Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги діє представник адвокат Севагін І.І., пред`явив до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу у розмірі 20525,41 грн., пеню у розмірі 875,55 грн., суму інфляційних збитків в розмірі 662,96, 30% річних за користування чужими коштами в розмір 2141,04 грн., понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 25 листопада 2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №25/11/20, згідно п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього обумовлену вартість, визначену у накладних на умовах цього договору. Право власності на товар переходить до покупця після повного розрахунку за товар. До моменту повного розрахунку за товар покупець набуває права розпоряджатися товаром та несе ризики його пошкодження та знищення. На виконання умов договору, продавцем було здійснено поставку товару на загальну суму 20525,41 грн. Вказаний товар було прийнято покупцем в повному обсязі, без зазначення претензій до якості або кількості товару, про що свідчить підписана сторонами видаткова накладна від 25 листопада 2020 року №25-11-20. Відтак, продавцем було виконано в повному обсязі обов`язок з поставки товару. В свою чергу відповідач не здійснив оплату вартості товару. На адресу відповідача представником позивача направлено претензію про виконання зобов`язання за договором шляхом сплати зазначеної заборгованості, яка залишена відповідачем без задоволення. Станом на день звернення до суду з позовом у покупця перед продавцем наявна заборгованість за видатковою накладною від 25 листопада 2020 року №25-11-20 до договору купівлі - продажу №25/11/20 в розмірі 20525,41 грн. Крім того, відповідно до п.п. 5.3, 5.4 договору у випадку порушення строків оплати товару,покупець сплачує продавцю пеню від суми заборгованості за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ,що діяла у період,за який утворилась така заборгованість. За несвоєчасні розрахунки з винної особи,окрім пені, додатково стягуються інфляційні нарахування та тридцять відсотків річних за користування чужими коштами. Відтак, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 875,55 грн. за період прострочення сплати вартості отриманого товару, інфляційні нарахування в розмірі 662,96 грн. та 30 % річних за користування чужими коштами в розмірі 2141,04 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову 10 днів з дня вручення копії ухвали. 28 травня 2021 року позивач усунув недоліки позову, визначені ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 травня 2021 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 травня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280\~ЦПК\~України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 листопада 2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу №25/11/20. Згідно п. 1.1. Договору, у відповідності з цим договором продавець зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього обумовлену вартість визначену у накладних на умовах цього договору. Право власності на товар переходить до покупця після повного розрахунку за товар. До моменту повного розрахунку за товар покупець набуває права розпоряджатися товаром та несе ризики його пошкодження та знищення. Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна сума договору складається з суми вартості поставленого товару, зазначеного в накладних, який було поставлено покупцю за весь період дії цього договору. Згідно п. 2.2. Договору оплата за поставлений товар проводиться покупцем готівковим або безготівковим шляхом, у строк, що не перевищує 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Відповідно до п. 3.2.3. Договору покупець зобов`язується оплатити отриманий товар в термін, визначений в п. 2.2. цього Договору. За п.4.1 Договору асортимент,кількість,ціна одиниці товару визначається в накладних на передачу товару. Датою отримання покупцем товару є дата підписання видаткової накладної (п. 4.4. Договору). Як вбачається з видаткової накладної №25-11-20 від 25 листопада 2020 року, позивачем було здійснено поставку товару продуктів харчування на загальну суму 20525,41 грн., який прийнятий відповідачем, без зазначення претензій до якості або кількості товару, про що свідчить особистий підпис [PERSON] . Відтак, позивачем було виконано умови укладеного між сторонами договору в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] в порушення умов договору не здійснив оплату поставленого товару. 07 грудня 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Севагін І.І. звернувся до відповідача з письмовою претензією про виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу від 25 листопада 2020 року №25/11/20,яка була залишена відповідачем без задоволення. Згідно з ч.ч.2, 5\~ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст.ст.626,627 ЦК України\~- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 655 ЦК України\~визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі\~ч.ч. 1,2,3 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Отже, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем та відповідачем по справі було укладено договір купівлі-продажу товару, у відповідності до умов яких позивач зобов`язався передати у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити товар у визначений договором строк. Відповідно до ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач у передбачений договором строк зобов`язання за договором не виконав, оплату за придбаний товар не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором зі сплати товару у загальному розмірі 20525,41 гривень. Відтак, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасної сплати обумовлених договором платежів. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Відтак, відповідач покладене на нього зобов`язання за договором купівлі-продажу не виконав, доказів припинення правовідносин між сторонами не надав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 20525,41 гривень. Згідно ст. 550 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини 2 статті 546 ЦК України\~є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У ст. 549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом\~ч.1,ч.2\~ ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пунктів 5.3, 5.4 Договору у випадку порушення строків оплати товару, покупець сплачує продавцю пеню від суми заборгованості за кожний день прострочення, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який створилася така заборгованість. За несвоєчасні розрахунки з винної сторони крім пені, додатково стягуються інфляційні нарахування та тридцять відсотків річних за користування чужими коштами. У зв`язку з встановленим вище простроченням виконання відповідачем зобов`язань за договором, суд погоджується з наданим представником позивача розрахунком та приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача пені у розмірі 875,55 гривень, суми інфляційних збитків у розмірі 662,96 гривень та 30 % річних за користування чужими коштами в розмірі 2141,04 гривень. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 07 грудня 2020 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Севагіним І.І. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до п.1 договору, за цим договором адвокат зобов`язується здійснити представництво клієнта, що вказане в цьому Договорі на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. Безпосередній зміст правничої допомоги адвоката за цим договором полягає в тому, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання, яке надалі іменується доручення, під час строку дії цього договору здійснити представництво (представити) інтересів клієнта у суді з метою отримання рішення про стягненні заборгованості, штрафних санкцій та інфляційних нарахувань з боржника громадянина [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу суд дійшов висновку про те, що надані договір про надання правничої (правової) допомоги від 07 грудня 2020 року, укладений між адвокатом Севагіним І.І. та Голуб В.І., додаток до договору про надання правової допомоги №б/н від 07 грудня 2020 року, додаток до договору про надання правової допомоги №б/н від 06 квітня 2021 року, Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 07 грудня 2020 року, Акт приймання-передачі наданих послуг №3 від 06 квітня 2021 року, квитанція №1 від 07 грудня 2020 року, квитанція №2 від 06 квітня 2021 року є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням критерію розумної необхідності, суд вважає доведеними витрати позивача на професійну правничу допомогу та стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 гривень. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved