Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON], [PERSON] 05 липня 2017 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування посилаючись, що 03 листопада 1996 року померла [PERSON], якій належала земельна частка (пай) розташована на території с. Запсілля Кременчуцького району Полтавської області, спадщину після якої прийняла [PERSON], однак не оформила спадкових прав померла 06 березня 2007 року. Вони являються спадкоємцями її майна за заповітом, але державний нотаріус Козельщинської державної нотаріальної контори відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Просили визнати за ними право власності на земельну частку (пай) площею 6,47 умовно кадастрових гектарів, розташовану на території с. Запсілля Кременчуцького району Полтавської області в порядку спадкування після померлої 06 березня 2007 року [PERSON]. Представник позивачів за угодою адвокат [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] територіальна громада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у відсутність їх представника та винести рішення на розсуд суду. Третя особа Козельщинська державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа Міськрайонне управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засіданні свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судового повідомлення. Суд, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 03 листопада 1996 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 334073 виданим повторно 15 вересня 2016 року Кременчуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 23. Відповідно до довідок Міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 30 червня 2017 року за № 108/152-17 та 03 жовтня 2016 року № 29-1617-99.7-1257/0/2-16 [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0208670 зареєстрованого за № 52 від 11.01.1997року, який не витребуваний, належала земельна частка (пай) площею 6,47 га в с. Запсілля Кременчуцького району Полтавської області. Отже, спадковим майном є земельна частка (пай) площею 6,47 га розташована в с. Запсілля Кременчуцького району Полтавської області. Спадщину після [PERSON] прийняла [PERSON] відповідно до рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 06 березня 2017 року, але не оформила спадкових прав. 06 березня 2007 року в с. Бутенки Козельщинського району Полтавської області померла [PERSON] відповідно до свідоцтва І-КЕ № 063565 виданого 06 березня 2007 року Пісківською сільською радою Козельщинського району Полтавської області, актовий запис 05. З заявою про прийняття спадщини до Козельщинської державної нотаріальної контори Полтавської області звернулися [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями [PERSON] за заповітом, посвідченим 29 червня 2005 року секретарем Пісківської сільської ради Козельщинського району Полтавської області та зареєстрованим в реєстрі за № 58. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. 24 червня 2017 року державний нотаріус Козельщинської державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1,2 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При таких обставинах суд приходить до висновку, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] набувають право власності в порядку спадкування на вищевказану земельну ділянку. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved