Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] (далі\~позивач) звернувся до суду з позов до [PERSON] (далі\~відповідач) про відшкодування завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 1000 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 листопада 2016 року о 15 год. 40 хв. відповідач, керуючи автомобілем, не дотримався дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101» під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду в попутному напрямку, який в подальшому здійснив самовільний рух та допустив зіткнення з автомобілем марки «AUDI A6» під керуванням позивача, який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою суду відповідача визнано винним у здійсненні дорожньо-транспортної пригоди. Після вказаної дорожньо-транспортної пригоди він, як володілець автомобіля, що зазнав механічних пошкоджень, мав здійснити його відновлювальний ремонт для подальшої експлуатації. Згідно звіту ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ» №74-D/26/2 від 14 грудня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «AUDI A6» склав 19474,43 грн. з урахуванням ПДВ. Оскільки між відповідачем та ТДВ СК «Альфа-Гарант» 12 серпня 2016 року був укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 21 березня 2017 року страхова компанія перерахувала на рахунок позивача 15228,69 грн. страхового відшкодування за мінусом 1000 грн. франшизи. Відповідач відшкодувати в добровільну порядку 1000 грн. завданої матеріальної шкоди відмовляється. Крім матеріальної шкоди пошкодженням автомобіля йому було заподіяно моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., яка полягає у його душевних стражданнях, зумовлених пошкодженням майна, що перебувало у його володінні, яка також підлягає стягненню з відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав, наведених у позові, крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача 6400 грн. витрат повязаних із наданням правової допомоги та 2240 грн. сплаченого судового збору. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не є власником транспортного засобу, відповідно йому не була завдана майнова шкода. Вимога про стягнення моральної шкоди нічим не обґрунтована. Витрати повязані із наданням правової допомоги в розмірі 6400 грн. не відносяться до судових витрат, оскільки це були дії, які вчинені до підготовки позовної заяви. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 03 листопада 2016 року о 15 год. 40 хв. відповідач, керуючи автомобілем марки «Renault master», державний номерний знак [NUMBER], не дотримався дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду в попутному напрямку, який в подальшому здійснив самовільний рух та допустив зіткнення з автомобілем марки «AUDI A6», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача, який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження та понесли матеріальні збитки. Постановою Рівненського міського суду від 02 грудня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладено стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.8). Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, встановлений постановою суду від 02 грудня 2016 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль під керуванням позивача зазнав механічних пошкоджень та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідача є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. Між відповідачем та [PERSON] з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» 12 серпня 2016 року був укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9536522, у якому розмір франшизи встановлено 1000 грн. Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту №74-D/26/2 від 14 грудня 2016 року, виконаного ТОВ «Промислова компанія «СЕЛТИМ», власнику транспортного засобу марки «AUDI», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок його пошкодження, було завдано матеріальний збиток на суму 16228,69 грн. без урахування ПДВ, а із врахуванням ПДВ 19474,43 грн. (а.с.11). Позивачу [PERSON] з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» 21 березня 2017 року було перераховано на рахунок у банку 15228,69 грн. страхового відшкодування згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9536522 від 12 серпня 2016 року (а.с.22), за вирахуванням безумовної франшизи в сумі 1000 грн. Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено у ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована. Таким чином франшиза у розмірі 1000 грн. має бути стягнута з відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Згідно з п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року враховано, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Постановою Рівненського міського суду від 02 грудня 2016 року встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди 03 листопада 2016 року, транспортним засобом марки «AUDI», номерний знак [NUMBER], керував позивач. В судовому засіданні встановлено, що він керував на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому на його користь підлягає стягненню шкода, завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу володільцем якого він є у вигляді 1000 грн. компенсації суми франшизи. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 5000 грн. 00 коп. суд враховує, що відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи наведені вище положення законодавства, розмір майнової шкоди, яка була завдана позивачу, характер дій відповідача, якими майну позивача було завдано шкоду, глибину душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, 1000 грн. 00 коп. Відповідно в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у звязку з розглядом позову, які складаються з витрат на сплату судового збору за подання позову у розмірі 2240 грн. 00 коп. та витрат за надання правничої допомоги у розмірі 6400 грн. 00 коп. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на сплату судового збору та за надання правової допомоги підтверджені належними доказами, а саме квитанціями (а.с.5а,5б,27) з яких вбачається, що вони здійснені саме позивачем. Також позивачем надано договір про надання правової допомоги від 13 березня 2017 року та акт прийому-передачі виконаних робіт від 26 вересня 2017 рок, у якому здійснено детальний опис робіт, виконаних для надання правничої допомоги відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (чинний станом на 26 вересня 2017 року). Зважаючи на складність справи та ціну позову, суд вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірними з обсягом виконаних робіт та часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг на виконання робіт. Разом із тим, оскільки позовні вимоги, заявлені позивачем підлягають задоволенню частково, при цьому позивачем підтверджено здійснення ним судових витрат у вигляді судового збору розмірі 2240 грн. (640 грн. 00 коп. + 1600 грн. 00 коп.) та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6400 грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнення даних судових витрати з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Визначаючи їх розмір суд виходить з наступного: розмір судового збору, який слід було сплатити позивачу при подачі до суду позову становив 1280 грн. (640 грн. - за позовну вимогу майнового характеру + 640 грн. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди станом на 26 вересня 2017 року), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2560 грн. (7680 грн. (1280 грн. судового збору + 6400 грн. витрат на професійну правничу допомогу) х 2000 грн. (1000 грн. майнової шкоди + 1000грн. моральної шкоди) / 6000 грн. (сума майнової та моральної шкоди, заявлена позивач у позовній заяві).

Outcome: partial