Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Малофєєв А.І., звернувся з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) та Чутівської селищної ради Чутівського (зараз - Полтавського) району Полтавської області (далі - Чутівська СР), третя особа - посадова особа Чутівської селищної ради Чутівського (зараз - Полтавського) району Полтавської області Лещенко А.О., про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Держави Україна в особі ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в сумі, яка буде визначена після проведення судово-психологічної експертизи. В подальшому 19.05.2021 адвокат Малофєєв А.І. надав суду заяву про зміну предмета позову від 18.05.2021, в якій просив: 1. Стягнути з Держави Україна в особі ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 108 000 грн. 2. Здійснити розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням позивачу правничої допомоги, на підставі доказів, доданих до позовної заяви та заяви про зміну предмета позову, у загальному розмірі 24 527 грн. 40 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 13.11.2019 був частково задоволений позов [PERSON] до виконавчого комітету Чутівської СР та Лещенка А.О. , третя особа [PERSON] , про визнання рішення посадової особи протиправним. Визнано рішення посадової особи Чутівської СР - доглядача кладовища Лещенка А.О. щодо здійснення підпоховання [PERSON] між місцями поховань [PERSON] та [PERSON] , з порушенням п. 1.7 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 № 193, протиправним. Стягнуто на користь [PERSON] з Чутівської СР судові витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у сумі 31 939 грн. В решті заявлених вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу відмовлено. Дане рішення суду набрало законну силу 16.12.2019. Підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, на відшкодування якої він, згідно ст. 23 ЦК України, має право, є протиправність дій Лещенка А.О. , наявність якої встановлена судовим рішенням від 13.11.2019, яким порушені його права. Внаслідок протиправного рішення Лещенка А.О. про підпоховання [PERSON] позивачу завдано значних моральних страждань та заподіяна моральна шкода, яка полягає у тім, що цим рішенням уражена пам`ять його бабусі, у нього погіршився стан здоров`я та змінився звичайний уклад життя, він тривалий час в судовому порядку доводив протиправність цього рішення та поніс значні фінансові затрати у зв`язку із захистом своїх прав. Позивач зазначав, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України, відповідно до якої обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу Україна, а тому відповідачем у справі є саме Держава Україна в особі відповідачів. Моральна шкода, завдана органами місцевого самоврядування, є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, а тому кошти на відшкодування моральної шкоди, на підставі ст.ст. 1174 та 1176 ЦК України, підлягають стягненню з Державного бюджету України через ДКС України. Ухвалою суду від 06.04.2020 по справі призначено проведення судово-психологічної експертизи відносно [PERSON] . Відповідачі відзиви на позов, а третя особа пояснення, не надали. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали і просили його задовольнити на підставі викладеного у позові та заяві про зміну предмета позову обґрунтування позовних вимог. Чутівська СР про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, представник в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив справу розглянути без їх участі та у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. ДКС України про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, проте представник в судове засідання не з`явився, причини неявки невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи не надійшло. Третя особа Лещенко А.О. про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань та заяв про перенесення розгляду справи не надав. Неявка відповідачів та третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представників, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та позиція Чутівської СР, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1 - 3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В ч. 1 та 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 13.11.2019 по справі № 550/233/17 (провадження № 2-а/550/18/19) (далі - рішення суду від 13.11.2019) був частково задоволений позов [PERSON] до виконавчого комітету Чутівської СР та Лещенка А.О. , третя особа [PERSON] , про визнання рішення посадової особи протиправним. Визнано рішення посадової особи Чутівської СР - доглядача кладовища Лещенка А.О. щодо здійснення підпоховання [PERSON] між місцями поховань [PERSON] та [PERSON] з порушенням п. 1.7 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 № 193, протиправним. Стягнуто з Чутівської СР на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у розмірі 31 939 грн. В решті заявлених вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу відмовлено. Рішення суду від 13.11.2019 набрало законну силу 16.12.2019. Згідно п. 3 - 5 висновку експерта № 505 від 31.03.2021 за результатами проведення судово-психологічної експертизи по цивільній справі № 550/237/20, провадження № 2/550/103/20, обставини, які є предметом в даній цивільній справі: незаконне рішення посадової особи Лещенка А.О. щодо місця поховання [PERSON] між могилами [PERSON] та [PERSON] , та тривалість доведення протиправності цього рішення, завдали [PERSON] моральних страждань. З огляду на інтенсивність, тривалість та широкий діапазон негативного впливу психічних страждань підекспертного на його життєдіяльність, вони є суттєвими. Суттєві моральні страждання, заподіяні [PERSON] , є психологічною підставою для правового вирішення питання про відшкодування йому моральної шкоди. В разі встановлення судом факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди, орієнтовний розмір її відшкодування, визначений за результатами даного дослідження в межах наданих матеріалів може становити 18 МЗП (мінімальних заробітних плат) (у грошовому еквіваленті сума компенсації залежить від розміру заробітної плати на момент винесення судового рішення). Згідно ч. 1, 2 п. 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У ч. 1 та 2 ст. 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Суд вважає, що внаслідок прийнятого посадовою особою Чутівської СР - доглядачем кладовища Лещенком А.О. рішення про здійснення підпоховання [PERSON] між місцями поховань [PERSON] та [PERSON] , яке було прийнято з порушенням п. 1.7 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 № 193, протиправність якого була встановлена рішенням суду від 13.11.2019, [PERSON] заподіяна моральна шкода. У ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, в разі завдання фізичній або юридичній особі шкоди незаконним рішенням посадовою або службовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень шкода відшкодовується державою; якщо шкода завдана посадовою або службовою особою органу влади Автономної Республіки Крим - шкода відшкодовується Автономною Республікою Крим; а в разі, якщо шкода завдана посадовою або службовою особою органу місцевого самоврядування - шкода відшкодовується органом місцевого самоврядування. Суд звертає увагу на те, що ст. 1176 ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу відшкодування шкоди, заподіяної йому посадовою особою Чутівської СР Лещенком А.О. , регламентує порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Враховуючи викладене, та те, що протиправне рішення про здійснення підпоховання [PERSON] між місцями поховань [PERSON] та [PERSON] прийнято посадовою особою органу місцевого самоврядування - доглядачем кладовища Чутівської СР Лещенком А.О., суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, т.я. шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями посадової особи органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відповідно до приписів ст. 1174 ЦК України, не підлягає відшкодуванню саме з Держави Україна в особі ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покласти на нього.

Outcome: dismissed