Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2015 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з Відповідачем не склалося по тій причині, що у них різні характери, відсутнє взаєморозуміння. Сторони тривалий час не проживають разом. Відповідач не надає ні матеріальної, ні фізичної допомоги сім'ї, проживає у своє задоволення, не проявляє ініціативи у вихованні сина. Сумісне проживання на думку позивача неможливе, а тому просить розірвати шлюб, прізвище змінити на дошлюбне. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити, проти заочного вирішення справи не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, повторно не з'явився, причин неявки не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, 01 серпня 2015 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають одного спільного малолітнього сина: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 11 серпня 2015 року Виконавчим комітетом Кам'янківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач, як і Відповідач, враховуючи його неявки до суду, не мають бажання зберегти сім'ю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved