Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого на підставі договору про надання правової допомоги діє [PERSON], звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба Енергодарського МУЮ Запорізької області про визнання договору недійсним. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 січня 2015 року о 12 годині 30 хвилин по вул. Космічній в м. Камянка-Дніпровська Запорізької області в порушення вимог ПДР України [PERSON], керуючи автотранспортним засобом - автомобілем AUDI -80, номерний знак 909 86 НА, скоїв ДТП, чим спричинив автотранспортному засобу-автомобілю VOLKSVAGEN CADDY, номерний знак [NUMBER] механічні ушкодження. Вказаний автомобіль належав на праві власності позивачу. Відповідно до висновку консультативно-автоекспертного бюро №49 від 20.02.2015 року вартість матеріальної шкоди складає 205\~804 грн.72 коп. [PERSON] звернувся до Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Разом із позовною заявою була подана заява про забезпечення позову, яка ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду від 23 лютого 2015 року була задоволено та винесено рішення щодо накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить [PERSON] на праві власності. Пунктом 2 резолютивної частини ухвали вирішено накласти арешт та заборонити відчуження квартири [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, ухвалу Камянсько-Дніпровського районного суду від 23 лютого 2015 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду від 30 червня 2015 року було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно відповідача, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонено її відчуження. 08 липня 2015 року позивачу стало відомо, що 24 лютого 2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] та [PERSON] Позивач вважає, що оскільки на час укладення між відповідачами договору довічного утримання (догляду) існувала ухвала суду про накладення арешту на майно відповідача [PERSON], то це є підставою для визнання правочину недійсним. Просить суд визнати договір довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] та [PERSON] 24 лютого 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] недійсним, а також зобовязати Реєстраційну службу Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області скасувати державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомості квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Адвокат [PERSON] у судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. В своїх поясненнях додатково зазначила на те, що розуміючи, що підстав для визнання договору довічного утримання недійсним фактично не має, але вважає, що на час укладення спірної угоди існувала ухвала суду про накладення арешту, тому позовні вимоги ґрунтуються на тому, що дана угода протиречить закону. Крім того, зазначила на те, що законних підстав для укладення спірної угоди не було. При цьому, зазначила на те, що вимог про удаваність цього правочину позивачем не предявляється. Вважає, що спірний договір було укладено лише з метою реального ухилення [PERSON] від відшкодування матеріальної та моральної шкоди [PERSON]А, яка завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи обізнаний в установлений законом порядок, до суду від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги не визнає. Представник [PERSON] за письмовою довіреністю [PERSON] у судове засідання зявилася, позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи наступним: 24 лютого 2015 року [PERSON] уклав договір довічного утримання (догляду) зі своїм племінником [PERSON]. В цей же день договір довічного утримання було посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] В той же час [PERSON], не чекаючи встановлення винної особи судом, почав активно звертатися в усі інстанції, стверджуючи, що він є потерпіла сторона, а [PERSON] повинен йому грошові кошти. Вже через місяць після ДТП, а саме 23 лютого 2015 року, до Камянсько-Дніпровського районного суду було [PERSON] подано позов до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, не маючи рішення суду стосовно визнаннй [PERSON] винним у скоєній ДТП. Одночасно із позовом до суду [PERSON] було подано заяву про забезпечення позову, яка в той же день була розглянута судом та задоволена в повному обсязі. Про ці обставини [PERSON] узнав лише 28.02.2015р., оскільки 28 лютого 2015 року [PERSON] отримав рекомендованим листом копію ухвали К.-Дніпровського районного суду про забезпечення позову від 23.02.2015 року, позовну заяву та судову повістку. Так він дізнався про існування вищеназваної ухвали, та про вирішення судом питання про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить [PERSON] та заборони відчуження квартири [ADDRESS]. Отримавши таку ухвалу та вважаючи її незаконною і винесеною передчасно, [PERSON] оскаржив її в апеляційному суді Запорізької області. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.06.2015 року ухвалу К.-Дніпровського районного суду Запорізької області від 23.02.2015 року у справі скасовано з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанова ВДВС щодо відкриття виокнавчого провадження з цього питання була направлена йому 19.03.2015р., постанову про накладення арешту - після 18.05.2015р. Представник зазначила на те, що мета укладеного договору передбачає надання майнового утри\-мання [PERSON] в обмін на передачу титулу власника зобовязаній особі. За своєю спрямованістю договір довічного утримання має дві взаємоповязані цілі, які передбачають зміну власника майна і надання послуг з майнового утримання. Саме це мали на меті сторони оспорюваного договору. [PERSON], перебуваючи у віці 75 років, в силу свого віку потребує стороннього догляду та утримання. Ще в 2011 році, окрім хвороб, які відповідають вікові [PERSON], а також наявного атеросклерозу та хронічної ішемії, йому було поставлено під питанням такий діагноз, як сахарний діабет 2 типу, та було направлено в обласну консультативну поліклініку. Цей діагноз підтвердився. Лікування такого діагнозу, окрім лікування тих наявних хвороб, вимагає значних коштів. Кожен рік [PERSON] проходив лікування в Запорізькій обласній клінічній лікарні в відділенні судинної хірургії та на лікування витрачав значні кошти. Але окрім цієї хвороби, у нього були і інші, на які також були потрібні значні грошові кошти. [PERSON] не має родини, не має дітей, [PERSON] є його єдиним родичем. Наміру ухилення від цивільної відповідальності щодо відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транчпортної пригодою, ніколи не мав і не має, але має заперечення шодо розміру цієї шкоди. Також представник відповідача зазначила на те, що сторони оспорюваного договору виконали і продовжують виконувати умови договору, оскільки набувач фактично приступив до виконання своїх обовязків за договором, виконує їх та у [PERSON] не має жодних підстав для розірвання цього договору. [PERSON] перебуває на лікуванні у лікарні м. Запоріжжя, а [PERSON] здійснює оплату ліків, перебування у лікарні тощо, та інші дії, передбачені договором, тобто, догляд та повне утримання. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з їх необґрунтованості та незаконності. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON], про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду не зявилась. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Реєстраційна служба Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду не зявилась, надавши заяву, що не заперечує в задоволенні позовних вимог. Заслухавши представника позивача - адвоката [PERSON], представника відповідача за письмовою довіреністю [PERSON], всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини: 23 січня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої стали [PERSON] та [PERSON]. 23 лютого 2015 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Камянсько-Дніпровського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та заявою про забезпечення позову. Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду від 23 лютого 2015 року заява про забезпечення позову була задоволена та вирішено питання про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить [PERSON] та заборони відчуження квартири [ADDRESS] (а.с.10) 24 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду, посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №867. Відповідно до предмету цього договору Відчужувач ([PERSON]Т.) передає, а Набувач ([PERSON]І.) отримує у власність квартиру №63 в будинку № 36, що розташована по проспекту Будівельників в м. Енергодар Запорізької області, та взамін цього зобовязується забезпечити Відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору ( а.с.123-124). Судова повістка, ухвала про відкриття провадження по вищезазначеній справі, позовна заява та ухвала про забезпечення позову [PERSON] булла направлена на адресу [PERSON] Камянсько-Дніпровським районним судом 26 лютого 2015 року, що підтверджується конвертом про відправлення рекомендованого листа (а.с.91) . 06 березня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46778188 за заявою [PERSON] від 05 березня 2015 року про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON]Т, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме, накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить [PERSON] та заборони відчуження квартири [ADDRESS]. Згідно до цієї постанови боржнику [PERSON] самостійно виконати рішення в строк до 12 березня 2015 року включно. Також в постанові зазначено на те, що вона може бути оскаржена в 10-тиденний строк в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.92). [PERSON] отримав дану постанову 08 березня 2015 року, що підтверджується печаткою про відправлення кореспонденції на конверті (а.с.93). Дана постанова жодною з сторін оскаржена не була. 14 травня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №46778188, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, що належить боржнику (а.с.94). Вищезазначену постанову було направлено [PERSON] та [PERSON] 18 травня 2015 року відповідно до листа Державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області за №12688 (а.с.95). Дана постанова також жодною з сторін оскаржена не була. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року ухвала Камянсько-Дніпровського районного суду від 23 лютого 2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме, про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить [PERSON] та заборони відчуження квартири [ADDRESS], була скасована з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.25). Постановою Камянсько-Дніпровського районного суду від 10.07.2015 року [PERSON] визнаний винним у ДТП, яке мало місце 23 січня 2015 року (а.с.81). Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду від 12 серпня 2015 року заява про забезпечення позову по вищезазначеній справі була задоволена та вирішено питання про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить [PERSON], накладено арешт та заборонено відчуження квартири [ADDRESS], яка за договором довічного утримання (догляду) належить [PERSON] (а.с. 159). Дана ухвала набрала законної сили та жодною зі сторін не оскаржувалась. Згідно зі ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~ Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Закон визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За приписами ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру, або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. [PERSON] та його представник вважають, що спірний договір має бути визнано недійсним з підстав зазначених в позові, а саме на підставі ст.ст.203,215 Цивільного кодексу України у звязку з тим, що на момент укладення спірної угоди існувало судове рішення про накладення арешту на майно та заборону на його відчуження. Суд не погоджується з даною позицією позивача та його представником з наступних підстав: Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~ Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язку (ч. 1 ст. 626 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 1 ст. 628 ЦК Українипередбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (ст. 745 ЦК). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним. Момент виникнення прав та обов'язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає і право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов'язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис. \~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За приписами ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~ Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 215 цього Кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). \~\~\~\~\~\~\~ \~За умовами договору сторони домовились, щодо утримання, у тому числі забезпечення необхідною допомогою, включаючи і медичну. \~ Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 7 зазначив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~ Приписами ст. 60 ЦПК України встановлюють обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином позивач за первісним позовом, його представник мали надати докази наявності обставин, з якими закон передбачає можливість визнання угоди недійсною. Проте, всупереч вимогам чинного процесуального законодавства сторона не довела в судовому засіданні, що угода укладалась з порушенням вимог закону. Посилання позивача на наявність ухвали суду від 23 лютого 2015 року про накладення арешту та заборону на його відчуження суд вважає хибним, оскільки ухвали про забезпечення позову виконуються негайно в порядку, встановленому для виконання рішення суду. Таким чином, порядок виконання рішення суду про забезпечення позову має відсильний характер, оскільки така ухвала виконується за правилами, встановленими ЗУ «Про виконавче провадження». Суд погоджується з позицією представника відповідача [PERSON] за письмовою довіреністю [PERSON], що від\-криття виконавчого провадження повязано із принципом диспозитивності і передбачає активну поведінку стягувача. Відкриття виконавчого провадження повязане із наявністю виконавчого документа (в даному випадку ухвали суду) та заявою стягувача (його представника) про примусове виконан\-ня рішення.\~Як вбачається зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2015 року, винесеною державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Енергодарського управління юстиції [PERSON], [PERSON] було подано заяву про примусове виконання ухвали К.-Дніпровського районного суду від 23 лютого 2015 року лише 05 березня 2015 року. Цією постановою не було накладено арешт на майно, а запропоновано боржнику самостійно виконати рішення в строк до 12 березня 2015р. включно. Арешт на майно було накладено постановою ВДВС від 14 травня 2015р. (постанова про арешт майна боржника та оголошення забоони на його відчуження) \~ Відповідно до\~статті 19 Конституції України\~правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та оргни місцевого самоврядуіввання, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Кожен повинен виконувати ті обовязки, які на нього покладені. Так, при зверненні із заявою про забезпечення позову К.-Дніпровський районний суд ухвалою від 23 лютого 2015 року задовольнив заяву про накладення арешту. В той же час, щоб державним виконавцем було виконано вищеназвану ухвалу суду, необхідні були активні дії з боку позивача, а саме звернення за виконанням вищеназваної ухвали суду до ВДВС Енергодарського МУЮ. Така заява надійшла до ВДВС від [PERSON] 05 березня 2015 року, тобто, після укладення спірної угоди, а ні [PERSON], ні нотаріус не могли знати про існування такої ухвали суду. На момент укладення оспорюваного договору довічного утримання від 24 лютого 2015 року був відсутній факт накладення арешту на квартиру, яка належала [PERSON] у встановленій законом формі. Тобто, перешкод для посвідчення вказаного договору нотаріусом під час його укладення 24 лютого 2015 року, не було, що підтверджується Витягом з Державного реєстру 34081796 (а.с.127). Про існування ухвали про забезпечення позову [PERSON] фактично міг узнати лише після 26 лютого 2015 р., постанова ВДВС щодо відкриття виконавчого провадження після 19 березня 2015 р., про постанову про накладення арешту - після 18 травня 2015 р. Крім того, суд бере до уваги те, що сторонами договору розпочата підготовка до укладення договору, навіть, до звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про відшкодування шкоди, а також те, що винним у скоєнні адміністративного правопорушення [PERSON] було визнано 10 липня 2015 року. Факт ДТП, в якому відбулося зіткнення автомобілів, що належали позивачу і відповідачу, не є підставою для визнання договору довічного утримання недійсним. За положеннями ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови по предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~\~\~\~\~\~\~\~ Спірний договір було укладено у формі, що передбачена законом для даного виду договорів, є нотаріально посвідченим. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір довічного утримання відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину є вільним і відповідає його внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, укладений\~\~сторонами при повному усвідомленні значення своїх дій, розумінні всіх обставин, які мають істотне значення, на звичайних умовах та підстав визнавати його недійсним з заявлених позивачем вимог у суду немає. Інших підстав позову позивачем не заявлено. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги роз'яснення Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі через його недоведеність та необґрунтованість.

Outcome: dismissed