Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 25 лютого 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 2 грудня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Однак спільне життя не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, напруження у сімї та часті суперечки. Шлюбно-сімейні стосунки між ними припинено з червня 2009 року року, на даний час позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки на даний час почуття любові та поваги між ними втрачено, шлюб носить формальний характер, суперечить її інтересам, сумісне проживання та ведення господарства припинено, на примирення не згодна. Ухвалою суду від 5 травня 2015 року до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала із мотивів та підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що на протязі шести років перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], від спільного проживання мають двох малолітніх дітей. Крім того, в даний час вона знаходиться на 8 місяці вагітності, батьком її майбутньої дитини є [PERSON] Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2 грудня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК №126224 (а.с. 3). Від спільного шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОК №201329 (а.с.5). Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою №9 від 19.02.2015 року, виданою Тулинською сільською радою Миронівського району Київської області (а.с.7). Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивач тривалий час не проживає із відповідачем, перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], від спільного проживання вони мають двох малолітніх дітей. На даний час позивач знаходиться на 8 місяці вагітності, батьком її майбутньої дитини є [PERSON], що вбачається із заяви (а.с.27). Позивач на примирення не згодна, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стала відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, часті суперечки, відсутність спільних інтересів, внаслідок чого вони перестали проживати однією сімєю. Судом встановлено, що розлад в сімї позивача носить не тимчасовий, а тривалий характер. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, оскільки відносини, які склалися між подружжям, суперечать інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Позов про розірвання шлюбу не може бути предявлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини (ч.2 ст. 110 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право предявити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач, яка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved