Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] 23 жовтня 2018 року звернулася до суду із позовом в інтересах [PERSON], в обґрунтування якого посилається на те, що рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 23 липня 2018 року за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння № 9 по вул. Весняна в м. Кремінна Луганської області, в порядку спадкування. При зверненні за реєстрацією права власності останній стало відомо про існування заборони відчуження вказаного домоволодіння, накладеного у звязку з укладенням договору довічного утримання. У 2005 році за життя колишніх власників був накладений арешт (заборона відчуження) на житловий будинок. Заборона відчуження була накладена на виконання договору довічного утримання. За даним договором батько позивача був набувачем житлового будинку. [PERSON] помер. Позивач в порядку спадкування отримав у власність вказане майно. В результаті існування заборони відчуження вказаного майна порушуються майнові права позивача. Тому просить зняти заборону відчуження вказаного майна. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, у заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала. Відповідач в особі завідувача Рубіжанської державної нотаріальної контори [PERSON]у судове засідання не зявився. У відзиві на позовну заяву посилається на відсутність у нього статусу відповідача, документи про посвідчення договору довічного утримання знаходяться у Луганському обласному архіві, тому просить розглянути справу на розсуд суду за його відсутністю. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 2 ст. 321 цього Кодексу передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно абз. 2 п.4 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 17 серпня 1997 року «Про судову практику у справах про виключення майна з опису», абз.2 п.2 Постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в цій категорії справ є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучений відповідний орган державного виконавчої служби, а також відповідний орган, банк та іншу фінансову установу, які виконують судове рішення. Ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 9) на домоволодіння\~№ 9\~по вул.\~Весняна в\~м.\~Кремінна Луганської\~області 22 грудня 2005 року накладено заборону відчуження на підставі договору довічного утримання. Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 23 липня 2018 року (а.с. 10-12) за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння № 9 по вул. Весняна в м. Кремінна Луганської області в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] У рішенні суду зазначено, що з листа Комунального підприємства «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» № 386 від 05 грудня 2017 року вбачається, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи станом на 01 січня 2013 року об'єкт нерухомого майна «житловий будинок з будівлями та спорудами», розташований за адресою: вул. [PERSON] (Тельмана), буд. 9, м. Кремінна, зареєстрований 20 лютого 1964 року в КІІ «Кремінське РБТІ» на праві власності за [PERSON], [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Кремінською державною нотаріальною конторою 23 січня 1958 року, реєстр. № 70. В інвентаризаційній справі на об'єкт нерухомого майна «житловий будинок з будівлями та спорудами», розташований за адресою: вул. [PERSON] (Тельмана), буд. 9, м. Кремінна, є відмітка про укладення [PERSON] та [PERSON] договору довічного утримання з [PERSON] Зазначений договір посвідчений Кремінською державною нотаріальною конторою 02 листопада 1988 року, реєстр. № 3335. Копія договору в інвентаризаційній справі відсутня. Остання інвентаризація проводилася 31 серпня 2010 року. Інформація щодо дійсних розмірів площ та технічного стану нерухомого майна за вищевказаною адресою станом на 05 грудня 2017 року в КІІ «Кремінське РБТІ» відсутня (копія вказаного листа БТІ додається). Отже, колишній власник - батько позивача володів вказаним житловим будинком на підставі договору довічного утримання. Постановою приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Луганської області № 242/02-31 від 13 грудня 2017 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з огляду на те, що відсутній документ, який підтверджує право власності спадкодавця на вказане майно, а саме - договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Кремінською ДНК 23 січня 1958 року під реєстровим № 70 та договір довічного утримання, посвідчений Кремінською ДНК 02 листопада 1988 року під реєстровим № 3335, дублікати яких неможливо отримати. Справи Кремінської державної нотаріальної контори до 2000 року включно були передані на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, тобто знаходяться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі. Нотаріус за своїм статусом не може бути відповідачем у цих правовідносинах. Разом з тим особи, які б мали бути відповідачами у праві, померли, тому суд вирішив задовольнити позов власника майна [PERSON], яка на свій розсуд має право користуватися, володіти та розпоряджатися власністю. При цьому суд керується принципом верховенства права, ключовою складовою якого є принцип юридичної визначеності, відповідно до якого ніхто не може ставити під сумнів остаточне рішення суду, яке набрало законної сили. Необхідно також враховувати практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Осовська та інші проти України» від 28 червня 2018 року, в якому зазначено про те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що жодна сторона не має права ставити під сумнів право власності на майно, на яке ніхто не претендує.

Outcome: approved