Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

[PERSON] 31 січня 2018 року звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до Олександрівської сільської ради Жмеринського району (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Жмеринська районна державна адміністрація) про визнання права на спадкове майно, який мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За життя [PERSON] 08 грудня 1999 рокусклала заповіт, яким заповіла позивачці належний їй житловий будинок із господарськими спорудами в [ADDRESS] та все її майно, яке їй належить або буде належати на час смерті. До складу спадщини після смерті [PERSON] також входить право на земельну частку (пай) - земельну ділянку [NUMBER] (рілля) площею 0,5048 га, та земельну ділянку [NUMBER] (багаторічні насадження), площею 0,9559 га, які розташовані на території Олександрівської сільської ради Жмеринського району. На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрвоаний. Державні акти на вказані земельні частки (паї) не видавалися. Нормативно грошова оцінки земельних часток (паїв) станом на 1 січня 2017 року становить 44324 гривні. Спадщину після смерті матері позивачка прийняла шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. А 19 січня 2018 року позивач звернулася до державного нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, однак отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі викладеного, позивач просила визнати за нею право на вищезазначені земельні ділянку в порядку спадкування за законом. 5 лютого 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.28). Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали заяву, в якій позов підтримали за викладених в позовній заяві обставин, просили розгляд справи провести у їх відсутність. Представник відповідача Олександрівської сільської ради Жмеринського району та представник третьої особи Жмеринської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явились, подали заяв, в яких позов визнають в повному обсязі та просять справу розглядати у їх відсутність. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 11) її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] 26 вересня 1971 року зареєстрували шлюб (а.с. 11), після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. З копії свідоцтва про смертю (а.с. 10) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в м. Жмеринка. Відповідно до копії заповіту від 08 грудня 1999 року (а.с. 12) [PERSON] заповіла [PERSON] належний їй жилий будинок з господарськими будівлями, що в [ADDRESS] і все її майно, яке б воно не було і з чого б воно не складалося, що на день смерті належатиме їй за законом. Із Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №11671750 від 07 листопада 2007 року (а.с. 19) та із Витягу про реєстрацію в Садковому реєстрі №11671979 від 07 листопада 2007 року (а.с. 20) вбачається, що заповіт складений [PERSON] 08 грудня 1999 року не змінений та не відмінений; після смерті [PERSON] заведено спадкову справу. Відповідно до довідки виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Жмеринського району № 271 від 21 лютого 2017 року (а.с. 13) [PERSON], яка померла [INFO], проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. На час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON] ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO], прийняла [PERSON] шляхом подачі заяви до Жмеринської районної державної нотаріальної контори. (а.с. 21) Дане також підтверджується і копією спідкової справи №549 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 31-33) Із довідки управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області № 0-2-0.22-4/106-18 від 03 січня 2018 р. (а.с. 15) вбачається, що за рожпорядженням Жмеринської РДА від 22 липня 2008 року №497 «Про затвердження проекту землеустрою, передачу земелньих ділянок у власність, видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Олександрівської сільської ради, та додатків №3, 4, списків померлих власників земельних часток (паїв), спадкоємцям яким будуть передаватися у власність земельні ділянки на території Олександрівської сільської ради та видаватися державні акти після оформлення спадщини (багаторічні насадження та рілля), рахується номер рядка 18, номер земельної ідлянки [NUMBER], площа земельної ділянки 0,9559 га (багаторічні насадження), та рахується номер рядка 42, номер земельної ділянки [NUMBER], площа земельної ділянки 0,5048 га (рілля) на прізвище [PERSON] Загальна грошова оцінка земельних ділянок 44324 грн. Згідно з копією Розпорядження Жмеринської РДА № 497 від 22 липня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою, передачу земельних ділянок у власність та видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Олександрівської сільської ради» та Додатків № 3, №4, до даного розпорядження померлій [PERSON] під номером 18 виділено земельну ділянку [NUMBER], площею 0,9559 га (багаторічні насадження) та під номером 42 виділено земельну ділянку [NUMBER], площею 0,5048 га (рілля) на території Олександрівської сілької ради. (а.с. 15, 16, 17) Позивачці державним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території Олександрівської сільської ради Жмеринського району, яка рахується за померлою [INFO] [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи вище перераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А тому в суду немає підстав для їх відхилення. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за заповітом, що регулюються Цивільним Кодексом України. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно з частиною другою статті 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належить зокрема рілля. Згідно з частиною третьою статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення, зокрема особистого селянського господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачами були порушені права позивача на спадкування належного її матері права на земельні частки (паїв), що стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом, і як наслідок, визнання відповідачем позову; тобто, відсутності у відповідача об'єктивних підстав для заперечення проти позову, що є підставою для задоволення позову відповідно до норм статті 206 ЦПК України, оскільки таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved