Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулась до Московського районного суду м. Харкова із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення опіки. Обґрунтовуючи подану заяву заявник вказує, що [PERSON] є її дядьком. Наразі [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3». Заявник стверджує, що [PERSON] не розуміє значення своїх дій, не може керувати ними та потребує догляду. Весь догляд за [PERSON] , піклування, направлення до лікарні, підготовка документів, повне матеріальне забезпечення здійснюється заявником, оскільки [PERSON] не працює, пенсії не має. [PERSON] має змогу одягнутися, здійснити мінімальний догляд за собою, але не може самостійно приготувати їжу, придбати продукти, вийти з будинку та повернутися додому, оскільки не розуміє обставин, що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку власним діям чи діям оточуючих. Були випадки, коли дядько забув вимкнути газ, виходив з будинку та забував, куди повертатися, внаслідок чого його доводилося шукати. 11.01.2021 року відповідно до здійсненого авторозподілу судових справ вищезазначена цивільна справа розподілена: головуючий суддя: Новіченко Н.В., присяжні - Тулупова Л.В., Міроненко Н.Г. Ухвалою московського районного суду м. Харкова від 12.01.2021 року відкрито провадження у справі № 641/104/21, залучено до участі у справі № 641/104/21 у якості заінтересованої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, розгляд справи призначено на 27.01.2021р. 27.01.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшли пояснення від Органу опіки та піклування, відповідно до яких останній зазначив, що відповідно до матеріалів справи вбачаються підстави для визнання [PERSON] недієздатним та призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . Ухвалю Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2021 року відкладено розгляд справи на 19.02.2021 р., судове засідання вирішено здійснювати у дистанційному режимі відеоконференції між Московським районним судом м. Харкова та Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», витребувано у Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» медичну документацію відносно [PERSON] , [INFO] , витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Міський психоневрологічний диспансер № 3» Харківської міської ради відомості про перебування [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2021 у справі призначено судово-психіатричну експертизу, провадження у справі № 643/104/21 зупинено на час проведення експертизи. 20.04.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшли матеріали провадження у справі № 643/104/21 та висновок судово-психіатричної експертиза відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.04.2021 року поновлено провадження у справі № 643/104/21, судове засідання призначено на 14.05.2021 року. 14.05.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшли пояснення, відповідно до яких виконавчий комітет Харківської міської ради просить суд розглядати справу за участю [PERSON] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.05.2021 року відкладено розгляд справи на 28.05.2021 р., судове засідання вирішено здійснювати у дистанційному режимі відеоконференції між Московським районним судом м. Харкова, який знаходиться за адресою: 61153, м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 38-Є, та Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 46. У судовому засіданні 28.05.2021 року заявник підтримала заяву та просила її задовольнити. У судовому засіданні представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради проти задоволення заяви не заперечував. У судове засіданні представник заінтересованої особи опікунської ради Адміністрації Московського району Харківської міської ради не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні захисник [PERSON] - [PERSON] також підтримала заяву та просила її задовольнити. У судовому засіданні [PERSON] заперечував проти визнання його недієздатним та призначення йому опікуна. Щодо вимоги про визнання [PERSON] недієздатним, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України). Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. У відповідних положеннях підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг. Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно статті 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. В пункті 68 рішення Європейського Суду з прав людини від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» № 44009/05, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський Суд з прав людини виходив з того, що в справах осіб, які страждають на психічні розлади, національні суди користуються деякою свободою розсуду: наприклад, вони можуть вживати відповідні процесуальні підходи для забезпечення належного здійснення правосуддя, захисту здоров`я відповідної особи і подібне. Однак такі підходи не повинні зачіпати саму суть права заявника на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції. При оцінці того, чи був необхідним той чи інший процесуальний підхід, такий як слухання без участі особи, Європейський Суд з прав людини бере до уваги всі відповідні чинники, такі, як сутність і складність питань, що розглядалися національним судом, їх значення для особи, реальність загроз для інших чи самої особи в разі слухання за її участі і т. п. У пункті 71 цього рішення вказано, що особа з психічними розладами повинна мати можливість брати участь у слуханнях своєї справи безпосередньо або, за необхідності, в інший спосіб (через представника), адже вирішується питання обмеження прав особи практично в усіх сферах життя. Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що незважаючи на розумові розлади, особа залишалася відносно самостійною. В таких умовах суд повинен був мати як мінімум короткий візуальний контакт із особою, а краще опитати її. Відтак, Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив право особи на справедливий судовий розгляд, передбачене частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 73 Рішення ЄСПЛ у справі «Штукатуров проти Росії»). Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до часини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошується у пункті 33 Рішення Європейського Суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі № 49069/11 «Наталія Михайленко проти України» (відповідно до пункту 8 Рішення, заявник хворіла на параноїдальну шизофренію). Відповідно до частини третьої статті 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних з наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав. Таким чином, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи. Зокрема, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено її права, вона повинна мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях. Навіть у разі наявності реальних, доведених належними і допустимими доказами застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт з такою особою, а краще опитати її (за необхідності - дистанційно, у режимі відеоконференції). Якщо на момент розгляду справи окремого провадження особа позбавлена волі як психічно хвора, суд має перевірити законність підстав позбавлення волі такої особи, щоб гарантувати права людини на свободу та справедливий суд. Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 753/4146/18 (провадження № 61-389св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 756/6838/17 (провадження № 61-10584св20), а також від 26 лютого 2020 року у цій справі № 336/6515/17 (провадження № 61-282св20), на яку заявник посилається в касаційній скарзі. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України). У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-384цс16 викладено правову позицію про те, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» від 28 березня 1972 року роз`яснено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (частина перша статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 вказаного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню діяльність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь - яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч.1 ст. 7 Закону). Судом встановлено, що [PERSON] є племінницею [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , свідоцтво про переміну прізвища серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження [NUMBER] , свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] . Згідно з акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ № 279904, [PERSON] є інвалідом другої групи, причина інвалідності - загальне захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.01.2022 року. Відповідно до довідки № 21/5596 від 31.12.2020 року [PERSON] , 1972 року народження, який проживає: [ADDRESS] , знаходиться на стаціонарному лікуванні у КНП ХОР «ОКПЛ № 3» з 13.07.2020 року по теперішній час. У висновку судово-психіатричного експерта № 188 від 14.04.2021 року зазначено, що [PERSON] на теперішний час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі органічного шизофреноподібного розладу. На теперішний час [PERSON] відповідно до свого психічного стану нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У даному висновку також відображено психічний стан [PERSON] , відповідно до якого він мовний контакт непродуктивний. У місці та власній особистості орієнтований вірно, не точно орієнтований у часі. На зауваження експертки, що у нього скоро день народження, з посмішкою повідомив, що він - мертвий «меня в 2011 г. окружила милиция, сердце пробили точеным сверлом, зубы выпадали пирамидкой. Я мог себя защитить начал драться с археологами и милицией, поставляют излучение от мертвой цивилизации...». Охоче вступає до розмови, але на жодне питання по суті не відповідає (на питання щодо тривалості перебування в психіатричній лікарні відповів, що «у меня сердце не очень работает. Сердце пробили, пульс перестал биться, по левую сторону появилась энергия страха смерти. Тело или умертвлялось, или оживало»). Емоції сплощені, інтонації не відповідають змісту бесіди. Мету проведення судово- психіатричної експертизи не розуміє, інтересу до даної теми не виявляє. Рухливо впорядкований. Достовірні анамнестичні відомості зібрати неможливо, самостійно розповісти про свої хворобливі переживання не в змозі «до 2-го класса нормально учился, а когда вулкан извергался, дети обгорали от лав космоса, в 3-й класс перешел, потому что обожжённое тело, карма затмевалась, на 2-й год оставили, читать разучился из-за молекулы вулкана». Мислення дещо прискорене за темпом, розірване за типом «словесної окрошки» - «я Шариц говорил, чтоб она не общалась с археологами и милицией, а она общалась и прикасалась к металлу. Ветряные молекулы светового атома не смываются на чашку старины личинки слетала с умертвлённого атома... Если световое излучение атома присваивают, то владельца убирают из жизни...». Під кінець бесіди виснажився. Інтелект та пам`ять повною мірою оцінити не можливо, через виражені структурно-логічні порушення мислення. Судження чудернацькі. Обмани сприйняття на даний час заперечує та поведінкою не виявляє. Маячних ідей активно не висловлює. Чітких планів на майбутнє не має. До себе та ситуації, що склалася, не критичний, не адекватний, не помічає своєї психічної неспроможності. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 08 травня 2018 року № 865, призначення СПЕ, обов`язки, права та відповідальність судових експертів визначаються в тому числі Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про судову експертизу». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок. У суду відсутні підстави ставити під сумнів вказаний вище висновок експертів, які згідно покладених на них обов`язків зобов`язані були провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок, при цьому також були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та вивчивши надані суду документи, суд приходить до висновку, що подана заява про визнання особи недієздатною є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до вимог ч. 6 ст.300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Щодо вимоги про призначення недієздатній особі опікуна, слід зазначити наступне. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Згідно зі ст. 42 ЦК України за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Згідно з ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. В силу приписів ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Як зазначалась вище, судом встановлено, що [PERSON] є племінницею [PERSON] . Відповідно до подання від 21.12.2020 року № 03.02.01-1872/0/156-20 Адміністрація Індустріального району Харківської міської ради вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном [PERSON] у разі визнання його недієздатним. Також у даному поданні зазначено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Харкова, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . На обліку в закладах охорони здоров`я не перебуває, засудженою не значиться та в розшуку не перебуває. За місцем проживання характеризується позитивно. Її мати [PERSON] не заперечує, щоб її донька [PERSON] була опікуном свого дядька [PERSON] . За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved