Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] 09 червня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, позовні вимоги не доповнювалися і не уточнювалися. Позивачі в своїх позовних вимогах посилається на те, що домоволодіння за адресою: м. Дніпро (раніше Дніпропетровськ), Червоноповстанська балка, № 22 на земельній ділянці площею 378 кв. м. складається з: житлового будинку літ. Б-1, загальна площа 41.9 кв. м, житлова площа 17.5 кв. м, допоміжна площа 24.4 кв. м, а також літ. В сарай, площею 10.7 кв. м, літ. Г сарай, площею 7.60 кв. м, літ. Д сарай, площею 4.50 кв. м, літ. Е сарай, площею 8.30 кв. м, літ. Б1-1 прибудова, площею 6.4 кв. м, літ. б1-1 прибудова, площею 10.1 кв. м, б-1, площею 1.9 кв. м, літ. Є навіс, площею 11.50 кв. м, № 1:10, І споруди, мостіння;вказане домоволодіння належало його батькові [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 18 лютого 1964 року, видане Жовтневим відділом комунального господарства 21 лютого 1964 року на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 1095 від 11 лютого 1964 року. Однак згодом прийнято рішення виконкому № 572 від 15 травня 1981 року про ануляцію правовстановлюючих документів на домоволодіння громадян в звязку з відселенням. В рішенні виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23 травня 1986 року № 612 зазначено, що 17/50 частин домоволодіння в якому жила сімя гр. [PERSON] фактично знесено в звязку з наданням сімї кооперативної квартири, а 33/50 частин належить [PERSON] Тому внесено зміни в п. 71 рішення виконкому № 572 від 15 травня 1981 року, - вважати анульованими правовстановлюючі документи на 33/50 частини домоволодіння по вул. Червоноповстанська балка, 22. При цьому домоволодіння, його 17/50 частини, що складаються з будинку Б-1 та споруд фактично не знесено, про що техніком 04 серпня 2006 року було складено паспорт та здійснено виміри. Позивач фактично отримав право на спадкове майно після смерті свого батька, вступив в спадок, утримує його, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. У встановлений строк звернувся до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте нотаріус не оформив свідоцтво через відсутність певних документів. Звернення до третьої особи ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно оформити потрібно і він оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про визнання права власності в порядку спадкування по закону, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було, позивач вважає, що його права порушено і вимушений був звертатися з позовом до суду. Позивач вважає, що все ним зроблено правильно і згідно закону та просив визнати за ним право власності на вказане домоволодіння з будовами і спорудами за адресою: м. Дніпро, Червоноповстанська балка, № 22 на земельній ділянці площею 378 кв. м. в порядку спадкування за законом, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; в письмовому зверненні до суду позовні вимоги визнав і погодився з викладеними в позові обставинами, підтвердивши правильність викладеного і свою згоду, вважає позовні вимоги правильними і не заперечував проти їх задоволення. Просив справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону на розсуд суду і справу слухати без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи Дніпровської міської ради в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, проти позову фактично не заперечували, просили справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону на розсуд суду і справу слухати без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], являється сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. [PERSON] помер 07 січня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Померлому на праві власності належало домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, Червоноповстанська балка, № 22, а саме 17/50 його частин, (складалось із двох будинків), що підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 18 лютого 1964 року, видане Жовтневим відділом комунального господарства 21 лютого 1964 року на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 1095 від 11 лютого 1964 року. Відповідно до рішення Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 15 травня 1981 року № 572 «Про анулювання правовстановлюючих документів громадян, відселених в державні квартири», зазначено, що в звязку з реконструкцією району, а також зі старими і аварійними будинками, що належать громадянам на праві особистої власності, вони знесені. Колишні власники відселені в державні квартири, а тому прийнято рішення про ануляцію правовстановлюючих документів на домоволодіння громадян. Згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23 травня 1986 року № 612 «Про внесення змін в пункт 71 рішення виконкому № 572 від 15 травня 1981 року п.71», зазначено, що 17/50 частин домоволодіння, в якому жила сімя гр.[PERSON], фактично знесено в звязку з наданням сімї кооперативної квартири, а 33/50 частин належить [PERSON] В п. 71 рішення виконкому № 572 від 15 травня 1981 року внесено зміни, а саме: вважати анульованими правовстановлюючі документи на 33/50 частини домоволодіння по вул. Червоноповстанська балка, 22. Відповідно до технічного паспорту, складеного техніком КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 04 серпня 2006 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок (17/50 частини) за адресою: м. Дніпропетровськ, Червоноповстанська балка, № 22, житловий будинок, на земельній ділянці площею 378 кв. м складається з: житлового будинку літ. Б-1, загальна площа 41.9 кв. м, житлова площа 17.5 кв. м, допоміжна площа 24.4 кв. м, що складається: приміщення 1 коридор, площею 6.4 кв. м., приміщення 2- коридор, площею 6.0 кв. м., приміщення - 3 житлова кімната, площею 12.2 кв. м., приміщення 4 житлова кімната, площею 5.3 кв. м, приміщення 5 кухня, площею 12.1 кв. м, приміщення - 6 санвузол, площею 1.9 кв. м.; а також літ. В сарай, площею 10.7 кв. м, літ. Г сарай, площею 7.60 кв. м, літ. Д сарай, площею 4.50 кв. м, літ. Е сарай, площею 8.30 кв. м, літ. Б1-1 прибудова, площею 6.4 кв. м, літ. б1-1 прибудова, площею 10.1 кв. м, б-1, площею 1.9 кв. м, літ. Є навіс, площею 11.50 кв. м, № 1:10, І споруди, мостіння. Судом встановлено, що за вказаною адресою по вул. Червоноповстанська балка, 22 проживав, користувався своїм майном [PERSON] Після смерті [PERSON] ніхто не звертався до нотаріальної контори, оскільки фактично за документами його право власності на домоволодіння було анульовано та не зареєстровано. Згідно записів в домовій книзі на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, Червоноповстанська балка, №22, [PERSON] значився зареєстрованим в зазначеному будинку. Відповідно даних МБТІ, при проведенні інвентаризації, станом на 04 серпня 2006 року, встановлено, що домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, Червоноповстанська балка, № 22 складається із одного житлового будинку літ Б-1, на який правовстановлюючі документи анульовано. Тобто, згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів «Про внесення змін в рішення виконкому № 572 від 15 травня 1981 року п.71» за № 612 від 23 травня 1986 року вважаються анульованими правовстановлюючі документи на 17/50 частин домоволодіння, а документи на 33/50 частин домоволодіння залишаються дійсними. Позивач фактично отримав право на спадкове майно після смерті свого батька, вступив в спадок, утримує його, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. У встановлений строк звернувся до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте нотаріус не оформив свідоцтво через відсутність певних документів. Звернення до третьої особи ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно оформити потрібно і він оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про визнання права власності в порядку спадкування по закону, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо, позивач вважає, що його права порушено, все ним зроблено правильно і згідно закону та просив визнати за ним право власності на вказане домоволодіння з будовами і спорудами в порядку спадкування за законом. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було і позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про визнання права власності за ними на вказаний обєкт нерухомості в порядку спадкування за законом. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом також встановлено, що позивач після смерті [PERSON] доглядає за майном, веде особисте господарство, ремонтує, доглядає, однак будинок не зареєстрований в реєстрі прав власників нерухомого майна. В звязку з обставинами, що склалися, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права відповідно до положень статті 16 ЦК України. Встановлені обставини врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.\~\~\~\~ Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд встановив, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] Позивач не звертався до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та видачі йому свідоцтва про спадщину за законом на домоволодіння через відсутність правовстановлюючих документів. Оскільки на час відкриття спадщини житловий будинок (домоволодіння) не був оформлений його батьком та відповідно не проведена державна реєстрація права власності на це нерухоме майно. З обставин, встановлених судом, слідує, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину, окрім того, він не заявив про відмову від неї. В даному випадку позивач є сином померлого [PERSON], постійно мешкає в зазначеному будинку, та на спадкове майно ніхто не претендує. За таких обставин, вбачаються підстави для задоволення позову, визнання за позивачем права власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, Червоноповстанська балка, № 22 на земельній ділянці площею 378 кв. м, в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. В судовому засіданні зясовано, що дійсно спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] Позивач звертався до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та видачі йому свідоцтва про спадщину за законом на домоволодіння, але вказане оформлене не було через відсутність правовстановлюючих документів. Оскільки на час відкриття спадщини житловий будинок (домоволодіння) не був оформлений його батьком та відповідно не проведена державна реєстрація права власності на це нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 3 ЦПК Україн и кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 31 ЦПК України крім прав та обовязків, визначених у статті 27 Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково, предявити зустрічний позов. Право пред'явити зустрічний позов надано відповідачу законодавцем виходячи з принципу рівності сторін та з метою захисту прав відповідача у спосіб, передбачений цивільно-процесуальним законодавством. Судом встановлено, що сторони скористалися повністю своїми правами, позовні вимоги не змінювалися та не доповнювалися, зустрічні вимоги в передбаченому законом порядку своєчасно заявлені не були. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набутгя, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підстави свої вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Наполягання позивачів нічим не підтверджені, спростовуються матеріалами справи, не містить під собою доказовий ґрунт. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення можливе встановленням фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано. Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідача (третьої особи) стосовно не погодження з певними положеннями позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та визнати за [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], право власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, Червоноповстанська балка, буд. № 22 на земельній ділянці площею 378 кв. м., що складається з: житлового будинку літ. Б-1, загальна площа 41.9 кв. м, житлова площа 17.5 кв. м, допоміжна площа 24.4 кв. м, що складається з: приміщення 1 коридор, площею 6.4 кв. м., приміщення 2- коридор, площею 6.0 кв. м., приміщення - 3 житлова кімната, площею 12.2 кв. м., приміщення 4 житлова кімната, площею 5.3 кв. м, приміщення 5 кухня, площею 12.1 кв. м, приміщення - 6 санвузол, площею 1.9 кв. м.; а також літ. В сарай, площею 10.7 кв. м, літ. Г сарай, площею 7.60 кв. м, літ. Д сарай, площею 4.50 кв. м, літ. Е сарай, площею 8.30 кв. м, літ. Б1-1 прибудова, площею 6.4 кв. м, літ. б1-1 прибудова, площею 10.1 кв. м, б-1, площею 1.9 кв. м, літ. Є навіс, площею 11.50 кв. м, № 1:10, І споруди, мостіння, в порядку в порядку спадкування за законом після смерті батька\~[PERSON], який помер 07 січня 2009 року. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved