Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

[PERSON] 09.11.2015 р. звернувся до суду з позовною заявою до Відділу освіти Чернігівської районної державної адміністрації про поновлення його на посаді директора Олишівської [PERSON] ст. та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. Згідно наказу №165 від 15 жовтня 2015 року по Відділу освіти Чернігівської районної державної адміністраціїпозивача звільнено з посади директора Олишівської [PERSON] ст. за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України. З даним наказом позивач не погоджується, оскільки: до роботи він відносився добросовісно, про що свідчать чисельні подяки і грамоти; наказ про звільнення складений із чисельними порушеннями трудового законодавства, зокрема звільнення проведено без згоди профспілкового комітету, який прийшов до висновку, що така згода не потрібна; систематичних порушень, які призвели до порушення навчально-виховного процесу не було встановлено; дисциплінарне стягнення у виді догани, яке було застосоване 15.09.2015 року, є одним із двох стягнень, за які позивача звільнено, при цьому звільнення відбулось за порушення, за які на нього вже було накладено стягнення, а отже на нього фактично було накладено два стягнення за одні і ті ж самі порушення це догана та звільнення; звільнення відбулось до встановленого терміну на усунення недоліків згідно наказу №230 (строк до 20.10.15 р.); процес звільнення відбувався не обєктивно та упереджено, адже після оголошення 15.09.15 р. догани, відповідач вже 16.09.15 р. звернувся до профкому з поданням, де вказав, що вже прийняте рішення про звільнення; про виявлені 09.09.15 р. недоліки позивач не був ознайомлений і не міг дати жодного пояснення, при цьому він також не був ознайомлений зі змістом скарг голови батьківського комітету. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов, просили його задовольнити, виклали факти зазначені у позовній заяві. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти предявленого до відділу освіти позову, надали заперечення, які зводяться до того, що: звільнення позивача відбулось з дотримання вимог трудового законодавства, зокрема відділ освіти скерував подання до профкому Олишівської [PERSON] ст., з метою отримання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.3 ст.40 КЗпП України і профком надав відповідь про те, що згода на звільнення керівника школи від профкому не потрібна, зважаючи на положення ст.43-1 КЗпП України; робота позивача мала вкрай низький рівень, чому підтвердження характеристика атестаційної комісії відділу освіти Чернігівської РДА від 20.05.15 року; до позивача протягом року двічі застосовувались дисциплінарні стягнення у виді догани, що підтверджується наказами №65 від 26.02.15 р. та №230 від 15.09.15 р. і ці накази позивачем не оспорювались та є чинними; наказ про звільнення позивача видавався саме за систематичне невиконання позивачем своїх посадових обовязків, а не як стягнення; щодо акту перевірки від 09.09.15 р., то ця перевірка проводилась відділом освіти згідно доручення начальника відділу освіти №5 від 04.09.15 у присутності позивача і йому було запропоновано надати пояснення, але він відмовився, що підтверджується актом від 10.09.2015 року, складеного працівниками відділу освіти та райкому профкому працівників освіти; тільки протягом поточного року до відділу освіти надійшли чисельні скарги на позивача від батьків учнів Олишівської ЗОШ і за результатами їх розгляду були встановлені майже всі викладені у скаргах факти, що підтверджується відповідними актами. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до приписів ст.139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарні стягнення у відповідності до вимог ст.1471 КЗпП України, застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до посадової інструкції директора школи, з якою був безпосередньо ознайомлений позивач, він повинен: забезпечувати ефективну взаємодію і співпрацю з органом місцевого самоврядування, підприємствами і організаціями, громадкістю, батьками; забезпечувати раціональне використання бюджетних асигнувань, а також коштів які надходять з інших джерел, а також надавати засновникові та громадкості щорічні звіти про забезпечення і витрати фінансових коштів і матеріальних засобів; звітувати на зборах трудового колективу про стан охорони праці, забезпечувати оздоровлення працівників та учнів, покращення умов освітнього процесу, а також про вжиті заходи з усунення виявлених недоліків; дотримуватися етичних норм поведінки, які відповідають громадському статусу педагога, в школі, всеобучі, громадських місцях; нести відповідальність за рівень кваліфікації працівників школи, реалізацію освітніх програм, відповідно до навчального плану й графіка навчального процесу, якість освіти випускників, життя і здоровя, дотримання прав і свобод учнів і працівників школи у встановленому законодавством України порядку; організовувати в установленому порядку роботу комісії щодо прийому школи до нового навчального року, підписувати відповідні акти. /а.с.21-23/ Однак, як видно з наказу Відділу освіти Чернігівської РДА за №65 від 26 лютого 2015 року [PERSON] було оголошено догану за порушення пунктів 3.49, 5.1 посадової інструкції за невиконання розпорядчих документів відділу освіти, неетичну та непедагогічну поведінку, як керівника навчального закладу. /а.с.6/ Крім того, згідно наказу Відділу освіти Чернігівської РДА за №230 від 15 вересня 2015 року [PERSON] було оголошено догану за порушення пунктів 3.15, 3.20, 3.32, 3.36, 3.6 посадової інструкції, зокрема за допущення неналежного санітарно-гігієнічного стану школи, та неналежної організації і контролю за діями підлеглих працівників, відповідальних за належний стан школи. /а.с.4, 5/ Дослідивши, вивчивши детально і проаналізувавши у їх сукупності надані стороною відповідача документи, які були процесуальною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов висновку, що догани на позивача накладені підставно і з дотриманням норм трудового законодавства і саме за систематичне невиконанням ним взятих на себе обовязків, як директором школи. До такого висновку суд дійшов дослідивши чисельні звернення, скарги, пояснення, доручення та акти перевірок по Олишівській [PERSON] ст. /а.с.24-40/ Відповідно положень п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як вбачається з наказу №165 від 15 жовтня 2015 року «Про розірвання трудового договору з директором Олишівської [PERSON] ст. Макотриком В.П.» по Відділу освіти Чернігівської РДА [PERSON] директора Олишівської [PERSON] ст. звільнено з 15 жовтня 2015 року за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків, покладених на нього трудовим договором та посадовою інструкцією директора школи, згідно п.3 ст.40 КЗпП України. При цьому у наказі вказано, що він виданий враховуючи систематичне невиконання позивачем посадових обовязків без поважних причин, порушенням Положення про загальноосвітній навчальний заклад (затверджений ПКМУ №88 від 29.03.2013 року), та враховуючи приписи ст.ст.43, 43-1 КЗпП України. Позивач відмовився 15.10.15 р. підписувати даний наказ. /а.с.3, 17/ До того, 16.09.15 р., стороною відповідача було подано подання до профспілкового комітету Олишівської [PERSON] ст. про розгляд питання щодо надання згоди на розірвання з позивачем трудового договору згідно п.3 ст.40 КЗпП України. /а.с.7, 18/ Однак, протокольно (протокол №6 від 23 вересня 2015 року) профспілковий комітет Олишівської [PERSON] ст. вирішив, що згода профкому на звільнення директора школи [PERSON] непотрібна, зважаючи, на положення ст.43-1 КЗпП України та те, що він обіймає керівну посаду. /а.с.20/ Що стосується відповідності позивача займаній посаді директора школи, то суд приймає до уваги його атестаційний лист від 20.05.2015 року, згідно якого комісія перенесла його атестацію на 2015-16 роки без надання рекомендацій, оскільки [PERSON] по суті не відповідає займаній посаді. /а.с.41/ Згідно приписів п.3 ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян. Отже, оскільки позивач перебував на посаді директора школи і мав у підпорядкуванні працівників, то його звільнення, з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, без фактичної згоди первинної профспілкової організації, відбулося правомірно. Аналізуючи норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, необхідними є такі умови: належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обовязків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Для застосування цієї підстави для розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обовязків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як встановлено судом і підтверджено належними та допустими доказами позивач систематично допускав неналежне виконання посадових обовязків, будучи директором школи, при цьому таке невиконання мало систематичний характер, за що його було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності. При цьому суд звертає увагу позивача, що з його боку такі порушення мали непоодинокі випадки, свідченням чому є надані стороною відповідача додаткові документи. /а.с.53-62/ На заперечення позивача, суд звертає увагу на те, що з його боку дійсно мали місце систематичні невиконання покладених на нього обовязків, і при цьому суд враховує конкретні обставини і характер вчинених ним дисциплінарних проступків, а тому вже друге порушення посадової інструкції суд рахує як систематичне невиконання ним обовязків за трудовим договором. При цьому суд наголошує, в контексті заперечень сторони позивача, що при застосуванні п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України важливе значення має не кількість застосовуваних до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення. Як свідчать надані стороною відповідача належні та допустимі докази [PERSON], перебуваючи на посаді директора Олишівської загальноосвітньої школи не належним чином виконував свої посадові обовязки, що призвело, у тому числі і до неможливості розпочати навчання учнів у 2015-16 навчальному році. Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розяснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно зясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3 ст.40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Надані суду письмові докази стороною відповідача свідчать, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України. Дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до однозначного висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, він є необґрунтованим, а висунуті позовні вимоги не доведеними належними та допустимими доказами. Наявні в матеріалах справи письмові докази, які надані Відділом освіти Чернігівської РДА свідчать, що [PERSON] порушив покладені на нього, як на директора Олишівської [PERSON] ст., посадові обовязки, вони мали систематичний характер, без поважних на те причин, при цьому до позивача раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. При вирішенні спору, суд зазначає, що стороною відповідача не порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, зазначено за які конкретно порушення, які саме норми права були застосовані і якими правовими нормами керувався керівник відділу освіти при розірванні трудового договору з [PERSON] Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed