Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] (далі\~- позивач) звернувся до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в якому просить: - усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення його та [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS] та зобовязання [PERSON], [INFO], передати йому ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та не чинити перешкоди в користуванні квартирою; - стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], на його користь у відшкодування моральної шкоди 21 686,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем по справі позивач перебував у шлюбі з 18.07.1992 по 08.12.2016, від шлюбу є дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.09.2017 був визначений порядок користування спірною квартирою, яка придбана сторонами під час шлюбу, між ними були поділені особові рахунки з оплати витрат по утриманню будинку та прибудинкової території та централізованого опалення. Позивач зазначає, що після набрання зазначеним рішенням суду законної сили відповідач чинить перешкоди його вселенню разом з малолітньою дитиною до спірної квартири, відмовляється надати відповідний комплект ключів від вхідних дверей, які позивач втратив. На письмові звернення відповідач не відповідає, доступ до квартири не надає. Позивач зауважує, що такими неправомірними діями відповідача йому та його малолітній дочці спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а саме вимушений підшукувати інше житло, маючи у власності своє, через дії відповідача вимушений доставляти незручності своєму хворому батькові, мешкаючи зі своєю донькою в його будинку, користуватися вбиральнею, що знаходиться на вулиці. Розмір моральної шкоди визначає шляхом множення судових витрат, які вимушений нести для відновлення своїх порушених прав, на кількість місяців, протягом яких порушуються його права, а саме: 1000 грн. за складання позовної заяви + 1409,60 грн. судового збору = 2409,60 грн. х 9 місяців з дня набрання рішенням законної сили. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Також позивач зазначив, що після набрання рішенням суду від 14.09.2017 законної сили він намагався попасти в спірну квартиру, проте не зміг відкрити двері, у звязку з чим 03.01.2018, прийшовши до квартири, зрізав петлі та змінив в двері замок, в цей час в квартирі ані відповідача, ані їх дочки не було; коли він замінив замок, прийшла його дочка [PERSON] та газовим балончиком бризнула в очі новій дружині позивача [PERSON], у звязку з чим позивач був вимушений покинути спірну квартиру, залишивши ключі від замка в квартирі, де саме, не памятає. Представник позивача просив позов задовольнити, зазначивши, що факт перешкоди відповідачем у користуванні позивачем спірної квартири повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. [PERSON] (далі відповідач), явка якої ухвалою суду від 05.02.2019 (а.с.106) була визнана обовязковою, проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що вона ніяк не перешкоджає позивачу користуватись спірною квартирою, жодних перешкод ані йому, ані його дитині не чинить; підтвердила, що позивач самостійно болгаркою відкрив двері 03.01.2018, замінив замки та комплект ключів віддав дочці [PERSON], після чого відповідач ключі позивачу не давала. Після 03.01.2018 позивач в спірну квартиру не приходив, в двері не дзвонив, увійти в квартиру не намагався. Представник відповідача - адвокат [PERSON] зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відповідач жодним чином не перешкоджає позивачу та його дочці користуватись спірною квартирою, а екземпляр ключів у позивача був. Також представник зауважив, що рішенням суду від 14.09.2017 позивачу вже було відмовлено у вселенні в квартиру, при цьому позивач посилався на акт, зміст якого аналогічний змісту акту в даній справі. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у вселенні в спірну квартиру. Представник відповідача [PERSON], яка приймала участь в даній справі до 01.01.2019, заперечуючи проти позову, зазначила, що позивач виселився зі спірної квартири добровільно, в подальшому позивач почав вчиняти дії, направлені на те, щоб відповідач з дочкою залишили спірну квартиру йому та його новій дружині. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Покровської міської ради просила суд вселити малолітню дитину [PERSON] в спірну квартиру. Ухвалою суду від 18.10.2018 за клопотанням представника позивача в судове засідання викликана свідок [PERSON] (а.с.70). Ухвалою суду від 27.11.2018, занесеною до протоколу судового засідання, позивачу відмовлено в задоволенні клопотання щодо припинення повноважень адвоката [PERSON] як представника відповідача (а.с.76), оскільки доказів на підтвердження, обставин, викладених в ст.2 ст.61 ЦПК України, позивачем не надано, а адвокат [PERSON] заперечував факт представлення ним коли-небудь інтересів позивача. Ухвалою суду від 27.11.2018 відмовлено в прийнятті позовної заяви [PERSON] як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову (а.с.83). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, що позивач та відповідач перебували у зареєстровану шлюбі з 18.07.1992, який розірвано рішенням суду від 08.12.2016 (а.с.8, 14). 14.07.1997 позивач та відповідач на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 14.07.1997 приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 6049, придбали квартиру [ADDRESS] (колишній Красноармійськ) Донецької області (а.с.11-13). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №763137 позивач та [PERSON] є батьками [PERSON], яка народилась 26.10.2017 (а.с.9). З довідки від 25.07.2018, виданої сектором реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП м. Покровськ, вбачається, що позивач зареєстрований в спірній квартирі та має склад сімї: [PERSON], [INFO] колишня дружина, зареєстрована з 23.06.2000 по теперішній час, [PERSON], [INFO] дочка, зареєстрована з 13.02.2018 по теперішній час (а.с.34). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.09.2017 частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON], КП «Покровський центр єдиного замовника», ПАТ «Українська залізниця» про вселення в житлове приміщення, визначення порядку користування квартирою, поділ особових рахунків по оплаті житлово-комунальних послуг, а саме: - визначений такий порядок користування квартирою № 47 будинку № 137-а по вулиці Шмідта у м. Покровську Донецької області: виділити у користування [PERSON] згідно технічного паспорту на квартиру кімнату 1-6 загальною площею 14,0 кв.м, виділити у користування [PERSON] згідно технічного паспорту на квартиру кімнату 1-7 загальною площею 21,2 кв.м, яка обладнана лоджією площею 2,6 кв.м, залишивши\~ у їх спільному користуванні кухню площею 9,8 кв.м, вбиральню площею 1,4 кв.м, ванну кімнату площею 2,7 кв.м, шафу площею 0,7 кв.м; - поділено особові рахунки по оплаті витрат по утриманню будинку та прибудинкової території і централізованого опалення за адресою: м. Покровськ Донецької області, вул.Шмідта, 137а/47 між [PERSON] та [PERSON], виходячи із належних кожному площі 29,55 кв.м. - в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.15-18). За змістом акту №13124 від 14.05.2018, складеного інспектором Покровського комітету самоорганізації населення, позивач та його дочка [PERSON] не проживають в спірній квартирі з 25.09.2017, що підтверджують сусіди (а.с.23). За змістом акту від 25.05.2018 депутатом [PERSON] було проведено обстеження умов проживання [PERSON], [INFO], та в ході перевірки встановлено, що він та його дочка [PERSON], [INFO], зі слів сусідів, за адресою: м.Покровськ, вул.Шмідта, 137а/47 не проживають (а.с.24). 27.06.2018 [PERSON] письмово звернувся до [PERSON] з проханням надати йому комплект ключів від замків вхідної двері квартири №47, розташованої за адресою: Донецька область, м.Покровськ, вул.Шмідта, 137а (а.с.19,20). Письмове звернення було направлено відповідачу цінним листом та отримано нею 05.07.2018 згідно відмітки у повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.21,22). Актом №15847 від 27.07.2018, складеним інспектором Покровського комітету самоорганізації населення, засвідчено, що позивач скаржиться на те, що відповідач не виконує рішення суду по справі №23/895/17 та не надає доступ в спірну квартиру. В акті також зазначено ствердження відповідача, що замки вона не замінювала, ключ для виготовлення нового позивачу не надає. Аналогічний зміст наведений в акті від 27.07.2018 №15850 (а.с.25, 44). Згідно з актом від 01.08.2018, складеним інспектором Покровського комітету самоорганізації населення, у [PERSON], з його слів, відсутній доступ до квартири [ADDRESS], оскільки у нього відсутні ключі від її вхідної двері, двері відкрити не може (а.с.26). З довідки №13957 від 06.06.2018, виданої Комунальною установою Покровський координаційний комітет самоорганізації населення, вбачається, що [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], фактично проживає без реєстрації за адресою: м.Покровськ, вул.8 Березня, 53 з 26.12.2016 по теперішній час та має склад сімї: дружина [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: смт.Удачне, пров.Західний, 5, фактично проживає без реєстрації: м.Покровськ, вул.8 Березня, 53 з грудня 2017 року по теперішній час, а також разом з ними проживає їхня дочка [PERSON], [INFO] (а.с.27). За даними технічного паспорту на житловий будинок в місті Покровську по вулиці 8 Березня, 53, власником будинку є [PERSON]. Загальна площа будинку становить 46,5 кв.м, житлова площа 32,2 кв.м (а.с.28-31). Згідно довідки №15739 від 08.08.2018 [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO] та має склад сімї: дружина [PERSON], [INFO], та онука [PERSON], [INFO] (а.с.33). Згідно виписки (епікризу) із медичної картки стаціонарного хворого №4490/724 [PERSON] перебував у стаціонарі в неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ з діагнозом ГПМК (01.07.2018) інфаркт головного мозку в басейні лівої СМА з помірними повними порушеннями, помірним правобічним геміпарезом на фоні ГХІІІст. (а.с.32). Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] 04.01.2018 порушено кримінальне провадження 12018050410000021 за ч.1 ст.125 КК України, за фабулою: «03.01.2018 близько 19 год. 00 хв. [PERSON], знаходячись на першому поверсі пятого підїзду багатоквартирного житлового будинку №137а по вул.Шмідта в м.Покровську Донецької області, на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків спричинила тілесні ушкодження [PERSON], 17.05.1976 р.н.» (а.с.100). Постановою слідчого СВ Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області від 07.11.2018 вказане кримінальне провадження закрито, оскільки встановити особу, яка застосувала до потерпілої слізогінний газ не надалось можливим (а.с.101-102). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є дружиною позивача, та зазначила, що відповідач не впускає позивача та їхню малолітню доньку в квартиру, 1/2 якої належить позивачу, не дає йому ключів від дверей, також відповідач побила її, залила очі газом, що мало місце 03.01.2018, коли позивач та вона увійшли в спірну квартиру, після чого її забрала швидка допомога в лікарню, тому позивач не мав обєктивної можливості залишитись в спірній квартирі. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.09.2017 по цивільній справі №2/235/656/17 встановлено, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини кожному, а також визначений порядок користування такою квартирою (а.с.16). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. За приписами ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні\~своїх прав\~та виконанні\~обов'язків\~власник зобов'язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. В даній справі позивач стверджує, що відповідач перешкоджає йому користуватись спірною квартирою, 1/2 частиною якої він є власником, а саме не дає позивачу та його малолітній дитині вселитись в спірну квартиру та не дає екземпляр ключів від такої квартири. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримала від відповідача письмовий лист від 27.06.2018, в якому позивач просить надати йому комплект ключів від замків вхідної двері спірної квартир; не перешкоджати йому та його дочці [PERSON] вселитись в спірну квартиру, забезпечити добровільне вселення в таку квартиру. В судовому засіданні відповідач підтвердила, що вона не надала позивачу комплекту ключів від дверей спірної квартири ані після отримання листів позивача, ані після отримання позовної заяви та протягом розгляду даної справи в суді. Факт звернення позивача до відповідача письмово із проханням надати йому ключі від спірної квартири підтверджує відсутність у нього таких ключів, а ненадання відповідачем комплектів ключів позивачу чинить перешкоди останньому в користуванні спірної квартирою. Відтак, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем спірною квартирою шляхом надання комплекту ключів від неї підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині зобовязання відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем спірною квартирою шляхом вселення позивача та його малолітньої дитини [PERSON] в спірну квартиру не підлягають задоволенню, оскільки жодним наданим позивачем доказом не доводиться факт того, що відповідач перешкоджає позивачу вселитись у спірну квартиру. Як встановлено судовий рішенням від 14.09.2017 у цивільній справі №2/235/656/17 позивач пішов з квартири добровільно та відповідач не вчиняла дій по його виселенню; не спростований таки факт позивачем і в ході розгляду даної справи. Акти від 27.07.2018, на які посилається позивач в обґрунтування своєї позиції, не є належним доказом факту вчинення відповідачем дій по перешкоджанню позивачу вселитись в спірну квартиру, оскільки засвідчують не сам факт вчинення таких дій, а факт того, що позивач скаржиться на відповідача. Акт від 01.08.2018 (а.с.26) також засвідчує лише факт того, що ключі позивача не підходять до дверей спірної квартири, двері відкрити не може, при цьому такий факт також складений зі слів позивача. Акт від 25.05.2018, як і листи позивача на адресу відповідача від 27.06.2018 також не засвідчують дії відповідача, які були б направлені на перешкоджання позивачу та його малолітній дочці вселитись в спірну квартиру. Порушення кримінального провадження та покази свідка [PERSON] засвідчують наявність конфлікту між останньою та відповідачем; сама свідок пояснила в судовому засіданні, що позивач 03.01.2018 не зміг залишитись в спірній квартирі через обєктивні причини, якісь конкретні дії з боку відповідача, які були б направлені на перешкоджання позивачу та його малолітній доньці вселитись в квартиру, свідком не наведені. Крім того, як зазначив в судовому засіданні позивач, як після 03.01.2018, так і після направлення відповідачу листів від 27.06.2018 він вселитись в спірну квартиру в присутності відповідача не намагався, а тому його твердження про те, що позивач йому перешкоджає вселитись є безпідставними та надуманими. Лист за підписом батьків учнів, які навчаються у відповідача, яка є вчителем молодших класів [PERSON] ступенів №12 Покровської міської ради, також не може вважатись належним доказом того, що відповідач не надає позивачу доступ до спірної квартири, оскільки по-перше, не містить такої інформації, по-друге, інформація, викладена в такому листі, є субєктивною позицією осіб, які його підписали, та стосується професійних якостей відповідача, що не має жодного відношення до предмета спору даної справи. Позовні вимоги щодо зобовязання позивача не чинити перешкоди в користуванні квартирою також не підлягають задоволенню, оскільки направлені на майбутнє, в той час як судовому захисту, враховуючи приписи ст.15 ЦК України, підлягають вже порушені, невизнані або оспорювані права особи. Позовні вимоги в частині відшкодування відповідачем на користь позивача моральної шкоди в розмірі 21\~686,40 грн. задоволенню не підлягають з огляду на таке. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,\~\~ заподіяних\~\~ фізичній\~\~ чи\~\~ юридичній\~\~ особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3). Моральна шкода\~може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,\~\~ у\~\~ порушенні\~\~ права\~\~ власності\~\~ (в\~\~ тому\~\~ числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних\~\~ життєвих\~\~ зв'язків\~\~ через\~\~ неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В силу ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Натомість позивачем не надано жодного доказу на підтвердження спричинення йому відповідачем моральної шкоди; доводи позивача щодо погіршення стану його здоровя, внаслідок чого він звертався за медичною допомогою (а.с.78), суд не бере до уваги, оскільки наявність у даному випадку причинного звязку між таким станом позивача та ненаданням відповідачем йому ключів позивачем не доведена. Необхідність звернення до адвоката та понесення у звязку з цим матеріальних витрат, на що посилається позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення моральної шкоди, також не є підставою для твердження про спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. за вимогу немайнового характеру (усунення перешкод в користуванні квартирою) та 704,80 грн. за вимогу майнового характеру (відшкодування моральної шкоди); крім того, позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., що підтверджується актом виконаних робіт, за змістом якого виконавець своїм підписом свідчить про оплату замовником всієї суми наданих послуг з вивчення документів та складання позовної заяви (а.с.36). Зважаючи на приписи статей 137, 141 ЦПК України, а також на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 685,73 грн. (352,40 грн. судовий збір + 333,33 грн. витрати на професійну правничу допомогу).

Outcome: partial