Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] 22.06.2017 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування її квартирою № 2 по вул.Огороднікова, 4 в м. Новоград-Волинський та зняти його зреєстраційного обліку за даною адресою. Свої вимоги мотивує тим, що їй та її сину [PERSON], [INFO], належить на праві власності квартира [ADDRESS] (їй належить 2/3 частини квартири, а сину 1/3 частини). Відповідач був співвласником цієї квартири, приватизувавши 1/3 частини в 2008р. Дана квартира була приватизована сторонами та сином позивача по 1/3 частині кожному. Але в 2014р. відповідач подарував позивачеві свою 1/3 частину, про що між ними було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Стверджує, що відповідач проживав в даній квартирі до 1995р., потім він проживав у родичів в Мінську, а вже з 2014р. переїхав до Криму. Однак він не знявся з реєстрації за даною адресою. На сьогоднішній час реєстрація в помешканні відповідача перешкоджає позивачу в розпорядженні житлом. З метою захисту своїх прав змушена звернутись до суду. В судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, за місцем рестрації. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд проводить розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що проживають у [INFO]. Щоб у вказаній квартирі проживав відповідач не бачили. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що є знайомими позивача. Знають її племінника [PERSON]. Він у квартирі [ADDRESS] постійно не проживав. Лише приїздив у гості. Останній раз його бачили влітку 2014 року, до подій на сході країни. Суд заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло: [PERSON], [PERSON], [PERSON], являлись співвласника квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7). 14.11.2014р. відповідач [PERSON] подарував позивачу [PERSON] свою частину квартирі в частці 1/3, про що було укладено договір дарування між сторонами (а.с.8-9). Відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується адресною довідкою Новоград-Волинського відділу ведення реєстру територіальної громади та довідкою КП «Новоград-Волинськжитлосервіс» від 15.06.2017 року (а.с. 12, 19). Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою 02.12.2005 року підтверджується і відомостями будинкової книги (33-36). Також встановлено, що з 2014 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, його особисті речі відсутні в квартирі, що підтверджується актами обстеження від 15.06.2017 року, складеними депутатом Новоград-Волинської міської ради [PERSON] в присутності власника квартири [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Факт відсутності відповідача за адресою: [ADDRESS] з 2014 року підтверджується також поясненнями свідків, безпосередньо допитаних в судовому засіданні. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність»). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відмову відповідача в добровільному порядку знятися з реєстрації, суд вважає порушенням прав власника [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] щодо вільного розпорядження своєю власністю (обмежує власника в праві розпорядження - продати, обміняти квартиру, оформити субсудію). Стаття 405 ЦК України визначає, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач, як член сімї власника житла, не проживає за місцем реєстрації понад рік, точніше з 2014 року по вересень 2017 року, не повідомив про поважні причини своєї відсутності за місцем проживання, домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право на користування житлом позивача. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. З відповідача також належить стягнути судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved