Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернулась 28 лютого 2014 року до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог від 21 травня 2014 року , просить стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що еквівалентно 23446,40 грн., три відсотки річних в сумі 180 доларів США, що еквівалентно 2111,53 грн., та понесені судові витрати. В обґрунтування позову представник [PERSON] вказувала, що в серпні 2009 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 2000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 березня 2011 року, про що було складено письмову розписку. Але відповідач своїх зобов'язань не виконав та у визначену дату суму боргу не повернув. Тому відповідач має сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних за користування грошима. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позову [PERSON] пояснила, що відповідач брав гроші в борг з наміром розпочати свою справу по ремонту автомобілів. На підтвердження угоди [PERSON] написала текст розписки, з якою [PERSON] погодився та засвідчив її своїм підписом. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечував тим, що розписка була складена позивачем не в серпні 2009 року, а в інший час; відповідач насправді грошей в борг не брав, а звернення до суду є наслідком неприязного ставлення до нього з боку колишньої дружини, родичкою якої позивач у даній справі. Крім того, представник [PERSON] наполягав на тому, що [PERSON] не ставив свого підпису у поданій позивачем розписці в момент її написання. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи та подані сторонами докази, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається із матеріалів справи, в серпні 2009 року між [PERSON] та особисто [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у позику відповідачеві грошову суму у розмірі 2000 доларів США, яку останній зобов'язався повернути в строк до 01 березня 2011 року, про що свідчить оригінал розписки, поданої позивачем (а.с. 37). Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цім Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Той факт, що між сторонами був укладений договір позики підтверджується розпискою від серпня 2009 року, написаною позивачем та яку відповідач власноручно засвідчив своїм підписом. За таких умов, сторони визначили зобов'язання, яке підлягає виконанню та строк його виконання, 01 березня 2011 року. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка відповідно частини 1 статті 360-7 ЦГЖ України є обов'язковою для всіх судів Украйні, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за ним договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підтвердження того факту, що розписка була складена позивачем, яка є громадянкою Російської Федерації, на території України, в м. Харкові, свідчать відомості, витребувані судом за клопотанням представника відповідача з Адміністрації Державної прикордонної служби України, Так з листа ДПС України від 28 травня 2014 року вбачається, що [PERSON] перебувала на території України в період з 21 травня 2009 року по 19 серпня 2009 року. Зазначені відомості спростовують припущення представника відповідача про складання розписки не в серпні 2009 року, а в інший час та окремо від підпису відповідача на ній. Представник відповідача [PERSON], маючи намір підтвердити суду ті обставини, що відповідач не ставив свого підпису в розписці, подав суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Під час роз'яснення сторонам у справі відповідний прав та обов'язків, передбачених ст.ст. 86, 143, 145, 146 ЦПК України, представник [PERSON] підтвердив суду згоду відповідача [PERSON] на здійснення оплати судової експертизи. Ухвалою суду від 28 травня 2014 року у справі за клопотанням представника відповідача [PERSON] було призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора М.С. Бокаріуса. 05 серпня 2014 року до суду надійшло повідомлення комісії експертів ХНДІСЕ № 6589/6590 від 30 липня 2014 року про неможливість надання висновку у цивільній справі через невиконання відповідачем клопотання експерта про подання додаткових матеріалів і зразків та проведення оплати вартості експертизи. Таким чином, доводи представника відповідача відносно того, що розписка підписана не [PERSON], були предметом розгляду по даній справі. Але будь-яких доказів на підтвердження таких заперечень представником відповідача до та під час судового розгляду не надані, не зважаючи на сприяння суду всебічному і повному з'ясуванню обставин справи відповідно до ст. 10 ЦПК України. Згідно зі ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи те, що проведення експертизи за ухвалою суду виявилося неможливим через ухилення відповідача від подання експертам необхідних матеріалів, суд вважає встановленим той факт, що розписка про отримання від [PERSON] грошей у борг підписана саме відповідачем [PERSON] До теперішнього часу відповідач не повернув позивачу борг за договором позики і від повернення відмовляється, а тому з відповідача підлягає стягненню борг в сумі 23446,40 грн., що є еквівалентом 2000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України 11,7232 грн. за один долар США на день подання позивачем уточнень до позовних вимог (2000,00 х 11,7232 = 23446,40). Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, він, на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором позики не виконує з 01 березня 2009 року. Три проценти річних від простроченої суми, визначені позивачем у розмірі 180 доларів США, відповідають трирічному строку невиконання відповідачем свого зобов'язання (2000,00 доларів СЩА х 3% = 60,00 доларів США х 3 роки = 180,00 доларів США), та за офіційним курсом Національного банку України 11,7232 грн. за один долар США на день подання позивачем уточнень до позовних вимог складають 2110,17 грн. (180,00 х 11,7232 = 2110,17). На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, а також суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в сумі 255,57 грн.

Outcome: approved