Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

[PERSON] 19 вересня 2018 року, звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про поновлення строку за для звернення до суду, встановлення фактів що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В судовому засіданні позивач ,представник позивача, яка діє на підставі довіреності, прохали позовні вимоги задовольнити. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. [INFO] року померла його мати [PERSON]. Мати та батько були зареєстровані , як чоловік та дружина, проживали разом. Після смерті батька залишився будинок [ADDRESS], який побудований батьками у 1960 році, і на той час його реєстрація передбачена не була ,записи щодо власників будинку були зроблені в по господарській книзі.Після смерті [PERSON], мати спадщину прийняла фактично, але оформити відповідні документи не встигла бо померла. Після смерті батьків відкрилася спадщина до складу якої входить : житловий будинок [ADDRESS]. Померлі заповіту не залишили. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. [PERSON] мала похилий вік та хронічні захворювання, потребувала постійного догляду, тому тривалий час позивач мешкав разом з нею, хоча при цьому був зареєстрований в іншому місці. Після її смерті здійснив її поховання , та фактично прийняв спадщину , продовжуючи користуватися будинком та речами домашнього вжитку, вважав що спадщину прийняв фактично, заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. На теперішній час виникла необхідність у оформлені спадщини юридично, але зясувалось що правовстановлюючі документи на спадкове майно належним чином не оформлені. Відновлення документів зайняло певний час, що привело до порушення строку звернення до суду за захистом права на спадщину. Також зясувалося, що в результаті неправильного написання приз віща позивача відсутні документи які підтверджують родинні стосунки між батьком та матірю позивача. Так, в свідоцтві про смерть прізвище матері позивача зазначене як [PERSON], а в його свідоцтві про народження та в інших правовстановлюючих документах його прізвище вказане як [PERSON]. Звернувшись до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, враховуючи, що він не був зареєстрованим разом з матірю на час відкриття спадщини, окрім того пропустив строк звернення, та відсутністю документів що підтверджують родинні відносини, йому рекомендовано звернутися до суду. Відтак він вимушений звернутися до суду за визнання свого права та просить встановити факти, що [PERSON], померла [INFO] року є матірю [PERSON], [INFO], встановити факт постійного проживання його та матері на час відкриття спадщини, та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В подальшому позивач в судові засідання не зявився , його інтереси представляла [PERSON] ,яка позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити в повном у обсязі. В судове засідання представник відповідача Шевченківської селищної ради Харківської області не зявився, надав до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON], не заперечує. Суд заслухавши пояснення позивача представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожана особа має право на судовий захист. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження (серія [NUMBER]) позивач народився, 27 лютого 1950 року, його прізвище та батьків вказане ( мовою оригіналу) [PERSON], батька [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.12). Свідоцтвом про смерть (серія [NUMBER], виданим Шевченківським райвідділом реєстрації актів громадського стану Харківської області від 08 вересня 2000 року) засвідчено той факт, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], який постійно мешкав в с.Огурцівка Шевченківського району Харківської області (а.с.11). З свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] виданого Шевченківським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області від 21 березня 2001 року) вбачається, що мати позивача [PERSON], померла [INFO] року, яка постійно мешкала в с.Огурцівка Шевченківського району Харківської області. Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] в 1960 році побудували житловий будинок в [ADDRESS], в якому проживали разом до дня своєї смерті, що засвідчили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] . Які пояснили , що у приз віщі позивача часто роблять помилку при перекладі . Родина Хиряків в с. Огурцівка одна, та засвідчили ,що [PERSON] була матірю [PERSON] Також засвідчили ,що позивач на час смерті матері мешкав разом з нею, враховуючи її похилий вік та стан здоровя ,доглядав за нею та господарством. Після її смерті поховав, та продовжував користуватися будинком та предметами вжитку по теперішній час. Довідками №1356, №1357 Шевченківської селищної ради Харківської області від 19 жовтня 2018 року засвідчено, що згідно домової книги гр. [PERSON], [INFO] був зареєстрований в будинку за [ADDRESS] до дня смерті [INFO] року та разом з ним була зареєстрована та проживала дружина [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року. На день смерті разом з нею зареєстрованих осіб не значиться. З витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 22 жовтня 2018 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, спадкові справи не заводилися, заповітів не залишала. Документи які позивачем надані до суду: військового квитка (серія НУ № 3576585 від 15 липня 1964 року) виданого на імя [PERSON], [INFO], гарантійного посвідчення щодо належності грошової частки у майні , виданого на імя [PERSON] , підтверджують факт того , що [PERSON] є сином померлих та отримати вказані документи у інший спосіб , ніж як у спадщину не мав. Враховуючи надані до суду документи , також на підставі пояснень позивача, представника позивача, свідків, суд дійшов до висновку, що [PERSON], яка померла [INFO] року є матірю [PERSON], [INFO]. Окрім того, надані та досліджені докази , свідчать про те що , [PERSON], [INFO], проживав разом зі спадкодавцею [PERSON], померлої [INFO] року на час відкриття спадщини. Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності Згідно п.1, п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особи, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст.315 ЦПК України, зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі наданих суду доказів, пояснень свідків, приймаючи до уваги, що позивач позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку фактів родинних відносин та постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає необхідним задовольнити вимоги в цієї частині. Щодо вимог стосовно визнання права вланості в порядку спадкування за законом суд дійшов наступного. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чине законодавство, зокрема, і правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року . Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Стаття 524 Цивільного кодексу УРСР передбачає що спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу УРСР предмети звичайної обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Вказані дії повинні бути здійснені на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 п.3.1. Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 року за № 612/23144, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Дослідженні у судовому засіданні докази, дають підстави суду ,прийти до висновку, що батьки [PERSON] мали у власності будинок № 24 , по вул. Дружби в с. Огурцівка , Шевченківського району Харківської області , який може бути успадкований позивачем, як спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За правилами ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він- фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з того, що відповідачем не заявлено про застосування судом строків позовної давності, суд вважає можливим поновити строки звернення до суду з позовом. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, також враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, визнання за ним права власності не порушає нічиїх інтересів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved