Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

I.Стислий викладпозиціїпозивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Комунального підприємства Кам?янської міської ради «Трамвай» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач просить суд стягнути з Комунального підприємства Кам?янської міської ради «Трамвай» на його користь 42\~774, 00 грн. невиплачену вихідну допомогу; 59\~752, 80 грн. - середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з на підставі наказу № 31 від 25 січня 2019 року директором КП КМР «Трамвай» він був прийнятий з 28.01.2019 року на посаду першого заступника директора КП КМР «Трамвай». 23 грудня 2019 року на підставі розпорядження міського голови № 351-р «ос» він був звільнений з посади першого заступника підприємства за ч. 3 ст. 38 КЗпП, а саме у зв`язку з порушенням законодавства про оплату праці та умов колективного договору на 2017 2018 роки. При звільненні йому не була виплачена вихідна допомога, також середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: за 90 днів. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Комунального підприємства Кам?янської міської ради «Трамвай» в судове засідання не з`явився, причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. III. Процесуальні дії по справі. 08 травня 2020 р. ухвалою суд відкрито провадження по справі. 16 листопада 2020 року ухвалою суду призначено справу до розгляду по суті. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 28 січня 2019 року по 23 грудня 2019 року працював на підприємстві відповідача Комунального підприємства Кам?янської міської ради «Трамвай» на посаді першого заступника директора, та з 03 квітня 2019 року тимчасово виконував обов`язки директора, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.7) та наказом від 25.01.2019 р. (а.с.8). Згідно до розпорядження від 23.12.2019 № 351-р «ос» позивача [PERSON] звільнено із займаної посади з підприємства відповідача за власним бажанням, ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.10). Відповідно до довідки середньоденна заробітна плата у позивача [PERSON] за 2 попередні місяці жовтень листопад 2019 року складає 663, 92 грн. (а.с.6). V. Норми права, якізастосовує суд, мотивиїхзастосування. Ст. 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений строк виплатити неоспорювану ним суму. Крім того, відповідно до ч.5 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 233 КЗпП, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. VI.\~Висновки суду. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня\~2006 року). Оскільки відповідачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні позивача, відповідно до положень ст.117 КЗпП України та в строки передбачені ст.116 КЗпП України з вини відповідача, тому вимоги позивача щодо стягнення 42\~774, 00 грн. невиплаченої вихідної допомогт; та 59\~752, 80 грн. - середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. VII. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1025,30 грн. з відповідача, що документально підтверджено. На підставі викладеного та

Outcome: approved