PERSON]Ф.(а.с.5-7); копію договору дарування житлового будинку позивачу (а.с.8); копію державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя [PERSON]Ф.(а.с.9); копію акта про встановлення меж земельної ділянки та додатку до нього(а.с.10-11); повідомлення Ананьївського РБТІ від 20 січня 2015 року про власність [PERSON]М.(а.с.12); копію схематичного плану садибної ділянки по вул. Пролетарській 62-а в м. Ананьєві(а.с.14); копію плану забудови вул. Пролетарській 62-а в м. Ананьєві (а.с.15,61,62), копію листа Ананьївської міської ради Одеської області щодо вирішення спірного питання від 13.09.2007 року ( а.с.16); копії фото земельної ділянки (а.с.17-19); копію домової книги позивача(а.с.20-25), копію технічного паспорта на житловий будинок від 02 липня 2003 року та експлікації до нього який належить позивачу(а.с.26-29); квитанції, угоду укладену між позивачем та її адвокатом та розрахунок ( а.с. 30-33,56,57,68); копію державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на імя [PERSON]М.(а.с.38); копію технічного паспорта на садибний житловий будинок від 18 грудня 2006 року який належить відповідачу(а.с.39); копію схематичного плану садибної ділянки який належить відповідачу (а.с.40); копію заяви позивача на імя начальника Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області,щодо вирішення спірного питання проїзду ( а.с.58); копію листа Ананьївської міської ради,щодо вирішення спірного питання по проїзду(а.с.59); копію заяви [PERSON] на виконавчий комітет Ананьївської міської Ради від 03.09.2007 року(а.с.13,60); копію акта про встановлення в натурі меж земельної ділянки(а.с.63); копію плану підключення житлових будинків №62 та №62-а до існуючої мережі водопостачання (а.с.65); копію схематичного плану садибної ділянки позивача(а.с.66-67) , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необхідно залишити без задоволення, з урахуванням відсутності фактів створення та чинення перешкод в користуванні проїздом загального користування між сторонами по справі. При наявності наданих сторонами доказів не встановлено перегородження проїзду загального користування металевою сіткою відповідачем. Також позивачем суду не надано безспірних доказів утримання домашніх тварин(живності), птиці відповідачем під будинком і вікнами позивача. Такими безспірними доказами не можуть бути лише пояснення позивача (представника) та свідків [PERSON],[PERSON] які являються близькими родичами позивачу, а тому зацікавленими особами. При таких встановлених в судовому засіданні обставинах в позовних вимогах необхідно відмовити. Враховуючи дії, поведінку сторін при вирішенні конфліктних ситуацій, а також враховуючи їх особи, та встановлені в судовому засіданні обставини, суд не може вийти за межі заявлених вимог.

Outcome: dismissed