Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2018 року звернулась до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 64 208,05 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04.08.2014 року з відповідача на її користь були стягнуті аліментів на утримання їх спільних дітей - сина [PERSON] та доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Також, у встановленому порядку, позивачем було отримано та пред'явлено виконавчий листа до відповідного органу виконавчої служби, з метою примусового виконання вищевказаного судового рішення. Оскільки, відповідач усіляко ухиляється від виконання свого прямого обов'язку щодо утримання спільних з позивачем дітей, за ним станом на 10.10.2018 року утворилась заборгованість у сумі 64 208,05 грн., а тому позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення ним сплати аліментів, розмір якої відповідно до розрахунку позивача становить 448 012,10 грн., однак відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, позивач просила стягнути з відповідача неустойку у сумі 64 208,05 грн., а також стягнути з відповідача витрати понесені нею на отриману правову допомогу в сумі 7 000,00 грн. Ухвалою судді від 06.11.2018 року було відкрито провадження у даній справі, та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) у судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов, що міститься в матеріалах справи, просили суду відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Позивач 19.12.2015 року, у зв'язку із укладенням шлюбу, змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04.08.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві від 07.02.2018 року було відкрито виконавче провадження № 55728223 з виконання виконавчого листа № 753/9293/14, виданого 24.01.2018 року Дарницьким районним судом м.Києва на примусове виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання спільних дітей. З наданого суду перерахунку розрахунку заборгованості № 55728223/5 від 14.09.2018 року, вбачається, що так як, боржником (відповідачем) довідки з місця роботи до державного виконавця не надавались тому, розрахунок заборгованості проводився згідно інформації Головного управління статистики у м.Києві щодо розміру середньмісячної заробітної плати на одного середньооблікового штатного працівника по м.Києву починаючи з 01.10.2015 року по 01.05.2016 року. Станом на 31.08.2018 року заборгованість по аліментам становить 64 208,05 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як зазначає позивач у поданій нею позовній заяві, у зв'язку із тим, що відповідач прострочує сплату аліментів на утримання спільних дітей, позивач на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, змушена була звернутись до суду із позовом про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, яка складає 64 208,05 грн., та яка обрахована позивачем межах періоду з 01.10.2015 року по 10.10.2018 року. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). У відповідності до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до поданого суду остаточно проведеного розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів, здійсненого державним виконавцем, з урахуванням усіх здійснених відповідачем платежів, станом на день проведення розрахунку, а саме - 14.09.2018 року, за відповідачем наявна заборгованість по сплаті аліментів у загальному розмірі 64 208,05 грн., яка була погашена відповідачем 10.10.2018 року, згідно банківської квитанції від 10.10.2018 року. Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. При цьому, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-94цс15. Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується. Позивачкою пред'явлені вимоги про стягнення пені за період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року в сумі 64 208,05 грн., однак із методикою проведення розрахунку неустойки за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів, суд погодитися не може, оскільки позивач, при нарахуванні пені, використовує кількість днів (одних і тих самих днів) для нарахування заборгованості у кожномі місяці. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів просточення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. А тому, враховуючи період за який позивач проситься суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, судом було проведено власний розрахунок розміру неустойки згідно із вказаними нормами, який збігається із розрахунком наданим відповідачем, що в результаті склав 19 795,30 грн. Даний розрахунок було проведено за наступною формулою: сума заборгованості станом на 30 число місяця у якому не сплачено аліменти / 100% х кількість днів у місяці, в якому виникла така заборгованість = розмір неустойки. Таким чином, розмір неустойки за прострочення сплати відповідачем аліментів було визначено підсумовуванням суми неустойки за кожен місяць, у якому відповідачем не сплачувались аліменти: 1557,94 грн. (вересень 2015) + 417,36 грн. (жовтень 2015) + 708,90 грн. (листопад 2015) + 564,40 грн. (грудень 2015) + 736,35 грн. (січень 2016) + 472,89 грн. (лютий 2016) + 864,28 грн. (березень 2016) + 822,80 грн. (квітень 2016) + 475,83 грн. (травень 2016) + 440,33 грн. (червень 2016) + 501,59 грн. (липень 2016) + 494,01 грн. (серпень 2016) + 535,70 грн. (вересень 2016) + 553,62 грн. (жовтень 2016) + 535,70 грн. (листопад 2016) + 569,03 грн. (грудень 2016) + 665,25 грн. (січень 2017) + 374,58 грн. (лютий 2017) + 413,78 грн. (березень 2017) + 401,33 грн. (квітень 2017) + 726,26 грн. (травень 2017) + 177,41 грн. (червень 2017) + 618,11 грн. (липень 2017) + 617,87 грн. (серпень 2017) + 131,20 грн. (вересень 2017) + 277,49 грн. (жовтень 2017) + 979,45 грн. (листопад 2017) + 882,39 грн. (грудень 2017) + 994,02 грн. (січень 2018) + 968,02 грн. (лютий 2018) + 20,52 грн. (березень 2018) + 223,80 грн. (квітень 2018) + 452,34 грн. (травень 2018) + 305,29 грн. (червень 2018) + 315,46 грн. (липень 2018) = 19 795,30 грн. А відтак, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який призначені за судовим рішенням аліменти за вказаний період своєчасно та у визначеному розмірі не сплачував, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 19 795,30 грн. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору під час подання позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача на користь держави. Крім того, згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підставі викладеного, при вирішенні розподілу судових витрат у справі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені неї витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн.

Outcome: partial