Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] в особі представника за довіреністю - адвоката Рябоконя Віктора Анатолійовича звернулась до суду з позовною заявою до Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права на право на земельну частку (пай), обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 04 січня 2002 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 січня 2002 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 12, у розмірі 2/3 частини спадщини, яке складається з сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0100282, виданого ім`я матері заявниці - [PERSON] на землю, яка перебувала в колективній власності КСП «Родіна» Дворічанського району Харківської області, розміром земельної частки (паю) 6,11 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який належав померлій на підставі рішення Дворічанської районної державної адміністрації від 06 березня 1997 року № 92 та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за № 282 від 11 квітня 1997 року. Однак оригінал сертифіката, де заявниця записана як нова власниця загублений, а дублікат Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області не видається. Саме тому позивачка просить суд визнати за нею право на право на 2/3 земельної частки (паю), що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Представник позивачки в підготовче судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача - Богданівський сільський голова в підготовче судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення та просила справу розглянути за відсутності представника Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області. За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачкою обставин справи, наданих нею доказів, встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 листопада 1998 року Жовтневою сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 69 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 13. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 січня 2002 року, виданого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори, спадкоємицею майна після [PERSON] , яка померла [INFO] , є її донька - [PERSON] , на користь якої від належної частки спадщини відмовилась донька померлої [PERSON] , а саме 2/3 частини спадщини, яке складається з сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0100282, виданого на ім`я - [PERSON] на землю, яка перебувала в колективній власності КСП «Родіна» Дворічанського району Харківської області, розміром земельної частки (паю) 6,11 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який належав померлій на підставі рішення Дворічанської районної державної адміністрації від 06 березня 1997 року № 92 та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за № 282 від 11 квітня 1997 року. Вищезазначений сертифікат втрачено, про що подано оголошення до газети Дворічанський Край №№ 67-68 від 22 серпня 2020 року. Частина 2 ст.14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. На підставі ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачка обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права на право на земельну частку (пай) в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем поданого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивачка як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved