Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] 26 квітня 2021 року звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою, де просить розірвати шлюб, що зареєстрований 19 жовтня 2019 року між нею та [PERSON] , визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з нею та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно. В обґрунтування своїх вимоги позивач вказує, що вони з чоловіком мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що тривалий час як родина вони не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім`я розпалась остаточно і примирення є неможливим. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не бере належної участі у вихованні та утриманні їх сина [PERSON] , який проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. Ухвалою судді від 05.05.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.48). Позивач 20 серпня 2021 року надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, де позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.77-78, 83). Відповідач в наданий судом строк, відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань не надав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи викладені обставини і те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд, на підставі ст.280-282 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19 жовтня 2019 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, актовий запис №2159. Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.12), під час проживання в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам подружжя. З викладених у позові пояснень позивача вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім`ї неможливе, через що позивач відмовляється від примирення. Згідно ст.56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Виходячи з викладеного та відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд вважає вимогу щодо розірвання шлюбу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї суперечило б інтересам позивача, яка бажає їх припинення. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд також залишає її на подальше проживання з матір`ю, що, відповідно до ч.2 ст.141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє їх від обов`язків щодо неї. Крім того, згідно ст.180, 181 СК України, суд вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів для утримання сина [PERSON] , оскільки батьки рівною мірою зобов`язані його утримувати до досягнення ним повноліття. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд визначає розмір аліментів на малолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов`язання обох батьків утримувати дитину, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги, і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров`я або за іншими підставами не спроможний її надавати своєму синові. Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved