Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

[PERSON] 25.01.2016 р. звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про зобов*язання вчинити певні дії, вказавши в обґрунтування наступне. Під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, [PERSON], як військовослужбовцю, на сім*ю з 4 осіб надана службова 3-х кімнатна ізольована квартира [ADDRESS]. У 2010 р. шлюб між ними розірвано; у 2015 р. вона звернулась до Східного регіонального управління державної прикордонної служби України із заявою про зняття з квартири статусу «службова», в чому їй відмовлено з підстав того, що вона не є ані військовослужбовцем, ані членом сім*ї військовослужбовця. Але, її колишній чоловік (відповідач по справі) має вислугу більш 20 років, отже, відповідно ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на постійне жиле приміщення шляхом звернення з клопотанням про виключення квартири з числа «службових», але, робити цього не бажає. Відмова Східного регіонального управління державної прикордонної служби України у знятті з квартири статусу «службова» позбавляє її права приватизувати житло, порушує її права та права членів її сім*ї, передбачені статтею 47 Конституції України. Вважає, що вона є членом сім*ї військовослужбовця, має право на постійне житло, на приватизацію житла, тому, просить суд зобов*язати [PERSON] звернутися до Східного регіонального управління державної прикордонної служби України для надання йому, їй, [PERSON], [PERSON] житлового приміщення для постійного проживання шляхом клопотання перед виконавчим комітетом Харківської міської ради про зняття з квартири статусу «службового» для подальшої приватизації. Представник позивача в суді підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач позов не визнав, вказав суду, що звернення з клопотанням про зняття з квартири, яка надана йому, як військовослужбовцю, є його особистим питанням та своїми правами він розпоряджується на власний розсуд, що не перешкоджає позивачки здійснювати свої права самостійно. Інтереси своєї неповнолітньої дитини він не порушує, оскільки, син є членом його сім*ї на перебуває разом з ним на квартирному обліку в Харківському прикордонному гарнізоні СхРУ ДПСУ. Представник 3-ї особи позовні вимоги не визнав, зазначив, що підстав для задоволення позову немає, оскільки, рішенням виконавчого комітету Московської районної ради в м.Харкові від 24.10.2006 р. за №369/14 квартира [ADDRESS] включена до складу службої площі СхРУ ДПСУ; право звертатися з клопотанням щодо зняття з квартири статусу «службова» є правом, а не обов*язком військовослужбовця; шлюб між сторонами у справі розірваний, тому, позивачку та її дочку [PERSON] з квартирного обліку Харківського прикордонного гарнізону СхРУ ДПСУ виключено. Вислухавши сторони, вивчивши надані письмові докази, суд приходить до наступного. Конституцією України закріплено, що: «Стаття 19. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 24. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Стаття 32. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.» Статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав людини передбачено, що «1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції 2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.» [PERSON], [PERSON] є громадянами України, мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Як встановлено судом, протоколом №70 від 20.10.2006 року житловою комісією Харківського прикордонного гарнізону СхРУ ДПСУ військовослужбовцю [PERSON] надана в користування службова 3-х кімнатна ізольована квартира [ADDRESS] на сім*ю складом з 4 осіб: він, [PERSON],[PERSON], [PERSON] та 29.12.2006 р. виданий ордер на службове жиле приміщення №02138 Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.06.2010 р. шлюб між [PERSON], [PERSON] розірваний. Протоколом №3 від 29.04.2010 р. житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону СхРУ ДПСУ [PERSON], [PERSON] у зв*зку з розірванням шлюбу з військовослужбовцем з квартирного обліку ХПГ виключено. Протоколом №8 від 23.12.2010 р. житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону СхРУ ДПСУ у зняття статусу «службова» з вказаної квартири позивачки відмовлено. 12.09.2015 р. [PERSON] повторно звернулась до Східного регіонального управління державної прикордонної служби України із заявою про зняття з вказаної квартири статусу «службова» для подальшої приватизації; рішенням житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону СхРУ ДПСУ від 30.10.2015 р. у знятті статусу «службова» з вказаної квартири позивачки відмовлено. Однією з підстав відмови був зазначений факт того, що [PERSON], якому розподілено службову квартиру [ADDRESS] та який є основним квартиронаймачем з питанням щодо зняття статуту «службова» не звертався. Тому, [PERSON] звернулася за судовим захистом своїх порушених прав, та прав членів її сім*ї, і просить суд покласти на відповідача обов*язок (вчинити певні дії) - звернутись до Східного регіонального управління державної прикордонної служби України з клопотанням про надання йому, їй, їх спільної дитини [PERSON] та її дочки [PERSON] жилого приміщення для постійного проживання перед виконавчим комітетом Харківської міської ради про зняття з квартири статуту «службова», для подальшої приватизації. Відповідно статті 11 ЦК України «1. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.цивільні права і обов*язки». Статтею 12 ЦК України Кодексу передбачено, що «1. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. 2. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. 3. Особа може відмовитися від свого майнового права.» Порядок користування службовими приміщеннями, порядок їх надання, вселення, виселення з службового приміщення визначені главою 3 ЖК України, КМУ та іншими актами законодавства України. Отже, відповідач, маючи особисті цивільні права, у даному випадку- щодо користування службовою квартирою, має право на здійснювання їх вільно, на власний розсуд. Покладення на [PERSON] обов*язку здійснити ці цивільні права в певному порядку, (шляхом покладення обов*язку звернутися з клопотанням), на користь іншої особи є нічим іншим як втручанням держави у особисті права особи. Але, у такому випадку, було б необхідно вказати не тільки мету, заради якої проводиться втручання у права позивача, гарантовані йому Конституцією України та статтею 8 Конвенції про захист прав людини, але і визнати таке втручання необхідним у демократичному суспільстві, обґрунтованим гострою соціальною необхідністю та достатнім. Таких обставин в ході судового розгляду не встановлено та позивачкою в обґрунтування позовних вимог не приведено. З оглядом на положення статі 4 ЦПК України, яка встановлює способи захисту, які застосовуються судом та зазначає, що « 1. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України» правових підстав для задоволення позову [PERSON] та захисту її прав у визначений нею спосіб - суд не знаходить.

Outcome: dismissed