Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] 05.03.2018 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області порушена 30.12.2009 р. справа № 193209094 за ознаками ч.1 ст.185 КК України, яка в подальшому перекваліфікована постановою [PERSON] від 09.10.2012 р., а слідчим Бурцевим А.Ю. від 28.05.2014 р. на ч.3 ст.185 КК України за № 12013080080002321 про вчинення крадіжки [PERSON] належного йому майна на 46\~000 грн. Кримінальна справа знаходиться в провадженні слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області [PERSON] Крім того, за № 12014080080004511, порушена справа за ст.382 ч.1 КК України від 12.12.2014 р. на підставі окремої ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2014 р. про притягнення [PERSON] за умисне невиконання судового рішення від 04.12.2012 р. Вказана кримінальна справа також знаходиться в провадженні слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області [PERSON] За вказаний період часу винесено понад вісім ухвал, в яких визнано бездіяльність слідчого Бурцева А.Ю. та зобовязано вчинити певні дії. До цього часу слідчі дії не проведені, підозра [PERSON] не предявлена, слідчого Бурцева А.Ю. неодноразово було притягнуто до відповідальності. Досудові розслідування у вказаних провадженнях тривають. Вказані протиправні дії з боку працівників Шевченківського відділу Дніпровського відділення Національної поліції в Запорізькій області, співробітники якого підпорядковані Головному управлінню Національної поліції в Запорізькій області, завдали йому моральної шкоди, яка полягає у тому, що позивач змушений витрачати свій час на поновлення справедливості у законний спосіб, викликає зневіру в справедливість, у звязку з чим він вимушений був змінити свій звичний спосіб життя, що викликає стреси та нервування. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 500\~000 грн., які просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою судді від 12.03.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 05.04.2018 р. 05.04.2018 р. провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід головуючому судді. 26.04.2018 р. провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід головуючому судді. 31.05.2018 р. підготовче судове засідання було відкладено на 11.06.2018 р. у звязку із зайнятість судді в іншому провадженні. 11.06.2018 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 22.08.2018 р. 22.08.2018 р. розгляд справи відкладено на 19.09.2018 р. для надання можливості позивачу оскаржити постанову про залишення його заяви про відвід головуючого без розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні 19.09.2018 р. позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача до суду не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву (а.с.126-128, 176). Представник третьої особи - Державної казначейської служби України в судові засідання не зявився, про розгляд даної справи повідомлявся у встановленому законом порядку, пояснень по суті позову не подавав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, приймаючи до уваги позицію відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.12.2014 р. Шевченківським РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області зареєстроване кримінальне провадження № 12014080080004511 за ст.382 ч.1 КК України (а.с.43 зв.). Також 18.06.2013 р. до ЄРДР за № 12013080080002321 було внесено кримінальне правопорушення, що передбачено за ч.1 ст.185 КК України, по якому [PERSON] є потерпілим. В подальшому кваліфікацію вказаного кримінального правопорушення змінено на ч.3 ст.185 КК України (а.с.119). Рішенням Шевченківського\~районного суду\~м.Запоріжжя\~від 23.01.2017\~р.\~по справі\~№ 336/5144/16-ц,\~пр..2/336/158/2017,\~яке набрало\~законної сили,\~було частково\~задоволено позов\~[PERSON]\~до ГУНП\~України в\~Запорізькій області\~та стягнуто\~на користь\~позивача 10\~000\~грн.\~у якості\~відшкодування моральної\~шкоди (а.с.129-132).\~Під час\~розгляду даної\~справи було\~встановлено,\~що позивачам неодноразово оскаржувались бездіяльність (дії) слідчого та постанови про закриття кримінального провадження, які були скасовані, а дії (бездіяльність) слідчого визнавались незаконними. Досудові розслідування у вказаних кримінальних провадженнях тривали, підозра жодній особі оголошена не була, остаточне рішення не прийнято. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що після постановлення рішення суду 23.01.2017 р., [PERSON] продовжував оскаржувати бездіяльність (дії) слідчого та постанови про закриття кримінального провадження, які були скасовані, а дії (бездіяльність) слідчого визнавались незаконними (а.с.58-59, 60, 66, 69-70). Так, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. \~ \~ \~ \~За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Оскільки у справі з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалами Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.02.2017 р., 18.05.2017 р., 09.01.2018 р., від 02.02.2018 р., які були винесені після постановлення рішення про стягнення моральної шкоди 23.01.2017 р., дії та бездіяльність слідчого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014080080004511, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі №6/440цс16. Згідно ч. 1 ст. 23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, враховує, що [PERSON] тривалий час змушений захищати свої порушені права, в тому числі тривалий час оскаржувати бездіяльність слідчого, необхідністю доводити свої права та виходячи із конкретних обставин справи і наслідків, що наступили для позивача, який зазнав певних душевних страждань внаслідок незаконних дій та бездіяльності посадових та службових осіб,

Outcome: partial