Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовом до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина. Позивач проживав окремо від матері в м. Дніпро і знав лише про належний їй грошовий вклад у банку, однак розмір цього вкладу був незначний і позивач не звертався із заявою про прийняття спадщини за законом, аж поки у 2019 році йому не стало відомо від працівників сільської ради, що [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого вона заповіла належні їй земельну ділянку та грошові вклади своєму синові [PERSON] , тобто позивачу. До цього позивачу було невідомо про існування заповіту. Позивач 20.08.2019 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але нотаріус своєю постановою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском ним строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини. Позивач просить визначити йому додатковий строк на прийняття спадщини та судові витрати залишити за ним. На підставі ст. 1272 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позивач просить суд визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: 60 днів з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечення проти позову не має, просить витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 13 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1). За приписами ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 24.06.2016 виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,4652 га, розташовану на території Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка належала їй згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 383487, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКВ 944328, виданого Петропавлівською державною нотаріальною конторою за № 2326 від 07.12.2007 та належні їй грошові вклади. [PERSON] 10.03.2010 склала заповіт, згідно з яким вказану земельну ділянку та належні їй грошові вклади заповіла своєму синові [PERSON] , тобто позивачу. Вказаний заповіт було посвідчено секретарем виконкому Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за № 09. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивач, інформації про наявність інших спадкоємців суду не надано. Родинний зв`язок позивача зі спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] , виданим 09.03.1963 року завідуючим бюро ЗАГС Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, у якому [PERSON] зазначена його матір`ю. Згідно з довідкою Миколаївської сільської ради № 286 від 04.02.2020 [PERSON] на день смерті була зареєстрована сама за адресою: [ADDRESS] . Позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини через те, що він проживав окремо від матері в м.Дніпро і не знав, що вона склала заповіт, згідно з яким вказала його єдиним спадкоємцем належного їй майна, та не знав про склад цього майна. Про існування заповіту і склад спадкового майна позивач дізнався лише на початку 2019 року. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1222 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 20.08.2019 позивач особисто звернувся з відповідною заявою до нотаріуса з питання оформлення своїх спадкових прав. Однак 22.08.2019 нотаріус винесла постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, що вбачається з копії постанови. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). Позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якому вказав, що строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин і суд може визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). У листі Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Вказаним листом визначений також і перелік причин пропуску строку, які можуть бути визнані судом поважними, а саме: «…тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних силах України тощо…». Цей перелік не є вичерпним. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд дійшов висновку, що причина пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважною, викликаною об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, оскільки через необізнаність про наявність спадкового майна та заповіту він не звертався до нотаріуса. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Суд бере до уваги також ту обставину, що у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейським Судом з прав людини розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами були майнові права, наприклад, набуте на підставі заповіту право на одержання орендної плати (ренти) за користування земельною ділянкою (ухвала щодо прийнятності заяви № 10741/84 S. v. the United Kingdom від 13 грудня 1984 р.). Отже, у разі відмови у вимозі позивачу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, на думку суду, буде допущене порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право фізичних та юридичних осіб на вільне володіння своїм майном. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позов є немайнового характеру, тому відповідно до вимог пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн., про що до позову додана квитанція банку від 16.01.2019р. Судові витрати на прохання позивача суд вважає можливим, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого у ст.13 ЦПК України, залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved