Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - [PERSON] , про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON] . При житті останній склав заповіт, відповідно до якого належні йому на праві приватної власності земельні ділянки заповів позивачу. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої входять вказані земельні ділянки. Позивач прийняв спадщину [PERSON] , оскільки вчасно подав до нотаріальної контори відповідну заяву, однак позбавлений можливості її оформити у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. За таких обставин, посилаючись на приписи законодавства, що регулює спадкові відносини, позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив задовольнити позов з підстав, викладених у ньому, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач і третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не подали, причини неявки суду невідомі. Відповідач відзив не подав. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13 квітня 2020 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Згідно з копією довідки виконкому Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 8 жовтня 2020 року № 356 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , тобто третьою особою (а.с. 13). Позивач за власні кошти здійснив всі витрати на поховання [PERSON] , про що свідчить копія довідки виконкому Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 13 квітня 2020 року № 179 (а.с. 10). При житті [PERSON] , а саме 16 січня 2014 року, склав заповіт, посвідчений секретарем Кліщинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Тригуб Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 02, відповідно до якого належні йому на праві приватної власності земельну ділянку (пай), розташовану в адміністративних межах Кліщинської сільської ради, посвідчену державним актом від 16 січня 2002 року серії ІІІ-ЧР № 024172, та земельну ділянку (пай), розташовану в адміністративних межах Жовнинської сільської ради, посвідчену державним актом від 5 серпня 2002 року серії ІІІ-ЧР № 044884, заповів позивачу (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку [PERSON] мав у приватній власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1765 га, кадастровий номер 7125183200:02:000:2495, та площею 2,48 га, кадастровий номер 7125182400:02:000:0500 (а.с. 68-70, 71-73). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 26 лютого 2021 року (вих. № 54/01-16) (а.с. 28), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 23), після смерті [PERSON] подана заява про прийняття спадщини від позивача (а.с. 30) і дочки спадкодавця - [PERSON] , тобто відповідача (а.с. 29); свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 29 жовтня 2020 року (вих. № 244/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно, що в силу вимог пп. 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 11). Таким чином позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Зі змісту ч.ч. 1 і 2 ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що померлий [PERSON] склав заповіт, відповідно до змісту якого вказані земельні ділянки заповів позивачу. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Отже позивач є таким, що прийняв спадщину [PERSON] , оскільки вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. У п.п. 10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, беручи до уваги наявність заповіту та прийняття спадщини позивачем, а також ненадання суду будь-яких відомостей щодо наявності чи відсутності у відповідача права на обов`язкову частку у спадщині, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved