Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2015 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про визнання депозитних вкладів, здійснених [PERSON] в Кредитній спілці «Істок» в період з 2012 року по 2014 рік на загальну суму 377342,79 грн спільним майном подружжя [PERSON] і [PERSON] і визнати за нею позивачкою право власності на 1\\2 частину депозитних вкладів. Надалі позивач неодноразово надавала заяви про уточнення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав такі вимоги: визнати грошові кошти, розміщені [PERSON] на депозитних рахунках в КС «Істок» за договором № ДД-804 від 06.02.2012 року, за Договором №ДД -849 від 12.09.2012 року, за Договором №ДД-896 від 07.08.2013 року, за договором №ДД-921 від 17.03.2014 року, за договором №ДД-947 від 19.03.2015 року, разом з нарахованими процентами спільним майном подружжя і визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину грошових коштів на депозитних внесках разом з нарахованими відсотками на загальну суму 557765,01 грн, зобовязати КС «Істок» виплатити [PERSON] 557765,01 грн. Позивач стверджує, що депозитні вклади [PERSON] здійснив в період перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і тому ці грошові кошти є спільним майном подружжя. Представник відповідача позов не визнала і доводила, що зазначені позивачкою суми грошових коштів не є різними депозитними вкладами у розумінні позивачки, тому як одні і ті ж суми коштів при їх знятті одночасно були внесені за іншим договором депозитного вкладу. Тобто, [PERSON] , як вкладник до КС «Істок» вніс на виконання умов договору №ДД-804 від 06.02.2012 року 140 000 гривень. Після закінчення строку дії договору [PERSON] отримав від спілки 140 000 грн і вніс цю ж саму суму за договором №ДД-896 від 07.08.2013 року. Після закінчення строку дії цього договору [PERSON] отримав від спілки депозитний вклад в сумі 140 000 грн і 19.03.2015 року вніс цю ж саму суму на виконання умов договору №ДД-947. За договором депозитного вкладу №ДД-849 від 12.09.2012 року [PERSON] вніс загалом 208 627, 21 гривня, які були отримані 17.03.2014 р. та 18.03.2014 року . На виконання умов договору про депозитний вклад №ДД-921 від 17.03.2014 року [PERSON] вніс на рахунок КС «Істок» 208627 грн. Усі проценти за вказаними депозитними договорами [PERSON] отримував щомісячно і використовував на потреби сімї. Представник відповідача КС «Істок» позов не визнала і пояснила, що термін дії депозитних договорів № ДД-804 від 06.02.2012 року, №ДД -849 від 12.09.2012 року, №ДД-896 від 07.08.2013 року, №ДД-921 від 17.03.2014 року, №ДД-947 від 19.03.2015 року закінчився, вкладник отримав як депозитні вклади так і відсотки за цими вкладами у повному обсязі. Станом на 28.05.2016 року [PERSON]В не є вкладником КС «Істок», грошові кошти, належні [PERSON] на праві власності в КС «Істок» - відсутні. Суд вислухав представників сторін, вивчив матеріали справи, дослідив надані сторонами докази, наведені доводи і дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав: [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року. Дітей від цього шлюбу сторони не мають. 02.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що сімя розпалась, спільне проживання є неможливим. 16.04.2015 року Київський райсуд м.Одеси виніс заочне рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 05.06.2015 року за заявою [PERSON] заочне рішення суду скасоване, справу призначено до розгляду на загальних підставах і в подальшому 07.12.2015 року за заявою представника [PERSON] позов залишено без розгляду. Оскільки сторони не поновили сімю 02.03.2016 року Київський райсуд м.Одеси виніс рішення про розірвання шлюбу між сторонами. В період зареєстрованого шлюбу [PERSON] уклав декілька договорів депозитного вкладу з Кредитною спілкою «Істок»». Так, 06.02.2012 року відповідач і КС «Істок уклали договір №ДД-804, за умовами якого [PERSON] вніс на рахунок спілки 140 000 гривень з отриманням процентів в розмірі 28,5 % річних. Строк дії договору сторони визначили до 06.08.2013 року. По закінченню строку дії договору 07.08.2013 року [PERSON] отримав за видатковим касовим ордером від КС «Істок» суму вкладу 140 000 грн (т.1 а.с.116). 07.08.2013 року [PERSON] і КС «Істок» уклали договір депозитного вкладу №ДД-896. На виконання умов цього договору [PERSON] вніс на рахунок кредитної спілки 140 000 гривень на строк до 09.02.2015 року і за умовами договору мав право на отримання щомісячно відсотків у розмірі 27% річних. По закінченню строку дії договору [PERSON] отримав 19.03.2015 року суму депозиту 140 000 грн (т.1 а.с. 121). 12.09.2012 року [PERSON] і КС «Істок» уклали договір депозитного вкладу №ДД-849. На виконання умов договору [PERSON] вніс на рахунок спілки 140 000 гривень під 26% річних і строком дії до 12.03.2014 року. За додатковою угодою №1 від 13.09.2012 року до договору №ДД-849 від 12.09.2012 року [PERSON] додатково вніс на рахунок кредитної спілки 68 627, 21 гривню, після чого сторони договору визнали загальну суму депозитного вкладу рівною 208 627, 21 гривень. Строк дії додаткового договору - 12.03.2014 року. По закінченню терміну дії договору (основного і додаткового) [PERSON] отримав в кредитній спілці 17.03.2014 року 145000 грн (а.с.117) і 18.03.2014 року 63627,21 грн (а.с.118). 17.03.2014 року [PERSON] і КС «Істок» уклали договір депозитного вкладу №ДД-921. На виконання умов договору [PERSON] вніс на рахунок спілки 208 627, 21 гривню під 25% річних зі строком дії до 17.04.2015 року. За цим договором [PERSON] отримав суму депозитного вкладу 27.05.2015 року в розмірі 145 000 грн і 28 травня 2015 року в розмірі 63627,21 грн (а.с.119 і 120). 19.03.2015 року [PERSON] і КС «Істок» уклали договір депозитного вкладу , на виконання умов договору [PERSON] вніс на рахунок кредитної спілки 140 000 грн під 27,5% річних зі строком дії до 19.09.2016 року. 21.04.2016 року [PERSON] і КС «Істок» уклали додатковий договір до договору №ДД-947 від 19.03.2015 року. Сторони дійшли згоди, що дія вказаного договору припинилась, що [PERSON] отримав суму депозитного внеску в розмірі 140 000 грн і відсотки (остання виплата 16.03.2016 року) в сумі 4394,15 грн. Умовами усіх депозитних договір передбачалось право вкладника отримувати щомісяця проценти за депозитним вкладом. Дати отримання процентів визначались графіками, які додавались до кожного договору. Позивач, посилаючись на положення ст.60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, доводить, що грошові кошти у вигляді депозитних вкладів і процентів на ці вклади в загальній сумі 1134685,58 грн. є спільним майном подружжя і у відповідності до положень ч.1 ст.70 СК України і ч.2 ст.372 ЦК України [PERSON] має право на 1\\2 частину грошових коштів, що складає 517342,79 грн. Ст.60 СК України передбачає, що « майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Ст.69 СК України закріплює право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Із змісту ч.2 названої статті випливає, що поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Ст.70 СК України визначає, що «у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.» У даному випадку відсутні як шлюбний договір так і домовленість між подружжям щодо розміру часток у спільному майні. Грошові кошти, відповідно до ч.2 ст.61СК України, такі як заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, є обєктом права спільної сумісної власності та підлягають поділу. Кошти, що не підлягають поділу: ті, які покладені на рахунки в банках до укладення шлюбу, були отримані в результаті укладенні договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інше, відповідно до ст. 57 СК України. При цьому в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 розяснено для врахування судами, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються. Таким чином, незалежно від джерел походження, кошти, які перебувають на розрахункових рахунках кожного з подружжя, які були покладені під час шлюбу (та не були отримані в результаті укладенні договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та ін. відповідно до ст. 57 СК України) підлягають поділу у рівних частках, навіть якщо це стипендія, пенсія та інші доходи. Надані сторонами докази свідчать, що внески на депозитні рахунки, отримання сум депозитних вкладів та відсотків відповідач [PERSON] здійснив в період перебування з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 06.02.2012 року по 01.01.2016 року. Суд погоджується з доводами позивача, що ці грошові кошти є спільним майном подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Представник відповідача стверджував в судовому засіданні, що спірні грошові кошти були витрачені [PERSON] і [PERSON] на потреби сімї: утримання спільного майна (т.1 а.с.68-76), лікування подружжя, поховання рідних (т. 1а.с.77), придбання меблів, ремонт квартири. Положення ст.81 ЦПК України зобовязують кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не отримав належних і допустимих доказів того, що спірні грошові кошти [PERSON] витратив у зазначений період часу на особисті потреби, усупереч інтересам сімї. Судом встановлено і визнано сторонами, що на момент ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу між сторонами в КС «Істок» були відсутні депозитні вклади на імя [PERSON] Окрім того, ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 26.11.2015 року накладено арешт на грошові кошти, належні [PERSON] за договорами депозитного вкладу №ДД-804 від 06.02.2012, №ДД-849 від 12.09.2012 року, додаткового договору до договору №ДД-949 і договору №ДД-921 від 17.03.2014 року. Умови цих договорів свідчать, що на момент винесення судом ухвали про вжиття засобів забезпечення позову, термін дії договорів закінчився і [PERSON] отримав свої вклади (т.1 а.с.102-108). Щодо доводів позивачевої сторони, що видаткові касові ордери (т.1 а.с.116-121) не є належним і допустимим доказом, тому як не містять печатки КС «Істок», то суд зазначає наступне: Документ про видачу готівки із каси підприємства заповнюється у відповідності до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженому постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р.№637 (з 29.12.2017 року діє Положення за №149) і повинен містити наступні реквізити: «Найменування підприємства» назва юридичної особи, яка видає готівку; «Видатковий касовий ордер №» номер та дата касового ордера; Номер кореспондуючого рахунку з Кредитом рах 30 «Каса»; «Видати» ПІБ особи, якій видається готівка. «Підстави» підстава складання ВКО (виплата заробітньої плати, оплата товару, інкасація виручки тощо) та перелічують додані документи (заява на видачу готівки, розрахунок, накладна, договір тощо); «Сума» пишуть суму виданих коштів ; Керівник» та «Головний бухгалтер» Вказують ПІБ директора і головного бухгалтера. «Одержав» указують прописом (чорнильною (кульковою) ручкою з чорнилами темного кольору) одержану суму коштів та дату отримання (п. 3.5 Положення про касові операції). Реквізит не заповнюють, якщо ВКО оформлюють на загальну суму проведених операцій (наприклад, здавання готівки до банку) ; «Підпис одержувача» підпис особи, яка отримала кошти. У наступному рядку зазначаються найменування, номер, дата та місце видачі документа, який засвідчує особу одержувача (зазвичай це паспорт); «[PERSON] касир» підпис, прізвище та ініціали касира, який видав кошти. Таким чином, наявність печатки на такому касовому документі не передбачена законодавчим актом. Інші реквізити у наданих до суду копіях касових ордерів про видачу готівки через касу КС «Істок» [PERSON] наявні, тому суд визнає ці документи належними доказами, що підтверджують доводи відповідача КС «Істок» про видачу грошових коштів за депозитними вкладами відповідачу [PERSON] по закінченню строку дії договорів про депозитні вклади.

Outcome: dismissed