Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач), про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 600 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.09.2004 року в Гончарівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №24. За час шлюбу в подружжя народилося двоє дітей: дочка - Марія, [INFO], та дочка - Юлія, [INFO]. 15.09.2015 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб між сторонами розірвано. Позивач в позовній заяві зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, з моменту припинення фактичних сімейних відносин відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на утримання не надає попри те, що він є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дітей, а тому пропонує стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, представником позивача адвокатом [PERSON] через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає в частині сплати аліментів на кожну дитину в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 16.09.2004 року в Гончарівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №4, який згідно Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №603/495/15-ц від 15.09.2015 року був між ними розірваний. Від даного шлюбу мають двох дітей: дочку - Марію, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №161004, актовий запис №11 та дочку - Юлію, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №026709, актовий запис №3. Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] (батько) відповідач по справі, та [PERSON] (мати) позивач по справі. З позовної заяви вбачається, що сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх малолітні діти знаходяться на повному утриманні та вихованні матері з якою і проживають, відповідач по справі участі у вихованні дітей не бере та фінансово їх не утримує попри те, що є здоровою, працездатною особою. Окрім цього з позовної заяви вбачається, що відомості про місце роботи та заробіток відповідача не відомі. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.\~ Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх малолітніх дітей. У відповідності до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи місце роботи відповідача невідоме, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоровя позивача, відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоровя та вік дітей, відсутність відомостей про інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та з врахуванням положень\~ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі по 550 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 06.11.2016 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» \~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із частиною третьою\~статті 88 ЦПК України у разі\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.\~\~ Отже, з відповідача [PERSON] слід стягнути\~\~в дохід\~\~держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial