Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючі свої вимоги наступним. Позивачі з 30 серпня 1988 року по теперішній час постійно проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі позивачі проживають на підставі договору піднайму від 30 серпня 1988 року, укладеного між наймачем [PERSON] і позивачем [PERSON] та затвердженого начальником КЕЧ Мелітопольського району, на балансі якої на той час знаходився будинок. З дати укладення договору піднайму позивачі користуються вказаною квартирою як наймачі житлового приміщення, оплачують комунальні послуги по особовому рахунку, відкритому на колишнього наймача [PERSON] Позивачем [PERSON] укладено договори з усіма обслуговуючими організаціями на поставку в квартиру електроенергії, природного газу, водо- і теплопостачання, послуг електрозв'язку. Позивачі своєчасно сплачують всі надані послуги. Наймач [PERSON] після укладення договору піднайму втратив зв'язок з квартирою, не давав про себе знати весь цей час, не претендував на користування житловим приміщенням, фактичне місце його проживання не відомо. Позивачі проживають у вищевказаній квартирі з літа 1988 року і по теперішній час, що свідчить про безперервність, добросовісність та відкритість користування нерухомим майном. В зв'язку із наведеним просили визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав. Представник позивачів пояснив суду, що позивачі володіють квартирою [ADDRESS] добросовісно, проживають в ній відкрито та безперервно з літа 1988 року, в повному обсязі сплачують комунальні послуги. В 2006 році позивачі звертались до виконкому Бердянської міської ради із заявою про можливість приватизації вказаної квартири, але їм було відмовлено в зв'язку із тим, що Шуміліни проживають у квартирі тимчасово. На протязі проживання позивачів у квартирі [ADDRESS] ніхто із вимогою про їх виселення не звертався, жодна особа не пред'явила вимогу про право власності на цю квартиру. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, відповідно до яких позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити з наступних підстав. Згідно з умовами договору від 30 серпня 1988 року позивач [PERSON] набув строкове право користування спірною квартирою та зобов'язаний звільнити займану площу в п'ятнадцятиденний термін з моменту отримання повідомлення від [PERSON] Останньому квартира надавалась для проживання в установленому законом порядку та йому належить право на її приватизацію. Відносини, пов'язані з правом [PERSON] на відкрите безперервне користування житловим приміщенням регулюються вказаним вище договором. Позивачами не надано доказів заволодіння спірною квартирою на інших правових підставах. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження безперервності володіння позивачами квартирою протягом визначеного законом строку, а також того, що позивачі протягом встановленого законом строку набувальної давності відносились до квартири як власники, адже сам по собі факт користування майном не тягне за собою застосування набувальної давності. Вважає, що позивачами не доведено наявності достатніх підстав для визнання за ними права власності на спірний об'єкт нерухомого майна. Також зазначав, що право власності на житло, що належить до комунальної власності територіальних громад або до державної власності, набувається громадянами в порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно договору від 30 серпня 1988 року, укладеного між наймачем [PERSON] і позивачем [PERSON] та затвердженого начальником КЕЧ Мелітопольського району, [PERSON] надав у тимчасове користування [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У відповідності з довідкою від 06 вересня 2016 року № 1055, виданою КП «Жилсервіс -7», за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], ордер на вказану квартиру відсутній. Відповідно до довідки від 31 травня 2017 року № 96/ВГ-10, виданою ОСББ «Містечко-10», житловий будинок [ADDRESS] було передано на баланс «Житлосервіс-4» в 1997 році, в 2005 році вказаний будинок увійшов до складу ОСББ «Вікторія-2005», в березні 2010 року - зареєстрований як ОСББ «Містечко-10». Згідно з актом про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є об'єктами їх права власності, від 22 червня 2016 року № 41, в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], фактично за вказаною адресою проживають [PERSON], [PERSON] Відповідно до довідок від 22 червня 2016 року №№ 12, 42, виданих ОСББ «Містечко-10», [PERSON], [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS] без реєстрації з 1986 року; заборгованість по членським внескам за вказаною адресою станом на 01 березня 2017 року відсутня. У відповідності із розрахунковими книжками на оплату комунальних послуг, договорами про надання послуг електрозв'язку, з газопостачання, про користування електричною енергією, про постачання населення тепловою енергією на опалення та гаряче водопостачання, про забезпечення та ремонт житлового приміщення, про утримання та найм державного та комунального фонду, про надання послуг з водопостачання та водовідведення [PERSON] уклав договори про отримання відповідних послуг, оплачує ці послуги за рахунками. Факт проживання [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] також підтверджено поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] близько 20 років, проводять в квартирі ремонтні роботи, утримують вказану квартиру, оплачують комунальні послуги. [PERSON] проживають в зазначеній квартирі постійно, ставляться до неї як до своєї, інше місце проживання у позивачів відсутнє. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] з 1988 року відкрито, безперервно, добросовісно володіють квартирою [ADDRESS] та користується нею. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. На підставі викладеного, чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». В судовому засіданні встановлені всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме - добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачами. Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved