Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] 16 липня 2014 року звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить стягнути із відповідача на свою користь суму боргу, що утворилась у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору позики, у розмірі 11000 грн., а також судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у сумі 243, 60 гривен та 800 гривен витрат на правову допомогу. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що 27 грудня 2013 року та 15 квітня 2014 року надала у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 4000 гривен, що він зобов'язався повернути до 27 червня 2014 року, та 8000 гривен строком до 21 квітня 2014 року, при цьому останнім власноручно написані відповідні розписки. 20 травня 2014 року [PERSON] їй повернуто 1000 гривен і надано розписку, згідно якої зобов'язався у строк до 08 червня 2014 року повернути несплачений залишок боргу у розмірі 11000 гривен. Однак, на час звернення до суду із позовом, відповідач свої зобов'язання не виконав та кошти не повернув. Позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явились. При цьому, представником позивача - адвокатом [PERSON] , що діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництво інтересів в суді від 13 червня 2014 року, надана заява, щодо підтримання позовних вимог і розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON], що також належним чином повідомлений про час місце розгляду справи, до суду не з'явився, надавши заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. 27 грудня 2013 року та 15 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики, за умовами яких позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 грн. та 8000 грн., а останній зобов'язавшись повернути вказані суми коштів у строки до 27 червня 2014 року та до 21 квітня 2014 року, надав відповідні розписки. Факт укладання договорів позики підтверджується відповідними письмовими розписками, оригінал яких залучено до матеріалів справи (а.с. 4,5). Свої зобов'язання за договорами позики [PERSON] не виконав у повному обсязі та в обумовлений договорами строки. Так, 20 травня 2014 року відповідачем повернуто [PERSON] 1000 гривен, при цьому надана розписка, якою він зобов'язався повернути борг у повному обсязі, а саме 11000 гривен, до 08 червня 2014 року (а.с. 6). Однак, у зазначений строк, борг [PERSON] повернутий не був, у зв'язку із чим позивач просить стягнути із нього на свою користь 11000 гривен. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, у відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову До того ж, у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи викладене, те що представник позивача підтримав позовні вимоги, а відповідач їх визнав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. - в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору та 800 грн. в рахунок відшкодування позивачем витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved