Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

[PERSON] 13 квітня 2016 року пред'явив позов до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним наказу № 480-к від 14 березня 2016 року про звільнення його, позивача, з посади охоронника служби банківської безпеки ТВБВ № 10013/0215 (м. Самбір) за п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлення його на вказаній посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20 липня 1994 року він, позивач, був прийнятий сторожем відділення у Самбірське відділення № 6310 Ощадбанку, 01.10.1999 року був переведений на посаду охоронника служби банківської безпеки ТВБВ № 10013/0215 м. Самбора та наказом № 480-к від 14.03.2016 року був звільнений з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважав, що його звільнено з роботи незаконно, без належних для цього підстав та з порушенням встановленого порядку, оскільки за час роботи зарекомендував себе як кваліфікований працівник, до нього жодного разу не застосовувалися дисциплінарні стягнення і тому відповідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці мав переважне право на залишення на роботі, так як порівняно з іншими охоронниками його стаж складає 22 роки і тому кваліфікація та продуктивність праці в нього вища. Крім того, звільнення з підстав змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно попередження від 22.10.2015 року його було попереджено про наступне вивільнення, однак, жодної іншої роботу йому не було запропоновано. Відповідно до ч. 1 ст. 49 КЗпП України про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Його, [PERSON], попереджено 22 жовтня 2015 року про майбутнє звільнення із займаної посади з 28 грудня 2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату, однак 28 грудня 2015 року звільнення не відбулося та не було жодного скорочення штату працівників, так як він та інші працівники, продовжували працювати у звичному режимі, а тому він вважав, що скорочення чисельності штату не відбулося і вже не відбудеться. Під час судового розгляду позивач та його представник адвокат Цапар М.В. у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що після його звільнення обов'язки охоронників у ТВБВ № 10013/0215 (м. Самбір) стали виконувати [PERSON] та [PERSON], котрі до цього часу працювали в інших організаціях і установах м. Самбора. Представник відповідача пояснив, що відповідач позов не визнає, оскільки відповідно до наказу від 22.10.2015 № 1998-к було оголошено про проведення з 28.12.2015 скорочення штату охоронників ТВБВ № 10013/0215 м. Самбір та 23 жовтня 2015 року [PERSON] ознайомлено із вказаним наказом та попередженням від 22.10.2015 № 13-19/277 про майбутнє звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату з 28.12.2015 року, однак від підпису про ознайомлення з вказаними документами [PERSON] відмовився, про що 23.10.2015 року складено відповідний акт. Наказом від 12.01.2016 № 20-к змінено дату вивільнення працівників безбалансових установ, що попереджені та підлягають вивільненню, на дату, передбачену графіком змін в положеннях про ТВБВ, що для ТВБВ № 10013/0215 м. Самбір визначено 14.03.2016 року, а тому [PERSON] було звільнено цього числа із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Твердження позивача, що йому не запропоновано вакантних посад та не враховано його переважного права на залишення на роботі спростовується даними штатного розпису, згідно якого не було посад, на які за кваліфікаційними вимогами міг претендувати позивач та не залишилося посад охоронників, тому переважне право на залишенні на роботі не застосовується. На момент попередження [PERSON], згідно даних штатного розпису ТВБВ № 10013/0215 значилося 58,1 штатних одиниць, з яких було три вакантні штатні посади: економіст 1 категорії відділу розвитку банківського бізнесу, контролер-касир та старший контролер-касир, однак відповідно до кваліфікаційних вимогах не могли бути запропоновані позивачу, так як згідно диплома про освіту він закінчив Ірпінський індустріальний технікум та отримав кваліфікацію техніка-технолога. Станом на 14.03.2016 року, згідно даних штатного розпису ТВБВ № 10013/0215, залишилося 17 штатних одиниць, з яких одна посада вакантна -завідувача сектору мікро, малого та середнього бізнесу, яка не могла бути запропонована позивачу з тих самих підстав. Службу банківської безпеки ТВБВ № 10013/0215, в якій працював позивач, ліквідовано в цілому. Оскільки частиною першою статті. 49 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше як за два місяці, то адміністрація повідомила позивача за 2 місяці 5 днів, а з врахуванням зміни дати вивільнення відповідно до наказу від 12.01.2016 № 20-к - за 4 місяці та 11 днів, що не є менше двохмісячного строку. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Із штатного розпису ТВБВ №10013/0215(м. Самбір) вбачається, що [PERSON] працював на посаді охоронника служби банківської безпеки ТВБВ №10013/0215(м. Самбір) та на підставі наказу від 14 березня 2016 року № 480-к, виданого начальником філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», був звільнений з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.28-29, 33, 93). Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У пункті 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно п. 22 Статуту публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 р. № 261 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 659) Банк має право відповідно до законодавства, зокрема, відкривати на території України відокремлені підрозділи Банку: філії, територіально відокремлені безбалансові відділення і представництва, реорганізовувати та ліквідувати їх, а також створювати, реорганізовувати та ліквідувати дочірні підприємства. Відповідно до п. 38 цього Статуту філії, територіально відокремлені безбалансові відділення та представництва Банку не є юридичними особами і діють від імені Банку на підставі положень, якими визначаються їх компетенція, функції, інші питання діяльності та підпорядкування. Положення про такі установи та зміни до них затверджуються в порядку, визначеному цим Статутом. Пунктом 9.3. Положення про філію - Львівське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» встановлено, що начальник управління (за його відсутності - виконуючий обов'язки начальника управління), серед іншого, затверджує штатний розпис управління та підпорядкованих територіально відокремлених безбалансових відділень (ТВБВ), призначає та звільняє з посад працівників управління, підпорядкованих ТВБВ, у тому числі за поданням керівників ТВБВ (а.с. 51-53). Із наказу № 1998-к від 22.10.2015 року про скорочення штатної чисельності ТВБВ № 10013/065 ТВБВ № 10013/0215, виданого начальником філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», наказу № 20-к від 12 січня 2016 року «Про зміни в організаційній структурі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» та скорочення штату» та штатного розпису ТВБВ №10013/0215 (м. Самбір) відомо, що станом на 22.10.2015 у штаті вказаного відділення була служба банківської безпеки у складі шести працівників, яка ліквідована з 14.03.2016 (а.с. 26, 28-29, 31, 34) . Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Із попередження від 22.10.2015 та акту про відмову від підпису від 23.10.2016 видно, що [PERSON], охоронника служби банківської безпеки територіального відокремленого безбалансового відділення № 10013/0215 м. Самбір, відповідно до наказу № 1998-к від 22.10.2015 року «Про скорочення штатної чисельності ТВБВ № 10013/0215 та ТВБВ 10013/065» було попереджено, що з 28 грудня 2015 року відбудуться зміни в організаційній структурі та скорочення штату ТВБВ, посада, яку він обіймає підлягає скороченню і про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату 28 грудня 2015 року, із вказаними наказом та попередженням він ознайомився та одержав їх копії, однак відмовився від підпису про їх ознайомлення (а.с. 27, 30). Із наказу № 20-к від 12 січня 2016 року «Про зміни в організаційній структурі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» та скорочення штату» вбачається, що проведення ліквідації структурних підрозділів по ТВБВ №10013/0215 (м. Самбір) було перенесено на 14.03.2016 (а.с.31-32). Отже, відповідно до наведеного відбулися зміни в організаційній структурі та скорочення штату ТВБВ №10013/0215 (м. Самбір) і [PERSON] був персонально попереджений про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, а тому безпідставним є його посилання на те, що не відбулося скорочення штату працівників і на те, що попередження від 22.10.2015 про наступне вивільнення втратило силу. Згідно ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ч. 2 ст. 40 цього Кодексу звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частиною третьою ст. 49-2 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Із штатного розпису, наказів про переведення вбачається, що у зв'язку із ліквідацією служби банківської безпеки територіальних відокремлених безбалансових відділень та скороченням штату ТВБВ для забезпечення охорони цих відділень частина охоронників була переведена за їх згодою на посади охоронників відділу банківської безпеки філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 108-138). Так, у штаті відділу банківської безпеки філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» станом на 22.10.2015 року числилося 16 штатних одиниць, із них 10 охоронників, та 114 охоронників служби банківської безпеки ТВБВ (а.с. 89, 90-92). Станом на 22.06.2016 у відділі банківської безпеки філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» штат становив 121,1 одиниці, із яких 104,1 - охоронники (а.с. 84-85, 86-88). Із наказу від 14 березня 2016 року № 488-к «Про переведення» відомо, що [PERSON] та [PERSON], охоронників банківської безпеки ТВБВ № 10013/0215 (м. Самбір) філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», за їх згодою переведено на посади охоронників відділу банківської безпеки філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 14 березня 2016 (а.с. 68, 72). Також, із наказів від 15 березня 2016 року № 496-к та від 16 березня 2016 року № 508-к вбачається, що [PERSON] та [PERSON] прийняті на посади охоронників відділу банківської безпеки філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 18 березня 2016 року, їх заяви про прийняття на роботу датовані 14.03.2016, тобто у день звільнення з роботи позивача (а.с. 207, 208). Ураховуючи наведене, відповідачем при звільненні [PERSON] з роботи у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці не було дотримано вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України щодо можливості його переведення охоронником у відділ банківської безпеки філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», а питання про переважне право позивача на залишення на роботі взагалі не вирішувалося і тому посилання представника відповідача на рекомендації щодо порядку введення посад начальника охорони та охоронника відносно вікового цензу охоронників є безпідставним. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У правових позиціях, які викладені у постанові Верховного Суду України в постанові від 21 травня 2014 року (справа № 6-33 цс 14) зазначено, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. У п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Із повідомлення філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» та табелю обліку використання робочого часу вбачається, що [PERSON] працював на посаді охоронника з погодинною оплатою праці: середньогодинна заробітна плата за період січень - лютий 2016 року складає 27,62 грн.; середньомісячний заробіток 4 474, 44 грн. ( а.с. 50). Оскільки час вимушеного прогулу позивача становить 912 годин, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 25 189,44 грн.

Outcome: approved