Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позову позивач зазначила, що 19.03.2018 року вона надала в борг відповідачеві [PERSON] кошти в сумі 200 000 гривень. На підтвердження отримання від позивача вищевказаних коштів, позивач взяв з відповідача розписку, написану [PERSON] власноруч та в якій він зобов`язувався повернути вказані кошти до 04.11.2018 року. На вимогу позивача повернути позичені кошти, відповідач зобов`язання не виконав, що і стало приводом для звернення позивача до суду. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву та інших заяв чи клопотань не подано. Про судовий розгляд відповідач повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Як вбачається з розписки про отримання позики, 19.03.2018 року [PERSON] отримав в позику грошові кошти в сумі 200 000 гривень, без будь-яких відсотків, які зобов`язався повернути 04.11.2018 року. На вимогу позивача про повернення позичених коштів в строк до 04.11.2018 року, відповідач [PERSON] зобов`язання по борговій розписці не виконав. У відповідності до частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Статтею 545 Цивільного кодексу України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальнику, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження не повернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал розписки від 19.03.2018 року. Ці обставини, з урахуванням вимог статті 545 Цивільного кодексу України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Статтями 526 та 629 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З наявної в матеріалах справи розписки від 19.03.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] в строк до 04.11.2018 року, відповідач [PERSON] обов`язок не виконав. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 200 000 гривень. У відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved