Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

[PERSON] 10 травня 2019 року звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 17.04.2019 року становить 35712 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала начальником бюро ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА». 22.10.2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Станом на день звільнення з роботи відповідач не виплатив їй заборгованість із заробітної плати. У зв?язку з цим вона звернулася до суду і 03.12.2018 року Залізничним районним судом м. Львова було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь 59533, 90 грн. заборгованості по заробітній платі, яку відповідач виплатив в повному обсязі 17.04.2019 року. Просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.10.2018 року по 17.04.2019 року у розмірі 35712 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, поважних причин такого суду не повідомив. Разом з тим, уповноважений представник відповідача подав суду заяву від 05.06.2019 року №562-958, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» повністю погоджується з позовними вимогами [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 35669,84 грн. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.10.1998 року по 22.10.2018 року працювала на посаді начальника бюро ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», що підтверджується копією трудової книжки /а.с.3/. Відповідно до довідки ДП «ЛДЗ «Лорта» № 300 від 14.11.2018 року заборгованість відповідача по заробітній платі станом на 14.11.2018 року перед позивачем складає 59533,90 грн., а середньоденна заробітна плата 357,34 грн. /а.с.5/. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 03.12.2018 року Залізничним районним судом м. Львова винесено судовий наказ, відповідно до якого з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» стягнуто на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 59533,90 грн. /а.с.8/. Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень, даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно даних поточної виписки за контрактом від 03.05.2019 року фактичний розрахунок відповідачем з позивачем проведено 17.04.2019 року, що підтверджує представник відповідача в адресованій суду заяві від 05.06.2019 року №562-958 /а.с.4/. Згідно довідки №299 від 14.11.2018 року середньоденна заробітна плата позивача за період /серпень-вересень 2018 року/ становить 357,34 грн. /а.с.5/. Позивач в позовній заяві провела розрахунок середнього заробітку, з якого вбачається, що її середньоденний заробіток за період 22.10.2018 року по 17.04.2019 року становить 288 грн.; з дня її звільнення по день фактичного розрахунку 17.04.2019 р. - 124 робочих днів, тому станом на 17.04.2019 року її середній заробіток становить 288 грн. х 124 робочих днів = 35712 грн. При цьому, із довідки №234 від 03.06.2019 року, наданої ДП ЛДЗ «ЛОРТА», вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 287,66 грн., без урахування податків та зборів, а середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати станом на 17.04.2019 року за 124 робочих днів становить 35669,84 грн. Враховуючи наведене, проведений розрахунок позивачем до уваги не приймається, оскільки у такому невірно розраховано середньоденну заробітну плату, а розрахунок ДП ЛДЗ «ЛОРТА» проведений у відповідності до зазначеного Порядку і такий приймається судом. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення і що з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 22.10.2018 року по 17.04.2019 року у розмірі 35669,84 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України, а в решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 судового збору. /а.с.13/.

Outcome: partial