Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] 17.02.2014 р. та уточнено 26.06.2014 р. звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітній платі по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що працювала на ПАТ Криворізький турбінний завод Констар з 01.01.1997 р. по 30.10.2013 р. завідуючою архівом, архіваріусом. 30.10.2013 р. була звільнена з підприємства за власним бажанням, при звільненні відповідач не розрахувався з нею по заробітній платі, і лише 25.06.2014 р. відповідач виплатив їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 3449,49 грн. Просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати з 31.10.2013 р. по 25.06.2014 р. у розмірі 5983,56 грн. Крім того просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000 грн., яка проявляється в моральних стражданнях через відсутність грошових коштів для утримання родини, придбання ліків, вимушена була позичати гроші. Просить суд задовольнити його позов в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Жолнеровська Н.В. в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду письмові заперечення, згідно яких заперечує проти позову, просить суд відмовити позивачу в позові, з зв'язку з скрутним фінансовим становищем ПАТ «Констар», наявність значної заборгованості із заробітної плати, необхідність сплати податків, зборів, погашення банківських кредитів, тощо. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період часу з 01.01.1997 р. по 30.10.2013 р. працювала на посаді завідуючої архівом, архіваріусом на ПАТ Криворізький турбінний завод Констар, 30.10.2013 р. звільнена за власним бажанням - а.с.3, відомостями на виплату грошей № В3-00249 та № В3-00248 від 24.06.2014 р. встановлено, що [PERSON] 25.06.2014 р. виплачено 621,28 грн. та 2828,19 грн., а всього - 3449,47 грн. - а.с.50,51. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на викладене, суд вважає незаконним обґрунтування відповідача щодо відмови в позові в зв'язку з відсутність коштів. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється з виплат за попередні два місяці. Час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Середньоденний заробіток [PERSON] становить 61,30 грн., виходячи із наступного розрахунку: 733,83 грн. (заробітна плата за серпень 2013 р.) + 798,58 грн. (заробітна плата за вересень 2013 р.) : 25 (кількість відпрацьований днів за останні два календарні місяці, що передують звільненню позивача) = 61,30 грн. Судом визначено період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», тобто з наступного дня після звільнення позивача та по день постановлення рішення - з 01.11.2014 р. по 25.06.2014 р., що становить 161 день. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виплати заробітної плати, з 01.11.2013 р. по 25.06.2014 р. складає 9869,30 грн. (61,30 грн. (середньоденний заробіток) х 161 днів затримки розрахунку = 9869,30 грн.). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки були порушені трудові права позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер та ступень душевних страждань, яких зазнала [PERSON] внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. моральної шкоди - в іншій частині позову відмовити. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI, який вступив в дію з 01.11.2011 р., від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення заробітної плати й за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 цього Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Оскільки [PERSON] звернулася до суду в лютому 2014 р., то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 40 п.2, 43, 232-236, 237-1, КЗпП України,

Outcome: partial