Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства «Кам`янка» (далі - відповідач -1), [PERSON] (далі - відповідач -2) про виділ в натурі частки із майна спільної часткової власності, посилаючись на те, що 04 листопада 2013 року нею було укладено з відповідачем -1 договір купівлі - продажу нежитлової будівлі майнового комплексу, а саме: телятник № 2, що становить 2/100 ідеальних частин комплексу 705,8 кв.м, який розташований в [ADDRESS] . Оскільки майновий комплекс весь виділено в натурі через судові рішення у яких позивач була у якості співвідповідача, вона звернулась до ПСП «Кам`янка» із проханням виділити майно в натурі на що отримала позитивну згоду. В нотаріуса вони не можуть оформити відповідну угоду так як між ними не розділена земельна ділянка під майновим комплексом. Про іншого співвласника - відповідача -2, позивач дізналась випадково, і він заперечує щодо виділення. Таким чином існує спір про право. Оскільки всі співвласники виділились, залишилась лише будівля позивача та другого відповідача -2, яка уже не може мати 2/100 частки, коли вони придбали у відповідача ПСП «Кам`янка» майно із комплексу у договорах вказувалось і конкретне майно. Позивач просить виділити їй в натурі 2/100 ідеальних часток, що є у спільній частковій власності, а саме: телятник № 2, загальною площею 705,8 кв.м, що розташований в [ADDRESS] . Судові витрати покладає на себе. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась в позовній заяві просила справу слухати у її відсутність. Представник відповідача ПСП «Кам`янка» в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги визнають і не заперечують щодо їх задоволення. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з договору купівлі - продажу нежитлової будівлі майнового комплексу укладеного 04 листопада 2013 року, між Наумець Василем Васильовичем - директором Приватного сільськогосподарського підприємства «Кам`янка», він продав, а [PERSON] , як покупець, купила об`єкт нерухомості, який зареєстровано у Державному комунальному підприємстві Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації, як частина єдиного майнового комплексу - телятник № 2, що становить 2/100 ідеальних частин комплексу, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] і розташований на земельній ділянці загальною площею 1,8412 га, кадастровий номер [NUMBER] . Телятник № 2 площею 705,8 кв.м. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 04 листопада 2013 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, актуальна інформація про державну реєстрацію права власності, а саме: [PERSON] є власником 2/100 ідеальних частин єдиного майнового комплексу ПСП «Кам`янка», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вид спільної власності: спільна часткова. Згідно листа № 42 від 10 червня 2019 року Приватного сільськогосподарського підприємства «Кам`янка», ПСП «Кам`янка» не заперечує проти виділення Ѕ частини цілісного майнового комплексу, а саме: телятника № 2 площею 705,8 кв.м, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 04 листопада 2013 року. Висновок щодо технічної можливості виділення в натурі немає потреби робити так як будівля одна. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13 визначає, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У відповідності до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 № 1127. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Крім того, за змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в п.14 постанови від 22 грудня 1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Згідно листа № 42 від 10 червня 2019 передбачено, що висновку щодо технічної можливості виділення в натурі 2/100 ідеальних часток телятник № 2 загальною площею 705,8 кв.м, що розташований в [ADDRESS] , немає потреби робити так як будівля одна. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Вчинення нотаріальних дій щодо порядку володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами та укладення договорів про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі присвячено пункт 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5. Відповідно до пункту 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зазначено, що договір про виділення частки в натурі може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вимогу про стягнення з відповідачів понесених судових витрат позивач не заявляв, тому

Outcome: approved