Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказала, що з 20.07.2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Макарівського районного суду Київської області №370/1729/17 від 06.12.2017 року було розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилась донька, [PERSON] , [INFO] , яка від народження та на дату звернення до суду постійно проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні та вихованні. Відповідач [PERSON] з вересня 2016 року проживає окремо та кошти на утримання дитини надає нерегулярно та виключно за попередньою вимогою. Також позивач вказала, що окрім спільної з відповідачем доньки, має сина [PERSON] , [INFO] , а тому на даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується відповідною довідкою з УСЗН Макарівської РДА. На скільки їй відомо відповідач працює малярем на заводі «Антонова» та має стабільний дохід. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30% від усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, допустивши негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 25.01.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 23.03.2021 року до суду поштовим відправленням №0407139208881, у строк та у порядку, встановленому судом від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погодився з викладеними позивачем у позові обставинами. Так, відповідач не погоджується з доводами позивача, що донька з народження проживає з позивачкою, оскільки з дати укладення шлюбу 20.07.2013 року по вересень 2016 року вони з позивачкою проживали разом, а з самого народження доньки по вересень 2016 року донька проживала разом з обома батьками. Відповідач погоджується, що зобов`язаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття, а грошові кошти на утримання доньки він надає за їх необхідності самій дитині, донька сама повідомляє батьку скільки коштів їй необхідно і коли. Позивач же не вимагала у відповідача регулярного утримання дитини. Враховуючи наведене просив суд позовні вимоги про стягнення з нього аліментів у розмірі 30% всіх видів його заробітку задовольнити частково, враховуючи, що згідно вимог ч. 5 ст. 183 СК України передбачено, що розмір аліментів на одну дитину не може перевищувати ј частини заробітку платника аліментів, що становить 25%. Про себе зазначив наступне: проблем зі здоров`ям немає; у відповідача інших дітей, непрацездатних дружини, батьків немає; у власності нерухомого та рухомого майна немає, на даний час звільнений з роботи ДП «Антонова», на підтвердження чого надав копію трудової книжки, наразі знаходиться у пошуку іншої роботи. Відповіді на відзив позивач суду не надала. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що згідно рішення Макарівського районного суду Київської області від 06.12.2017 року у справі №370/1729/17, яке набрало законної сили 19.12.2017 року (а.с. 10), шлюб зареєстрований 20.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження а.с. 8). Як вбачається з довідки №388, виданої 01.12.2020 року Яблунівською сільською радою, [PERSON] , 1995 р.н., зареєстрована зі своєю донькою, [PERSON] , 2013 р.н., за адресою: [ADDRESS] , дитина знаходиться на її утриманні (а.с. 11). Батько дитини, відповідач [PERSON] , нерегулярно, але періодично надає кошти на утримання доньки, що визнається обома сторонами. Окрім спільної з відповідачем доньки, позивач має сина, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження а.с. 9), а тому на даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується відповідною довідкою з УСЗН Макарівської РДА (а.с. 12). Відповідач звільнений з ДП «Антонова» за власним бажанням 17.03.2021 року (копія трудової книжки а.с. 43). Як вказав сам відповідач у відзиві, на його утриманні інших дітей, непрацездатних дружини та батьків немає. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 180-183 СК України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Посилання відповідача у відзиві, що при визначені розміру аліментів слід врахувати вимоги ч. 5 ст. 183 СК України, відповідно до яких розмір аліментів на одну дитину становить одну чверть заробітку (доходу) платника аліментів, суд не бере до уваги, оскільки вони стосуються спрощеного розгляду питання стягнення аліментів саме в порядку наказного провадження (тобто про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір) та передбачають стягнення аліментів у гарантованому мінімальному розмірі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням встановлених обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач-батько повинен утримувати доньку до досягнення нею повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено, а з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, а також з врахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, розмір заявлених до стягнення аліментів відповідає вимогам закону та інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати за позовні вимоги про стягнення аліментів компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати і відсутні особи, які їх понесли. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved