Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди у звязку з отриманою на виробництві травмою в обґрунтування якого вказав, що з 05.11.2001 року по 17.07.2007 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах. Під час трудової діяльності, 15.05.2003 року позивач отримав виробничу травму у вигляді механічної ампутації дистальної фаланги пальця правої руки. 19.05.2003 року за даним фактом на підприємстві відповідача був складений акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1. 30.01.2004 року міжрайонною травматологічною МСЕК йому встановлено 5 % втрати працездатності безстроково. З приводу отриманої травми йому призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати. Моральна шкода у звязку з отриманою ним травмою не призначалась та не виплачувалась. Позивач вважає, що внаслідок отриманої травми йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, психологічний дискомфорт та значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. До отримання травми він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, в теперішній час йому доводиться для цього наймати працівників, що негативно позначається на його матеріальному становищі. Він відчуває постійний психологічний дискомфорт, оскільки не може реалізувати свої захоплення. З урахуванням зазначеного, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 30000 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач до судового засідання не зявився, про час та місце справи повідомлений у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, у судове засідання надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні своїх позовних вимог. Представник відповідача до судового засідання не зявилась, надала суду пояснення на позовну заяву, згідно з якими предявлені позовні вимоги не визнала, посилаючись на постанову ПВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якою передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодження його здоровя провадиться згідно з Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105 від 23.09.1999 року, Законом України «Про охорону праці», а також іншими законодавчими та нормативно-правовими актами, що не суперечать Закону України № 1105. Тому ЗУ № 1105 є спеціальним законом, що регулює правовідносини між позивачем та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у той період, коли було встановлення стійкої втрати професійної працездатності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК). Встановлення стійкої втрати професійної працездатності позивачу здійснювалося МСЕК 30.01.2004 року. Згідно з коментарем до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків» від 01.09.2011 року перекладання обовязку відшкодовувати моральну шкоду здійснюється в залежності від того, коли (у якому періоді) встановлено стійку втрату працездатності у звязку з травмою на виробництві або професійним захворюванням. За рахунок Фонду соцстраху така моральна шкода відшкодовується в разі якщо така втрата працездатності встановлена у період з 01.04.2001 року по 31.12.2005 року, тобто під час дії вказаних вище та зупинених норм Закону про соцстрахування. Тобто, якщо МСЕК встановила стійку втрату професійної працездатності потерпілому у періоді з 01.04.2001 року по 31.12.2005 року, то можна навіть сьогодні звернутися з позовом до Фонду соцстраху про відшкодування моральної шкоди. Таким чином, якщо МСЕК встановила стійку втрату професійної працездатності у періоді з 01.04.2001 року по 31.12.2005 року, то позивач має право звернутися з позовом про стягнення моральної шкоди у звязку з травмою на виробництві тільки до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог до ДП «ВК «Краснолиманська», оскільки згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану працівникові під час виконання ним своїх трудових обовязків, тому відповідальність за завдану [PERSON] моральної шкоди повинно нести Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області до судового засідання не зявився, про час та місце справи повідомлений у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, надав у судове засідання відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовні вимоги позивача предявлені до ДП ВК «Краснолиманська» обґрунтованими за таких підстав. Міжрайонна травматологічна МСЕК м.Красноармійська 30.01.2004 року первинно встановила позивачу 5 % втрати працездатності у звязку з травмою на виробництві. Відповідно за Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105 від 23.09.1999 року в редакції від 01.04.2001 року Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачував потерпілим моральну шкоду у завязку з травмою на виробництві або професійним захворюванням. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717 був виключений обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачувати потерпілим моральну шкоду у звязку з травмою на виробництві або професійним захворюванням. 01 січня 2015 року набрав чинності закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 року № 77 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Частина 8 статті 36 цього Закону передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Пункт 1 частини другої статті 10 цього Закону передбачає обовязок страховика Фонду соціального страхування України забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом. Таким чином Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди потерпілим у звязку з травмою на виробництві або професійним захворюванням. Таке твердження узгоджується з Постановою Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі № 579/951/16ц за позовом [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Конотоп Сумської області про стягнення моральної шкоди. Верховний Суд зазначив, що стаття 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 року № 77 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» застосовується до всіх відповідних позовних вимог, заявлених після 01.01.2015 року незалежно від більш ранньої дати встановлення на підставі висновків МСЕК стійкої втрати професійної працездатності позивача. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 01.02.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд якої по суті призначений на 11.30 год. 01.03.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третій особі пояснення (заперечення). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що з 05.11.2001\~року по\~17.07.2007\~року [PERSON] працював\~у ДП\~«Вугільна компанія\~«Краснолиманська» та звільнений за\~ст.38\~КЗпП України\~у звязку\~з виходом\~на пенсію (а.с. 6-8). 15.05.2003 року, під час роботи на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав травму у вигляді механічної ампутації дистальної фаланги пальця правої руки. 19.05.2003 року за даним фактом на підприємстві відповідача був складений акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1 (а.с. 9-10, 11-14). Внаслідок отриманої на підприємстві травми, [PERSON] 30.01.2004 року міжрайонною травматологічною МСЕК встановлено 5 % втрати працездатності безстроково (а.с. 16). З приводу отриманої травми [PERSON] перебував на лікарняному листі з 16.05.2003 року по 07.06.2003 року (а.с. 15). \~ \~ \~ \~V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що в результаті отриманої виробничої травми, під час роботи на підприємстві відповідача, позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок її отримання, позивач зазнавав фізичного болю, тривалий час лікувався, що змінило звичний уклад його життя. Незважаючи на заперечення відповідача щодо свого обовязку відшкодування позивачу моральної шкоди, спричиненої травмою на виробництві, суд вважає, що обовязок з відшкодування моральної несе саме відповідач виходячи з наступного. 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ 2Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Частина восьма статті 36 цього Закону передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Пункт 1 частини другої статті 10 цього Закону передбачає обовязок страховика Фонду соціального страхування України виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим Законом. Отже, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей. Дана стаття Закону застосовується до всіх відповідних позовних вимог, заявлених після 01 січня 2015 року, незалежно від більш ранньої дати встановлення на підставі висновків МСЕК стійкої втрати професійної працездатності позивача. Аналогічна правова позиція зазначена у Постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 579/951/16ц. \~ \~ \~ \~Як розяснив Пленум\~Верховного Суду\~України в\~п.3\~постанови №\~4\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під\~моральною шкодою\~слід розуміти\~втрати немайнового\~характеру внаслідок\~моральних чи\~фізичних страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. При цьому суд враховує те, що втрата працездатності встановлена безстроково, враховує розмір втрати професійної працездатності, тому виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача з відповідача має бути стягнуто 2500 грн. у відшкодування моральної шкоди. В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 64,03 грн. На підставі ч.1 ст.3 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.ст.23 ЦК України,

Outcome: partial