Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] 13.10.2015 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Старосамбірською державною нотаріальною конторою від 17 грудня 1998 року за реєстром № 1921, та свідоцтва про право власності, виданого Старосамбірською державною нотаріальною конторою від 17 грудня 1998 року, за реєстром № 1919, вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями в цілому по [ADDRESS]. Цей будинок був спільною власністю подружжя, який був побудований нею і її чоловіком [PERSON], який помер [INFO] року. Від подружнього життя у них народилось троє дітей: двоє синів і дочка, які повнолітні, мають свої сім'ї. Двоє старших дітей - син і дочка проживають в [ADDRESS]. З нею проживає молодший син з сім'єю, відповідач [PERSON], його дружина - відповідачка [PERSON], та їх троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про що свідчить довідка виконкому Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 23.09.2015 року № 1020. Даний будинок складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, веранди, підвалу. Загальна площа будинку 96,2 м2, підвалу 11,1 м2, в тому числі житлова площа - 58,9 м2, підсобна 23,2 м2. Біля будинку є земельна ділянка площею 0,22 га, цільове призначення якої - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить їй. Згідно плану 1-го поверху будинку технічного паспорта від 24.07.2013 року, виданого Старосамбірським РБТІ та ЕО, вона з чоловіком, а після його смерті, сама займала кімнату 1-3 ( 19,8 м2, як спальня ), кімнату 1-4 ( 18,5 м2- кухня), де готувала їжу (це одна половина будинку). В другій половині будинку кімната 1-1 (19,0 м2 - кухня) та кімната 1-2 (20,1 м2) були, як гостьові, де проживав син з сім'єю. Поки жив її чоловік, то у неї ніяких проблем не виникало. У 2008-2009 роках відповідачі задумали робити побілку, починаючи з кімнат, де вона проживала, а тому сказали їй переселитись тимчасово в їх кімнати, пообіцявши, що після ремонту вона знову переселиться в свої кімнати. Вона погодилась, однак, її тимчасове переселення стало постійним. Незважаючи, що вона є власниця будинку, вона проживає, в умовах заборони користуватись своєю власністю - будинком, тобто проживати там де хоче. Коли раніше вона користувалась цілим будинком, маючи свою спальню, кухню, то тепер у її користуванні є лише одна кімната, яку раніше займали відповідачі. Побілка в цій кімнаті не відновлювалась, як була при відповідачах так і залишилась, зі стелі валиться штукатурка, світло (одна лампочка) не завжди працює, двері і дверний замок поламані, що дає будь-кому з домашніх заходити в її кімнату і рухати її речі. Крім того, кімната заставлена не потрібними меблями, половина кімнати зайнята мебельною стінкою відповідачів, де знаходиться їх одежа і посуд, від чого кімната для мене тісна і незручна в користуванні. Свої ж меблі вона не має де поставити, особисті речі розвішує по стільцях. В кімнаті, в яку її вселили відповідачі, піч не працює, оскільки від них залишився поломаний шубер. Коли вона попросила відповідачів провести ремонт з пічкою, такі їй відповіли, «як тобі треба, ремонтуй». А тому в холодні дні вона мерзне, в той час відповідачі користуються теплом пічки, яка в кімнаті, де вона раніше знаходилась. В сусідній кімнаті, де вона тепер живе, є кухонна плитка, але відповідачі оселили своїх дітей, для неї це шумно і не комфортно. Для приготування їжі вона не може скористатись приміщенням кухні, а також плитою, оскільки вона їм заважає. Її виставили на веранду, де в кутку вона користується газовою плиткою. Газ вона купляє в балонах, які перестали доставляти в село, а привозити з міста, це дуже дорого. Щоб приготовити їжу, вона повинна йти до сусідів, в той час, відповідачі користуються в її власному будинку газом, який підведений до будинку, а її не допускають до кухні. Обмежують її і в користуванні гарячою водою, відповідачі створили їй важкі умови проживання у її власному будинку. Це триває не один рік, починаючи з 2009 року вона все терпіла, надіялась, що її син проявить якусь жалість до неї, як матері, однак, замість образ і нецензурної лайки вона нічого від відповідачів не бачить, застосовують до неї і фізичне насильство, що було її неодноразовим зверненням в Старосамбірську міліцію, за що відповідачка [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності. Просить зобов»язати відповідачів, [PERSON] та [PERSON], не чинити їй перешкоди в користуванні власною садибою в цілому (житловим будинком з надвірними будівлями) по [ADDRESS], шляхом звільнення ними для її проживання кімнати площею 18,5 м2 та 19,8 м2, а також не перешкоджати їй у користуванні ванною кімнатою та вигодами підведеними до будинку: газом, водою, світлом. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві(.а.с.3-5), а також додатково пояснили, що позивачка, тобто [PERSON] є власником цього будинку та земельної ділянки, який обслуговує будинок, відповідачі із її згоди поселилися в будинок, вона займала одну половину будинку (кімнати площею 18,5 і 19.8 м2), а відповідачі другу половину будинку (кімнати площею 19.0 і 20.1 м2), спочатку разом харчувалися, але це недовго тривало, вони повністю відокремилися, тобто відповідачі не є членами її сім»ї, будь-яких домовленостей щодо користування будинком у неї з відповідачами не було. Відповідачі спочатку розгляду справи по суті проти позовних вимог позивачки заперечили та дали пояснення, аналогічні, викладеним в запереченні на позовну заяву (а.с.58-60), а, в подальшому, в кінці з»ясування обставин справи та перевірки їх доказами, позовні вимоги визнали в повному обсязі. [PERSON] пояснила, що вони будуть також звертатися до суду з позовною заявою про відшкодування їм позивачкою всіх витрат, які були ними затрачені на ремонт будинку. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 і ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом та про право власності від 17.12.1998 року [PERSON] є спадкоємцем майна, а саме: половини житлового будинку та відповідної частини надвірних споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS] за заповітом після чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року та власником ? частки в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу (а.с.8, 10), що також підтверджується реєстраційними посвідченнями, виданими Самбірським бюро технічної інвентаризації 25.12.1998 року (а.с.7, 9) та довідкою Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації від 29.09.2015 року №1200 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Відповідачі є сином та невісткою позивачки, що підтверджується довідкою виконкому Стрілківської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 23.09.2015 року №1020 та копією свідоцтва про одруження (а.с.17, 62). З долучених позивачкою до позову матеріалів відомо, що між відповідачами та позивачкою протягом 2009-2015 років неодноразово виникали сімейні скандали на побутовому грунті. Своїми постановами Старосамбірський РВ ГУМВС України у Львівській області неодноразово відмовляв у порушенні кримінальної справи, пропонуючи позивачці звертатися в суд у формі приватного звинувачення та для вирішення питання про виселення сина та невістки з будинку (а.с.19-35). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході судового розгляду встановлено, що позивачці чиняться перешкоди в здійсненні нею свого права володіння та користування, належним їй на праві власності, будинковолодіння. Відповідачі, переселивши її тимчасово у 2008-2009 роках, нібито, лише на час ремонту, у половину будинку, яку займали самі(кімнати площею 19.0 і 20.1 м2), пообіцявши, що після ремонту вона знову переселиться в свої кімнати площею 19,8 м2 та 18,5 м2(а.с.15), після завершення ремонтних робіт, відмовилися повернутися на проживання у кімнати, які займали раніше. Проживання в їхніх кімнатах є для неї обтяжливими, так як кімната площею 20.1 м2 заставлена не потрібними їй меблями, половина кімнати зайнята мебельною стінкою відповідачів, де знаходиться їх одежа і посуд, від чого кімната для неї тісна і незручна в користуванні. Свої ж меблі вона не має де поставити, особисті речі розвішує по стільцях, піч не працює, в холодні дні вона мерзне. В кімнаті площею 19.0 м2 є кухонна плитка, але відповідачі оселили своїх дітей, для неї це шумно і не комфортно. Також було встановлено, що відповідачами інколи чинилися перешкоди позивачці у користуванні газом,водою, світлом. Таким чином, позовні вимоги позивачки ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Визнання відповідачами пред'явленого позову також не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб. Питання щодо понесених судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved