Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Піт» (далі- Відповідач, або ТОВ «Блек Піт») про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки з розрахунком при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що до 26 червня 2020 року він працював водієм у ТОВ «Блек Піт». Наказом по підприємству №47 від 26.06.2020 його звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Нарахована йому заробітна плата на дату звернення до суду не виплачена. Його середньоденний заробіток за два місяці перед звільненням складає 202,38 грн. (без вирахування податків): 3095,24 грн. (з/п за квітень 2020)+5000,00грн. (з/п за травень 2020)=8095,24 грн.; 8095,24 грн.:40 днів (21 день - кількість відпрацьованих днів за квітень 2020 року+19 - кількість відпрацьованих днів за травень 2020 року)=202,38 грн. (без вирахування податків). Середній заробіток за час затримки розрахунку, за період 05.06.2020 по 20.07.2020 (дату звернення до суду), складає: 202,38 грн. х 15 робочих днів = 3035,72 грн. Також посилається на те, що внаслідок тривалої не виплати заробітної плати, він переніс моральні страждання, пов`язані з відсутністю грошових коштів для його існування та існування родини. Діями Відповідача спричинена моральна шкода, яка полягає у перенесеному душевному хвилюванні, яке відобразилося на його емоційному стані. На підставі викладеного, Позивач просить суд стягнути з ТОВ «Блек Піт» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 34789,97 грн. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3035,72 грн., та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., допустивши негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також судові витрати. Ухвалою суду від 17 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (викликом) сторін. Також, за клопотанням Позивача ухвалено витребувати у ТОВ «Блек Піт» довідку про нараховану заробітну плату за грудень 2019 року. 19 серпня 2020 року до суду Позивачем подано уточнюючу позовну заяву, в якій він просить суд стягнути з Відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 34789,97 грн. без урахуванням прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів; середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні , обраховану на час винесення судом рішення, без урахування податків та інших обов`язкових платежів, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., а також допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та судові витрати покласти на відповідача. Відповідач у наданий судом строк та станом на 01 вересня 2020 року своїм правом подання до суду клопотань та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку, будь-яких клопотань чи заяв не надав. У відповідності до частини восьмої статті 178 та частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно правил частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року суд вирішив розглянути справу у заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно статті 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Приписами статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно статей 22, 94, 97 КЗпП України, статей 1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно частини першої статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення Позивачу в порушення статті 116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь Позивача заборгованості по заробітній платі, а з урахуванням вимог статті 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Ухвала суду від 17 липня 2020 року щодо надання довідки про нараховану Позивачу заробітну плату за грудень 2019 року Відповідачем не виконана, жодних документів суду не надано. Суд при винесенні рішення ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до долученої до позовної заяви довідки про доходи від 01 липня 2020 року загальна сума доходу [PERSON] за період з 1 січня 2020 року по червень 2020 року становить 24 789 грн. 97 коп.: за січень 2020 року - 5000 грн., лютий 2020 року - 5000 грн., березень 2020 року - 2619,05 грн., квітень 2020 року - 3095,24 грн., травень 2020 року - 5000,00 грн., за червень 2020 року- 4075,68 грн. (а.с.17). Таким чином суд вважає, що з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 24789,97 грн. з урахуванням прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, відповідно до довідки про доходи від 01.07.2020 №12 (а.с.17). Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення Відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних Позивачеві сум в день звільнення. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що 14 травня 2019 року Позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Блек Піт» на посаду водієм вантажного автомобіля, а 26.06.2020 був звільнений за угодою сторін п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП згідно наказу № 47 від 26.06.2020, що підтверджено копією трудової книжки, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.16). Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що невиконанням своїх зобов`язань Відповідачем щодо своєчасної та повної сплати заборгованості із заробітної плати, були порушені права Позивача, а також і те, що Відповідачем до розгляду справи не був проведений розрахунок середнього заробітку за весь період затримки розрахунку Позивачу, не доведено відсутності в цьому вини Відповідача, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступних розрахунків. 3095,24 грн. (з/п за квітень 2020 року) + 5000,00 грн. (з/п за травень 2020 року) = 8095,24 грн.; 8095,24 грн.: 40 днів (21 день - кількість відпрацьованих днів за квітень 2020 року + 19 днів - кількість відпрацьованих днів за травень 2020 року) = 202,38 грн. (без урахування податків). Отже, середньоденний заробіток Позивача за два місяці перед звільненням складає 202,38 грн. (без вирахування податків). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 9309,48 грн (202,38 грн. х 46 робочих днів=9309,48 грн. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів). У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої незалежності. Судом також встановлено, що внаслідок тривалої не виплати заробітної плати, Позивач переніс моральні страждання, пов`язані з відсутністю грошових коштів для існування Позивача та його родини. Таким чином діями Відповідача Позивачу спричинена моральна шкода, яку суд вважає необхідним стягнути у розмірі 2000 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 24789,97 грн. (з урахуванням прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів), середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 9309, 48 грн. (без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів) та моральну шкоду у розмірі 2000 грн., а всього 36099,45 грн. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України, суд може допустити негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого [PERSON] за подання позовної заяви, в сумі 840,80 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 800 грн.. Оскільки позов задоволено частково, їх слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, що становить 336,32 грн. (840,80х2000:5000=336,32), та 800,00 грн. - за надання правової допомоги.

Outcome: partial