Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON], [INFO], є споживачем послуг телекомунікаційного звязку, які надаються Дніпропетровською філією ПАТ «Укртелеком» за адресою: вул. Пічугіна буд.5-а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, із відкриттям на її імя особового рахунку для обліку послуг та взаєморозрахунків № 1201001025294350. В розумінні ч.1 ст.82 ЦПК України вказані обставини визнані сторонами та окремому доказуванню не підлягають, з урахуванням відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] також є споживачем послуг, що надаються Дніпропетровською філією ПАТ «Укртелеком» за адресою: вул. Пічугіна буд.5-а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, з урахуванням його реєстрації та періодичного проживання [INFO], [PERSON] Федерація (що він підтвердив в ході судового розгляду), судом не встановлено. Відкритих на його імя особових рахунків за вказаною адресою в ПАТ «Укртелеком» немає. Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами та виходячи з дійсних обставин справи, наявних доказів, суд приходить до висновку, що фактично між [PERSON] та Дніпропетровською філією ПАТ «Укртелеком» виникли зобовязально-договірні відносини з приводу оплатного надання послуг з телекомунікаційного звязку, які неналежним чином не надавались виконавцем таких послуг, тому вони регулюються\~положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», що також відповідає п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Так, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про телекомунікації»\~абонент споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; споживач телекомунікаційних послуг (споживач) - юридична або фізична\~\~особа,\~\~яка потребує, замовляє та/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб. Відповідно до п. 1\~ст. 6 Закону України «Про телекомунікації»\~основним принципом діяльності у сфері телекомунікацій є: доступ споживачів до загальнодоступних телекомунікаційних послуг, які необхідні їм для задоволення власних потреб, участі в політичному, економічному та громадському житті. Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 32 Закону України «Про телекомунікації»,\~споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: своєчасне і якісне одержання телекомунікаційних послуг. В ході судового розгляду встановлено та підтверджено представником відповідача у судовому засіданні, що припинення надання послуг телекомунікаційного звязку мало місце з квітня 2016 року у звязку з постійними крадіжками невідомими особами магістральних телекомунікаційних кабелів з кабельної каналізації звязку, що спричиняє відсутність телефонного звязку у споживачів, у тому числі [PERSON] Наразі плата за відсутні послуги позивачеві [PERSON] не нараховується. Як слідує зі звернень [PERSON], що не заперечувалось представником відповідача, востаннє відновлення надання телекомунікаційних послуг мало місце 04.03.2016 року, у звязку з чим надані позивачами заяви-звернення, повідомлення про оплату рахунків в підтвердження відсутності заборгованості, датоване 03.07.2015 року (а.с.5, 24, 25, 27, 34-41) суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються періоду після квітня 2016 року, протягом якого надання послуг Дніпропетровською філією ПАТ «Укртелеком» не здійснювалось, що стосується даного спору. З приводу ненадання послуг з телефонного звязку, [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача, однак її звернення залишались поза увагою (а.с.22, 23, 26, 29, 30), у звязку з чим з метою захисту своїх прав як споживача вона звернулася до суду з даним позовом в порядку Закону України «Про захист прав споживачів». За даних обставин, враховуючи, що [PERSON] є інвалідом зору, так в силу свого похилого віку не може користуватися засобами мобільного звязку, суд приходить до висновку, що вона дійсно потребує надання їй послуг телекомунікаційного звязку (стаціонарного). Хоча факт викрадення магістральних телекомунікаційних кабелів з кабельної каналізації звязку Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», що мав місце 26.04.2016 року, 28.07.2016 року, 01.08.2016 року, 27.10.2016 року, 30.10.2017 року, 02.11.2016 року, 04.11.2016 року, 09.11.2016 року, 14.11.2016 року, й підтверджується копіями заяв про вчинення кримінального правопорушення, актами встановлення факту викрадення ЛКС та Витягами з ЄРДР (а.с.56-79), однак не може свідчити як за достатню підставу для звільнення відповідача від обовязку належного надання послуг споживачам, в той час як за вказаний період часу жодних дій, спрямованих на відновлення постачання таких послуги, відповідачем не вживалося. Доводи щодо відсутності фінансового забезпечення та періодичні випадки викрадення кабелю також не оправдує дій відповідача та не звільняє від відповідальності перед [PERSON] як споживачем за порушення її прав на своєчасне та якісне отримання послуг, які з огляду на викладене підлягають захисту шляхом зобовязання Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» відновити надання їй послуг телефонного звязку за особовим рахунком № 1201001025294350, за адресою: вул. Пічугіна буд.5-а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. Предявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачі посилались на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, суд не може з цим погодитись з огляду на наступне. Так, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачає, що при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання відносно моральної (немайнової) шкоди. Але виходячи з положень п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, яка деталізує положення норми ст.22 Закону, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди споживач має право лише внаслідок шкоди, спричиненої не безпечною для життя і здоров'я продукцією, тобто внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Таким чином, підстави для стягнення моральної шкоди, вказані позивачами в позовній заяві, в\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~не передбачені, в той час як встановлення порушення прав [PERSON] як споживача із зобовязанням відповідача поновити надання послуг, саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію, у звязку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Підстав для задоволення вимог, заявлених [PERSON] суд не вбачає, оскільки останній не є споживачем послуг телекомунікаційного звязку, що надаються Дніпропетровською філією ПАТ «Укртелеком», а відтак порушення його прав відповідачем є виключеним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд враховує звільнення позивачів від сплати судового збору в силу ст.22 Закону України «Про судовий збір», та часткове задоволення предявлених ними вимог, у звязку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн. за задоволення вимоги про зобовязання відновити надання телекомунікаційних послуг. Підстав для стягнення на користь позивачів компенсації за відрив від звичайних занять згідно ст.138 ЦПК України суд не вбачає в силу відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та те, що позивач [PERSON] жодного разу у судовому засіданні не була присутньою, що виключає можливість відшкодування їй вказаних витрат.

Outcome: partial