Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка) про визнання правочину дійсним та визнання права власності. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15 грудня 2016 року він за умовами цивільної угоди купив у [PERSON] за 5000 грн. транспортний засіб легковий автомобіль ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], 1974 року випуску, номер шасі [NUMBER], білого кольору, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 16.03.2017 року Павлоградським центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів № 1247. Позивач сплатив [PERSON] 5000,00 гривень, а [PERSON] отримав зазначені кошти у повному обсязі та передав йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від транспортного засобу, транспортний засіб і власноручно написану розписку про отримання грошей. Про перереєстрацію транспортного засобу сторони домовились на майбутнє, у зв'язку з відсутністю у позивача на той час необхідної суми грошей для перереєстрації. З 15 грудня 2016 року і по цей час позивач володіє та користується цим автомобілем, який фактично знаходиться у його власності. 23.02.2017 року [PERSON] несподівано помер від серцевого нападу, і сторони не встигли оформити купівлю-продаж автомобіля належним чином, хоча гроші за автомобіль позивач йому віддав, а [PERSON] передав йому розписку про отримання грошей, автомобіль з ключами і документами. Позивач зазначає, що [PERSON] заповіт не посвідчував, спадкоємці за законом першої - третьої черги відсутні. Відповідачка [PERSON] є спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON], і на день смерті була зареєстрована та фактично проживала разом з померлим однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто вона є такою, що фактично прийняла спадщину, до складу якої входить автомобіль, який є предметом договору купівлі-продажу між сторонами. Відповідачка визнала дійсність договору купівлі-продажу автомобіля, але ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, бо до цього часу вона не отримала свідоцтво про право на спадщину померлого [PERSON], посилаючись на складне матеріальне становище. Посилаючись на ст.ст. ст.ст. 41, 92 Конституції України, п. 2 ч. 3 ст. 321 ЦК України, ч. 1 ст. 316 ЦК України, ст.ст. 316, 321, 328, 334, 346, 396, 655, ч. 1 ст. 656, ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223, 1264, 1268, 1270, 1296 ЦК України, постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу легкового автомобіля марки ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], 1974 року випуску, шасі [NUMBER], білого кольору, укладений 15.02.2016 року між [PERSON], як продавцем, і [PERSON], як покупцем. Визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], право власності на транспортний засіб легковий автомобіль марки ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], 1974 року випуску, шасі [NUMBER], білого кольору. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав і просив задовольнити. Відповідачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги позивачки визнала. Згідно з ч. 4 ст. Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2016 року [PERSON] за умовами цивільної угоди купив у [PERSON] за 5000 грн. транспортний засіб легковий автомобіль ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], 1974 року випуску, номер шасі [NUMBER], білого кольору, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 16.03.2017 року Павлоградським центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів № 1247 (а.с. 20). Позивач сплатив [PERSON] 5000,00 гривень, а [PERSON] отримав зазначені кошти у повному обсязі та передав йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від транспортного засобу, транспортний засіб і власноручно написану розписку про отримання грошей (а.с. 22). Нормами ст. 665 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України встановлено, що предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу легкового автомобілю ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], 1974 року випуску. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зміст договору купівлі-продажу легковий автомобіль ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER], 1974 року випуску, номер шасі [NUMBER], білого кольору, укладеного сторонами, викладений в письмовій розписці, підписаній сторонами (а.с.22). [PERSON] передав позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від транспортного засобу, транспортний засіб і власноручно написану розписку про отримання грошей (а.с. 22). Про перереєстрацію транспортного засобу сторони домовились на майбутнє, у зв'язку з відсутністю у позивача на той час необхідної суми грошей для перереєстрації. З 15 грудня 2016 року і по цей час позивач володіє та користується цим автомобілем, що фактично знаходиться у його власності. Нормами ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частинами 1, 2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. 23.02.2017 року [PERSON] несподівано помер, смерть була спричинена хронічною серцево-судинною недостатністю, ішемічною хворобою серця та дифузьським кардіосклерозом, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 23.02.2016 року (а.с. 19). Сторони не встигли оформити купівлю-продаж автомобіля належним чином, хоча гроші за автомобіль позивач [PERSON] віддав, а той передав йому розписку про отримання грошей, автомобіль з ключами і документами. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1). Спадкодавець заповіт не посвідчував, спадкоємці за законом першої - третьої черги відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідачка [PERSON] є спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON], і на день смерті була зареєстрована та фактично проживала разом з померлим однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто вона є такою, що фактично прийняла спадщину, до складу якої входить автомобіль, який є предметом договору купівлі-продажу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийняття у спадщини відповідачкою відбулось, оскільки вона проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою № 488 від 20.11.2017 року Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, і відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, бо не відмовилася від неї протягом строку, встановленого ст.1270 ЦПК України. Відповідачка визнала дійсність договору купівлі-продажу автомобіля, але ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, бо до цього часу вона не отримала свідоцтво про право на спадщину померлого [PERSON], посилаючись на складне матеріальне становище. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з статтею 41 Конституції України та пунктом 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК України), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві. Отже, між позивачем та померлим [PERSON] дійсно було укладено договір купівлі-продажу без дотримання форми його укладення, передбаченої чинним законодавством України, на підтвердження виконання умов якого між сторонами було складено письмову розписку, позивачем було виконано всі умови договору купівлі-продажу домоволодіння, кошти за придбаний автомобіль ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER] він сплатив померлому [PERSON], володіє та користується придбаним майном, чого не спростовано жодним доказом, але не має можливості належним чином оформити правочин через смерть продавця [PERSON], та відмову відповідачки від перереєстрації транспортного засобу, що є підставою для визнання такого правочину дійсним та визнання за позивачем права власності на придбане за цим правочином рухоме майно. Виходячи з ціни, за яку було продано спірний автомобіль, та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір, про що до позову додана квитанція банку від 22.11.2017 року (а.с.8). Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 1600 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 41, 92 Конституції України, п. 2 ч. 3 ст. 321 ЦК України, ч. 1 ст. 316 ЦК України, ст.ст. 316, 321, 328, 334, 346, 396, 655, ч. 1 ст. 656, ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223, 1264, 1268, 1270, 1296 ЦК України,

Outcome: approved