Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[INFO] померла баба заявника [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї баби [PERSON], але не може оформити спадкові права на земельну ділянку, зокрема, через відсутність документів, які б підтверджували родинні зв'язки з нею. Зокрема, у свідоцтві про народження матері заявника її ім'я записано як «[PERSON]», а у свідоцтві про одруження та в його свідоцтві про народження як, відповідно, «[PERSON]» та «[PERSON]». 19 листопада 2020 року [PERSON] з відповідною заявою звернувся до суду. Ухвалою від 20 листопада 2020 року (а.с. 18) відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкрите судове засідання. Представник заінтересованої особи - сільський голова Снітківської сільської ради у судове засідання не з'явився, але подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 23). У цій же заяві сільський голова не заперечив проти встановлення юридичного факту. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 223 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву з підстав, зазначених у ній. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 4). У зв'язку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Як вбачається із Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН ХІІІ № 0353 (а.с. 12), до складу спадщини після смерті [PERSON] входить, зокрема, земельна ділянка площею 2,8617 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця. Відповідно до копії заповіту, посвідченого Снітківською сільською радою від 30 вересня 2002 року (а.с. 5) та який зареєстровано за № 175, [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON]. Вказаний заповіт за даними Снітківської сільської ради не змінювався та не скасовувався (зворот а.с. 5). Із копії спадкової справи № 355/2019 щодо майна померлої [PERSON], яка заведена у приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долі Т.І. (а.с. 25-29), вбачається, що 09 грудня 2019 року [PERSON] подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини (а.с. 26), а спадкоємці за законом відмовились від прийняття спадщини, про що подали до нотаріальної контори відповідні заяви на підставі ч. 1 ст. 1273 ЦК України (а.с. 28-29). Таким чином, з врахуванням положень ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Із постанови приватного нотаріусаМурованокуриловецького нотаріального округу Долі Т.І. № 260/01-16 від 11 листопада 2020 року (а.с. 13) вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом його баби у зв'язку з розбіжністю у документах, що стверджують факт таких родинних стосунків, зокрема, між спадкодавцем, матір'ю заявника [PERSON] та заявником по справі. Так, відповідно до свідоцтва про народження заявника (а.с. 6) його матір'ю є [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження (а.с. 8) дошлюбне прізвище матері за заявника було [PERSON]. Однак, згідно свідоцтва про народження (а.с. 7), мати заявника знаситься як [PERSON], а її мати - [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає в с. Снітків з 1997 року і добре знає родину заявника, оскільки той є його зятем. Тому достеменно знає, що [PERSON], а в селі до неї звертаються на ім'я [PERSON], була дочкою [PERSON] і останні сімнадцять років життя здійснювала догляд за тою через те, що та була нерухома. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає по-сусідству із [PERSON], добре знайомий з його матір'ю [PERSON]. А ще йому добре відомо, що матір'ю [PERSON] була [PERSON], яка останні сімнадцять років проживала з ними і померла в серпні 2019 року. Випискою з погосподарської книги за 1971-1973 роки (а.с. 11) доводиться, що [PERSON] була дружиною голови колгоспного двору [PERSON], а [PERSON], яка в червні 1971 року змінила прізвище на [PERSON], була їх дочкою. Відповідно до експертного висновку № 056/603-n від 03.11.2020 (а.с. 9), українські записи особового імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є ідентичними. Суд, розглянувши справу та оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що пояснення в цьому засіданні заявника та свідків пояснюють причину розбіжності в написанні імені спадкодавця, вони є логічними і послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими письмовими доказами, а тому переконаний, що мати заявника [PERSON], яка в своєму свідоцтві про народження записана як [PERSON], була дочкою померлої [INFO] [PERSON]. Всі здобуті докази в сукупності доводять факт родинних відносин між [PERSON]. та [PERSON] як між бабою та онуком. Враховуючи вищенаведене, та

Outcome: approved