Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] 09.07.2018 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.01.1998 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26.04.2012 року. Від спільного шлюбу сторони мають двох дочок [PERSON], [INFO], яка на даний час уже повнолітня та неповнолітню [PERSON], [INFO], яка проживає біля позивача. Позивач зазначила, що вона самостійно матеріально забезпечує свою меншу дочку, дбає про її всебічний розвиток, забезпечує дитину всім необхідним для її нормальної життєдіяльності, купує харчові продукти, сезонний одяг, сплачує за навчання та за додаткові курси необхідні для розвитку дитини, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребує дитина. Натомість, відповідач ніякої участі у вихованні дочки не бере, матеріально дочку не забезпечує, аліменти не сплачує, не цікавиться шкільним життям, здоров'ям та її оздоровленням. Позивач зазначає, що 14.07.2017 року відділом виконавчої служби Голованівського районного управління юстиції повернено з виконання виконавчий документ, а саме: судовий наказ Голованівського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2012 року в зв'язку із досягненням старшою дочкою повноліття, а тому стягнення аліментів за даним виконавчим документом припинено. У зв'язку з наведеним, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 13.07.2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено до підготовчого засідання та зобов'язано орган опіки і піклування - Службу у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області подати до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, який надано суду 13.08.2018 року. 13 серпня 2018 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, відзив чи заперечення на позов не подав. Представник органу опіки і піклування-представник служби у справах дітей Голованівської районної державної адміністрації Карабенюк Т.Л. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, підтримує поданий висновок органу опіки та піклування адміністрації. За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подав до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 26.05.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2012 року між сторонами розірвано шлюб, що був укладений 10.01.1998 року (а.с. 14). Відповідно копії довідки №1922, виданої 25.05.2018 року Голованівською селищною радою Кіровоградської області, [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та сестрою [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається з копії акту обстеження умов проживання сім'ї позивача, складеного 29.05.2018 року комісією в складі депутата селищної ради [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON], сім'я позивача проживає в [ADDRESS], у власному будинку разом з нею проживає дочка [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON] за даною адресою не проживає з 08.05.2012 року, участі у вихованні дочки не приймає (а.с. 7). Згідно копії довідки за №248 та копії характеристики №247, виданих 15.05.2018 року навчально-виховним комплексом «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. ім. Т.Г. Шевченка-гімназія», [PERSON] навчається в 1-Б класі НВК «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. ім. Т.Г. Шевченка-гімназія», ввічлива, працьовита, уважна, має авторитет серед однокласників, допитлива, школу відвідує не регулярно через хворобу, виховується у неповній сім'ї. Мати дівчинки приділяє належну увагу вихованню і навчанню дочки, дбає про її всебічний розвиток, цікавиться поведінкою та успішністю дитини, відвідує батьківські збори, бере участь в організації та проведенні виховних заходів, забезпечує дитину всім необхідним для навчання. Батько дитини із сім'єю не проживає, не бере участі у вихованні дитини (а.с. 6, 9). Судовим наказом, виданим 16.03.2012 року Голованівським районним судом Кіровоградської області, з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дочки [PERSON], тобто до [INFO] починаючи з 12.03.2012 року, що підтверджується копією судового наказу (а.с. 13). Постановою Голованівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 20.09.2017 року, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON]А на користь [PERSON] на утримання дітей припинено, що підтверджується копією постанови (а.с. 12). Як вбачається з копії розрахунку заборгованості по аліментам за період з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року, виданого Голованівським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, станом на 01.08.2016 року заборгованість у відповідача перед позивачем по сплаті аліментів на утримання дітей становила 33191 грн. 10 коп., згідно розрахунку по аліментам за період з 01.08.2016 року по [INFO], виданого Голованівським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, станом на [INFO] заборгованість у відповідача перед позивачем по сплаті аліментів на утримання дітей становила 44139 грн. 60 коп. (а.с. 8, 11). Відповідно до наданого суду висновку органу опіки і піклування Голованівської райдержадміністрації Кіровоградської області від 20.07.2018 року №01-32/68/1, доцільно в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON], 1980 року народження по відношенню до [PERSON], [INFO], оскільки батько дитини не надає допомогу на утримання дочки, не спілкується з нею, не підтримує ніяких родинних стосунків, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, тобто ухилився від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дочки (а.с. 39, 40). Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року (набрала чинність для України 27.09.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Згідно положення п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] з травня 2012 року і по день розгляду справи (більше 6-ти років) не виявляв щодо дитини [PERSON] батьківського піклування, оскільки не провідував дитину, не цікавився її життям та здоров'ям, не сплачує позивачу аліментів на утримання дочки, не відвідує шкільний заклад в якому навчається дочка і таких дій вчиняти не намагався. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні, враховуючи те, що відповідач протягом шести років не здійснював жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до дитини, після звернення позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявив уваги до дитини, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відзив на позов та заперечення до суду не подав, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав, а тому підстави для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відсутні. Встановивши наявність умисних дій [PERSON] щодо невиконання батьківських обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність захисту інтересів дитини. Мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми, саме рішення суду про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини. Також, судом встановлено, що дитина, яка потребує матеріальної допомоги, проживає з матір'ю, а тому відповідач зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття та сплачувати аліменти. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, доказів про наявність інших утриманців суду не подавав. А тому, суд дійшов висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається з наданої квитанції за №1257-4214-5386-0769 від 11.06.2018 року (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за одну вимогу про позбавлення батьківських прав, що підлягає відшкодуванню. Разом з тим, враховуючи задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів, з відповідача мають бути також стягнуті 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні у зв'язку з відсутністю таких заходів. На підставі викладеного та

Outcome: approved