Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] 16 березня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2020 року цивільна справа була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року було вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що йому на праві приватної власності належить автомобіль Fiat Ducato, держномер [NUMBER] . 03 червня 2018 року о 23 годині 18 хвилин на вул. Ватутіна в районі будинку № 50 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Lanos, держномер [NUMBER] . В результаті вищезазначеної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до експертного дослідження транспортного засобу Fiat Ducato, держномер [NUMBER] , вартість матеріального збитку становить 13 000 гривень 75 коп., вартість проведеного дослідження складає 2 500 гривень 00 коп. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП, у розмірі 15 500 гривень 75 коп., яка складається з вартості матеріальних збитків у розмірі 13 000 гривень 75 коп. та вартості витрат на оплату експертного дослідження у розмірі 2 500 гривень 00 коп, а також судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп. Позивач у своїй заяві до суду справу просив розглянути за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов суду не надав. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2018 року о 23 годині 18 хвилин рухаючись в м. Дніпрі по вул. Ватутіна, в районі будинку № 50, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Daewoo Lanos, держномер [NUMBER] , не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Fiat Ducato, держномер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/5578/18 від 20 листопада 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 5). Згідно з висновком експерта № 101/02-20 від 25 лютого 2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Fiat Ducato, держномер [NUMBER] , внаслідок ДТП, складає 13 000 гривень 75 коп. (а.с. 6-16). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 44 від 26 лютого 2020 року вартість проведеного дослідження склала 2 500 гривень (а.с. 28). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до абз. 1 п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. На підставі абз. 3 п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням)… З урахуванням перелічених норм, шкоду, завдану позивачеві відповідачем, слід вважати шкодою, яку завдано джерелом підвищеної небезпеки, а за таких обставин, вона підлягає відшкодуванню [PERSON] на користь [PERSON] . Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана ДТП, у розмірі 13 000 гривень 75 коп. та вартість проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 500 гривень. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп., який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 16 341 гривня 55 коп. (13 000 гривень 75 коп. + 2 500 гривень + 840 гривень 80 коп. = 16 341 гривня 55 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved