Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є співвласницями квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 30.09.2017 року. У вказаній квартирі разом з ними зареєстрований [PERSON], який з жовтня 1995 року за даною адресою не мешкає. На даний час відповідач участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймає, позивачі не мають можливості розпорядитися майном на власний розсуд. Тому просять суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності на підставі наданих суду письмових доказів, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих суду письмових доказів, позовні вимоги підтримує повністю, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Представник відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті у судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування є співвласницями квартири [ADDRESS] (а.с. 16-18 копія договору). На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані позивачі та [PERSON] (а.с. 5-7, 9-10, 12-14, 23 копії паспортів, довідка). У матеріалах справи міститься Акт про не проживання від 31.07.2018 року, складений мешканцями сусідніх квартир будинку № 39 по вул. Вячеслава Чорновола м. Кривого Рогу, підтверджений головою правління ОСББ «КР-Життя» (а.с. 36), із змісту якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не мешкає з 31.10.1995 року. Статтею 383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386\~ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] у квартирі за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивачів здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS] з 31.10.1995 року по даний час без поважних причин (тобто понад один рік), доказів стосовно поважних причин не проживання відповідача в даній квартирі у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачами та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~206\~ч.\~4\~ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою, розташованою за вищевказаною адресою, у зв'язку з відсутністю в ній без поважних причин понад одного року, а також враховуючи той факт, що відповідач відповідно наданої суду заяви визнав позов та проти позову не заперечував (а.с. 33). Відповідно до ст. ст. 6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved