Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON], позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі [PERSON], відповідач), в якому, посилаючись на ст.ст.1212 ЦК України, просила стягнути із [PERSON] на її користь, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], незаконно набуті грошові кошти в розмірі 43225 гривень 00 копійок та судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказала, що 10 квітня 2015 року між нею та [PERSON] було укладено усну угоду щодо купівлі-продажу земельної ділянки та недобудованого житлового будинку, які розташовані по вулиці Кочубея, 7 в смт. Макарів Київської області, відповідно до якого, останній взяв на себе зобовязання оформити всі необхідні документи для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу вищенаведеного нерухомого майна, а вона в якості завдатку передала [PERSON] в рахунок вартості земельної ділянки та для оформлення необхідних документів 1500 доларів США (еквівалентно 40125 грн. за курсом долара США НБУ станом на 16.02.2018 року 26,75 грн.) та 3100 гривень, що підтверджується розпискою від 10.04.2015 року. Проте, всупереч укладеним між сторонами умовам встановленою усною угодою, по незалежним від неї причинам договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було. Крім того, відповідачем не було підготовлено та оформлено жодного документа, який необхідний для укладення договору купівлі-продажу. Разом з тим, незважаючи на її неодноразові вимоги щодо повернення отриманих [PERSON] грошових коштів, її звернення були проігноровані і до теперішнього часу отриманий відповідачем завдаток не повернутий, що і стало приводом звернення до суду. Ухвалою суду від 20.03.2018 року позовну заяву [PERSON], прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи на 23.04.2018 рку. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.04.2018 року розгляд даної справи призначено на 08.05.2018 року. У встановлений судом строк відповідач подав суду відзив на позов, у якому зазначив, що повністю заперечує проти позову. Зазначив, що між сторонами було укладено усну угоду щодо купівлі-продажу земельної ділянки та недобудованого житлового будинку, які розташовані за адресою: Київська область, смт. Макарів, вул. Кочубея, 7. Для отримання необхідних документів по оформленню земельної ділянки, яку позивач мав намір купити, відповідачу було передано грошові кошти в сумі - 1 500 доларів США в рахунок вартості відповідної земельної ділянки. На підтвердження отримання певної суми коштів відповідачем було написано розписку. Проте, посилання позивач на вимоги ст.1212 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки відповідачем всі необхідні дії по підготовці документів до продажу, обумовлені в усній угоді. Крім того, у відповідній розписці відсутні умови, які передбачають повернення переданих коштів позивачу, або подію, яка б вказувала на настання певних наслідків, зокрема щодо повернення коштів. У встановлений судом строк позивач подала відповідь на відзив, у якому спростовує обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов. Заперечень відповідача щодо відповіді на відзив у встановлений судом строк суду не подано. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до розписки, написаної власноруч [PERSON] 10.04.20165 року, [PERSON], паспорт серії СМ 795483, виданий 11.11.2005 року Макарівським РВ ГУ МВС України, отримав задаток в сумі 1500 доларів США та 3100 грн. в рахунок продажу земельної ділянки за адресою: смт. Макарів, вул. Кочубея, 7 Київської області. Остаточна сума до сплати (10000 доларів США), яка буде оплачена під час купівлі-продажу земельної ділянки та недобудови на ній. Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем умов усної угоди щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, просить стягнути з відповідача як незаконно набуті грошові кошти, а саме 1500 доларів США (еквівалентно 40125 грн. за курсом долара США НБУ станом на 16.02.2018 року 26,75 грн.) та 3100 гривень, отримані за розпискою. При цьому просить застосувати суд наслідки ст.1212 ЦК України, оскільки сторонами не було дотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення попереднього договору відповідно до ст.ст.635, 657 ЦК України. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільна права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню інший стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі для придбання у майбутньому земельних ділянок. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору. За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Аналогічна правова позиція міститься у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13: «У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу». Враховуючи викладене позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed