Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON]В.), [PERSON] (далі [PERSON]В.) звернулись до суду з позовом, який згодом уточнили, до [PERSON] (далі [PERSON]М.), [PERSON] (далі - [PERSON]А.) стягнення заборгованості. Як на підставу своїх вимог позивачі посилаються на ті обставини, що у 2013 році [PERSON] взяв в борг у [PERSON] та його співмешканки [PERSON] 110 000 гривень зобов'язавшись повернути борг до 01 листопада 2014 року, при цьому згідно розписки і зобов'язання відповідач зобов'язався щомісячно до погашення боргу платити 4% від суми, тобто по 4400 грн на місяць. Відповідач (дружина відповідача) виступила поручителем зазначеного договору позики, про що також власноруч написала розписку. Однак відповідач навмисне не повертає суму боргу, жодного разу не сплатив відсотки за користування грошима, у зв'язку з чим позивачі просять стягнути з відповідачів солідарно борг в сумі 110 000 грн, відсотки згідно договору позики в сумі 149 600 грн та судові витрати. Позивачі та представник позивача в судовому засіданні наполягали на заявлених вимогах, підтримали їх у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та інших заявах. Позивач [PERSON] 01 червня 2017 року у судовому засіданні надав пояснення, про те, що з [PERSON] та [PERSON] він знайомий з 2010 року. На той час вони тримали магазин та землю і почали займати гроші по 20-30 тисяч гривень, потім ще займали кілька раз по 50 тисяч гривень. До 2013 року вони платили справно проценти. [PERSON] останній раз принесла 29 квітня 2013 року 4400 грн процентів та написала про це розписку, при цьому сплачувались тільки проценти. Далі, коли почались на території Донецької області бойові дії, він наполіг на тому, щоб були розписки оновлені як такі, що підтверджують відносини позики між сторонами. [PERSON] раніше написала розписку, потім прийшов [PERSON] написав свою розписку та зробив виправлення в розписці [PERSON] виправивши дату. Наголосив, що не звертав уваги на те, що [PERSON] пише в розписці, оскільки з ним працював с 2010 року і йому довіряв. Позивач [PERSON], допитана 07 липня 2017 року за клопотанням її представника та з її згодою як свідок, надала показання про те, що вони з [PERSON] 01 листопада 2013 року в с. Миколаївка по вул. Леніна 63/7 давали у борг [PERSON] та [PERSON] 110 000 грн, про що вони написали розписку. Потім перерахували гроші. Коли вже [PERSON] та [PERSON] виходили, [PERSON] сказав, що вони неправильно зазначили дату, підійшов, узяв ручку зі стола і вніс виправлення до розписки, чому ніхто тоді не придав ніякого значення. Стверджувала, що відносини між сторонами засновувались довірі, оскільки раніше борги відповідачі віддавали справно. Зазначила, що 01 листопада 2013 року [PERSON] віддав борг в розмірі 110\~000 грн і в цей же день знов попросив цю ж суму позичити в борг. Гроші були перераховані і знов передані у борг [PERSON] і складена нова розписка. Також [PERSON] зазначила, що всі розписки відповідачі писали власноручно, ставили в них свої підписи. Крім того [PERSON] пояснила, що проценти [PERSON] частково повертав, а саме: 3000 грн - 8 березня 2010 року; 2200 грн - 18 березня 2010 року; 2200 грн - 25 квітня 2010 року; 2400 грн - 06 червня; 2400 грн - 18 липня 2010 року; 2400 грн - 15 серпня 2010 року; 2400 грн - 12 вересня 2010 року; 2400 грн - 07 листопада 2010 року; 2400 грн - 14 грудня 2010 року, 2400 грн - 05 лютого 2011 року; 2400 грн - 19 лютого 2011 року; 2400 грн - 13 березня 2011 року; 2400 грн - 13 червня 2011 року; 2400 грн - 22 липня 2011 року; 2400 грн - 29 серпня 2011 року; 2400 грн - 12 жовтня 2011 року; 2000 грн - 01 листопада 2011 року; 4400 грн - 04 грудня 2011 року; 4400 грн - 15 січня 2012 року; 4200 грн - 15 березня 2012 року; 4400 грн - 30 березня 2012 року; 1900 грн - 07 травня 2012 року; 2500 грн - 09 червня 2012 року; 2400 грн - 20 вересня 2012 року;. 4400 грн - 09 жовтня 2012 року; 4400 грн - 28 жовтня 2012 року; 4400 грн - 07 листопада 2012 року; 27 липня 2013 року - 4400 грн, проте зазначила, що за користування спірними коштами в розмірі 110 000 грн проценти та основна заборгованість боргу не сплачувалась взагалі. Відповідачі у судове засідання не зявились, просили розглядати справи за їх відсутності. Представник відповідачів у судовому засіданні просила відмовити у позовних вимогах [PERSON] і [PERSON] повністю, у звязку з їх необґрунтованістю. Зазначає, що предметом даного спору є неповернення грошових коштів [PERSON] в сумі 110 000 грн, які були ним начебто отримані за «розпискою» без дати, підпису із виправленням від 01 листопада 2013 року. Проте, звертає увагу, що, як пояснив сам позивач [PERSON] у судовому засіданні 01 червня 2017 року, за вищенаведеною «розпискою» [PERSON] грошові кошти не отримував. Грошові кошти в інших розмірах і за іншими розписками [PERSON] отримував від [PERSON] в 2010-2011 роках. І на підтвердження сказаного, позивач [PERSON] долучив до матеріалів справи розписки [PERSON] від 03 жовтня 2011 року, розписки [PERSON] (яка до речі не є стороною або учасником судового процесу) від 29 січня 2010 року (і в цих розписках зазначається інша сума - 40 000 грн), а також лист про повернення грошових коштів [PERSON] відповідачем [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у своїх письмових поясненнях підтверджують факти того, що за так званою «розпискою» без дати та підпису із виправленнями від 01 листопада 2013 року жоден з них не отримував ніяких грошових коштів. Тобто, сторони справи - позивачі і відповідачі визнали в судових засіданнях факт того, що грошові кошти в сумі 110\~000 грн за документом без дати та підпису із виправленнями від 01 листопада 2013 р та документу від 29 квітня 2013 р позивачами не передавалися ані в 2013 році, ані в 2014 році, а відповідачі, відповідно, не отримували спірних грошових коштів в сумі 110 000 грн. Також представник зазначила, що у [PERSON] взагалі відсутній обовязок сплачувати будь-щось як поручителя, бо, по-перше, не має первісного зобов'язання боржника [PERSON] щодо повернення коштів позивачам у звязку із неотриманням їх, а, по-друге, позивач [PERSON] надав суду письмовий документ від 29 квітня 2013 року як доказ того, що [PERSON] виступила поручителем [PERSON] за договором займу, який начебто був укладений в листопаді 2013 року, тобто після спливу майже 7 місяців. [PERSON] є взагалі неналежним відповідачем. Також представник відповідач надала заяву про застосування до заявлених позивачами вимог строків позовної давності. Ухвалою суду від 10 листопада 2017 року у звязку з необхідністю застосування спеціальних знань, судом призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз, у звязку з чим провадження у справі було зупинено. Згідно з повідомленням №334 від 13 лютого 2018 року Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз вирішити питання з почеркознавчої експертизи при відсутності зразків почерку та підпису досліджуваних осіб заявлених у клопотанні не виявляється можливим, оскільки експерту при проведенні експертизи немає з чим порівнювати спірні підписи та рукописні тексти. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року за клопотанням сторін провадження у справі було поновлено. \~Позовна заява подана в період чинності\~Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року. Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким\~Цивільний процесуальний кодекс України\~викладено в новій редакції, набрав чинності 15 грудня 2017 року. Відповідно до пп. 11 п.1 Розділу ХІІІ\~«Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України\~в редакції від 03 жовтня 2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито\~на момент набрання чинності\~цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З урахуванням думки сторін, які наполягали на продовженні розгляду справи без повернення до стадії підготовчого засідання, суд 13 березня 2018 року, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, продовження судового розгляду зі стадії дослідження доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, позивачів, провівши допит позивача як свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Установлено, що згідно з письмовим документом від 01 листопада 2013 року [PERSON] у здоровому глузді і без примусу взяв у [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в розмірі 110 000 грн для власних потреб, які зобовязався повернути до 01 листопада 2014 року та сплачувати 4% щомісячно від позиченої суми за користування грошима, що складає 4400 грн.; при невиконанні умов договору погоджується, що сума буде під виплатою процентів до повного погашення навіть за умови звернення до суду (а.с.9, оригінал а.с. 222). Зазначений документ містить виправлення, а саме: у 5 строчці закреслено «октября» та записано «ноября», у 6 строчці закреслено «2012 года» та записано «тринадцатого», у 6 строчці закреслено «октября» та записано «ноября», у 6 строчці цифру «2013» виправлено на «2014» та дописано зверху слово «четырнадцатого». Крім того наприкінці тексту вказаного документу виконано дописку, який починається і закінчується словами «Я, [PERSON]... - 01 ноября 2013г.» - «Исправленно собственноручно», «підпис», «1 ноября 2013г.» Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки\~права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи вищевказані письмові документи на предмет їх справжньої правової природи в контексті наведених норм права суд ураховує наступне. Із розписки, підписаної [PERSON] 01 листопада 2013 року вбачається, що він взяв на себе зобовязання повернути [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 110 000 грн до 01 листопада 2014 року, при цьому відповідач зобов'язався сплачувати 4% щомісячно від позиченої суми за користування грошима, тобто по 4400 грн на місяць. Суд звертає увагу, що відсутність у розписці прямої вказівки на те, що грошові кошти були взяті у борг не є підставою вважати про відсутність зобовязань з повернення грошових коштів. Таким чином, даною розпискою [PERSON] підтвердив факт отримання коштів зазначеному розмірі і зобов'язався їх повернути у вказаний строк. Саме до такого правового висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 21 грудня 2016 року по справі №444/2909/15-ц. У подальшому, постановою Верховного Суду України від 29 березня 2017 року відмовлено у перегляді цієї ухвали. При цьому Верховний Суд України вказав на те, що висновки щодо застосування статей1046,1047 Цивільного кодексу України, зроблені судом у справі, яка переглядається, не суперечать висновкам, які містяться у постановах Верховного Суду України 02 липня 2014 року та 11 листопада 2015 року, наданих заявником на підтвердження невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним в цих постановах висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права. Варто зауважити, що з метою доведення того факту, що надані суду розписки написані власноручно відповідачами [PERSON] та [PERSON], представник позивача звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду 10 листопада 2017 року було призначено у цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз та направлено для цього на його адресу дану ухвалу та матеріали справи №221/4407/16-ц (а.с. 181). Позивачем зазначена ухвала суду в частині надання оригіналу розписки та оплати вартості експертизи виконана, проте відповідачі на вимогу експерта додаткові документи та матеріали, зокрема, зразки підписів та почерку, не надали незважаючи на те, що для того, щоб скористатись цим правом у останніх був достатній строк. Відповідно до повідомлення №334 від 13 лютого 2018 року Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз вирішити питання з почеркознавчої експертизи при відсутності зразків почерку та підпису досліджуваних осіб заявлених у клопотанні не виявляється можливим, оскільки експерту при проведенні експертизи немає з чим порівнювати спірні підписи та рукописні тексти (а.с.238-239). Згідно зі ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За таких обставин,

Outcome: partial