Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], разом з її матір'ю [PERSON], померлою [INFO], за адресою: [ADDRESS] на час її смерті та відкриття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON]. На обґрунтування поданої заявником заяви зазначено, що [INFO]в смт.Гірне м.Харцизька померла її мати [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно, а саме, недоотримана пенсія за віком, яка знаходиться на рахунку останньої в Ощадбанку. На момент смерті спадкодавця заявник була зареєстрована в [ADDRESS], а проживала фактично разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Заявник є єдиним спадкоємцем майна померлої, інших спадкоємців немає. 20.09.2018 державним нотаріусом П'ятої донецької державної нотаріальної контори заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки вона у встановлений законом шестимісячний строк спадщину не прийняла, заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін до нотаріальної контори не подала, фактів про прийняття спадщини не надала. В судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити. Заінтересована особа - Сергіївська сільська рада Покровського району Донецької області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, правом участі в судовому засіданні не скористалась, відзив на заяву не надала, причини неявки не повідомила. Ухвалою суду від 10.10.2018 витребувані: - у державного нотаріуса П'ятої донецької державної нотаріальної контори витяг зі Спадкового реєстру щодо відомостей про відкриття спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] та її спадкоємців; - з Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відомості щодо реєстрації народження дітей та укладення шлюбу [PERSON] (а.с.22). Ухвалою суду від 22.01.2019, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника заявника задоволено, ухвалено допитати в якості свідка [PERSON]. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] батьками заявника, дошлюбне прізвище якої [PERSON], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-13). Відповідно до свідоцтва про смерть серії[NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в смт.Гірне міста Харцизька Донецької області (а.с.47). Відповідно до свідоцтва про смерть серії[NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в смт.Гірне міста Харцизька Донецької області (а.с.5). Зміст листа Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №15.20-5-5162 від 18.10.2018 та повного Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, наданих на виконання ухвали суду від 10.10.2018, дозволяє дійти висновку, що будь-яка інформація щодо народження у [PERSON] та [PERSON] інших дітей, окрім заявника, відсутня (а.с.32-34). З довідки №148 від 02.10.2018, виданої мікрорадою «Гірне» міста Харцизька так званої ДНР, вбачається, що [PERSON] на час смерті [INFO] матері [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). На виконання ухвали суду від 10.10.2018 П'ятою донецькою державною нотаріальною конторою надана інформація, відповідно до якої 20.09.2018 із заявою (№458, спадкова справа №260/2018) про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] звернулась її дочка [PERSON]. Оскільки спадкоємиця у встановлений законом термін не подала заяву про прийняття спадщини до майна померлої [PERSON] - постановою №260/02-31 від 20.09.2018 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Окрім [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину до теперішнього часу ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.29-30). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], пояснив суду, що проживає та працює таксистом в м.Харцизьку, добре знає заявника та її померлу матір, яка хворіла на онкологічне захворювання, стверджує, що з 2015 року заявник постійно проживала разом з матір'ю по [ADDRESS], він неодноразово відвозив їх до м.Донецька в онкологічне відділення. Зважаючи на наведені обставини, суд, вирішуючи заявлені вимоги, виходить з таких норм права. Приписами ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців. Приписами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем (пп.3.21, 3.22 п.3 гл.10 розд.II). Пленумом Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 роз'яснено, що якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Приписами ч.2 ст.315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підтверджується наведеними вище письмовими доказами, а також показами свідка. При цьому суд зазначає, що надаючи оцінку допустимості наданій заявником довідці від 02.10.2018 з відмітками, вчиненими на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд керується ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), за висновками якої, зокрема, у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи викладене, суд як виняток приймає до уваги дані, з ким та де проживала померла [PERSON] на час своєї смерті, які зазначені у вищенаведеній довідці (а.с.16), з території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та оцінює їх з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зважаючи також на те, що у заявника немає можливості надати відповідну довідку, видану установою України, адже таких установ, які б діяли на території міста Харцизька та були б підконтрольні Україні, наразі немає. На підставі викладеного, враховуючи, що від встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини залежить виникнення майнових прав заявника на спадкове майно, а іншого порядку його встановлення законом не визначено, беручи до уваги, що спору про право під час розгляду справи не виникло, суд доходить висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved