Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] 16 жовтня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі [PERSON] відділення ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання відмови у закритті рахунку незаконною, зобовязання закрити рахунок, стягнення грошових коштів (а. с. 3-6). У позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що є держателем пластикової картки №6762 4667 6163 7022 виданої позивачу [PERSON] відділенням ПАТ КБ «Приватбанк», та на відповідний банківський рахунок надходять грошові кошти [PERSON] на додаткове харчування як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Строк дії вказаної картки закінчився у 2011 року. На даний час сума грошових коштів, що накопичилась на банківському рахунку позивача становить 10525,90 грн., отримати які [PERSON] не може у звязку з відмовою банку у задоволенні заяви позивача про закриття рахунку та видачу грошових коштів. Дана відмова банку мотивована відсутністю у позивача мобільного телефону. За викладених обставин [PERSON] змушений був звернутись до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в особі [PERSON] відділення у закритті карткового рахунку № 6762 4667 6163 7022, який відкрито на імя [PERSON] та виплаті грошових коштів, які на ньому містяться незаконною; зобовязати відповідача закрити вказаний картковий рахунок; стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів, що містяться на рахунку картки № 6762 4667 6163 7022 на імя [PERSON], яка становить 10525,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 02 листопада 2014 року [PERSON] звернувся на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із письмовою заявою про надання інформації щодо способу отримання грошових коштів у сумі 10525,90 грн., які наявні на картковому рахунку №6762466761637022, відкритому на імя [PERSON] (а. с. 19). На дану заяву ПАТ КБ «Приватбанк» була надана відповідь про неможливість видачі грошових коштів з картки 6762********7022 через касу банку, оскільки вказана картка заблокована через сплив строку її дії (а. с. 21). В даному листі також зазначається, що позивач може звернутись до банку із заявою про отримання нової картки або переказу коштів на будь-яку його ([PERSON]М.) активну картку. Після отримання грошових коштів картка рахунок може бути закритий. Листом від 10 січня 2015 року [PERSON] звернувся на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій вимагав зараховані на його картковий рахунок №6762466761637022 грошові кошти у загальному розмірі 10525,90 грн., які належать [PERSON], повернути особі, від якої грошові кошти надійшли, а саме: Дніпропетровському обласному центру про нарахування та здійсненню соціальних виплат при Дніпропетровській обласній державній адміністрації (а. с. 18). З відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0./7-20150113/2619 від 13 січня 2015 року надану на заяву [PERSON] вбачається, що картковий рахунок №6762466761637022 блокований та повернути з нього грошові кошти відправнику неможливо за відсутності від відправника відповідного запиту (а. с. 20). 12 лютого 2015 року [PERSON] звернувся на адресу [PERSON] відділення ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про закриття рахунку, відкритого на імя [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» для отримання соціальних виплат. За підписом співробітника банку [PERSON] на даній заяві надана відповідь щодо неможливості виконати вимогу клієнта про закриття рахунку через відсутність мобільного телефону у [PERSON], а також через відмову останнього від фотографування (а. с. 17). У судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що отримати нову картку він не може через релігійні переконання та з цієї ж причини у позивача відсутній мобільний телефон, з цієї причини позивач відмовився від фотографування співробітниками банку. При цьому [PERSON] зазначив, що намагаючись закрити банківський рахунок та зняти з рахунку грошові кошти предявив співробітникам відповідача оригінал паспорту громадянина України на імя [PERSON] для ідентифікації його особистості. Правовідносини, що виникли між сторонами нормами урегульовані Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 1 ст. 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до п. 2.2. інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12 листопада 2003 року № 492 ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Згідно з п.2.3 вказаної Інструкції банк з метою ідентифікації фізичної особи має встановити прізвище, ім'я та по батькові, дату народження, серію і номер паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу), дату видачі та орган, що його видав; відомості про місце проживання або місце перебування фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта, у якому контролюючими органами зроблено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Пунктом 20.6 Інструкції передбачено, що банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт відмови відповідача у закритті рахунка позивача та видачі грошових коштів з нього у сумі 10525,90 грн. у звязку з неможливістю ідентифікації особистості [PERSON], що полягає у відсутності мобільного телефону у позивача та відмови від фотографування, при цьому судом було встановлено, що позивачем був наданий співробітникам банку паспорт громадянина України виданий на його імя, чого достатньо для ідентифікації фізичної особи відповідно до інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12 листопада 2003 року № 492 суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у звязку з чим вважає за необхідне задовольнити їх у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved