Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - [PERSON] ), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.03.2003 у Відділі реєстрації актів громадянського стану Балаклійського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 29, позивач зареєструвала шлюб з відповідачем по дійсній справі [PERSON] . Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З 2006 року сторони фактично припинили стосунки, та разом не мешкають. Відповідач залишив її з донькою, та поїхав мешкати до своїх батьків у м.Балаклею. З того часу донька залишилась мешкати разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24.10.2011 шлюб з відповідачем розірвано. 30.09.2016 позивач уклала новий шлюб, та змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Самостійно позивач не може забезпечити дитині належний рівень життя. Зазначає, що відповідач інших осіб на утриманні не має, отримує дохід, є працездатною особою, тому повинен приймати участь у забезпеченні належного рівня, необхідний для фізичного, духовного, морального і матеріального розвитку дитини. Враховуючи наведене просить стягнути аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі 3000,00 грн., оскільки останній має можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.12.2020 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засідання просили в позові відмовити у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні зазначили, що 28.09.2011 рішенням Балаклійського районного суду Харківської області задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 15.09.2011, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На даний момент відповідач не працює, водночас, за наявності доходу одразу надає матеріальну допомогу дитині та добровільно виконує рішення суду. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 07.03.2003, який зареєстрували у Відділі реєстрації актів громадянського стану Балаклійського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 29. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження [NUMBER] від 12.07.2003), яка проживає разом з позивачем. Батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується відповідною копією рішення суду від 24.10.2011. Позивач 30.09.2016 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.09.2016. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. В матеріалах справи міститься рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 28.09.2011 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Єреван Вірменії, мешканця [ADDRESS] , на користь [PERSON] аліментів на дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 15.09.2011, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , яке набрало законної сили 11.10.2011, а також виданий виконавчий лист. Крім того, відповідачем надано копії квитанцій про перерахування аліментів на користь [PERSON] на дитину - [PERSON] , [INFO] . Зазначена обставина в судовому засіданні не спростована позивачем. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки питання щодо стягнення аліментів [PERSON] на користь [PERSON] вже вирішено судом. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу її право на звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у відповідності до вимог ст. 192 СК України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed