Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

[PERSON] 08 серпня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно посилаючись, що 13 грудня 2015 року померла її мати [PERSON], якій належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Недогарки вул. Молодіжна, 17 Кременчуцького району Полтавської області. Вона є спадкоємцем її майна за заповітом та у встановлений законом строк звернулася до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області з заявою про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину, але 25 лютого 2017 року державний нотаріус відмовив їй в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Недогарки вул. Молодіжна, 17 Кременчуцького району Полтавської області, який складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», сараю літ. «б», сараю літ. «Б», убиральні літ. «В», ганку літ. «аг», колодязя питного літ. «к», воріт та хвіртки № 1, огорожі № 2 в порядку спадкування після померлої 13 грудня 2015 року [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у відсутність їх представника та винести рішення на розсуд суду. Третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 13 грудня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 314248 виданим 14 грудня 2015 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 31. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернулася [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом. 25 лютого 2017 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON]В відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, порушивши її законні права і інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 03 серпня 2017 року за № 1700 згідно запису погосподарської книги сільської ради за № 0479-1 [PERSON], 18.10. [INFO] належав житловий будинок з господарськими будівлями 1965 року забудови, розташований в с. Недогарки вул. Молодіжна, 17 Кременчуцького району Полтавської області на земельній ділянці площею 0,25 га комунальної власності. Згідно технічного паспорта виданого 12 жовтня 2016 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», інвентаризаційна справа № 27, зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», сараю літ. «б», сараю літ. «Б», убиральні літ. «В», ганку літ. «аг», колодязя питного літ. «к», воріт та хвіртки № 1, огорожі № 2, інвентаризаційна вартість якого становить 106 151 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена, як зазначено в довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 07 жовтня 2016 року за № 61/3796. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Недогарки вул. Молодіжна, 17 Кременчуцького району Полтавської області належав померлій 13 грудня 2015 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved