Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Горват Іван Іванович, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 25 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №733. В обґрунтування позову посилається на те, що 25.10.2003 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб. За час шлюбу, [INFO] в подружжя народилась спільна дитина - [PERSON] . Вказує, що за темпоральний проміжок часу між сторонами життя у складі подружжя не склалось, що має відображення в наступному: через несумісність характерів, стосунки із відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння, виникла неповага один до одного та на даному підґрунті виникли сварки, що відображається на їх спільній дитині. Зазначає, що проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Спору про поділ майна та про визначення місця проживання спільної дитини на даний час немає. Примирення та збереження шлюбу (сімейних відносин) подружжя є безпідставним. Процесуальні дії по справі: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання, була повідомлена належним чином. При цьому, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, згідно якої просить провести розгляд справи без участі сторони позивача, вимоги, зазначені в позовній заяві про розірвання шлюбу підтримують в повному обсязі. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 25 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №733. Прізвище після одруження: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] » (а.с. 7). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 жовтня 2007 року, яке видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, вбачається, що сторони записані батьками [PERSON] , [INFO] . Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги зазначені у позовній заяві обставини, що сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Позивач примирення вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємовідносин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, та таке буде суперечити інтересам одного з подружжя, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] бажає залишити прізвище « [PERSON] », у зв`язку із чим суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище позивача не змінювати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №0.0.1995893440.1 від 28.01.2021 року [PERSON] за подання до суду позовної заяви сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110-112, 113, 114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 76-81, 141, 142, 247, 263-265, 280-283, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved