Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі відповідач) на його користь 90 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійного захворювання, з підстав, передбачених ст.153 та ст.237-1 КЗпП. Позивач посилається на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 07.06.2004 до 09.03.2017 на посаді гірничого робітника очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 02.02.2018 був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, який затверджено першим заступником начальника Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області [PERSON]В, яким позивачу встановлені професійні захворювання. 21.03.2018 позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням, йому встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 15.03.2018 безстроково, з яких 30% - хронічний попереково-крестцовий радикуліт, 25% хронічний бронхіт, 10% приглухуватість, а також вперше визнано інвалідом третьої групи за професійним захворюванням з 15.03.2018 безстроково. Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, він більше 33 років постійно працював в підземних умовах, весь час працював в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з п.16 акту професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: шахта «Центральна», ДП «ВК «Краснолиманська»; вплив шкідливого фактору - фізичне навантаження, робоча поза, несприятливий мікроклімат, пил, шум. Позивач зазначає, що болі у поперековому відділі хребта його непокоїли кілька років, погіршення стану здоровя відбулось у 2015 році. 10.10.2015 позивач пройшов МСКТ поперекового відділу хребта: КТ - ознаки дегенеративних змін (остеохондроз, спондилоартроз), вибухання МПД з початковою компресією дуального мішку. Фломіральний стеноз L4-L5, L5-S1. Ретролистез L5 1 ст. У грудні 2016 року через фізичне навантаження відбулось погіршення здоровя та позивач звернувся до невролога, лікувався амбулаторно з 19.12.2016, через відсутність покращення 10.01.2017 направлений на стаціонарне лікування; з 10.01.2017 по 20.01.2017 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ з діагнозом: загострення хронічного вертеброгенного попереково-хрестцового радикуліта зі стійким больовим, мязово-тонічним, лівостороннім корешковим синдромом. Через 3 дні позивачу знову стало гірше, тому з 23.01.2017 по 28.02.2017 перебував на амбулаторному лікуванні у звязку із захворюванням на радикуліт. 20.02.2017 у період амбулаторного лікування позивач був оглянутий головним нейрохірургом Департаменту охорони здоровя Донецької облгосадміністрації [PERSON], позивачу був підтверджений діагноз - хронічний вертеброгенний остеохондроз хребта. Також позивач страждає на хронічний бронхіт та зниження слуху. Ці хвороби стали результатом впливу шкідливих факторів під час виконання трудових обовязків. З 05.06.2017 по 14.06.2017 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КЛПУ «Родинська міська лікарня» з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. в стадії загострення. Прикореневий та базальний пневмосклероз ДН 1-2. Зі скаргами на біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, оніміння в ній, судоми в ікроножних мязах, кашель, переважно сухий, з тяжко відділяємим харкотинням, задуху при помірному фізичному навантаженні, загальну слабкість, шум в обох вухах, зниження слуху, позивач був направлений на стаціонарне лікування в ДУ «Інститут медицини праці академії медичних наук України», де перебував з 17.11.2017 року до 4.12.2017 з діагнозом: Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт II ст. в фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ступеня за класифікацією [PERSON]Є та [PERSON] Результатом низки професійних захворювань стало загальне погіршення стану здоровя, а саме, постійний сухий кашель, слабкість, швидка стомлюваність, обмеження рухів у поперековій області, погіршення слуху. За висновком МСЕК позивачу необхідна медична та соціальна допомога, а саме, медикаментозне лікування за професійними хворобами, санаторно-курортне лікування за хронічним попереково-крестцовим радикулітом. Для підтримки свого здоровя позивач регулярно звертається за медичною допомогою, часто отримує лікування в умовах стаціонару, змушений контролювати свої навантаження, обмежувати себе, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на його самопочуття. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють позивача нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини впливають на якість мого життя та спричиняють моральні страждання. На думку позивача, наявні всі підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому, він отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації його, оскільки порушені нормальні життєві зв'язки, що викликає негативні емоції та переживання. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 90 000 гривень. Відповідач надав відзив на позов, за змістом якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотиви незгоди відповідача зводяться до такого. Позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення у нього профзахворювання. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботу) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв на стан здоровя позивача не було зафіксовано. Згідно довідки від 16.08.2017 № 01/11-321от Інформації умов праці позивач профілактичні медогляди проходив без медичних заперечень по захворюванню, яке визначене в довідці МСЕК від 21.03.2018, тому, на думку відповідача, це не є підтвердженням причинно-наслідкового захворювання, повязаного з роботою на ДП «ВК «Краснолиманська». Також відповідач зазначає, що відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем суду не надано. Крім того, відповідач зауважує, що згідно з п. 19 Акту П-4 від 02.02.2018 осіб, що допустили порушення нормативно - правових актів з питань охорони праці, які привели до даного професійного захворювання, встановити не є можливим. Позивач звільнений 09.03.2017 з підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗоТ України, а не за станом здоровя. Посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Позивачем не доведено існування на час розгляду справи повної втрати ним у зв'язку з цим працездатності, що спричиняє йому моральну шкоду та перешкоджає звичайній організації його життя, тому відсутні жодні правові підстави для відшкодування моральної шкоди та для задоволення позову. Позивач, його представник та представник відповідача надали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Вивчивши доводи позову та відзиву на нього, дослідивши надані сторонами письмові докази, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд при винесенні рішення виходить з наступних підстав та мотивів. Згідно з трудовою книжкою БТ-І №5634926 позивач з 07.06.2004 по 09.03.2017 працював на підприємстві відповідача гірничим робітником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті; звільнений 09.03.2017 на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію (а.с.16-19). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №210/38 вбачається, що позивач з 10.01.2017 по 20.01.2017 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ з діагнозом: загострення хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліта зі стійким болевим, мязово- тонічним, лівобічним корешковим синдромом (а.с.24). За висновком головного нейрохірурга Департаменту охорони здоровя Донецької облгосадміністрації [PERSON] від 20.02.2017 позивачу підтверджений діагноз - хронічний вертеброгенний остеохондроз хребта (а.с.25). За випискою із медичної карти стаціонарного хворого №475-475 позивач з 05.06.2017 по 14.06.2017 перебував на стаціонарному лікуванні в КЛПУ «Родинська міська лікарня» з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. в стадії загострення. Прикореневий та базальний пневмосклероз ДН 1-2 (а.с.26). За випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ДУ «Інститут медицини праці академії медичних наук України» позивач з 17.11.2017 по 04.12.2017 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт II ст. в фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ступеня за класифікацією [PERSON] та [PERSON] захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.27). Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 04.11.2017 №42/1077 підтверджується наявність у позивача (місце останньої роботи: ДП ВК «Краснолиманська», гірник очисного забою, по 09.03.2017) професійного захворювання: - хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг; - хронічний бронхіт II ст. в фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, JIH І-ІІ ст.; - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ст. - за класифікацією [PERSON]Є та [PERSON] (а.с.28). За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 31.01.2018, затвердженого 02.02.2018 першим заступником начальника Головного управління Державної служби України з питань праці у Донецькій області [PERSON]В, в результаті проведення розслідування на підприємстві відповідача причини виникнення вищевказаного хронічного професійного захворювання такі (а.с.22-23): - за гігієнічною оцінкою умов праці характер праці відноситься до шкідливих та важких умов праці (п.13); - професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме, шахта «Центральна», ДП «ВК «Краснолиманська»; вплив шкідливого фактору - фізичне навантаження, робоча поза, несприятливий мікроклімат, пил, шум (п.16); - причинами професійних захворювань є пил переважно фіброгенної дії, вугільно-породний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5% - фактична величина 95,4 мг/м3 (ГДК 10 мг/м3), тривалість дії упродовж зміни 100%; Швидкість руху повітря - 3,3 м/с, при нормативних значеннях <2 м/с; рівень еквівалентного шуму на робочому місці складає 89 дБа, при нормативному значенні 80 дБа; фізичне динамічне навантаження за участю мязів нижніх кінцівок та тулуба - фактична величина 182,1 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження з переважною участю мязів рук та плечового поясу - фактична величина 76, 5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; перебування у наклонному положенні до 30 град. - фактичне значення 65% зміни, при нормативному значенні 25%; тривалість зосередженого спостерігання - фактичне значення 80% зміни при нормативному значенні 75% (п.17). Довідкою до акта огляду МСЕК від 21.03.2018 та Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності №066624 від 21.03.2018 підтверджується таке: в результаті первинного огляду позивача останньому встановлена 3 група інвалідності за професійним захворюванням з 15.03.2018 безстроково; за сукупністю - 65% втрати професійної працездатності з 15.03.2018 безстроково, а саме: 30% - хронічний попереково-крижовий радикуліт, 25% хронічний бронхіт, 10% приглухуватість. Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт установлення позивачу професійного захворювання, яке складається з комплексу захворювань, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 65% безстроково, та яке виникло у звязку з тривалою роботою, в тому числі, на підприємстві відповідача, що підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та не спростовано відповідачем, систематичне проходження позивачем лікування з приводу відповідних захворювань, що підтверджується, в тому числі, довідкою від 16.08.2017 «Інформація умов праці колишнього працівника дільниці №5 ДП «ВК «Краснолиманська» [PERSON], 1962 р.н.», з якої вбачається, що в період з 26.10.2016 по 27.02.2017 останній часто знаходився на лікарняному із захворюваннями, що відповідають захворюванням позивача, в подальшому визначеним як професійні захворювання, встановлення позивачу 3 групи інвалідності безстроково та визначення потреби у медичній та соціальній допомозі (Довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності №066624), апріорі свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача про те, що вина підприємства відсутня, оскільки за змістом п.19 Акту П-4 від 02.02.2018 осіб, що допустили порушення нормативно - правових актів з питань охорони праці, які привели до даного професійного захворювання, встановити не має можливим, не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, зміст зазначеного пункту Акту дозволяє констатувати, що виявити осіб, які порушили законодавство з охорони праці, не має можливості у звязку з тим, що [PERSON] на момент розслідування не працює на підприємстві з 09.03.2017, а не тому, що таких осіб немає, по-друге, в п.16 згаданого Акту зазначено, що відповідні професійні захворювання виникли у звязку з тривалим періодом роботи, в тому числі на підприємстві відповідача, яке було останнім його місцем роботи та на якому він відпрацював 13 років. З приводу покликань відповідача щодо відсутності відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004 визначено, що за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Оскільки позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, до якої відноситься будь-яка її втрата (встановлення групи інвалідності, встановлення групи інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності, а також встановлення лише ступеня втрати професійної працездатності), визначена медико-соціальними експертними комісіями на обумовлений термін або безстроково), необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК відсутня. Відсутність у позивача медичних заперечень під час проходження профілактичних медичних оглядів по захворюванню, яке визначено в довідці МСЕК від 21.03.2018, які і звільнення позивача з підприємства за власним бажанням, а не за станом здоровя, не свідчать про відсутність такого захворювання та не знімає з відповідача відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обмовленого тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, наявність у позивача 65 % втрати професійної працездатності, встановлення з 15.03.2018 третьої групи інвалідності безстроково, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, глибину фізичних та моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно зважаючи на те, що відповідне професійне захворювання обумовлено тривалим періодом роботи позивача не лише у відповідача, а й на іншому підприємстві (шахта «Центральна»), суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в розмірі 90 000 гривень, є завищеним та з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 40 000 гривень. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загаль ного місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 310,11 гривень, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (44,4% від 704,80 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: partial