Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою, яку з часом уточнили, до Пісочинської селищної об'єднаної територіальної громади, в якій просять суд визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], право власності на 1/3 частину житлового будинку, за кожним, літ. «А-1», з гіпсоблоку, обкладеного цеглою, 1982 року забудови, загальною площею 94,10 кв.м, житловою площею 48,30 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. «Б», літня кухня літ. «В» з тамбуром «в», гараж літ. «Г», погріб літ. «Д», навіс літ. «Ж», літній душ літ. «Т», вбиральня літ. «О», вигрібні ями літ. «Р», «М», «С», колодязь літ. «к», огорожа «№2-7», що знаходиться по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 року, по праву приватної власності в цілому зареєстрований за [PERSON]. На підставі рішення Березівської селищної ради народних депутатів від 22.02.1979 року № 2 було проведено в натурі розбивку фундаменту перебудованого будинку, розташованого в [ADDRESS] При проведенні поточної інвентаризації, станом на 18.07.2018 року, було виявлене самочинне будівництво незакінченої будівництвом прибудови літ. «А 1-1» готовністю 7% (фундамент). Загальна вартість цього майна становить 911 886,00 гривень. Таким чином, як вбачається з вищенаведених документів, новий житловий будинок літ. «А-1» фактично був збудований ще у 1982 році, з відповідного дозволу Березівської селищної ради, рішення про будівництво нового будинку було прийнято через те, що старий будинок був занадто малим, ветхим, будівництво було здійснено [PERSON], його особистою працею та за його кошти, новий будинок повинен був вважатися об'єктом його приватної власності, користувався новим будинком тільки він та позивачі, члени його сім'ї, але право власності на перебудований житловий будинок за своє життя він не оформив, правовстановлюючого документа на нього не отримував. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.11.2018 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Позивачі у вказаний в ухвалі строк усунули зазначені в ухвалі від 15.11.2018 недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2018 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2018 року за заявою позивачів витребувано докази. Позивачі у підготовче засідання не з'явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, надали суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без їх участі. Представник відповідача, який був повідомлений про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання своєчасно і належним чином, у підготовче засідання не з'явився, в.о. старости Березівського старостинського округу надав заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечував. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в підготовче засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року по праву приватної власності в цілому зареєстрований за [PERSON], чоловіком та батьком позивачів, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого виконкомом Березівської селищної ради народних депутатів 07.07.1978 року, реєстр № 15, про що зроблено запис в реєстрову книгу БИ № 4, реєстр № 575 1 1.07.1978 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою КГІ «ХРБТЇ» № 263 від 10.08.2018 року, копією договору купівлі-продажу з відміткою про реєстрацію права власності. Як вбачається з вищевказаної довідки КП «ХРБТІ» зареєстрований в бюро будинок на даний час знесено. Згідно матеріалів технічної інвентаризації та відомостей, зазначених в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому станом на 18.07.2018 року, на земельній ділянці за вказаною адресою знаходяться: житловий будинок літ. «А-1» з гіпсоблоку, обкладений цеглою, 1982 року забудови, загальною площею 94,10 кв.м, житловою площею 48,30 кв.м, літня кухня літ. «Б», літня кухня літ. «В» з тамбуром «в», гараж літ. «Г», погріб літ. «Д», навіс літ. «Ж», літній душ літ. «Т», вбиральня літ. «О», вигрібні ями літ. «Р», «М», «С», колодязь літ. «к», огорожа «№2-7». Згідно протоколу № 2 від 22.02.1979 року Березівської селищної ради народних депутатів [PERSON] було надано дозвіл на перебудову житлового будинку з надвірними будівлями по типовому проекту 184-24-31, а старий будинок після перебудови знести. У зв'язку з відсутністю заяви власника право власності на перебудований будинок в бюро не переоформлялось. На підставі такого рішення Березівської селищної ради народних депутатів від 22.02.1979 року № 2 було проведено в натурі розбивку фундаменту перебудованого будинку, розташованого в [ADDRESS], що підтверджується відповідним актом від 22 лютого 1979 року. При проведенні поточної інвентаризації станом на 18.07.2018 року було виявлене самочинне будівництво незакінченої будівництвом прибудови літ. «А1-1» готовністю 7% (фундамент). Загальна вартість цього майна становить 911 886,00 гривень. Таким чином, як вбачається з вищенаведених документів, новий житловий будинок літ. «А-1» фактично був збудований ще у 1982 році, з відповідного дозволу Березівської селищної ради, рішення про будівництво нового будинку було прийнято через те, що старий будинок був занадто малим, ветхим, будівництво було здійснено [PERSON], його особистою працею та за його кошти, новий будинок повинен був вважатися об'єктом його приватної власності, користувався новим будинком тільки він та члени його сім'ї, але право власності на перебудований житловий будинок за своє життя він не оформив, правовстановлюючого документа на нього не отримував. Оскільки будівництво нового житлового будинку було здійснено в 1982 році, то правовідносини щодо виникнення права власності на цей будинок регулюється законодавством, яке діяло на час виникнення цих правовідносин. Так, відповідно до ст. 86 ЦК України (в ред. 1963 року), діючої станом на момент закінчення будівництва право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Статтею 88 ЦК України було передбачено, що основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. Згідно змісту ст. 100 цього Кодексу в особистій власності громадян може бути жилий будинок. Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, але це стосувалось набуття права власності у набувача за договором (з моменту передачі речі) та ч. 2 ст. 548 цього Кодексу, в якій було зазначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року, а саме ст.ст. 12, 13 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом, об'єктами права приватної власності є жилі будинки. Зазначений спірний житловий будинок літ. «А-1» з тамбуром «а», ганком літ. «а1», підвалом літ. «пд», та з господарськими спорудами не приймався в експлуатацію, та оскільки він побудований в 1982 році, не відноситься до категорії самочинного будівництва, відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом держбуду України від 24.05.2001 року № 127 (зі змінами від 08.01.2013 року), в якій зазначено, що не належать до самовільного будівництва індивідуальні садибні житлові будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Також, відповідно до листа Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999 року №12/5-126 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію» вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на об'єкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992 року, тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обов'язковим. Крім того, п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що повинні прийматися в експлуатацію за результатами технічного обстеження об'єкти будівництва, збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року - індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 кв. метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 кв. метрів. Зазначені положення стосуються господарських будівель у складі спірного житлового будинку, які були збудовані у період з 1992 року по 2007 рік. Отже, на момент завершення будівництва нового житлового будинку літ. «А-1», так і на теперішній час, після закінчення його будівництва [PERSON] набув право власності на будинок в цілому, оскільки він був збудований в 1982 році, з відповідного дозволу місцевої ради, особисто та за власні кошти [PERSON], фактично належав йому на день смерті з моменту завершення будівництва, оскільки він побудований до 05.08.1992 року, не відноситься до категорії самочинного будівництва та не підлягає прийому в експлуатацію. Однак, оскільки відповідно до приписів ч. 4 ст. 25, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України (в ред. 2003 року) правоздатність громадянина зупиняється зі смертю, припиняється його право власності, то після його смерті вже може бути визнано будь-яке право, в тому числі і право власності. Спірний житловий будинок в цілому, відповідно до ст. 1218 ЦК України (в ред. 2003 року), входить до складу спадщини, є об'єктом спадкування після смерті [PERSON] [PERSON], чоловік та батько позивачів, помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Березівською селищної ради Харківського району Харківської області 22.12.2017 року. За своє життя [PERSON] постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] Оскільки спірні правовідносини щодо спадкування виникли у грудні 2017 року, вони регулюються відповідно до норм Цивільного кодексу України у редакції 2003 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS], земельної ділянки за вказаною адресою з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та автомобіля марки ВАЗ-2006, 1993 року випуску, державний номер [NUMBER]. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Все належне спадкодавцю майно, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входить до складу спадщини, є об'єктом спадкування після його смерті. За своє життя [PERSON] ніяких заповітів не залишав, тому у разі відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом, згідно вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Позивачі є спадкоємцями померлого першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за житгя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дружиною померлого, [PERSON] та [PERSON] є дітьми спадкодавця, що підтверджується відповідними свідоцтвами про укладення шлюбу та про народження. Інших спадкоємців першої черги за законом у [PERSON] Після смерті [PERSON] позивачі спадщину прийняли, згідно вимог ч. 3 ст. 1268, ч. 2 ст. 1270 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, позивачі не заявили про відмову від неї, та згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, в шестимісячний строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується відмітками в паспортах позивачів, записами в будинковій книзі. В нотаріальному порядку позивачі оформили свої спадкові права та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно - земельну ділянку та автомобіль марки ВАЗ-2006, 1993 року випуску, державний номер [NUMBER], в рівних частках кожний з позивачів, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом. Оскільки спірний житловий будинок є об'єктом спадкування (майном померлого) після його смерті, входить до складу спадщини згідно приписів ст. 1218 ЦК України (в ред. 2003 року), відповідно позивачі мають право претендувати на право власності на це майно по 1/3 частині кожен з них в порядку спадкування за законом у разі прийняття спадщини при відсутності інших спадкоємців, які її також прийняли. Однак, на цей час позивачі не можуть оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на спірне спадкове майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою Першою держаною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 02.11.2018 року вих. № 3651/02-31, відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно, житловий будинок, з підстав відсутності документів, що стверджують факт наявності права власності та його державної реєстрації на спірний житловий будинок і надвірні будівлі та споруди до нього, що знаходиться в [ADDRESS]. Так, згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 розділу І Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 року за N 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується в судовому порядку. Згідно зі статтею 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадках визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У зв'язку з тим, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, а відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог і вважає позивачів такими, що успадкували житловий будинок літ. «А-1», з гіпсоблоку, обкладеного цеглою, 1982 року забудови, загальною площею 94,10 кв.м, житловою площею 48,30 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. «Б», літня кухня літ. «В» з тамбуром «в», гараж літ. «Г», погріб літ. «Д», навіс літ. «Ж», літній душ літ. «Т», вбиральня літ. «О», вигрібні ями літ. «Р», «М», «С», колодязь літ. «к», огорожа «№2-7», що знаходиться по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], по 1/3 частини кожний.

Outcome: approved