Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник)\~звернулась в суд з вказаною заявою. При зверненні посилалася на те, що вона є бабусею малолітньої дитини [PERSON], яка народилась 01.05.2016 року у м. Севастополь, тобто на території яка на даний час є тимчасово окупованою. У відповідності до ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше місяця зареєструвати народження дитини, проте виконати такий обовязок батьки новонародженої дитини жіночої статті не можуть, так як на даний час м. Севастополь є тимчасово окупованою територію. Водночас, 05.07.2016 року відділом\~ДРАЦС Камянського РУЮ Черкаської області\~\~відмовлено у проведенні державної реєстрації новонародженої дитини [PERSON] З метою отримання дитиною [PERSON] правового та соціального захисту держави Україна заявник просила суд встановити факт народження [PERSON] на окупованій території. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву, а представник заінтересованої особи подав до суду заяву, про не заперечення проти задоволення вимог. Також, під час судового розгляду було допитано свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які будучи під присягою підтвердили той факт, що 01 травня 2016 року у родині [PERSON] та [PERSON] народилась малолітня дитина [PERSON], але вони на даний час проживають на території м. Севасополь, яка являється тимчасово окупованою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заяву задовольнити у звязку з наступним. У відповідності до оригіналу медичного свідоцтва про народження серії 67 № 162392 від 14 червня 2016 року, виданого родом № 1 м. Севастополь, у [PERSON] 01 травня 2016 року народилась дівчинка. З заяви вбачається, що просять встановити факт народження [PERSON]. У ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією є [PERSON] Крим та м. Севастополь. Вирішуючи питання щодо оцінки як доказу медичного свідоцтва про народження серії 67 № 162392 від 14 червня 2016 року суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді вказаної категорії справ в якості джерела права. Так, у висновках ЄСПЛ по справам проти Туреччини (Loizidou v.Turkey, Cyprus v/ Turkey), а також Молдови та Росії (Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia) ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголошено, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенцію, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому висновку так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, а саме що недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Таким чином, суд оцінює вказаний документ в сукупності з іншими доказами. Суд враховує, що згідно свідоцтва серії І-АС № 043113 від 28.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] 28 червня 2014 року було укладено шлюб. У відповідності до даних паспортів вказані особи являються громадянами України. Суд знаходить, що під час судового розгляду документально та показаннями свідків підтверджено факт народження дівчинки [PERSON] у сімї [PERSON] та [PERSON] на окупованій території, а тому заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved