Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] 26 липня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 серпня 2016 року [PERSON] о 12-10 год. керуючи автомобілем Рено Кенго, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на 61 кілометрі автодороги Бориспіль-Дніпро, не обрав безпечної швидкості для руху та не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ 53Б, реєстраційний номер А [NUMBER] під кермуванням водія [PERSON], що рухався попереду в попутному напрямку. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року у справі № 205/6942/16-п, [PERSON], [INFO], визннано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження, які унеможливлюють подальшу експлуатацію транспортного засобу. Позивачу спричено матеріальні збитки, а саме: витрати на транспортування пошкодженого автомобіля з місця ДТП у розмірі 6 950,00 гривень, вартість проведення експертного дослідження у розмірі 1 700,00 гривень, матеріальні збитки, сприченені в результаті пошкодження автомобіля у розмірі 208 157,47 гривень. На підставі вищевикладеного просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 216 807,47 грн. та судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (реєстровий номер об'єкта нерухомого майна - 508331012101), яка належить на праві власності [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 2834, виданого 22 листопада 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного справи не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 серпня 2016 року на 61 кілометрі автодороги Бориспіль-Дніпро відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Рено Кенго, реєстраційний номер [NUMBER], під кермуванням [PERSON] та автомобіля марки ГАЗ 53Б, реєстраційний номер А [NUMBER] під кермуванням водія [PERSON] Причиною ДТП стало те, що водій [PERSON] не обрав безпечної швидкості для руху та не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ 53Б, реєстраційний номер А [NUMBER] під кермуванням водія [PERSON], що рухався попереду в попутному напрямку, порушивши п. 13.1 ПДР України. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року у справі № 205/6942/16-п, [PERSON], [INFO], визннано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с. 9). Власником автомобіля Рено Кенго, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 4). Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження, які унеможливлюють подальшу експлуатацію транспортного засобу. Позивачу спричено матеріальні збитки, а саме: витрати на транспортування пошкодженого автомобіля з місця ДТП у розмірі 6 950,00 гривень (а.с. 5, 6), вартість проведення експертного дослідження у розмірі 1 700,00 гривень (а.с. 10, 11), матеріальні збитки, сприченені в результаті пошкодження автомобіля у розмірі 208 157,47 гривень (а.с. 13-17). За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оскільки позивач довів правомірність заявлених вимог, тоді як відповідач не надав жодних доказів на спростування відповідних позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат у розмірі 216 807,47 грн. Згідно положень статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 218,07 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також докази, що підтверджують факт надання такої допомоги. Оплата позивачем витрат на правову допомогу підтверджується - оригіналом відповідної квитанції № 1 від 17.07.2017 про сплату позивачем послуг за надання правової допомоги в розмірі 5 000,00 грн. на підставі договору про надання юридичних послуг від 11.07.2017, у зв'язку з чим судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved