Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з первісним позовом до [PERSON], виконавчого комітету Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просять визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 17745 виданий 23.12.1997 року, скасувати його державну реєстрацію та заборонити відповідачам чинити перешкоди у користуванні земельною по вул. Лісній, 28, с. Зубра, Пустомитівського району, Львівської області. Судом було залучено в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON], як спадкоємців [PERSON], оскільки такий помер. Свої вимоги мотивують тим, що вони являються спадкоємцями майна своєї матері, [PERSON], яка померла 11.05.2001 року, а саме житлового будинку. До належної їм частини житлового будинку належать такі господарські будівлі та споруди : сарай, літня кухня, вбиральня, хвіртка, огорожа та колодязь. Інші частина будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням виконавчого комітету Зубрянської сільської ради від 10.04.1997 року № 30 [PERSON] була передана у приватну власність присадибна земельна ділянка площею 0, 0906 га та під розширення особистого підсобного господарства площею 0, 1027 га. та 23.12.1997 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю. 11.09.1999 року рішенням Зубрянської сільської ради № 52 державний акт було скасовано, а рішення № 30 відмінене. Рішення № 52 було прийняте на підставі висновку погоджувальної комісії, яка встановила, що на земельній ділянці площею 0, 0906 га, переданій у власність [PERSON], знаходиться господарська будівля гр. [PERSON] Господарською будівлею (стайнею) весь час користувалися позивачі та їхня родина, а тому земельна ділянка на якій знаходиться ця будівля не могла бути передана в приватну власність [PERSON] Скасувавши рішення № 30, Зубрянська сільська рада не перевищила своїх повноважень, а державний акт незважаючи на те, що був скасований органом місцевого самоврядування, підлягає скасуванню в судовому. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою вул. Лісна, 28, с. Зубра, Пустомитівського району, Львівської області шляхом знесення самочинної збудованої прибудови та не залишати автомобіль, інші транспортні засоби чи майно на земельній ділянці. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється дочкою та єдиним спадкоємцем після смерті батька, [PERSON], який помер 17.01.2013 року, зокрема будинковолодіння та приналежної земельної ділянки. Рішенням виконавчого комітету Зубрянської сільської ради № 30 від 10.04.1997 року [PERSON], було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 1933, з них 0, 090 га присадибна ділянка, на підставі якого 23.12.1997 року видано державний акт на право приватної власності на землю. Підставою для визнання недійсним державного акту на яку покликаються позивачі за первісним позовом, є те, що на спірній земельній ділянці розташований належний їм сарай, однак такий сарай збудований незаконно, без відповідного на те дозволу. Щодо рішення Зубрянської сільської ради № 52 від 11.09.1999 року, яким державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був скасовано, то таке рішення не слід брати до уваги, оскільки воно прийняте в порушення вимог ЗК України та ЗУ «Про власність». На сьогоднішній день спірною земельною ділянкою користується позивач за зустрічним позовом, а відповідачі чинять перешкоди. Перешкоди полягають в тому, що відповідачі постійно залишають автомобіль на спірній земельній ділянці. Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак зявився позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та їх представник [PERSON] які заявлені позовні вимоги підтримали просили такі задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити та застосувати строки позовної давності. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не зявилась, однак зявився її представник [PERSON] який щодо задоволення первісного позову заперечив та задоволенні такого просив відмовити у звязку з пропуском строку давності звернення до суду, а зустрічний позовом просив задовольнити з підстави викладеній в позовній заяві. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання зявився, просив у задоволенні первісного позову відмовити. Представник відповідача за первісним та третьої особи за зустрічним позовом виконавчого комітету Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не зявився не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши думку сторін та їх представників, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, до суд прийшов до висновку первісний позов слід задовольнити частково у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено та стверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.06.2006 року та 03.07.2006 року, що [PERSON] та [PERSON] є власника по 1/4 частині житлового будинку № 28, по вул. Лісна, с. Зубра, Пустомитівського району, Львівської області. Вищевказане майно вони успадкували після смерті [PERSON], яка померла 11.05.2001 року. Власником 1/2 частини вищевказаного будинку являється [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності серії КММ № 013886 від 21.02.2002 року. [PERSON] помер 17.01.2013 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 309597. Спадкоємцями після його смерті є [PERSON], [PERSON]. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Зубрянської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області № 30 від 10.04.1997 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність присадибну ділянку площею 0, 0906 га під розширення особистого підсобного господарства в межах села площею 0, 1027 га. На підставі вищевказаного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЛВ № 17745 на земельну ділянку площею 0, 1933 га розташовану в с. Зубра, Зубрянської сільської ради для обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 6 ЗК України 1990 року (який діяв на момент виникнення правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Ст. 42 ЗК України 1990 року передбачала, що громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Відповідно до п. 9 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Так, судом встановлено Зубрянська сільська рада 11.09.1999 року прийняла рішення № 52, яким скасувала державний акт на право приватної власності на землю, серії ЛВ17745, виданий виконкомом Зубрянської сільської ради 23.12.1997 року гр. [PERSON] та відмила рішення виконкому № 30 від 10.04.1997 року Зубрянської сільської ради «Про приватизацію земельних ділянок» гр. [PERSON] У постанові Верховного суду від 22.05.2013 року (справа №6-33цс13) міститься висновок про те, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Частина 1 ст.15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання ст. 13 ЦК України, захист прав і свобод людини і громадянина судом ч.1 ст.55 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Статтею 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Також судом встановлено та сторонами не заперечується, що на земельній ділянці на яку видано спірний державний акт, знаходиться господарська будівля (сарай), якою користувалась [PERSON], яка померла 11.05.2001 року, після її смерті будівлею користувалась [PERSON]. Згідно акту обстеження технічного стану господарської будівлі, проведеної Пустомитівською районною державною адміністрацією, вбачається вищевказана будівля побудова в перших десятиріччях ХХ сторіччя. Тобто на момент виділення земельної ділянки [PERSON] та видачі спірного державного акту на ній була розташована господарська будівля (сарай), яким користувалися сторона позивача за первісним позовом. Тобто орган місцевого самоврядування не мав правової підстави виділяти таку земельну ділянку [PERSON]. Тому враховуючи все вищенаведене. позовні вимоги в частині визнання недійсним державного акту та скасування його реєстрації слід задовольнити. Щодо позовних вимоги за первісним позовом Шарко [PERSON] [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою та зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудовано прибудови та зобовязання не залишати автомобіль, інші транспортні засоби, майно на ній, то в задоволенні таких слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1\~ст. 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін\~\~ та\~\~ інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.16 ч.2 п.3 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи є припинення дії, що порушує право. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так судом встановлено що позивачі за первісним та зустрічним позовом не є власниками спірного майна, а саме земельної ділянки, тому вони не можуть вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном яке їм на праві власності не належить. Також сторонами не надано жодного доказу на підтвердження того, що їм створюються перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою. Щодо клопотання [PERSON] про застосування до зустрічного позову строку позовної давності, оскільки позивачами пропущено строк звернення до суду з позовною заявою, то у задоволенні такого слід відмовити, оскільки позовна давність до вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном не застосовується, оскільки порушення прав триває у часі. Щодо клопотання представника [PERSON] [PERSON] про застосування строку позовної даності до первісного позову, а саме до вимог про визнання недійсним державного акту на право приватної власності від 23.12.1997 року то у задоволенні такого слід відмовити, оскільки строк позовної давності ними не пропущено, оскільки з моменту, від якого позивачі [PERSON] та [PERSON] довідалися про порушення свого права, вони здійснювали захист свого порушеного права шляхом неодноразового звернення до суду, а саме 26.07.2002 року Зубрянська сільська рада звернилась до суду з вимогами про скасування своїх рішень № 52 та № 30, визнання недійсним державного акту. 09.12.2002 року [PERSON] подав зустрічний позов до Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та [PERSON] про скасування рішення Зубранської сільської ради № 52 та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 03.02.2002 року зустрічну позовну заяву [PERSON] за його заявою залишено без розгляду. 17.08.2005 року [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], виконкому Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання недійсним державного акту, 28.10.2005 року провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] закрито, оскільки справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. [PERSON] та [PERSON] 01.07.2010 року звернулися до суду з позовною заявою в порядку адміністративного судочинства про визнання протиправним рішення та визнання нечинним державного акту, ухвалою від 24.01.2016 року у відкритті провадження було відмовлено, оскільки вказану заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. 13.05.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися повторно до суду з даним позовом, тому все вищенаведене свідчить про періодичне переривання позовної давності, строк якої визначений ст.257 ЦК України, до звернення в суд із цим позовом, не сплив. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційна до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial