Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

[PERSON] 5 березня 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання частини майна спільною власністю подружжя та його поділ, який мотивовано тим, що з 1 травня 2005 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 10 листопада 2017 року було розірвано. Від цього шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO], на яку з позивача стягуються аліменти в розмірі 50% пожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 1994 року, відповідчка є власником 1/4 частни квартири [ADDRESS] (тепер Грушевського) в смт Браїлів Жмеринського району. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачці також належить 1/4 частка вказаної квартири. Оскільки вони тривалий час проживали в спірній квартирі, то вирішили викупити інші 1/2 частину вказаної квартири у інших співвласників. Ця частка квартири була придбана за спільні кошти в рзмірі 1700 грн та посвідчено договором купівлі-продажу від 20 березня 2007 року. Позивач вважажє придбану 1/2 частину квартири спільною сумісною власністю подружжя, однак відповідачка не бажає вирішити питання розподілу данного нерухомого майна в позасудовому порядку, що й змусило його звернутися до суду із позовом. На підставі викладеного просить визнати 1/2 частину квартири №16 по вул. Кірова (тепер Грушевського), 72 в смт Браїлів Жмеринського районуспільним сумісним майном подружжя; виділити йому у власність 1/4 частину зазначеної квартири. Ухвалою суду від 20 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 6 квітня 2018 року (а.с.23). Позивач [PERSON] у судовому засіданні 6 квітня 2018 року позов підтримує за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнає повністю та безумовно. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з частиною першою статті 60, частиною першою статті 61, статтею 63, частиною першою статті 68, частиною першою статті 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (стаття 361 ЦК України). Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог статті 200 ЦПК України.

Outcome: approved