Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] 21 лютого 2017 року предявила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], котра проживає з нею, позивачем, та на утримання якої відповідач матеріальну допомогу не надає. Відповідач дитиною не цікавиться, домовитися про її добровільне утримання неможливо, однак він працює військовим і отримує чималу заробітну плату, іншої сімї не має і не має нікого на утриманні, тому у нього є можливість сплачувати аліменти у вказаному нею, позивачем, розмірі. Під час судового розгляду позивач [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, про що свідчить телефонограма, у судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про народження та довідки відомо, що сторони є батьками неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], котра проживає з позивачем ( а. с. 3, 4, 7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. [PERSON] та [PERSON] не домовилися про спосіб виконання обовязку утримувати дітей, [PERSON] на даний час проживає окремо від дитини, має регулярний дохід, що підтверджується довідками, і тому, згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, є підстави присудити кошти на утримання дітей (аліменти) у частці від доходу відповідача, враховуючи вимогу позивача. Із показань позивача, допитаної як свідка, вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач не утримує неповнолітню дитину та зовсім нею не цікавиться з дня її народження, іншої сімї та утриманців у нього не має. Також, відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання першої дитини, котра на даний час є вже повнолітньою. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1777,00 грн. Урахувавши наведені обставини, суд дійшов висновку про присудження аліментів на дитину в розмірі 1/3 частин заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial