Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (далі - відповідач, ПКТР Нацгвардії), в якому просить: визнати незаконними дії житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військової частини [NUMBER]) про відмову в постановці на квартирний облік начальника режимно-секретного відділу Північного Київського територіального управління Національної гвардії України підполковника [PERSON] ; зобов`язати житлово-побутову комісію Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військової частини [NUMBER]) поставити [PERSON] на квартирний облік, перезатвердити та рахувати на квартирному обліку складом родини 1 особа, з 31.01.2014 року на загальних підставах, та з 29.05.2015 року у списках на першочергове отримання житла. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 31.01.2014 року він перебуває на квартирному обліку на загальних підставах (квартирна справа № 555); 24.02.2014 року позивача було зараховано на квартирний облік при війковій частині [NUMBER] на загальних підставах; 29.05.2015 року у квартирну справу було внесено зміни та зараховано позивача до списку на першочергове отримання житла; 21.09.2017 року позивач звернувся із рапортом до житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] з проханням зняти його з квартирного обліку військової частини [NUMBER], а квартирну справу та довідку про забезпечення житлом відправити на адресу Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військової частини [NUMBER]) у зв`язку із переведенням до подальшого проходження служби до цієї військової частини; на засіданні житлово-побутової комісії прохання позивача було задоволено, що відображено в протоколі засідання комісії; 25.09.2017 року позивач звернувся із рапортом до т.в.о. начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військової частини [NUMBER]) з проханням розглянути його квартирну справу та поставити його на квартирний облік при військовій частині [NUMBER], на що отримав усну відмову; 27.01.2018 року позивач повторно звернувся із аналогічним проханням, на що знову отримав усну відмову; 12.04.2018 року позивач в черговий раз звернувся до начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військової частини [NUMBER]) з проханням розглянути його квартирну справу та поставити його на квартирний облік при військовій частині [NUMBER]; 27.04.2018 року житлово-побутова комісія Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військової частини [NUMBER]) постановила рапорт позивача задовольнити, перезатвердити та рахувати позивача на квартирному обліку складом родини 1 особа з 31.04.2014 року на загальних підставах та з 29.05.2015 року - у списках на першочергове отримання житла; однак 31.08.2018 року житлово-побутова комісія Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військової частини [NUMBER]) прийняла рішення про відмову позивачу в постановці на квартирний облік у зв`язку з тим, що позивачем були подані відомості, що не відповідають дійсності, із посиланням на ст. 35 Житлового кодексу України та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470 від 11.12.1984 року; така відмова є неправомірною, оскільки позивач не просив поставити його на квартирний облік, а звертався із проханням перезатвердити та рахувати його на квартирному обліку складом 1 особа з 31.01.2014 року на загальних підставах та з 29.05.2015 року - у списках на першочергове отримання житла при військовій частині [NUMBER]; крім того відмова порушує право позивача на забезпечення житлом, та протирічить приписам ст. ст. 13, 31 Житлового кодексу України та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2019 року, справі присвоєно єдиний унікальний номер № 757/56910/19-ц та розподілено головуючому судді Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року позовну заяву [PERSON] за участю зацікавленої особи: Північне Київське територіальне управління Національної гвардії України про визнання незаконними дій житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військової частини [NUMBER]) про відмову в постановці на квартирний облік було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі № 757/56910/19-ц за позовом [PERSON] до Північного Київського територіального управління Національної гвардії України про відмову в постановці на квартирний облік та підготовче засідання у справі призначено на 30.06.2020 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2020 року зарито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Північного Київського територіального управління Національної гвардії України про відмову в постановці на квартирний облік та справу призначено до судового розгляду по суті на 09.11.2020 року. В судовому засіданні 09.11.2020 року позивач підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував та просив в позові відмовити. Вислухавши вступне слово позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши подані учасниками справи письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 05.01.2014 року [PERSON] звернувся до голови житлової комісії із рапортом, в якому просив поставити його на облік частини для отримання житлової площі (а.с. 70). 28.01.2014 року [PERSON] звернувся до командира військової частини [NUMBER] із рапортом, в якому просив надати дозвіл на постановку на квартирний облік (а.с. 76). 31.01.2014 року на засіданні житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] ВВ МВС України був заслуханий рапорт [PERSON] та ухвалено задовольнити прохання капітана [PERSON] та зарахувати на квартирний облік військової частини [NUMBER], складом родини - 1 особа, на загальних підставах з 31.01.2014 року (витяг з протоколу № 1 засідання житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] ВВ МВС України від 31.01.2014 року, а.с. 69). Тож з 31.01.2014 року [PERSON] перебуває на квартирному обліку на загальних підставах (квартирна справа № 555, а.с. 10-11). 24.02.2014 року на засіданні центральної житлово-побутової комісії Головного управління ВВ МВС України позивача було зараховано на квартирний облік при війковій частині [NUMBER] на загальних підставах (витяг з протоколу № 2 засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління ВВ МВС України від 24.02.2014 року, а.с. 68). Розпорядженням голови Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 194 від 10.01.2014 року [PERSON] було зараховано на квартирний облік при частині, одного, з 31.01.2014 року на загальних підставах (а.с. 67). 05.05.2015 року [PERSON] звернувся до командира військової частини [NUMBER] із рапортом, в якому відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» просив розглянути питання про внесення його до пільгової черги на квартирний облік (а.с. 63). 29.05.2015 року на засіданні житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] НГ України було заслухано рапорт [PERSON] та задоволено його прохання; внесено зміни в квартирну справу; ухвалено рахувати [PERSON] на квартирному обліку на загальних підставах з 31.01.2014 року та у списках на першочергове отримання житла з 29.05.2015 року відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (витяг протоколу № 5 засідання житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] НГ України від 29.05.2015 року, а.с. 61). 13.10.2015 року на засіданні центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України було затверджено рішення командування житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] стосовно внесення змін до квартирної справи підполковника [PERSON] та ухвалено рахувати [PERSON] на квартирному обліку на загальних підставах з 31.01.2014 року та у списках на першочергове отримання житла з 29.05.2015 року відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (витяг з протоколу № 9 засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 13.10.2015 року, а.с. 60). Розпорядженням голови Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 725 від 20.11.2015 року включено [PERSON] , одного, до пільгового списку не першочергове отримання житла з 29.05.2015 року (а.с. 59). 21.09.2017 року [PERSON] звернувся із рапортом командира військової часини [NUMBER], в якому просив зняти його з квартирного обліку у військовій частині [NUMBER] у зв`язку із переведенням до військової частини [NUMBER] згідно із наказом КНГУ від 17.08.2017 року № 112 о/с (а.с. 57). 25.09.2017 року [PERSON] звернувся із рапортом до т.в.о. начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України з проханням надати дозвіл на постановку його на квартирний облік у зв`язку із призначенням на посаду (а.с. 52). 27.10.2017 року на засіданні житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України було заслухано рапорт [PERSON] та постановлено відмовити [PERSON] щодо постановки на квартирний облік у зв`язку із тим, що до рапорту не було додано жодного документу згідно із наказом МВС України № 278 від 28.07.2007 року (а.с. 51). 27.12.2017 року на засіданні житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] НГ України було заслухано рапорт [PERSON] та задоволено його прохання; знято [PERSON] з квартирного обліку військової частини [NUMBER]; квартирну справу та довідку про забезпечення житлом вирішено відправити на адресу нового місяця служби (витяг протоколу № 15 засідання житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] НГ України від 27.12.2017 року, а.с. 54). 27.01.2018 року [PERSON] звернувся до заступника начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України з тилу з проханням надати дозвіл на розгляд його квартирної справи по постановку його на квартирний облік при ПКТрУ НГУ (а.с. 50). 11.04.2018 року [PERSON] звернувся до голови житлової комісії із рапортом, в якому просив взяти його на облік для одержання житлової площі (а.с. 45). 12.04.2018 року [PERSON] звернувся до начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України із рапортом, в якому просив надати дозвіл на розгляд його квартирної справи та постановку на квартирний облік при ПКТрУ НГУ (а.с. 44). 27.04.2018 року на засіданні житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України було заслухано рапорт [PERSON] та постановлено задовольнити рапорт [PERSON] , перезатвердити та рахувати на квартирному обліку складом родини 1 особа, в т.ч. з 31.01.2014 року на загальних підставах, та з 29.05.2015 року у списках на першочергове отримання житла відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (витяг з протоколу № 4 засідання житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 27.04.2018 року, а.с. 43). 09.07.2018 року [PERSON] звернувся до начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України із рапортом, в якому виклав інформацію щодо свого перебування на квартирному обліку та просив повторно направити квартирну справу до Головного управління НГУ (а.с. 33-35). 31.08.2018 року на засіданні житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України було повторно розглянуто питання перезатвердження на квартирному обліку при ПКТрУ [PERSON] та постановлено відмовити [PERSON] у постановці на квартирний облік при ПКТрУ, оскільки [PERSON] подані відомості, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік та у зв`язку з тим, що [PERSON] штучно погіршив свої житлові умови, а саме: подарував колишній дружині свою частку квартири (10,9 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін по даній справі, суд виходить з наступного. Статтею 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 31 Житлового кодексу України (тут і надалі в редакції станом на час виникнення спірних відносин) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 34 Житлового кодексу України встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. З наведеною нормою кореспондується і п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР № 470 від 11.12.1984 року (надалі - Правила № 470), яким визначено, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі, старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); 8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 та особи з інвалідністю внаслідок війни, визначені в пунктах 11 - 14 частини другої статті 7, та члени їх сімей, а також члени сімей загиблих, визначені абзацами четвертим - восьмим, шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Як вбачається із матеріалів справи позивач 15.08.2009 року уклав шлюб із [PERSON] , подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] . 29.03.2013 року Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації було видано свідоцтво про право власності, яким підтверджується, що 43/100 частини комунальної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності громадянам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках; загальна площа 43/100 квартири становить 39,41 кв.м.; свідоцтво видане згідно із розпорядженням від 29.03.2013 року № 45629. Копія дубліката вказаного свідоцтва наявна в матеріалах справи (а.с. 14). Як стверджує позивач, шлюбні відносини із [PERSON] у нього не склались; на вимогу органів опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та Солом`янського районного суду м. Києва необхідно було вирішити спір з приводу розподілу майна та місця проживання дитини. За метою виконання вимог вказаних органів, а також задля того, що права дитини не були порушені, 13.10.2013 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування часини квартири, відповідно до п.п. 1, 2 якого дарувальник безоплатно передав обдаровуваній, а обдаровувана безоплатно прийняла в дар належні дарувальнику на праві приватної власності 43/200 частини комунальної квартири, що знаходиться аз адресою: [ADDRESS] ; загальна площа 43/100 частини квартири становить 39,41 кв.м., житлова площа становить 21,8 кв.м.; 43/200 частини комунальної квартири належать дарувальнику на праві приватної власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації 11.09.2013 року згідно із розпорядженням відділу приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 43 від 11.09.2013 року; кімнати у комунальній квартирі приватизовані згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»; дублікат видано замість втраченого свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації згідно із розпорядженням № 45629 від 29.03.2013 року; державну реєстрацію права власності дарувальника на частину квартири в державному реєстрі прав на нерухоме майно проведено реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, право власності зареєстровано 25.10.2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3205480000. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 16.01.2014 року шлюб, укладений 15.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1457, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, був розірваний. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 80). Таким чином після розірвання шлюбу позивач не мав у власності житлових приміщень, а отже з 31.01.2014 року [PERSON] перебував на квартирному обліку на загальних підставах (квартирна справа № 555, а.с. 10-11). Згідно із ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Відповідно до п. 10 Правил № 470 тими, що потребують поліпшення житлових умов визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах: особи, які належать до інвалідів війни; особи, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10); Герої Радянського Союзу, Герої Соціалістичної Праці, особи, нагороджені орденами Слави, Трудової Слави, «За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР» усіх трьох ступенів; учасники бойових дій та учасники війни; працівники, які тривалий час сумлінно пропрацювали на одному підприємстві, в установі, організації. З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням № [NUMBER] від 14.01.2015 року (а.с. 82). Отже 13.10.2015 року на засіданні центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України було затверджено рішення командування житлово-побутової комісії військової частини [NUMBER] стосовно внесення змін до квартирної справи підполковника [PERSON] та ухвалено рахувати [PERSON] на квартирному обліку на загальних підставах з 31.01.2014 року та у списках на першочергове отримання житла з 29.05.2015 року відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 60). Розпорядженням голови Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 725 від 20.11.2015 року включено [PERSON] , одного, до пільгового списку не першочергове отримання житла з 29.05.2015 року (а.с. 59). Як вбачається з матеріалів справи, в період з 23.03.2015 року по 17.08.2017 року [PERSON] перебував на посаді начальника режимно-секретного відділення військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, а з 17.08.2018 року перебуває на посаді начальника режимно-секретного відділу Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (а.с. 48). У зв`язку із переведення із військової частини [NUMBER] Національної гвардії України до відділу Північного Київського територіального управління Національної гвардії України [PERSON] неодноразово звертався до керівництва та до голови житлової комісії із рапортами, в яких просив надати дозвіл на розгляд його квартирної справи та постановку на квартирний облік при ПКТрУ НГУ. 27.04.2018 року на засіданні житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України було заслухано рапорт [PERSON] та постановлено задовольнити рапорт [PERSON] , перезатвердити та рахувати на квартирному обліку складом родини 1 особа, в т.ч. з 31.01.2014 року на загальних підставах, та з 29.05.2015 року у списках на першочергове отримання житла відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (витяг з протоколу № 4 засідання житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 27.04.2018 року, а.с. 43). Натомість 31.08.2018 року на засіданні житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України було повторно розглянуто питання перезатвердження на квартирному обліку при ПКТрУ [PERSON] та постановлено відмовити [PERSON] у постановці на квартирний облік при ПКТрУ, оскільки [PERSON] подані відомості, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік. Таке рішення винесено із посиланням на абз. 3 п. 3.15 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МВС України № 278 від 28.07.2007 року, абз. 5 п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ № 1081 від 03.08.2006 року, ст. 35 Житлового кодексу України. Аналізуючи рішення житлово-побутової комісії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 31.08.2018 року, суд враховує наступне. Згідно із п. 3.15 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МВС України № 278 від 28.07.2007 року, військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в разі: - поліпшення житлових умов, унаслідок чого потреба в наданні житла минула; - подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік; - засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; - звільнення з військової служби через службову невідповідність, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; - в інших випадках, передбачених законодавством. Зняття з квартирного обліку та виведення з пільгових списків осіб, які були необґрунтовано внесені до цих списків або втратили вказане право, проводиться житлово-побутовими комісіями військових частин у тому самому порядку, що й взяття на облік. При розгляді цих питань на засідання житлово-побутової комісії запрошуються зацікавлені особи, які про зняття з обліку (вилучення з пільгової черги) повідомляються у 15-денний термін у письмовій формі (п. 3.16 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членах їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МВС України № 278 від 28.07.2007 року). За приписами п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ № 1081 від 03.08.2006 року військовослужбовці знімаються з обліку у разі: - поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; - засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; - подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; - в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 35 Житлового кодексу України громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов. Не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов працездатні особи, які не займаються суспільно корисною працею. Натомість суд зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. При цьому в рішенні Конституційного Суду України від 10.06.2010 року у справі № 1-38/2010 зазначено: «В аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю». Враховуючи те, що позивачем було приватизовано 10,9 кв.м. житлової площі комунальної квартири, а склад сім`ї позивача на той час становив 3 особи і вказане майно було спільної сумісною власністю подружжя, а не особистою власністю позивача, житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді позивачем використано не повністю. До того ж, як стверджує позивач, шлюбні відносини із [PERSON] у нього не склались; на вимогу органів опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та Солом`янського районного суду м. Києва необхідно було вирішити спір з приводу розподілу майна та місця проживання дитини. За метою виконання вимог вказаних органів, а також задля того, що права дитини не були порушені, 13.10.2013 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування часини квартири, відповідно до п. 1 якого дарувальник безоплатно передав обдаровуваній, а обдаровувана безоплатно прийняла в дар належні дарувальнику на праві приватної власності 43/200 частини комунальної квартири, що знаходиться аз адресою: [ADDRESS] ; загальна площа 43/100 частини квартири становить 39,41 кв.м., житлова площа становить 21,8 кв.м. Відповідач такі твердження позивача не спростував. Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). В порушення обов`язку, встановленого ст. 81 ЦПК України, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того факту, що позивачем були подані відомості, які не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Суд звертає увагу, що надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, він застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Також Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Отже виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що судовий збір при поданні позовної заяви позивачем не сплачувався, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Outcome: approved