Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] 30 квітня 2020 року звернулася з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні квартирою і визнання особи втратившою право користування житлом, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 серпня 2004 року позивачці належить в цілому квартира [ADDRESS] ; 02 травня 2005 року за її згоди в цій квартирі були зареєстровані відповідачі: син [PERSON] , його дружина і невістка позивача [PERSON] , а в грудні 2012 року - онук [PERSON] ; отже останні вселилися в цю квартиру, були зареєстровані в передбаченому законом порядку і мешкали там певний час. Мешкали відповідачі в зазначеному житлі до кінця 2015 року, у сина з дружиною погіршилися сімейні відносини і вони разом зі своїм сином забрали всі свої речі та виїхали з квартири позивачки і мешкали окремо; в 2016 році шлюб сина і невістки було розірвано. Підтвердження не проживання відповідачів в цьому житлі є з 2016 року. Отже, фактично в кінці 2015 року відповідачі виїхали з житла позивачки і мешкають в іншому місці, з того часу відповідачі в квартирі цього будинку в місті Дніпрі з позивачем і її сім`єю не мешкають, там немає їх речей, але в квартирі залишилися зареєстрованими, відповідачі виїхали з цього житла і з того часу в ньому не проживає, де вони зараз конкретно оселилися позивачу невідомо. Позивач матеріально погано забезпечена, зараз їй важко сплачувати комунальні послуги. Відповідачі тривалий час не мешкають в цьому житлі, будинку і мало мешкали з часу реєстрації, забрали свої речі і виїхали з вказаного житла в інше місце, зараз вони там (в спірному житлі) не мешкають, але залишилися зареєстрованими в спірному житлі, відповідачі у вказаному житлі в м. Дніпро не мешкають без поважних причин більше п`яти років, фактично звільнили спірне житло, давно виїхали на інше місце мешкання, зареєстрованим ж залишилися у вказаному будинку, не мешкають понад шість місяців, роки і мешкати не мають намірів, за комунальні послуги не сплачують, але їх реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалого не проживання відповідачів у вказаному житлі підтверджують надані позивачем документи. В зв`язку з відсутністю вказаних відповідачів у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просила усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні житлом визнати відповідачів втратившими право користування цим житлом в цій квартирі, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 130 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомив. Вказаним і матеріалами справи, в письмовому зверненні до суду позов фактично визнали, не заперечували проти розгляду справи без їх участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні з`ясовано, що дійсно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 02 серпня 2004 року на підставі рішення № 744 від 18 березня 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4349804 КП ДМБТІ від 04 серпня 2004 року позивачці [PERSON] належить в цілому квартира [ADDRESS] ; 02 травня 2005 року за її згоди в цій квартирі були зареєстровані відповідачі: син [PERSON] , його дружина і невістка позивача [PERSON] , а в грудні 2012 року - онук [PERSON] ; отже останні вселилися в цю квартиру, були зареєстровані в передбаченому законом порядку і мешкали там певний час. Мешкали відповідачі в зазначеному житлі до кінця 2015 року, у сина з дружиною погіршилися сімейні відносини і вони разом зі своїм сином забрали всі свої речі та виїхали з квартири позивачки і мешкали окремо; в 2016 році шлюб сина і невістки було розірвано. Підтвердження не проживання відповідачів в цьому житлі є з 2016 року. Отже, фактично в кінці 2015 року відповідачі виїхали з житла позивачки і мешкають в іншому місці, з того часу відповідачі в квартирі цього будинку в місті Дніпрі з позивачем і її сім`єю не мешкають, там немає їх речей, але в квартирі залишилися зареєстрованими, відповідачі виїхали з цього житла і з того часу в ньому не проживає, де вони зараз конкретно оселилися позивачу невідомо. Позивач матеріально погано забезпечена, зараз їй важко сплачувати комунальні послуги. Відповідачі тривалий час не мешкають в цьому житлі, будинку і мало мешкали з часу реєстрації, забрали свої речі і виїхали з вказаного житла в інше місце, зараз вони там (в спірному житлі) не мешкають, але залишилися зареєстрованими в спірному житлі, відповідачі у вказаному житлі в м. Дніпро не мешкають без поважних причин більше п`яти років, фактично звільнили спірне житло, давно виїхали на інше місце мешкання, зареєстрованим ж залишилися у вказаному будинку, не мешкають понад шість місяців, роки і мешкати не мають намірів, за комунальні послуги не сплачують, але їх реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалого не проживання відповідачів у вказаному житлі підтверджують надані позивачем документи. В зв`язку з відсутністю вказаних відповідачів у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просила усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні житлом визнати відповідачів втратившими право користування цим житлом в цій квартирі, оскільки в добровільному порядку спір не вирішено, позивач вимушена звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що дійсно відповідачі зареєстровані у вказаному житлі, в цьому будинку, квартирі не мешкають тривалий час, відповідачі фактично звільнили це житло, інші члени сім`ї попередників чи особисто відповідачів у вказаному житлі не мешкали тривалий час і не мешкають, за комунальні послуги не сплачують, в цій квартирі не має їх речей, але реєстрація відповідачів в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Крім того, факт тривалої відсутності відповідачів по місцю знаходження спірного житла підтверджується, крім вищенаведеного, також довідкою та актами житлової комунальної обслуговуючої організації: жилсервіс на підставі письмових пояснень сусідів спірного житла, затверджені житловою організацією за місцем знаходження житла. Об`єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин суд вважає, що відповідачі тривалий час (понад шести місяців, декілька років) без поважних причин не мешкають за адресою спірного житла, в цьому житлі відсутні їх речі, комунальні та інші послуги не сплачують, зустрічні вимоги не заявлені, доказів на спростування позову суду не надано. Позивач позовні вимоги не уточнював, придбав, отримав вказане житло на законних підставах. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги можливу не згоду відповідача з певними положеннями позову, заперечуючи проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим об`єктивно не підтверджується, перешкод позивач відповідачам не чинив і не чинить, звернення останніх до правоохоронних органів з приводу вселення чи житлового питання не було, зустрічної позовної заяви не заявлено. Відповідачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв цим відповідачами до суду не надано. Позивач, як мешканець і наймач спірного житла, не порушує прав інших фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся в передбаченому законом порядку до суду, відповідачі з позовом фактично погодилися. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод шляхом визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо усунути для [PERSON] перешкоди в користуванні і розпорядженні квартирою [ADDRESS] з боку [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , визнавши [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] втратившим право користування цим житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] , а також стягнути з [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір з кожного з відповідачів окремо по 280 грн. 27 коп., а всього в сумі 840 грн. 80 коп.. Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved