Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі-відповідач), який в подальшому уточнив, посилаючись на те, що відповідач чинить йому, як власнику земельної ділянки перешкоди в користуванні нею, тому він за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач викладене підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо даного позову, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено наступне. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17 квітня 2014 року (а.с.5-8) позов [PERSON] до [PERSON], Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області,Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, Макарівської районної нотаріальної контори про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсним та їх скасування, видалення кадастрового номеру з бази даних, визнання свідоцтва про спадщину недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, задоволено та скасоване рішення виконкому Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області від 23.02.2001 року за № 2 «Про надання дозволу [PERSON] на оформлення права власності на земельну ділянку загальною площею 0,33 га, з яких 0,250 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,083 га для ведення ОПГ». Одночасно був визнаний недійсним та скасований державний акт на право приватної власності на землю серії I-KB № 14316 від 02.07.2002 року виданий на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконкому Бишівської сільської ради Макарівського району від 23.02.2001 року №2, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 689 зобов'язавши відділ Держземагенства у Макарівському районі Київської області видалити відповідні кадастрові номери земельних ділянок. Дане рішення вступило в силу 26 травня 2014 року та як зазначає позивач, було виконано згідно відповіді заступника начальника управління Держземагенства у Макарівському районі А.Г.Карбовський надав відповідь про те,що дане рішення виконано та до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою,договорів оренди землі, Розділі 1 записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб внесені відповідні відомості. При цьому, відповідно до письмових матеріалів справи, а саме: договорів про надання послуг №604 та 604/1 (а.с 9-12) позивач звернувся до землевпорядної організації ПП «Яран і К» з приводу виконання робіт по погодженню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність та по формуванню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Дана проектна документація знаходиться на стадії погодження і як зазначає позивач, протягом 90 робочих днів мають бути виконані. Після виконання умов даних договорів позивач отримає свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Згідно заперечення на позов відповідача, останній вважає його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає оскільки, позивачем не надано жодних доказів належності йому на праві власності спірної земельної ділянки. Крім того, посилання позивача на норм ЦК України, якими регулюються поняття спільної часткової власності та виділу частки в натурі, також є необґрунтованими. При цьому, позивачем не надано жодного доказу належності спірної земельної ділянки позивачу на праві спільної часткової власності. Відсутні також докази наявності на спірній земельній ділянці майна, яке б належало позивачу на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 15.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право тощо. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, позивач не є власником земельної ділянки, при цьому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права власності, як наслідок, позов задоволенню не підлягає. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України поверненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed