Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) в особі представника адвоката Малькевич Н.В. звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» (далі відповідач) на свою користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 71811,42 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.08.2020 по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 01.02.2021 складає 52 881,60 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, наказом від 14.08.2020 була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, останній день роботи 14.08.2020. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з нею остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 71\~811,42 грн, виходячи із даних розрахункових листків за листопад 2019 р.- серпень 2020 р. Також позивач вказує, що її середньоденний заробіток, враховуючи розрахункові листи, дорівнює 459,84 грн, а тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Позивач та її представник до суду не прибули, від позивача наявна заява про слухання справи без її участі, на задоволені позову наполягає (а.с.22). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, правом участі в судовому засіданні не скористався, надав довідку про заборгованість по заробітній платі, про розмір середньоденного заробітку тощо (а.с.41-50). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 03.02.2021 провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.28). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 27.10.2004 по 14.08.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №69/к від 14.08.2020 позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.8-11). Зміст наданого відповідачем табелю обліку використання робочого часу за серпень 2020 р. щодо позивача не дозволяє дійти висновку, що 14.08.2020 день звільнення позивач не був на роботі (а.с.42). Відповідно до довідки відповідача від 03.03.2021 №103 за підписом т.в.о. генерального директора та головного бухгалтера відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 36357,81 грн, в тому числі: за листопад 2019 р. - 3901,76 грн, за грудень 2019р. 4986,29 грн, за січень 2020 р. 8449,39 грн, за лютий 2020 р. 1543,48 грн, за березень 2020 р. 5312,92 грн, за квітень 2020 р. 5032,55 грн, за травень 2020 р. 4291,09 грн, за червень 2020 р. 4673,08 грн, за липень 2020 р. 5174,50 грн, за серпень 2020 р. 6246,55 грн, та з урахуванням перерахунку заробітної плати з 01.03.2020 по 21.08.2020, здійсненого на підставі наказу від 25.09.2020 №68/1 у вересні 2020 р., за яким відраховано суму в розмірі 13253,80 грн; а також заборгованість з виплати вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за віком в сумі 7188,65 грн, всього 43546,46 грн (36357,81 + 7188,65) (а.с.43). Відповідно до довідки від 03.03.2021 №104, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 207,67 грн, враховуючи розмір посадового окладу позивача за червень липень 2020 року та дні по графіку роботи підприємства (а.с.44). Наказом відповідача від 25.09.2020 «Про проведення перерахунку заробітної плати» наказано провести перерахунок заробітної плати, нарахованої за період з 01.03.2020 по 21.08.2020 включно з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розраду та з розрахунку за фактично відпрацьований час робітниками чергових змін згідно графіку виходів, який здійснити у вересні 2020 р. (а.с.50). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, наявності форс-мажорних обставин (сертифікату Торгово-промислової палати України тощо), суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому, зважаючи на чинність Наказу від 25.09.2020 №68/1 «Про проведення перерахунку заробітної плати», є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 43546,46 грн (36357,81 грн + 7188,65 грн), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також виходить з розміру середньоденного заробітку позивача. Відповідно до п.8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Одночасно приписами абз.3 п.2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Суд відмічає, що останніми двома календарними місяцями роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата, тобто дню звільнення, є червень та липень 2020р. З розрахункових листків за червень та липень 2020 р. на ім`я позивача, виданих відповідачем, вбачається, що заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом вказаних двох місяців робочі дні дорівнює 5878,08+6508,80=12386,88 грн, а число відпрацьованих робочих днів за вказані місяці 14+15=29 днів. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становить 427,13 грн (12386,88:29). Довідка щодо розміру середньоденного заробітку позивача складена відповідачем відповідно до абз.2 п.8 Порядку №100, за яким при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації, положення якого до спірних правовідносин не застосовуються, а тому така довідка судом до уваги не приймається. Таким чином,\~сума середнього\~заробітку за\~весь час\~затримки розрахунку,\~не проведеного\~при звільненні\~ з\~15.08.2020\~та по\~дату винесення\~рішення -\~30.03.2021\~дорівнює 66632,28 грн (427,13*156 робочих днів). З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 553,88 грн (61% від 908 грн - судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за листопад 2019 р. в розмірі 3901,76 грн.

Outcome: partial