Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] 19.06.2018 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та процентів за користування позикою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 березня 2018 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого, позивач надав відповідачу позику у розмірі 512500 грн. з умовою їх повернення не пізніше 02 травня 2018 року. Позивач свої зобовязання за борговим документом (розпискою) виконав у повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, встановленому борговим документом (розпискою). У позовній заяві позивач вказує, що в борговому документі передбачено строк повернення позики в повному обсязі до 02.05.2018, однак відповідач належним чином не виконує зобовязання за договором позики та починаючи з 03.05.2018 порушує умови договору, у зв'язку з чим, позивачем направлено відповідачу претензію про повернення боргу та сплату процентів за користування коштами, яку останній отримав, однак кошти не повернув. Розмір процентів становить 14799 грн. 30 коп., що дорівнює 512500 грн. (сума боргу) помножена на 17% річних (облікова ставка НБУ) помножена на 62 дні (період користування коштами з 02.03.2018 по 02.05.2018). Позивач зазначає, що ним вживались заходи забезпечення позову, однак ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26.04.2018 по справі №386/357/18 в задоволенні заяви позивачу відмовлено. У зв'язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 512500 грн. та проценти в сумі 14799 грн. 30 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 5625 грн. 39 коп. (5272 грн. 99 коп. судовий збір за подачу позовної заяви та 352 грн. 40 коп. судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову). Ухвалою суду від 20.06.2018 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 17 вересня 2018 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не зявились, від останньої на адресу суду 13.09.2018 надійшла заява, в якій просить розглянути справу без її участі та без участі позивача. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подавав. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02 березня 2018 року між сторонами було укладено договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно якого відповідач отримав від позивача позику у розмірі 512500 грн. та зобов'язався повернути позику в повному обсязі протягом двох тижнів, до 02 травня 2018 року, з можливістю погодження з позивачем пролонгації боргу (а.с. 9). Як вбачається з претензії, надісланої 30.03.2018 відповідачу, від останнього позивач вимагав повернути борг в сумі 512500 грн. та виплатити проценти в розмірі облікової ставки НБУ протягом трьох днів, яку відповідачем отримано 05.04.2018 (а.с. 10-13). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047\~ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Нормами ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За змістом статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики шляхом підписання такого договору у формі розписки. Так, Верховний Суд України у своїй постанові по справі №6-63цс13 від 18.09.2013 зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.\~\~\~\~\~\~ Надана позивачем, як доказ укладеного договору, копія розписки про позику коштів від 02 березня 2018 року, свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі. Даний договір відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 512500 грн. позики, про що заявлено позивачем. Що стосується позовних вимог про стягнення процентів, суд виходить зі слідуючого. Як вбачається з розписки про надання позики, розмір і порядок одержання процентів за користування позикою не встановлено, тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір позики перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який становить 512500 грн., і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Облікова ставка Національного банку України з 02.03.2018 становила 17% річних. Розрахунок процентів від суми позики станом на 02.05.2018 становить 14799 грн. 30 коп., що дорівнює 512500 грн. (сума боргу) помножено на 17% річних (облікова ставка НБУ) та помножено на 62 дні (період користування коштами з 02.03.2018 по 02.05.2018). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 527299 грн. 30 коп. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції №1010627079 від 16.04.2018 (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 5272 грн. 99 коп., що підлягає відшкодуванню відповідачем. Однак заявлена позивачем сума судових витрат в розмірі 352 грн. 40 коп., понесена ним за подачу до суду заяви про забезпечення позову, покладаються на нього, оскільки в задоволенні заяви судом відмовлено. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 512500 грн. заборгованості за договором позики, процентів за користування позикою в розмірі 14799 грн. 30 коп. та судового збору в сумі 5272 грн. 99 коп., сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду, виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 527299 грн. 30 коп. заборгованості за договором позики та судового збору в сумі 5272 грн. 99 коп., сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду, виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved