Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] в грудні 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.07.2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1530. Від даного шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між ними фактично припинені з вересні 2018 року через відсутність взаєморозуміння між ними, несумісність характерів. Позивач, як мати неповнолітньої, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про доньку, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання доньки. У зв`язку з чим, просила ухвалити рішення, яким шлюб, зареєстрований 09.07.2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис за № 1530 між нею та відповідачем розірвати та визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги заявлені в позовній заяві підтримали, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечували, позовні вимоги визнали. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що подружнє життя Позивача з Відповідачем не склалось. Кожен з них має різні погляди на взаємовідносини подружжя, розподіл сімейних обов`язків, виховання дитини. Це було причиною частих суперечок і конфліктів між Сторонами. Спроби віднайти порозуміння виявилися марними. Сторони не проживають разом з серпня 2018 року. Відповідач пішов з сім`ї і проживає окремо. У зв`язку з цим шлюбні відносини між Позивачем і Відповідачем є фактично припиненими. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам Сторін та інтересам їхньої спільної Дитини. Шлюб сторін зареєстрований 09 липня 2011 року року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 1530. (а.с.16) Від шлюбу у Сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . ( а.с.17) Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Спільна дитина сторін проживає разом з Позивачем, яка одноосібно займається вихованням Дитини. Відповідач у вихованні Дитини участі не бере та не приділяє дитині належної уваги. Квартира [ADDRESS] , у якій Позивач спільно проживає з донькою, належить Позивачці на праві приватної власності. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинський районній державній адміністрації Київської області від 11 лютого 2020 року (протокол №3) орган опіки та піклування (Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області) на теперешній час вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - гр. [PERSON] . яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини також підлягають задоволенню.

Outcome: approved