Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] виклад позицій позивача та відповідача 1. 22.01.2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], у якому просить про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються із [PERSON] на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, визначивши їх у розмірі половини (1/2 частини) його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до 31.01.2021 року, а з 31.01.2021 року до 04.09.2027 року визначити аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі третини (1/3 частини) його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку; виконавчий лист, виданий Шаргородським районним судом 09.06.2016 року у справі №152/457/16-ц, відкликати після набрання рішенням суду у цій справі законної сили. 2. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що з відповідача на її користь на утримання дітей: дочки [PERSON], [INFO], синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.04.2016 року у справі № 152/457/16-ц стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 21.03.2016 року, і до досягнення дітьми повноліття, про що 09.06.2016 року видано виконавчий лист, а рішенням суду від 15.01.2016 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. З дня присудження аліментів минуло приблизно два роки, змінилося законодавство та рівень життя, підвищилися ціни та соціальні гарантії. На даний час мінімальний розмір аліментів на дитину віком від шести років становить 930 грн., що значно більше присуджених 500 грн. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, працює та отримує значні кошти, тому має можливість та повинен сплачувати аліменти на дітей у розмірі половини від заробітку (доходу), а з 31.01.2021 року у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 3. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 22.01.2018 року, яку отримав 26.01.2018 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а.с.20), а також, не подав заяви про визнання ним позовних вимог [PERSON] ІІ. 4. Заяв, клопотань від позивача та відповідача у означеній цивільній справі до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі 5. Відповідно до ухвали судді від 22.01.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 15.02.2018 року без повідомлення (виклику) сторін (а.с.15-16). 6. В судове засідання для розгляду справи сторони не викликалися, враховуючи, що, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. 7. Відповідно до вимог ч.ч.2, 4 ст.174 ЦПК України, відзив на позовну заяву є заявою по суті справи і подання до суду відзиву відповідачем є правом учасника справи. 8. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). 9. Враховуючи, що відповідачем не надіслано до суду відзиву у встановлений судом в ухвалі від 22.01.2018 року строк, про поважність причин його неподання не повідомлено, тому суд вважає, що відзив не надано [PERSON] без поважних причин. 10. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази 11. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду. 12. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. 13. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 15.01.2016 року, що вбачається із копії рішення (а.с.11-12). 14. Від шлюбу позивачка та відповідач мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії 1-АМ № 185012, 1-АМ №146600 та 1-АМ №146601, відповідно до яких батьком дітей зазначений відповідач, а матірю позивачка (а.с.5-7). 15. На користь [PERSON] з відповідача [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.04.2016 року у справі №152/457/16-ц на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21.03.2016 року і до досягнення дітьми повноліття, про що 09.06.2016 року видано виконавчий лист. Вказана обставина підтверджується копією рішення Шаргородського районного суду від 14.04.2016 року, яке набрало законної сили, та копією виконавчого листа №152/457/16-ц, що виданий Шаргородським районним судом 09.06.2016 року (а.с.8-9, 10). Таким чином, позивачка, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з означеним позовом. 16. Судом встановлено, що матеріальне становище неповнолітніх дітей сторін змінилося, оскільки зріс розмір прожиткового мінімуму, проте, аліменти на їх утримання стягуються у розмірі, що є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є порушенням вимог ч.2 ст.182 СК України. Враховуючи, що витрати на утримання дітей не можуть в повній мірі забезпечуватися позивачкою і розмір аліментів, які отримує позивачка від відповідача за рішенням суду, не забезпечує в повній мірі гармонійного розвитку дітей, то права дітей на належне утримання з боку батька порушені. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування 17. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття… Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст.150 Сімейного Кодексу України\~ батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України. Встановлений\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 01 січня\~2018 року становить 1860 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. VІ. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування 18. У позовній заяві позивачка [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зсилається, крім вимог ст.ст.180-183 СК України, на норми ст.192 СК України. 19. Суд вважає, що вказана норма права застосування при вирішенні вказаних спірних правовідносин, що виникли між сторонами, застосуванню не підлягає. Судом встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду. За рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено в абзаці 1 частини 3 ст.181 СК України. Порядок вирішення питання щодо зміни способу стягнення аліментів та особи, які мають право звернутися з таким позовом до суду, визначені в абзаці 2 ч.3 ст.181 СК України, тоді як ст.192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто збільшення або зменшення визначеного судом розміру аліментів. VІІ. Висновки суду 20. Враховуючи, що позивачкою наведено обставини щодо сплати відповідачем аліментів у розмірі, меншому, ніж передбачений ч.2 ст.182 СК України, що ставить її сімю у скрутне матеріальне становище, а також порушує права дітей, передбачені ч.2 ст.182 СК України, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині зміни способу стягнення аліментів і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача на утримання трьох дітей в розмірі половини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, а з 31.01.2021 року на утримання двох дітей в розмірі третини (1/3 частини) його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивачка, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими до позову, оскільки відповідач відзиву на позов до суду не подавав. Зокрема, що сторони мають спільних дітей неповнолітніх дочку [PERSON] та синів [PERSON] та [PERSON], утримання яких є предметом даного спору і на утримання яких з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.04.2016 року; що [PERSON] сплачує аліменти на утримання дітей за рішенням суду в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісяця на кожну дитину, у звязку із чим на позивачку [PERSON], з якою проживають діти, покладено більший обсяг обовязків по утриманню дітей, ніж на відповідача, що ставить сторони у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів не достатньо та у неповній мірі забезпечує матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] в частині зміни способу аліментів підлягає задоволенню. 21. Позов [PERSON] в частині відкликання виконавчого листа, виданого Шаргородським районним судом Вінницької області 09.06.2016 року у цивільній справі №152/457/16-ц, задоволенню не підлягає, оскільки це не входить до компетенції суду та не передбачено нормами СК України та ЦПК України. 22. Отже, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. VІІІ. Розподіл судових витрат 23. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. 24. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 25. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. 26. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. 27. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial