overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] 13 травня 2016 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 24 квітня 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинили на весні 2015 року . Позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розірвати шлюб. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В даному судовому засіданні, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 квітня 2013 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Херсонської області зроблено актовий запис № 105 (а.с 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 4 ). У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що спільне життя у сторін не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого постійно виникають непорозуміння. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинили та разом не мешкають з весни 2015 року . Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері [PERSON] . Таким чином, заяву задоволено повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

[PERSON] 13 травня 2019 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 18.02.2006р. вони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №32. Від проживання у шлюбі є неповнолітні син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, примирення між ними та збереження сім`ї не можливе. Позивач звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити, з вищенаведених підстав, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд, за згодою позивача, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України: суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні 18.02.2006р. сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №32. Від проживання у шлюбі сторони мають неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, примирення між ними та збереження сім`ї не можливе. Дані обставини підтверджуються даними свідоцтва про одруження сторін Серія [NUMBER] від 17.06.2014р., даними свідоцтв про народження дітей Серія [NUMBER] від 20.09.2006р. та Серія [NUMBER] від 17.06.2014р. За таких обставин та відповідно до положень ст.ст. 104, 105, 110 112 СК України, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

[PERSON] 13 травня 2019 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що її мати [PERSON] померла [INFO] року на тимчасово окупованій території в м. Ровеньки Луганської області, причина смерті інфаркт головного мозку. ВДРАЦС по Антрацитівському району та містах Антрацит і Первомайськ відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть матері на підставі видачі документу про смерть невстановленої форми на непідконтрольній українській владі території, тому з метою оформлення спадщини просить суд встановити факт смерті громадянки України [PERSON] Заявник [PERSON] у судове засідання не зявилася, у заяві на імя суду просить справу розглянути за її відсутністю, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] /дошлюбне прізвище [PERSON]/ є донькою громадянки України [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-13). Згідно довідки про причину смерті №260 від [INFO] року, виданої «Державною установою «Ровеньківська центральна міська багатопрофільна лікарня «Поліклініка» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 14), [PERSON] померла [INFO] року, причина смерті інфаркт головного мозку. Факт смерті [PERSON] в м. Ровеньки Луганської області також підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим «Відділом запису актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції», що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території (а.с. 15), накладною-замовленням про надання ритуальних послуг (а.с. 17). Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Антрацитівському району та містах Антрацит і Первомайськ Головного територіального управління юстиції у Луганській області відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі медичного документу про смерть невстановленої форми на непідконтрольній українській владі території (а.с. 16). У даному випадку заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Згідно приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] 13 травня 2019 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що її чоловік [PERSON] помер 02 травня 2019 року в м. Кадіївка Луганської області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України. Причина смерті F післяінфарктний кардіосклероз. Антрацитівський МРВ ДРАЦС відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть у звFязку з невизнанням медичних документів, виданих на непідконтрольній Україні території, тому просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] Заявник у судове засідання не зFявилася, в заяві на імFя суду просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зFявився, в заяві на імFя суду просить справу розглянути за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України F 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є дружиною громадянина України [PERSON], [INFO], який був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] /минула назва - м. Стаханов/, вул. Грибоєдова, 86/2 (а.с. 3, 6-9). Відповідно до медичного свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті F284 від 02 травня 2019 року, виданих «Державною установою «Стахановська центральна міська багатопрофільна лікарня» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 10), [PERSON] помер 02 травня 2019 року, причина смерті - післяінфарктний кардіосклероз. Кадіївський МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі медичного документу невстановленого зразка на території, непідконтрольній українській владі (а.с. 11). У даному випадку заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Згідно приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] 13 червня 2014 року звернулася в суд з позовною заявою до Красненьківської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка в позовній заяві посилається на те, що вона являється спадкоємцем за законом після смерті брата [PERSON], померлого [INFO]. Заяву про прийняття спадщини в передбачений законом шестимісячний строк в нотаріальну контору не подала, тому в оформленні спадкових прав їй нотаріусом було відмовлено. Посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги Представник відповідача в суд не з'явився, надійшов лист з проханням слухати справу без участі представника сільської ради, позовні вимоги Красненьківська сільська рада визнає. Вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.3), спадкоємцем після його смерті за законом є позивачка, оскільки батьків, дітей, дружини в нього не було. Остання, маючи бажання прийняти спадщину, в передбачений законом строк, заяву в нотаріальну контору не подала. Причиною стала хвороба, що підтверджується довідкою Кривоозерської ЦРЛ (а.с. 14). Вказану причину суд вважає поважною, тому наявні підстави для визначення додаткового строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] 13 червня 2016 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 14 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив у нього 500 доларів США строком до 14 жовтня 2014 року, про що того ж дня ним було написано розписку. У встановлений у розписці строк відповідач борг не повернув, тому просить стягнути з відповідача суму боргу, яка по курсу НБУ становить 12\~507 грн. 67 коп., 3 % річних від простроченої суми, що становить 375 грн. 23 коп. та судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. Позивач [PERSON] у судовому засідання вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнав частково по курсу 8 грн. за 1 долар США. Борг своєчасно не повернув оскільки він не працює і не має інших джерел доходу. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON]\~ задовольнити. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 1046 цього Кодексу, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч.2 ст.625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. Згідно розписки від 14 квітня 2014 року (а. с. 3), [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 500 доларів США, яку зобовязувався повернути до 14 жовтня 2014 року. Відповідач у зазначений строк борг не повернув, згідно довідки (а.с.6 ), станом на 13 червня 2016 року офіційний курс складає 2501,5343 грн. за 100 доларів США, тому сума боргу, яка підлягає стягненню з [PERSON] складає: 500 * 25,015343 = 12\~507 грн. 67 коп. 3 % річних від вказаної суми прострочки складає: 12507,67 *3 /100 = 375 грн. 23 коп. Тому загальна сума боргу з процентами складає 12\~882 грн. 90 коп. Доводи відповідача про застосування курсу 8 грн. за 1 долар США не можуть бути судом прийняті до уваги, оскільки борг своєчасно не повернуто, на день розгляду справи курс складає 25,015343 грн. за 1 долар США. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., який\~ відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

[PERSON] 13 червня 2017 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 20 липня 1991 року вона вступила у шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований виконавчим комітетом Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, актовий запис №13 від 20 липня 1991 року. Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що рішення про розірвання шлюбу вона прийняла у зв'язку з тим, що між ними було повністю відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та сімейні стосунки. В їхній сім'ї виникали конфлікти, сварки та непорозуміння. В зв'язку з несумісністю характерів їхня сім'я розпалась, близько пяти років разом не проживають. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому при вказаних обставинах вона прийняла рішення про його розірвання. Вказане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання на розгляд справи не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає(а.с.12). Відповідач в судове засідання на розгляд справи не зявися, однак надав на адресу суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає(а.с.19). Взявши до уваги заяви позивача та відповідача, вивчивши документи справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, тоді суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Із матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], який зареєстрований Виконавчим комітетом Гандрабурівської сільської ради Ананьївського район Одеської області, актовий запис №13 від 20 липня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження(а.с.9). Приймаючи до уваги, що збереження сімї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, оскільки в сімї відсутнє взаєморозуміння, створені умови, в яких не можливе нормальне існування сімї та спільне проживання, постійно виникали сварки, кроків до примирення не роблять, тому суд вважає можливим їх шлюб розірвати, при цьому всі витрати по справі залишити за позивачем, враховуючи її бажання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] 14.01.2014 р. звернувся в суд з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] Позовну заяву обгрунтовує тим, що шлюб між ними укладено 21.06.2011 р. Від даного шлюбу у них дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з постійними непорозуміннями, сварками та різними поглядами на життя. Вони не підтримують подружніх стосунків, не спілкуються та не ведуть спільного господарства з липня 2013 року. У позивача відсутні почуття до відповідача, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти розірвання шлюбу не заперечила. Дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, фактичні взаємини подружжя, причини розлучення, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Сторони зареєстрували шлюб 21.06.2011 р. Цей шлюб для них є першим. За час спільного проживання у них спільних дітей немає. Судомвстановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків. Як позивач, так і відповідач не бажають надалі вживати заходів для примирення, відновлення подружніх стосунків та збереження шлюбу. Це не відповідає їх інтересам. Сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного. Відтак встановлені судом обставини підтверджують, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, розпад шлюбу є безповоротним. Спроби примирення були би неможливі і не відповідають інтересам обох сторін. А тому шлюб між сторонами слід розірвати, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON].14.01.2014 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самовільних будівель. Представник позивача в суді в обґрунтування вимог вказав наступне. Позивач є власником 29/200 частин домоволодіння [ADDRESS]. Співвласник цього домоволодіння, відповідач [PERSON], самовільно, без належних дозволів та без погодження з позивачем, побудував гараж лит.В та сараї лит. «М» та «Н». Стверджує, що самовільні будівлі перешкоджають позивачу в користування земельною ділянкою, порушують його права як власника, тому, просять суд усунути перешкоди та зобов*язати відповідача знести самовільно зведені будівлі. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день, час, місце слухання справи повідомлений належним чином, заяву про неможливість явки до суду не надав. Тому, розглянув справу у його відсутності, на підставі наданих доказів, заочно. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши надані письмові докази, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Власниками домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] на 29/200 ч. домоволодіння, та [PERSON] на 29/200 ч., на 42/100 ч., на 29/100 ч., що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданою 11.03.2014 р. Як вбачається з технічного паспорту на індивідуальний будинок [ADDRESS] від 10.12.2013 р. на земельної ділянці, де розташований цей будинок, існують будівлі: гараж лит.В та сараї лит. «М» та «Н», що є самовільними. Порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] між співвласниками не визначений. За правилом ст.152 ЗК України землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці права не пов*язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідач [PERSON],отримавши 16.04.2014 р. копію ухвали суду від 04.02.2014 р. з пропозицією надати всі наявні докази по справі та свої заперечення по суті позовних вимог, своїм процесуальним право не скористався, документів, які б надавали йому право на будівництво перелічених споруд, або такі, що засвідчують його право власності на це майно не надав, що дозволяє суду зробити висновок про те, що ці будівлі є самочинним будівництвом. Зведення цих будівель без згоди позивача порушує право власності останнього та перешкоджає йому у повному обсязі, належним чином користуватись своєю власністю. З оглядом на положення статті 15 ЦК України, якою закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, суд має правові підставі для задоволення позову та зобов'язання [PERSON] припинити порушення законних прав іншого співвласника шляхом зносу самовільно зведеного гаражу та сараїв.

Outcome: approved