Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що в ході виконання службового обовязку по охороні громадського правопорядку, здійснення перепускного режиму та охорони державної власності в 30-ти кілометровій зоні небезпеки Чорнобильскої АЕС отримав дозу радіоактивного опромінення 4,0 рентген. Внаслідок отриманого радіоактивного опромінення, отримав чисельні хвороби, а саме: ВСД по змішаному типу з частими кризами, церебростенічний синдром, хронічний гепатит, хронічний гіпертрофічний риніт, артеріовенозна недостатність голенів без порушення трофіки, хронічний холецистит. За результатами оглядів МСЕК йому безстроково встановлено другу групу інвалідності зі стійкою 70% втратою працездатності з причин захворювань, повязаних з виконанням службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Внаслідок перелічених захворювань під час проходження служби він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити\~\~чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Від отриманих хвороб у нього погіршився стан здоров'я. У зв'язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Вважає, що у зв'язку із радіоактивним опроміненням під час проходження служби та отриманням інвалідності внаслідок захворювань, які пов'язані з проходженням служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 100000 грн. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду\~\~виходить з глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків, фізичного та фактичного значного погіршення стану здоровя. Посилаючись на зазначені обставини просить суд стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь\~моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Ухвалою суду від 16 травня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено Головне управління Міністерства внутрішніх справи України. Позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. В судовому засіданні представником позивача також вказано, що відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу моральну шкоду як завдану джерелом підвищеної небезпеки, у звязку з чим доведення вини відповідача у завданні шкоди не є обовязковою. Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на наступні обставини. По-перше позивач не проходив службу у Міністерстві внутрішніх справи України, а служив в ГУМВС України в Запорізькій області. МВС України не є правонаступником ГУМВС України в Запорізькій області, останнє не припинене як юридична особа, а тому вважає, що МВС України не є належним відповідачем у справі. По-друге, зазначає, що МВС України не вчиняло протиправних дій (бездіяльності) по відношенню до позивача, останнім не доведено завдання йому моральної шкоди та її розміру, у звязку з чим відсутній причинний звязок, а відтак і всі складові підстави цивільно-правової відповідальності. Третя особа проти позовних вимог також заперечуює виходячи з наступного. По-перше, спеціальним законодавством, яке врегульовувало порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, відшкодування моральної шкоди не передбачено. При цьому встановлено виплату одноразової грошової допомоги у випадку інвалідності отриманої внаслідок виконання службових обовязків. По-друге вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та вини МВС України в її завданні. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, причин неявки не повідомила, заяв та клопотань до суду не подавала. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника третьої особи відповідно до положень статті\~169\~ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, матеріали справи суд, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач виконуючи службові обовязки в період з 15.02. по 15.03.1987 року знаходився в населених пунктах Хойницького та Брагінського районів Гомельської області БРСР, виконував службові обовязки по охороні громадського правопорядку, здійснення перепускного режиму та охороні державної власності в звязку з аварією на Чорнобильській АЕС, при цьому отримавши дозу опромінення 4,0 рентген, що підтверджується довідкою від 16.04.2007 №3/С-М-31 виданою Управлінням міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області. Експертним висновком Республіканської експертної ради по встановленню причинного звязку каліцтва (хвороб) з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 21 березня 1991 року №146 встановлено, що каліцтво ВСД по змішаному типу з частими кризами, церебростенічним синдромом, хронічний гепатит отримані при виконанні службових обовязків у звязку з аварією на Чорнобильській АЕС. Супутні хвороби: хронічний гіпертрофічний риніт, артеріовенозна недостатність голенів без порушення трофіки, хронічний холецистит. Згідно свідоцтва про хворобу №1844 від 11.06.1999 захворювання: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ степні, нейроваскулярний компресійний синдром грудного виходу зліва, помірно виражені вестибуло-атактичний, гіпертензіонний, і антено-невротичний синдроми повязані з виконання службових обовязків по ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ №003146 від 17.01.2008 року повторно позивачу безстроково встановлена ІІ група інвалідності з 70% ступенем втрати професійної працездатності. Позивачем вимоги заявлені на підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України. В судовому засіданні представником позивача також вказано як підставу позовних вимог завдання позивачу шкоди джерелом підвищеної небезпеки, що передбачено ст. 1187 ЦК України. Відповідно до п. 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із матеріалів справи вбачається, що хвороби внаслідок Чорнобильської катастрофи позивач отримав у період з 1990 по 1998 рік, про що свідчать Експертний висновок Республіканської експертної ради по встановленню причинного звязку каліцтва (хвороб) з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 21 березня 1991 року №146, а також свідоцтво про хворобу №1844 від 11.06.1999. А безпосередньо причиною хвороб є ушкодження здоровю, яке позивач отримав у 1987 році внаслідок опромінення в населених пунктах Хойницького та Брагінського районів Гомельської області. Зазначені правовідносини виникли під час дії\~ЦК УРСР, і не мають продовжувального характеру. Враховуючи наведене до спірних правовідносин мають застосовуватись норми ЦК УРСР та законодавства, яке діяло на час виникнення у позивача хвороб (у період з 1990 по 1998 рік). У відповідності до ч. ст. 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. При цьому, зміст, коло субєктів і розмір відшкодування страхування у разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов'язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби у звязку з особливістю обєкта посягання були врегульовані ст. 23 Закону України «Про міліцію», Положенням про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 р. N 59 з подальшими змінами, Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №488 «Про Умови державного обовязкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобовязаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум». Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачалось. Таким чином, покладення відповідальності з підстав, передбачених загальною нормою ст. 4401 ЦК УРСР або ж 1167 ЦК України, суперечить зазначеним спеціальним правилам відшкодування шкоди страхувальникам, виходить за межі кола осіб, визначених законодавством, яким врегульовані правовідносини, що склалися між сторонами, і перевищує передбачений розмір відшкодування. Така правова позиція суду кореспондується з висновком викладеним Верховним Судом України у рішенні від 21.10.2002 р. у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до УМВС України в Херсонській області про відшкодування моральної шкоди та у рішенні від 20 квітня 2011 року у справі 6-23686. Крім того, у п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~ 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації,\~так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності. У відповідності до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення вказаних норм процесуального законодавства позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту протиправних дій або бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, чи наявний причинний зв'язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. В судовому засіданні позивачу розяснено право на заміну первісного відповідача належним або залучення до участі у справі іншої особи в якості співвідповідача, проте позивач та його представник наполягає на задоволенні вимог предявлених саме Міністерству внутрішніх справ України, пояснюючи це тим, що він є пенсіонером МВС України, який є центральним органом виконавчої влади України. Статтею 450 ЦК УРСР передбачалось, що організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Проте, позивачем не доведено і в матеріалах справи відсутні докази, що діяльність МВС України була повязана з джерелом підвищеної небезпеки, а саме Чорнобилською АЕС. До того ж згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про\~статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У відповідності до положень ст. 17 Закону України «Про\~статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сферах охорони здоров'я, соціального захисту населення, освіти і науки, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов'язкового) відселення, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадські організації організують щорічне медичне обстеження (диспансеризацію), санаторно-курортне лікування всіх осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, запроваджують систему радіаційно-екологічного, медико-генетичного, медико-демографічного моніторингу на території України. Цими органами у регіонах найбільшого зосередження осіб, які постраждали, створюються спеціалізовані центри, в тому числі дитячі, для обстеження, лікування, соціально-психологічної реабілітації та профорієнтації потерпілих осіб. Розділом ІV вказаного Закону також передбачені компенсації та пільги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, серії А №113538 виданого 21.10.1999 року позивача віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи. Статтю 20 Закону України «Про\~статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1\~статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 1) безплатне придбання ліків за рецептами лікарів; 2) безплатне позачергове зубопротезування (за винятком зубопротезування із дорогоцінних металів та прирівняних по вартості до них, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я); 3) першочергове обслуговування у лікувально-профілактичних закладах та аптеках; 4) позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні; право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов'язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків. 5) користування при виході на пенсію та зміні місця роботи поліклініками, до яких вони були прикріплені під час роботи; 6) щорічне медичне обслуговування, диспансеризація із залученням необхідних спеціалістів, лікування в спеціалізованих стаціонарах; 7) переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування. У разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. Їм також гарантується працевлаштування з урахуванням їх побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. При переведенні у зв'язку із станом здоров'я на нижчеоплачувану роботу зазначеним працівникам виплачується різниця між попереднім заробітком і заробітком на новій роботі до встановлення інвалідності або одужання, але не більше одного року; 8) виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від страхового стажу; 9) виплата працюючим інвалідам допомоги по тимчасовій непрацездатності до 4 місяців підряд або до 5 місяців у календарному році; 10) позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім'ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України. Крім загальних підстав, передбачених законодавством України, такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються особи, які забезпечені жилою площею нижче рівня середньої забезпеченості громадян у даному населеному пункті або які проживають у комунальних квартирах. Особам, які перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, які потребують поліпшення житлових умов, надається додаткова жила площа у вигляді окремої кімнати. Сім'я, що втратила годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на додаткову жилу площу, порядок надання і розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України. Передбаченими цим пунктом пільгами щодо забезпечення житлом громадяни мають право скористатися лише один раз; 11) 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирної плати, плати за утримання будинків), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності в межах норм, передбачених законом. До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою - інвалідом I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним. Особам, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення, відшкодовується 50 процентів вартості палива, придбаного в межах норм, встановлених для продажу населенню. У разі проживання у гуртожитку оплата за проживання провадиться у розмірі 50 процентів встановленої плати; 12) передача безплатно в приватну власність займаних ними та їх сім'ями квартир (будинків) державного та громадського житлового фонду незалежно від того, чи є зазначена особа наймачем чи членом сім'ї наймача. Зазначена пільга може бути використана один раз; 13) позачергове безоплатне забезпечення автомобілем інвалідів I групи незалежно від наявності медичних показань та інвалідів II групи за наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, відсутності у них протипоказань до керування автомобілем; позачергове пільгове забезпечення автомобілем інвалідів II групи за наявності медичних показань та протипоказань до керування з правом передачі керування автомобілем члену сім'ї. Інваліди II групи за відсутності відповідних медичних показань мають право на безоплатне або на пільгових умовах забезпечення автомобілем, а також інваліди III групи за наявності медичних показань - на забезпечення автомобілем та відсутності протипоказань до керування ним - на пільгових умовах у порядку загальної черги. Порядок та умови забезпечення автомобілем визначаються Кабінетом Міністрів України; 14) забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання. Зазначеним особам компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 15) безплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9) на території України за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі; 16) одержання лікарняного листка на весь період лікування в санаторіях і спеціалізованих лікувальних закладах з урахуванням часу проїзду туди й назад, з виплатою допомоги по державному соціальному страхуванню незалежно від того, ким і за чий рахунок видано путівку; 17) позачергове обов'язкове забезпечення їх дітей місцями у дошкільних закладах незалежно від відомчої підпорядкованості; 18) зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства; 19) безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків; 20) обов'язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач; 22) використання чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік; 23) позачерговий протягом року вступ до житлово-будівельних (житлових) кооперативів для тих, хто потребує поліпшення житлових умов, до кооперативів по будівництву та експлуатації колективних гаражів, стоянок для транспортних засобів та їх технічного обслуговування, до садівницьких товариств, а також право на позачергове придбання садових будинків або матеріалів для їх будівництва, для індивідуальної забудови. У випадку одержання житла права, передбачені пунктом 10 цієї статті, втрачаються, якщо житлові умови поліпшились настільки, що відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Передбаченими цим пунктом пільгами по забезпеченню житлом громадяни мають право скористатися один раз; 24) першочергове обслуговування на підприємствах, в установах, організаціях зв'язку, технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, служби побуту, торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального господарства, міжміського транспорту; 25) першочергове придбання промислових товарів підвищеного попиту, в тому числі легкового автомобіля, мотоцикла, моторного човна, телевізора, холодильника, меблів, пральної машини, пилососа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 26) вступ поза конкурсом до державних вищих закладів освіти, професійно-технічних закладів освіти та на курси для професійного навчання з обов'язковим наданням гуртожитку на час навчання тим, хто не має житла, і виплатою соціальної стипендії в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, незалежно від місця навчання на території України. Особи, які закінчили середні та професійно-технічні заклади освіти з відзнакою (відмінними оцінками), приймаються без екзаменів до державних вищих закладів освіти за результатами співбесіди. Зазначені особи навчаються в цих закладах освіти за рахунок держави; 27) позачергове влаштування в заклади соціального захисту, а також на обслуговування службами соціального захисту вдома, якщо хворий не має близьких родичів, які проживають з ним. У разі неможливості організації такого обслуговування закладами соціального захисту відшкодовуються витрати, пов'язані з доглядом за хворим; 28) позачергове встановлення телефону з оплатою 50 процентів вартості його встановлення; 31) оплата лікарняних листків по тимчасовій непрацездатності особам, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, нараховується за їх бажанням з середнього фактичного заробітку, який вони одержували під час роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, без обмеження двома тарифними ставками або посадовими окладами. У такому ж порядку оплата лікарняних листків провадиться і особам, тимчасова непрацездатність яких настала внаслідок загального захворювання. Таким чином, відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено чинним законодавством також у формі медичного обслуговування, гарантій, компенсацій та пільг. За таких обставин в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed