Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] 01 грудня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів (а. с. 3-5), яка згодом підлягала уточненню (а. с. 15-17). У позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що на імя позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» відкритий банківський рахунок та видана банківська картка № 4731217113774101, на яку 03 вересня 2015 року були зараховані грошові кошти у розмірі 9\~980,00 грн., сума комісії склала 49,90 грн., тобто залишок грошових коштів склав 9\~971,90 грн. Проте отримати вказану суму грошових коштів позивач не зміг та не може станом на день звернення до суду з даним позовом у звязку з блокуванням відповідачем відповідного рахунку. У звязку із зазначеним [PERSON] просив суд, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 9\~971,90 грн., що зберігаються на банківському рахунку позивача, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» (банківська картка № 47312171137741101); інфляційні витрати у розмірі 298,16 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 101,63 грн. (а. с. 15-17). Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на їх недоведеність. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на банківську картку № 4731217137744101, відкриту в ПАТ КБ «Приватбанк» на імя [PERSON], 03 вересня 2015 року були зараховані грошові кошти у розмірі 9\~980,00 грн., яка з урахуванням суми комісії у розмірі 49,90 грн., становить 9 971,90 грн. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 151008/131 від 08 жовтня 2015 року на зазначеній картці наявні грошові кошти у розмірі 9\~971,90 грн. (а. с. 8). Судом встановлено, що у звязку з неможливістю отримати грошові кошти з відповідного банківського рахунку, 12 вересня 2015 року [PERSON] направив на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» заяву-скаргу (а. с. 9), яку відповідач отримав 15 жовтня 2015 року (а. с. 10), проте відповіді на дану скаргу не надав. Пунктом 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 1 ст. 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо неправомірності дій відповідача в обмеженні прав позивача, які полягають у чиненні перешкод [PERSON] в отримані належних останньому грошових коштів, у звязку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 9\~971,90 грн. Роблячи такий висновок суд критично оцінює заперечення сторони відповідача щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів порушення його прав, оскільки у разі наявності можливості вільного зняття грошових коштів через банкомат або касу банку грошових коштів, у позивача не виникла б необхідність звертатись за захистом своїх прав до суду. Крім того, суд вважає за можливе зауважити, що обовязок з доказування позовних вимог та заперечень покладається на позивача та відповідача відповідно, при цьому в матеріалах справи наявні докази отримання відповідачем скарги позивача щодо блокування картки, проте стороною відповідача не було надано суду жодного доказу на підтвердження невідповідності обґрунтування позову та заявлених позивачем вимог фактичним обставинам справи. У судовому засіданні представник інтересів відповідача не надала жодних пояснень з приводу позовних вимог, крім тих, що викладених в письмовому відзиві на позов, тобто щодо недоведеності позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та суми 3-х відсотків річних, приймаючи до уваги, що сукупний індекс інфляції за вересень-листопада 2015 року становить 102,99%, а строк прострочення виконання зобовязання становить 124 календарних дня (період з 09 вересня 2015 року по 11 січня 2016 року) суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні збитки у розмірі 298,16 грн. та суму 3-х% річних від у розмірі 101,63 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 487,20 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved