Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 11 жовтня 2002 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, втрати почуття любові та взаємоповаги. Шлюбні відносини фактично припинені з 2015 року, спільне господарство не ведеться. Просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, відповідно до наданої заяви позов підтримали, просили справу розглянути за їх відсутності. Проти винесення рішення не заперечували. Відповідач в судові засідання, призначені на 04.10.2016 року та на 24.10.2016 року не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України; заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 жовтня 2002 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Савіна) [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Комсомольської міської ради, актовий запис № 77, відповідно до свідоцтва про одруження серії І-НО № 186464 від 11 жовтня 2002 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-НО № 376369 виданого 01 липня 2004 року Виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Старобешівського району, актовий запис № 61. Відносини між подружжям не склалися за відсутністю взаєморозуміння між ними. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвище позивачці залишити теперішнє «Подик». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved