Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] звернулись до Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси з\~позовною заявою\~до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на частку нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 05.02.1998 року між ними та відповідачами по справі, було укладено договір купівлі-продажу 51/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який було посвідчено на Одеській Новій Біржі. Однак, даний договір не відповідає вимогам законодавства у зв`язку з цим, позивачі змушені звернутись до суду з позовом про визнання його дійсним, а також визнання права власності на частку нерухомого майна. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачам відповідь на відзив. В судове засідання позивачі не з`явились, разом з цим звернулись на адресу суду зі спільною заявою про слухання справи за їх відсутності, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та у разі відсутності відповідачів не заперечують з приводу заочного розгляду справи (а.с.55). Відповідачі: [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] в судове засідання також не з`явились, про час та місце розгляду справи були сповіщенні за адресою місця реєстрації ( [ADDRESS] ), причини не явки суду не повідомили, заяв про відкладення слухання справи або відзиву на позов не надали (а.с.53-54), що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна 194/98 від 05.02.1998 року укладеного на Одеській Новій Біржі Железнякова Лариса Павлівна, що діяла також від імені та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , що також діяла від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили 51/100 домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській Новій Біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». В подальшому, позивачі зазначений договір купівлі-продажу квартири зареєстрували в КП ОМБТ та РОН про що зроблено запис 1241 стр200 кн.133 пр. від 10.02.1998 року, що підтверджується відповідною відміткою на договорі купівлі-продажу. Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописку) № 423 від 27.07.2018 року, в будинку [ADDRESS] (п/б) зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] (а.с.19). Реєстрація позивачів за зазначеною адресою у домоволодінні також підтверджена Відомостями № П1-117584-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 23.06.2020 року (а.с.23). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] , свідоцтво про смерть видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції (серія [NUMBER] ) (а.с.20). [PERSON] померла [INFO] , свідоцтво про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (серія [NUMBER] ) (а.с.21). Крім іншого, позивачами у позові поставлено питання щодо визнання за позивачем [PERSON] права власності на 51/500 частину домоволодіння. На обгрунтування вказаної позиції, позивачами зазначено, що під час реєстрації домоволодіння [PERSON] , не ввійшов до реєстрації з зазначенням частки в домоволодіння у зв`язку цим, є потреба у визнанні за останнім права власності на належну йому частку в домоволодінні. Так, судом досліджено лист КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 12.06.2020 року № 2880-07/936-78 виданого на ім`я Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. згідно якого вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу № 194/98, зареєстрованого на Одеській Новій Біржі від 05.02.1998 р. (а.с.18). При цьому, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 194/98, зареєстрованого на Одеській Новій Біржі від 05.02.1998 р., домоволодіння [ADDRESS] було куплено, зокрема, з урахуванням прав та інтересів неповнолітнього (на час вчинення правочину) [PERSON] , в інтересах та від імені якого діяла мати [PERSON] (а.с.10-11; 22). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст.316 ЦК, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~386\~Цивільного кодексу\~України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Матеріалами справи встановлено, що позивачі проживають в спірному домоволодінні, сплачують комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.24-28). Оскільки сторони виконали всі обов`язки за договором, позивачі просять визнати у судовому порядку правочин дійсним, оскільки позасудовому порядку вирішите це питання не можливо, зокрема, дана обставина перешкоджає позивачам реалізувати своє право на спадкування після смерті своїх батьків: [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивачів по справі та те, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку та зареєстровані за іншою адресою. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню, оскільки позивачі придбали домоволодіння у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі домоволодіння позивачам та виїхали з житлового приміщення, знявшись за вказаною адресою з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У зв`язку з тим, що в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову.

Outcome: approved