Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє адвокат [PERSON], звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивує тим, що 11.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 4000 доларів США, що станом на день вчинення правочину за курсом НБУ еквівалентно 101000 грн., та зобовязався їх повернути терміном в один рік з дня складання договору, тобто до 11.02.2016 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачем письмовою розпискою про отримання грошових коштів. Не неодноразові звернення [PERSON] до відповідача щодо виконання умов позики та повернення йому суми боргу відповідач ніяким чином не реагував та по теперішній час кошти не повернув, чим грубо порушив умови договору позики в частині повернення суми позики та майнові права позивача як позикодавця. Відповідач був зобовязаний повернути суму боргу не пізніше 11.02.2016 року, тобто на день звернення до суду термін виконання договірних зобовязань сплив. Вказує, що у звязку з тим, що позивач не має юридичної освіти та не є фахівцем в галузі права, він був змушений звернутися до адвоката для отримання правової допомоги, про що уклав відповідний договір про надання правової допомоги від 21.07.2016 року та сплатив гонорар адвокату [PERSON] в сумі 5000 грн., які підлягають стягненню в якості судових витрат з відповідача на користь позивача. З посиланням на викладене просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики в розмірі 101000 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, однак 27.02.2017 року через канцелярію суду було зареєстровано заяву його представника адвоката [PERSON] від 17.02.2017 року, відповідно до якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розглянути справу без участі позивача та його представника за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився і не повідомив суду причини неявки, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.02.2015 року [PERSON] зайняв у борг у [PERSON] грошову суму в розмірі 4000 доларів США по курсу НБУ станом на 11.02.2015 року (1 долар США = 25,25 грн.), що складає у гривнях 101000 грн., та зобовязався розрахуватися в доларах США, а саме 4000 доларів США, терміном в один рік від дати складання договору розписки. Вказана обставина підтверджується розпискою відповідача від 11.02.2015 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як встановлено судом відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав і суму в розмірі 4000 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 101000 грн., в обумовлений у договорі строк позивачу не повернув. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобовязання за договором позики та повернув грошові кошти. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є підставними, а тому позов слід задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 101000 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст.\~79, ст.ст.\~84,\~88,\~89 ЦПК України. Відповідно до вимог вище зазначених норм процесуального закону та розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивач надав лише договір про надання правової допомоги від 21.07.2016 року з адвокатом [PERSON] (без документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку цих витрат), то в задоволенні вимоги про стягнення 5000 грн. витрат на правову допомогу належить відмовити. Водночас, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати у сумі 1010 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved