Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] 23 вересня 2019 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року заяву було залишено без руху і запропоновано заявникові усунути недоліки з дотриманням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких заявником 30 вересня 2019 року подано виправлену заяву. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року заяву було прийнято до розгляду суду, а у справі відкрито провадження в порядку окремого провадження. Заявник у своїй заяві посилався на те, що він згідно з договором дарування від 30 листопада 1993 року прийняв у дар 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Разом з тим, в договорі дарування його ім`я було вказано як « [PERSON] », хоча за паспортними даними він є [PERSON] . Внаслідок різності написання прізвища заявника в договорі дарування і паспорті на теперішній час виникла невідповідність між документом, що посвідчує особу заявника, та правовстановлюючим документом, який було видано на його ім`я. Заявник мав на меті відчужити належному йому частку квартири, проте у зв`язку з різністю написання прізвища, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через невідповідність написання прізвища обдарованого. Заявник у своїй заяві просив суд встановити факт належності йому договору дарування від 30 листопада 1993 року, посвідченого Другою дніпропетровською держнотконторою і зареєстрованого в реєстрі за № І-9745, яким [PERSON] подарував [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Заявник у своїй заяві до суду справу просив розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання заінтересована особа повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, ухваливши рішення відповідно до чинного законодавства. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 30 листопада 1993 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № І-9745, [PERSON] подарував, а заявник і заінтересована особа [PERSON] прийняли у дар квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Прізвище [PERSON] у зазначеному договору дарування було зазначено як « [PERSON] » (а.с. 8). Разом з тим, в паспорті заявника його прізвище вказано як « [PERSON] » (а.с. 4). Різність написання прізвища заявника в договорі дарування і паспорті на теперішній час перешкоджає йому у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною йому частиною квартири. З зазначеного вбачається, що в договорі дарування від 30 листопада 1993 року невірно зазначено прізвище заявника замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] », тому на теперішній час заявник не має змоги розпорядитися належною йому власністю. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З копії паспорта заявника вбачається, що його прізвище є « [PERSON] », а не « [PERSON] », за життя йому видавалися офіційні документи: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, інші документи (а.с. 4, 7). За таких обставин суд вважає, що оскільки всі інші дані в паспорті та договорі дарування, які було видано заявнику, повністю співпадають, то заява підлягає задоволенню, а факт належності [PERSON] договору дарування, виданого на ім`я [PERSON] , встановленню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Заявником при поданні заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 384 гривень 20 коп. (а.с. 1), який відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved