Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] 14.04.2015 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та з урахуванням уточнень від 02.09.2015 просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], що належить йому на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 14.01.2013, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., зареєстрованого 14.01.2013 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно під індексним номером 27217, шляхом визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування вищезазначеною квартирою з виселенням її з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2013 позивачу належить квартира [ADDRESS]. Під час укладення зазначеного договору сторони домовилися, що квартира буде звільнена для покупця протягом місяця від дати укладення вищезазначеного договору. Але до цього часу відповідач не звільнив указану квартиру, чим позбавляє її власника можливості користуватися належним йому майном. На його неодноразові звернення до відповідача добровільно звільнити квартиру та знятись з реєстрації позивач отримував тільки відмови. Небажання відповідача добровільно звільнити належну позивачу квартиру грубо порушує його права як власника зазначеної квартири: маючи власну квартиру, позивач вимушений винаймати для проживання інше житло; позивач безпідставно переплачує за комунальні послуги за іншу особу, яка користується його квартирою; позивач несе збитки від втрати товарної вартості його квартири, адже відповідач принципово не підтримує її в належному стані, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого права власності (права безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю) (а.с.46-47). Представник позивача адвокат Бардаченко В.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.06.2015 (а.с.48), подав до суду письмову заяву від 04.11.2015, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглядати справу за його відсутністю. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. №46). Відповідач та третя особа у судові засідання призначені 22.09.2015, 08.10.2015 та 04.11.2015 не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Надіслання документів суду відбувалось за адресою, вказаною у позовній заяві, що співпадає з наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області 24.04.2015 (а.с.18). Згідно з поштовими повідомленнями, судові повістки вручені адресатам (а.с.60-62). Про причини своєї неявки у судове засідання відповідач та третя особа суд не повідомили, ніяких заяв та клопотань до суду не надіслали. Ураховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін згідно ст.169 ЦПК України та за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України винести у справі заочне рішення суду. Судовий розгляд проводився без фіксування процесу технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2013 позивачу належить квартира [ADDRESS] (а.с.5-8). Під час укладення зазначеного договору сторони домовилися, що квартира буде звільнена для покупця протягом трьох місяців від дати укладення вищезазначеного договору, що підтверджується змістом позовної заяви та не спростовано відповідачем. Але до цього часу відповідач не звільнила указану квартиру, чим позбавляє її власника можливості користуватися належним йому майном. На його неодноразові звернення до відповідача добровільно звільнити квартиру та знятись з реєстрації (а.с.9-10), позивач не реагує. Аналізуючи досліджені докази з увагою на їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними у співвідношенні із наведеними законодавчими нормами, що регулюють правовідносини, які склалися між сторонами, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд також враховує, що відповідно до правових висновків Верховного Суду України, що викладені в ухвалах у справах № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення прав членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Право користування житлом є похідним від права власності на це житло, втрата права власності на житло є підставою для втрати права користування осіб, яким таке право буде надане попереднім власником житла, а також є підставою для виселення всіх осіб з цього житла на підставі ст. 391 ЦК України. Тому відповідач втратив своє право користування вищезазначеною квартирою в результаті її правомірного відчуження. Тим більше втратили таке право і члени його сім'ї, права яких є похідними від його права користування житлом. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, враховуючи, що позов задоволено, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 243 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, які підтверджуються квитанцією (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved