Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] 09 серпня 2018 року звернулася до суду із позовом, який уточнила 21 серпня 2018 року, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є співвласником квартири № 10 будинку № 2 площа Піонерська /зараз Шахтна/ м. Кремінна Луганської області. Співвласником вказаної квартири був також її чоловік [PERSON], який помер 08 червня 2012 року. В травні 2018 року їй стало відомо про існування обтяження на цю квартиру. Підставою обтяження є ухвала Кремінського районного суду від 11 січня 1999 року. Ухвала суду відсутня, всі виконавчі документи передані до Луганського обласного державного нотаріального архіву, що знаходиться на тимчасово окупованій території. Вказаним обтяженням порушуються її права як власника частини квартири, тому з посиланням на ч.6 ст.43 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» просить зобовязати відповідача припинити це обтяження шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Відповідач в особі Завідуючої Рубіжанської державної нотаріальної контори [PERSON]у судове засідання не зявилася, в заяві на імя суду просить розглянути справу на розсуд суду за її відсутності. Представник третьої особи [PERSON] також в судове засідання не з'явився, в поясненні на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутності. ДП «НАІС» є новоствореним державним підприємством та не є правонаступником жодних підприємств, установ та організацій. Тому просить визнати вказане підприємство неналежною третьою особою та відмовити у задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно абз. 2 п.4 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 17 серпня 1997 року «Про судову практику у справах про виключення майна з опису», абз.2 п.2 Постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в цій категорії справ є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучений відповідний орган державного виконавчої служби, а також відповідний орган, банк та іншу фінансову установу, які виконують судове рішення. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.10,11) на квартиру 10 будинку 2 площа Піонерська м. Кремінна, власником частини якої є [PERSON] (а.с.12-13), накладено обтяження відповідно до ухвали Кремінського районного суду від 11 січня 1999 року. Згідно відповіді голови Кремінського районного суду Луганської області [PERSON] від 22 травня 2018 року (а.с. 14) ухвала суду від 11 січня 1999 року не збереглася. Разом з тим, в архіві Кремінського районного суду Луганської області збереглися рішення суду; від 08 лютого 1999 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17 100 грн. та в дохід держави 855 грн.; від 05 квітня 1999 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 13\~708 грн. та державного мита у розмірі 685 грн. 40 коп.; від 20 квітня 1999 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 10\~581 грн. 53 коп. та державного мита у розмірі 529 грн.; від 28 лютого 2001 року про стягнення з [PERSON] на користь Кремінської тепломережі 1\~290 грн. 58 коп. та державного мита в дохід держави у розмірі 51 грн. Крім того, є рішення суду від 28 травня 1999 року, яким позовні вимоги [PERSON] до свого чоловіка та Рубіжанської податкової адміністрації про виключення майна з під арешту задоволені. Відповідно до цього рішення суду, судовий виконавець накладав арешт на майно [PERSON] і це було відомо позивачці. З викладеного вбачається, що є фізичні та юридична особи, на користь яких [PERSON] зобовязаний сплачувати грошові кошти і які повинні виступати відповідачами. Для справ цієї категорії характерно те, що сторони в матеріальному плані перебували у стані спору про право, з субєктним складом яких позивач у позовній заяві не визначилася. Одночасно позивач не обґрунтувала свою позицію щодо наявності правосубєктності у державного нотаріуса бути відповідачем у цій справі і помилково визначила його таким. Отже з огляду на вищевказані докази, позовні вимоги не можуть бути задоволеними, оскільки вони предявлені до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed