Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

[PERSON] 10.02.2016 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] вересня 2015 року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, долею житла не цікавиться. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заперечення яким просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі який 23 грудня 2015 року було розірвано на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.2003 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до довідки КП «Житло-сервіс» від 03.02.2016 року в спірній квартирі зареєстровані сторони по справі та неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 11). Відповідно до акту КП «Житло-сервіс» від 15.02.2016 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з вересня 2015 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила обставини викладені позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад вставнолені строки не мешкає у спірному приміщенні, у результаті чого втратив право користування житловим приміщенням. Щодо вимоги про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку в спірній квартирі, суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В силу наведеної норми позивач повинен звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов'язки з реєстрації місця проживання громадян. В установленому порядку позивач не звертався до компетентних органів із заявою про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, а тому заявлена вимога є безпідставною. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судового збору на користь держави. На підставі зазначеного,

Outcome: partial