Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] в березні 2015 року заявив позов, за яким просив визнати неправомірним акт про порушення правил користування електроенергією №011143, що складений працівниками ПАТ «Київобленерго» 09.06.2011р. та зобов'язати ПАТ «Київобленерго» поновити електропостачання до будинку за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано безпідставністю дій відповідача. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав і пояснив, що Правил користування електроенергією не порушував, належне йому домоволодіння [ADDRESS] було відключено представниками відповідача від мереж електропостачання без попередження, та пояснення причин, підстав такого відключення. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і пояснив, що акт про порушення правил користування електроенергією не може бути предметом судового захисту, а домоволодіння позивача було відключено від електропостачання відповідно до умов договору та Правил користування електроенергією, у зв'язку з виникненням простроченої заборгованості за спожиту електроенергію, тобто на законних підставах. Крім того, представник подав заяву про застосування до спору, в частині вимог про визнання акту неправомірним, наслідків пропуску строків позовної давності Судом встановлено таке. Споживачем електроенергії за адресою: [ADDRESS], є власник домоволодіння [PERSON] Постачання електроенергії за вказаною адресою здійснюється ПАТ «Київобленерго». Взаємовідносини сторін засновані на договорі про користування електроенергією №200579609 від 23.06.2010р. (договір із змінами переукладено 16.05.2013р.) 09 червня 2011 року представниками ПАТ «Київобленерго» була проведена перевірка виконання побутовими споживачами вимог Закону України «Про електроенергетику» і Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357 (далі Правила). В ході перевірки електроустановок споживача за адресою: [ADDRESS], за участю споживача [PERSON], було виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення, а саме підключено фазний провід прихованою електропроводкою поза лічильником. Даний акт, відповідно до п. 53 Правил, 29.06.2011р. було розглянуто на комісії Макарівського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго». Комісія визнала [PERSON] причетним до порушення вказаного в акті, і запропонувала йому погасити збитки завдані товариству в сумі 2917,12 грн. 01.06.2010р. позивач оскаржив висновки комісії до керівництва товариства. Дана скарга була розглянута 20.06.2012р. на комісії ІКЦ. Згідно з протоколом засідання комісії №22, комісією було прийнято рішення перерахувати суму по акту порушення по скорегованій потужності струмоприймачів. Перерахунком сума нарахувань за актом зменшена до 259,40 грн. Дані нарахування, на переконання суду, не є поточною (простроченою) заборгованістю, а тому вони не можуть бути без згоди споживача включені до такої заборгованості. У разі відмови споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду та має право припинити постачання електричної енергії після прийняття судом рішення на користь енергопостачальника (крім випадку виявлення факту самовільного підключення). Саме в такому порядку ПАТ «Київобленерго» заявили позов до [PERSON] про стягнення заборгованості, який ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2012р. було залишено без розгляду. Наведене дає суду підстави прийти до висновку, що спірним актом засвідчено лише факт порушення споживачем Правил користування електроенергією, сам по собі цей документ не тягне за собою будь яких наслідків, а може бути використаний зокрема, як доказ при розгляді акту комісією енергопостачальника, або в суді при розгляді спору про відшкодування збитків, заподіяних порушенням Правил, тощо. Тому, суд вважає, що оскаржуваним актом права, свободи, інтереси позивача не порушені, а відповідно вони не потребують судового захисту. За такого висновку, підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності щодо спору в частині вимог про визнання акту неправомірним не вбачається. Між тим, позивач стверджував, що не погодився з порушенням та нарахуванням збитків і після розгляду акту комісією ІКЦ. Проте, це не відповідає дійсності. Так, 16.05.2013р. сторони переуклали договір про користування енергією на нових умовах. Пунктом 18 договору, зафіксована заборгованість споживача за спожиту електроенергію, станом на день укладення договору, в сумі 273,33 грн., та визначено порядок її погашення. З огляду на особову картку споживача, судом встановлено, що вказана в договорі заборгованість складається з поточної заборгованості, що виникла з вересня 2012р. та суми нарахувань по акту. Тому, суд вважає, що підписавши договір позивач визнав, як порушення встановлене актом, так і збитки у виді не облікованої електроенергії в наслідок порушення. На це ж вказує і той факт, що 01.10.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою про розстрочення сплати вказаного боргу. Поряд з цим, суд вважає неправомірним включення збитків за актом до заборгованості позивача з серпня 2012р., оскільки доказів, що такі збитки були ним визнані, на той час, суду не надано. Відповідач в судовому засіданні стверджував, що домоволодіння позивача 16.01.2013р. було відключене від мереж електропостачання, за підстав порушення термінів сплати за спожиту електроенергію, тобто у зв'язку з виникненням простроченої заборгованості. Проте, жодного доказу на підтвердження даного факту відповідачем не надано, а позивачем цей факт заперечувався. Напроти, особова картка споживача не містить даних про відключення, заборгованість станом на місяць відключення, як це вбачається із картки, фактично складається із суми нарахуванням за актом, що на той час, як це зазначалось вище, була оспорюваною. Випадки відключення споживача від електропостачання передбачені п.35 Правил. Даний перелік є виключним. Випадку відключення споживача через невиконання обов'язку погасити збитки завдані порушенням Правил вказана норма закону не містить. Тому, суд приходить до висновку, що і достатніх підстав (якщо не рахувати незначну поточну заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 8 грн.) для відключення домоволодіння позивача від електромереж не було. До того ж, станом на 02.01.2014р., відповідачем зняті показання лічильника позивача, за якими видно, що споживання електроенергії здійснювалось, і в квітні 2014р. позивачем сплачено певну суму на погашення заборгованості. Отже, факт відключення домоволодіння позивача від мереж електропостачання не знайшов свого підтвердження доказами, а тому і підстав для припинення електропостачання споживачу [PERSON], що мало місце 16.05.2014р., у зв'язку з самовільним підключенням до електромереж, у відповідача не було. Крім того, самовільне підключення споживача до мереж електропостачання є нічим іншим, як порушенням Правил, а тому в цьому випадку відповідно до п. 53 Правил має бути складено акт про порушення, проте такого акту суду не надано. Таким, чином суд приходить до висновку, що постачання електроенергії споживачу [PERSON] припинено неправомірно, тобто всупереч договору та чинному законодавству. Вирішуючи питання відновлення порушеного права суд погоджується із запропонованим споживачем шляхом, оскільки це узгоджується з приписами ст. 16 ЦК кодексу і є адекватним допущеним порушенням. Підсумовуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково. За таких висновків, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, витрати у справі суд покладає на відповідача, пропорційно частці задоволених вимог, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial