Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] 12 листопада 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та в ході судового засідання посилається на те, що 10 вересня 2013 року близько 10.20 годин відповідач, керуючи автомобілем «Хонда ЦРВ», під час руху по другорядній дорозі вул. Феодосіївській м. Дніпропетровська при виїзді на головну дорогу пр. Гагаріна не надав перевагу рухавшомуся там транспорту, порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, скоїв в тому місці зіткнення з рухавшимся по головній дорозі автомобілем «Мерседес Бенц» під керуванням позивача, в результаті якого останньому були завдані тілесні ушкодження, позивач постраждав, йому завдана значна матеріальна шкода, за що стосовно цієї особи порушено справу про адміністративне правопорушення, судом справа розглянута і винесено постанову. Винним у цій ДТП вказаними діями, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху, є саме цей відповідач. Вказаними діями, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано матеріальну і моральну шкоду, він поніс витрати та інш.. Позивач звернувся з цим питанням до відповідача, але фактично отримав відмову. Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Оскільки цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована не була, частина матеріальної шкоди позивачу була відшкодована МтСБУ в розмірі 50000 грн., залишилася не відшкодованою сума затрат на ремонт автомобіля позивача 29167 грн. 87 коп.. Позивач вважає, що вказану шкоду повинен відшкодовувати саме відповідач в повному обсязі і просив стягнути з нього вказану майнову шкоду, витрати на експертні дослідження, моральну шкоду в сумі 20000 грн. і судові витрати, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що ДТП дійсно була, відповідача визнано винною в цій пригоді, але вважає, що відсутній причинний зв'язок між вказаною ДТП і пошкодженнями автомобіля позивача, оскільки до ДТП відповідачу стало зле і відразу після ДТП його госпіталізували, він має тяжкі захворювання, лікувався і ДТП відбулася не з його умисної вини, це було випадково через стан його здоров'я, отже відшкодовувати позивачу шкоду не повинен. Шкоду позивачу вже відшкодовано страховою організацією повністю. Просили врахували стан здоровя відповідача, його матеріальне становище, сімейний стан, нагороди і позитивні характеристики. По закону все зроблене ним правильно, надані документи позивачем не підтверджують його вину в ДТП і причинний зв'язок з пошкодженнями автомобіля позивача, заявлену суму матеріальної шкоди саме до нього. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавав. Вважає позовні вимоги до нього безпідставними і просили в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 2013 року близько 10.20 водій [PERSON], керуючи автомобілем «Хонда ЦРВ», державний номер автомобіля [NUMBER], що належить йому, рухався по другорядній дорозі - вул. Феодосійській в м. Дніпро, та під час цього руху виїхав на перехрестя з пр. Гагаріна, не надав перевагу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, не уступив дорогу цьому транспорту, тобто перед здійсненням свого маневру (поворот) не пересвідчилася, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоровю громадян, грубо порушуючи вимоги п. п. 1.3, 1.5 і 16.11 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля, не прийняв заходів для уникнення зіткнення та скоїв дорожньо-транспортну пригоду - зіткнення з рухавшимся в тому місці по головній дорозі автомобілем «Мерседес Бенц», державний номер [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], під його ж керуванням, скоївши ДТП. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача і водій отримали значні ушкодження. При цьому порушення, зазначені в протоколі Правил дорожнього руху України знаходились у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля. Стосовного, винного у вказаній ДТП особи відповідача [PERSON]- працівниками поліції складено протокол і направлено його до суду. Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року винним у вказаній ДТП визнано відповідача за ст. 124 КУпАПП та його притягнуто до відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн., постанова не оскаржена і набрала законної сили. За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач [PERSON]. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди. Вказана постанова суду приймалася з урахуванням висновку експерта про відсутність вини позивача у вказаній ДТП і наявності порушення правил дорожнього руху з боку відповідача. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року встановлено факт вчинення відповідачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача; участь в цій ДТП приймало лише дві особа: позивач і відповідач на своїх автомобілях, позивача фактично визнано не винним, отже винним є відповідач, вказаною постановою суду встановлено факт завдання діями вказаної винної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями [PERSON] та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. Постанова Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. На прохання позивача експертом було проведено дослідження стосовно суми завданої позивачу шкоди, ця шкода визначена і позивач звернувся до відповідача з питанням її відшкодування, але відповіді не отримав, це фактично була відмова, в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що винними діями відповідача на автомобілі «Хонда ЦРВ» позивачу дійсно було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в витратах позивача на ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого його автомобіля та інші витрати, повязані з цим. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди у відповідача був відсутній поліси обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування і цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суду було надано позивачем висновок експертного дослідження судового експерта від 21 жовтня 2013 року, згідно яких вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля «Мерседес Бенц», складає 79167 грн. 87 коп. (вартість повного відновлювального ремонту цього автомобіля згідно кошторису цього ж висновку). Вказані кошти і є фактичними витратами позивача на ремонт його пошкодженого автомобіля, про що суду надано письмові докази. Позивач звернувся до МтСБУ, страхової компанії, з питанням виплати йому вказаних коштів, його письмова заява була отримана і зареєстрована, але до моменту подачі позову до суду ця страхова компанія не виплатила позивачу страхове відшкодування в повному обсязі, а виплатила лише частину вказаного відшкодування в сумі 50000 грн. передбаченої закону суми ліміту відповідальності. Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди. Отже, враховуючи вищезазначене погасило лише частину затрат позивача на ремонт свого пошкодженого відповідачем автомобіля з урахуванням лімітів відповідальності. Отже відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу решту реальних збитків, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля. Але не зважаючи на вказане, на вимогу позивача відповідач не виплатив позивачу вказаної належної суми, шкода залишилася не виплаченою і виплачувати її відповідач відмовляється. Враховуючи наведене суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача вказану матеріальну шкоду, але судом встановлено, що вказаним висновком 21 жовтня 2013 року встанволено суму шкоди в розмірі 79167 грн. 87 коп. без врахування фізичного зносу автомобіля позивача, який дорівнює коефіцієнту 0.7 і з урахуванням цього реальна сума завданої позивачу відповідачем шкоди є 65521 грн. 53 коп. (відповідно до цього ж висновку, наданого МтСБУ), а отже різниця між вже випдаченою позивачу сумою страховою організацією і рештою є 15521 грн. 53 коп.. Саме вказану суму і належить стягнути з відповідача в рахунок погашення завданої ним позивачу шкоди пошкодженням автомобіля позивача (65521.53-50000=15521.53). Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла станом на час ДТП) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн., оскільки на час вищезазначених спірних відносин з цим відповідачем і порушення останнім закону тривалий час (про невиплату шкоди) позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною, позивач має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, частково втратив роботу і соціальні звязки. Позивачу вказаною ДТП завдано тілесних ушкоджень, він звертався до лікарів і тривалий час лікувався. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт грубого порушення закону відповідачем викликало не лише фізичну, але й душевну біль і завдало душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті неправомірних дій відповідача вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами по роботі; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає в повному обсязі своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних належних доказiв цим відповідачем до суду не надано. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вказаного відповідача відносно завданої шкоди, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача в сенсі позовних вимог. Твердження можливе відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимогах в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 15521 грн. 53 коп., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 500 грн., моральну шкоду 3000 грн., а також витрати позивача на судовий збір в сумі 298 грн. 67 коп. і 202 грн. (з урахуванням комісії за послуги банку), а всього 19522 грн. 20 коп., в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і моральної шкоди слід відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, грошових коштів та витрат в такому вигляді знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial