Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом, вимоги якого в ході розгляду справи уточнив. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що внаслідок ДТП, що сталася 04.11.2016 р. з вини [PERSON] (далі - Відповідач), який керував транспортним засобом ГАЗ 33021, д.р.н. [NUMBER], власником якого є [PERSON] (далі - Третя особа - 2), автомобіль Позивача BMW X5, д.р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована ПАТ «Київський страховий дім» (далі - Третя особа - 1, Страховик). Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 77/00.11.16 від 21.11.2016 р. вартість матеріального збитку, завданого Позивачу складає 705272,17 грн. 21.03.2017 р. Страховик сплатив Позивачу частину матеріального збитку в межах ліміту своєї відповідальності в розмірі 50000 грн. За вказаних обставин Позивач ставить питання про стягнення з Відповідача матеріальної шкоди у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 655272,17 грн. Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача судові витрати, пов'язаних зі сплатою судового збору у розмірі 7052,73 грн. та витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 1500 грн. В судовому засіданні представник позивача доводи та вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом опублікування повідомлення в пресі. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Третя особа - 1 про день, час, місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Третя особа - 2 в судове засідання не з'явився. Про день час, місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за останньою відомою суду адресою проживання. Причини неявки суду не повідомив, Суд на підставі ст. 169 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень позивача, визнавши причини неявки відповідача неповажними, визнав можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.11.2016 року на вул. Лаврська в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного Третій особі -2 транспортного засобу ГАЗ 33021, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням Відповідача, та належного Позивачу транспортного засобу BMW X5, державний реєстраційний номер [NUMBER], під його керуванням, внаслідок якої вказаним транспортним засобам спричинено механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 22.11.2016 р. з врахуванням постанови про виправлення описки від 22.11.2016 р. в справі № 757/56179/16-п, Відповідача визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. В силу положень ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України вищевказані обставини, додатковому доказуванню не підлягають. Згідно даних Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія та номер [NUMBER] Позивач є власником транспортного засобу BMW X5, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 21.11.2016 р. за заявою Позивача було проведене автотоварознавче дослідження, на підставі якого складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 77/00.11.16, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу BMW X5, реєстраційний номер [NUMBER], складає 705272,17 грн. Згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія [NUMBER], на час вчинення ДТП цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 33021, державний реєстраційний номер [NUMBER], було застраховано Третьою особою -1. Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як передбачено п. 9.2. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ч. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія [NUMBER], страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 50000,00 грн. та встановлено нульовий розмір франшизи. 21.03.2017 року Третя особа - 1 виплатило Позивачу суму страхового відшкодування в межах ліміту свої відповідальності в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17972. Разом з тим, інша частина матеріального збитку в розмірі 655272,17 грн. залишилась невідшкодованою. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 ЦК України факт завдання шкоди майну фізичної особи, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз'ясненнями п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак, за наведеними вище загальними правилами, тягар цивільної відповідальності за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має нести винна у заподіянні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем, та з вини якої сталась ДТП. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Виходячи з приписів ст.1194 ЦК України на Відповідача слід покласти обов'язок відшкодувати Позивачу матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 655272,17 грн., яка є різницею між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика. Щодо вимог Позивача про стягнення судових витрат, пов'язаних із залученням спеціаліста та судового збору, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За змістом статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, а також вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Згідно квитанції АТ «Ощадбанк» № 193 від 17.01.2017 року Позивачем понесено витрати зі сплати судового збору в сумі 7052,00 грн, які підлягають стягненню з Відповідача. Згідно квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» № NORLE55887 від 09.11.2016 року Позивачем понесено витрати на залучення спеціаліста - оцінювача ФОП [PERSON] для складання звіту про оцінку майна в сумі 1500,00 грн., які також підлягають стягненню з Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved