Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON], [INFO], 19 вересня 2018 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [INFO], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку №12 з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул. Володимира Великого (Дзержинського) в смт. Голованівськ Кіровоградської області, в якому зареєстрований відповідач. Представник позивача зазначає, що відповідач з 2011 року фактично не проживає в зазначеному будинку. Наявність за адресою належного позивачу будинку реєстрації місця проживання особи, яка насправді там не проживає істотно впливає на обсяг прав позивача, у тому числі щодо розпорядження належним чином майном та щодо витрат на утримання будинку, отримання субсидії і т.і. Представник позивача вказує, що відповідач не проживає за вказаною адресою, відносини позивач з ним не підтримує, точне місцезнаходження його на даний час невідоме. Інформацію щодо дійсного місця проживання відповідача позивач отримує від спільних знайомих, яка не може бути достовірною. Будь-яких поважних причин, які б обєктивно перешкоджали проживанню відповідача за місцем його реєстрації не існує, перешкоди у користуванні житловим будинком позивачем відповідачу не чиняться. Представник позивача вважає, що оскільки відповідач у належному позивачу будинку не проживає більше одного року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування цим будинком. У звязку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 383, 391, 405, 406 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), представник позивача просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком №12, який розташований по вул. Володимира Великого в смт. Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 03 жовтня 2018 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленнями про отримання судових викликів, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, відзиву чи заперечень на позов не подав. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України). В силу частин 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку №12 з надвірними будівлями, розташованого по вул. Дзержинського в смт. Голованівськ Кіровоградської області, на підставі договору дарування жилого будинку від 19.04.2000, посвідченого 19.04.2000 державним нотаріусом Голованівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1298 (а.с. 12). Відповідно довідки Голованівської селищної ради Кіровоградської області від 11.09.2018 за №2502, відповідач зареєстрований [INFO] (а.с. 14). Як вбачається з копії домової книги житлового будинку №12, розташованого по вул. Володимира Великого в смт. Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області, місце проживання відповідача зареєстроване за цією адресою з 27.08.2008 (а.с. 13). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї позивача, складеного 11.09.2018 комісією в складі: депутата Голованівської селищної ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON], в домоволодінні за адресою по вул. Володимира Великого, 12 в смт. Голованівськ Кіровоградської області зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO] та його дружина [PERSON], [INFO], а син [PERSON], [INFO] зареєстрований за зазначеною адресою, однак не проживає з 2011 року (а.с. 15). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За нормами ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР). Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, судом встановлено, що відповідач, який доводиться сином позивачу та з яким припиненні сімейні відносини, у житловому будинку №12 по вул. Володимира Великого в смт. Голованівськ Кіровоградської області, що належить на праві приватної власності позивачу, більше року (з 2011 року) не проживає, про причини відсутності за місцем реєстрації понад один рік суду не повідомив, а тому суд приходить до висновку про відсутність таких причин. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратив право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує останнього у розпорядженні належним йому будинком. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції №77364 від 14.09.2018 (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., що підлягає відшкодуванню відповідачем. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved