Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] 14 серпня 2017 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 4,2201 га, яка розташована на території Мурафської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 липня 2013 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з земельної ділянки площею 4,2201 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І - ХР № 105945. За життя 23.05.2013 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого вона вказану земельну ділянку заповіла позивачу. На даний час позивач виявив намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті [PERSON], оскільки являється спадкоємцем за заповітом, в звязку з чим за захистом та визнанням своїх законних прав та інтересів звернувся до суду з позовом та прохає: поновити строк звернення до суду з даним позовом та визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. У відкрите судове засідання представник позивача не зявився, однак надав суду заяву про підтримання вимог та про слухання справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав заяву про слухання справи у його відсутність та не заперечував проти позову. Представник відповідача - Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, в судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву про слухання справи у її відсутність та проти позову не заперечувала. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 02 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І - ВЛ № 397284, відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,2201 га, яка розташована на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І - ХР № 105945, копія якого мається в матеріалах справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Згідно заповіту, посвідченого 23.05.2013 року державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованого у реєстрі за № 429, [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І - ХР № 105945 заповіла позивачу [PERSON]. На день смерті заповідача заповіт не відмінявсь та не скасовувався. Також спадкоємцем майна [PERSON]Г є її син [PERSON], який від прийняття спадщини відмовився, про що свідчить відповідна заяви. Інших спадкоємців, які б мали обовязкову частку в спадщині, немає, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.09.2017, з якої вбачається, що у Спадковому реєстрі за параметрами запиту: [PERSON] інформація відсутня. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І - ХР № 105945. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо поновлення йому строку на звернення до суду з позовною заявою, оскільки суд вважає, що позивачем строк звернення до суду з позовною заявою пропущено з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті заповідача [PERSON] має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved