Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] 25 травня 2016 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу (цивільна справа №503/945/16-ц). В позові вказав, що шлюб із [PERSON] він уклав 09 вересня 2002 року у виконавчому комітеті Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис №08. Від шлюбу мають повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем не склалися, взагалі припинилися через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів. [PERSON] 31 травня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду з аналогічним позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб із [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити проживати із нею. Підставою для розірвання шлюбу вказала їхні різні погляди на життя, втрату будь-якого фізичного та духовного звязку (справа №503/988/16-ц). Ухвалою суду від 08 червня 2016 року вказані цивільні справи обєднані в одне провадження. Позивач (відповідач) [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Свій позов підтримав та просив шлюб розірвати. Відповідач (позивач) [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та наполягла на їх задоволенні, стверджуючи про неможливість примирення з відповідачем. Після розірвання шлюбу просила відновити дошлюбне прізвище «Луцька». Вислухавши пояснення [PERSON], дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 09 вересня 2002 року у виконавчому комітеті Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, про що зроблений відповідний актовий запис №08, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №326194, виданим 09 вересня 2002 року Загнітківської сільською радою Кодимського району Одеської області. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони між собою не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Позивач створила нову сім»ю. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~\~ Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Стосовно місця проживання малолітніх дітей суд приходить до такого висновку. Сторони погодили що діти будуть проживати з матірю [PERSON], що не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та дітей, оскільки згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved