Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] 17.12.2018 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив під час підготовчого провадження. В позовній заяві зазначив, що на підставі договору дарування від 17.08.2005 р. він є власником 9/20 частин житлового будинку [ADDRESS] . Іншими власниками згаданого будинку є: 4/10 - [PERSON] ; 3/20 - [PERSON] [INFO] помер [PERSON] [INFO] померла дружина [PERSON] - [PERSON] . Спадкове майно складається з 3/20 частин житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті подружжя [PERSON] , позивач користується їх майном разом з дружиною, мешкає в цій частині будинку, проводить ремонтні роботи і таке інше. Враховуючи, що він добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у спірному будинку, посилаючись на ст.ст.334, 335 ЦК України, [PERSON] , просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 3/20 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 19.12.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 30.01.2019 р. 30.01.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 28.02.2019 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 28.02.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 15.03.2019 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 15.03.2019 р. підготовче засідання відкладено на 15.04.2019 р. на підставі п.2 ч.2 ст.198 ЦПК України у зв`язку із заміною неналежного відповідача. 15.04.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 30.05.2019 р., позов залишено без руху, надано строк для уснення недоліків. 30.05.2019 р. провадження у справі зупинено до 29.11.2019 р. на підставі п.8 ч.1 ст.252, п.12 ч.1 ст.253 ЦПК України. 29.11.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 17.12.2019 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 17.12.2019 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 26.03.2020 р. 26.03.2020 р. розгляд справи відкладено на 01.06.2020 р. за клопотанням представника позивача на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 01.06.2020 р. розгляд справи відкладено на 19.08.2020 р. за клопотанням представника позивача. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд була повідомлена у встановленому порядку, пояснень по суті позову не подавала. Суд розглянув справу за відсутності відповідача та третьої особи на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом, на підставі договору дарування від 17.08.2005 р. [PERSON] є власником 9/20 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7, 8). Співвласниками згаданого будинку є: 4/10 часток - [PERSON] ; 3/20 часток - [PERSON] (а.с.9, 10). [INFO] помер [PERSON] (а.с.11). [INFO] померла [PERSON] (а.с.12). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Як встановлено судом зі спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця - [PERSON] (а.с.28 зв.). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт того, що спадкоємець власника майна відомий і, в силу положень діючого ЦК України, він прийняв спадщину, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі власник (спадкоємець) не відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні всі складові, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю.

Outcome: dismissed