Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON], [PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на майно від 07.04.2004 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2009 року. Згідно акту від 17.09.2014 року, складений КЖЕП «Центральний», у якому зазначено, що залиття квартири № 26 відбулося з вини мешканців квартири № 29, в ніч з 15 на 16 вересня 2014 року, які у нетверезому стані знесли зливний бачок у вбиральні, внаслідок чого вода лилась із труби по перекриттю на нижній поверх до квартири № 26. У квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON]. Відповідачі неодноразово заливали квартиру № 26, де мешкають позивачі, які зверталися до КЖЕП з заявами. Розмір матеріальної шкоди складає 5490 грн., визначений субєктом оціночної діяльності ТОВ «Центр оцінки майна» та зазначений у звіті про оцінку. Позивачі просили стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 4460 та моральну шкоду в розмірі 9200 грн., спричиненої залиттям квартири [ADDRESS]; стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1830 грн. та моральну шкоду в розмірі 9200 грн., спричиненої залиттям квартири [ADDRESS]; стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. На підставі ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 2/3 частин квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 квітня 2004 року, видане ВАТ «ДМЗ» та свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 17 вересня 2009 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 2-982 (а.с.135-137). Інша 1/3 частина вказаної квартири належить на праві власності [PERSON] (до шлюбу «Зеркаль»)\~ [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 квітня 2004 року, видане ВАТ «ДМЗ» (а.с.135-136). ? частина квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 01.04.1998 року, виданого ВАТ ДМЗ ім.. Петровського, згідно з розпорядженням № 2299-П, зареєстрованого БТІ в реєстрову книгу № 297 (а.с.81). В квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON], [PERSON]\~(а.с.110). 17 вересня 2014 року працівниками КЖЕП «Центральний» складено акт про залиття квартири [ADDRESS], залито житлову кімнату, кухню, туалет (а.с.163). 28 січня 2015 року працівниками КЖЕП «Центральний» складено акт, в якому зазначено, що 27.01.2015 року надійшов виклик до аварійної служби, оскільки мешканці квартири № 29 заливають квартиру № 26. Аварійною бригадою було перекрито холодну воду, та при обстеженні було виявлено, що забитий кухонний каналізаційний випуск і вся вода через випуск зливалася на нижню квартиру № 26, мешканець квартири № 29 самостійно прочистив каналізаційний випуск, в квартирі залито кухню, коридор (а.с.164). Звітом про оцінку ринкової вартості матеріальної шкоди, спричиненої квартирі [ADDRESS], складеного ТОВ «Центр оцінки майна»встановлено, що ринкова вартість матеріальної шкоди завданої мешканцям квартири [ADDRESS] складає 5490 грн. (а.с.117-172). Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодовування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до роз»яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з роз»яснень , що містяться в п. 9 тієї ж постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами і доповненнями потерпілому відшкодовуються збитки в повному обсязі відповідно до реальної вартості робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ. З урахуванням зазначеного, підлягала обов'язковому доведенню та встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачі в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які підтвердили б наявність причинно-наслідкового звязку між діями відповідачів та завданою позивачам матеріальною шкодою. Також акт залиття квартири від 17 вересня 2014 року та 28 січня 2015 року складалися без участі відповідачів. Допитаний в судовому засідання свідок, конкретних пояснень, які стосуються предмета спору не надав, тому суд до його свідчень ставиться критично. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартиринедоведені, необґрунтовані, незаконні та безпідставні, а, отже, задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню за нижченаведеним. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зміст даної статті свідчить про те, що єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Однак, суду не надано жодного доказу щодо скоєння відповідачами правопорушення по відношенню до позивачів. Тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд відмовляє в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позивачі від сплати судових витрат не звільнені, їх позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку з чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed