overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

[PERSON] 21 квітня 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини - [PERSON], [INFO].н. в розмірі 1000 грн. щомісячно на період навчання або до досягнення нею двадцяти трьох років. На обґрунтування вимог зазначила, що дочка навчається у Вінницькому медуніверситеті ім.Пирогова, форма навчання заочна, на платній основі. На даний час дитина потребує матеріальної допомоги з боку батька і останній може надати таку допомогу, оскільки неофіційно працює, отримує орендну плату за земельну ділянку і інших утриманців не має. В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити, з вищенаведених підстав та доповнила, що донька не працює, оскільки ще не має відповідної освіти, а працевлаштуватись на будь-яку роботу - не має можливості, оскільки по місцю проживання - с.Іршики Старокостянтинівського району не має працюючих ні організацій ні підприємств ні установ. Представник відповідач позов не визнав, заперечив проти його задоволення, посилаючись на те, що відповідач не працює, тому не має можливості утримувати дочку. Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO].н. і остання навчається на 1 курсі Вінницького медуніверситету ім.Пирогова форма навчання заочна, на платній основі. Відповідач - батько [PERSON], [INFO].н. хоча і є працездатним, однак офіційно не працевлаштований, разом з тим, отримує орендну плату за надання в оренду земельної ділянки (паю) /за 2016р. - 5822,84 грн. та за 2017р. - 7763,79 грн./. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, даними свідоцтва про народження [PERSON], [INFO].н. Серія [NUMBER], даними договору про надання освітніх послуг від 09.08.2016р.; даними квитанцій про оплату освітніх послуг від 10.08.2016р. №88 та від 05.01.2017р. №20; даним довідки ТзОВ «Енселко Агро» №970 від 27.06.2017р., даними довідок про доходи відповідача. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує ті обставини, що обов'язок по утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, лежить на обох батьках, як на позивачу, так і на відповідачу. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки відповідач, який в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча може надавати матеріальну допомогу на період її навчання в розмірі 700 грн. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому необхідно стягувати з часу подачі позову, а саме з 21.04.2017р. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] 21 квітня 2017 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що 22 серпня 1992 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який зареєстрований відділом ЗАГСу Котовського міськвиконкому Одеської області, актовий запис №229 від 22 серпня 1992 року. Від вказаного шлюбу дітей не мають. Позивач зазначає, що рішення про розірвання шлюбу вона прийняла у зв'язку з тим, що між ними було повністю відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та сімейні стосунки. В їхній сім'ї виникали конфлікти, сварки та непорозуміння. В зв'язку з несумісністю характерів їхня сім'я розпалась. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому при вказаних обставинах вона прийняла рішення про його розірвання. Вказане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання на розгляд справи не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву (а.с.13), відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання на розгляд справи не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за відомим позивачу останнім місцем проживання відповідача у встановленому законом порядку місцем проживанням відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, про свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, тоді суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Із матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] Шмулєвна перебуває у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], який зареєстрований відділом ЗАГСу Котовського міськвиконкому Одеської області, актовий запис №229 від 22 серпня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с.7). Приймаючи до уваги, що збереження сімї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, оскільки в сімї відсутнє взаєморозуміння, створені умови, в яких не можливе нормальне існування сімї та спільне проживання, шлюбні стосунки не підтримують, кроків до примирення не роблять, тому суд вважає можливим їх шлюб розірвати, при цьому всі витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] 21 квітня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів посилаючись, що вони з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює та має таку можливість. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з сім'єю не проживає, участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, працездатний, має постійне місце роботи. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому необхідно стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Так як позов задоволено, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] 21 квітня 2021 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 2 листопада 2006 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що за останні три роки їх з відповідачем стосунки охололи, відповідач постійно виїжджав з на заробітки за кордон, однак зароблені кошти частково витрачав на алкогольні напої через що у них почали виникати непорозуміння, які переростали у сварки під час яких відповідач ображав її та намагався застосовувати насильство через що вона була змушена певний час проживати у своїх батьків. Близько шести місяців тому назад вони припинили подружні відносини, хоча й проживають в одному будинку. Під час розгляду справи по суті представник позивачки [PERSON] адвокат Марич І.Ю. у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON] адвоката Марича І.Ю., з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб, про народження та довідки про склад сім`ї відомо, що сторони зареєстрували шлюб 2 листопада 2006 року, від якого мають троє неповнолітніх дітей, які проживають з позивачкою (а. с. 5, 6, 7, 8). Під час судового розгляду справи встановлено, що хоча сторони проживають в одному будинку, однак шість місяців тому назад вони повністю припинили подружні відносини та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, і тому право позивачки, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] 21 липня 2014 р. звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з 06.12.2003 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу спільних дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, у зв'язку з чим постійно виникали сварки та скандали, що негативно вплинуло на сімейні відносини. Шлюбні відносини припинені з листопада 2010 року, спільне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивачка подала заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності в заочному порядку, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, ніяких заяв та клопотань не надходило. На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 06.12.2003 р. Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, за актовим записом № 410 (а.с.4). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

[PERSON] 21 липня 2015 р. звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 10.10.2009 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок [PERSON] сергіївну, [INFO], та [PERSON], [INFO] Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з вересня 2014 р., сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач був згоден на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 10.10.2009 р. Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом №276 (а.с.7). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] 21 липня 2016 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що її сестра [PERSON], яка померла [INFO], постійно мешкала за адресою [ADDRESS]. На день її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки [NUMBER], переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,9169 га, яка розташована на території Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області. Позивач 18 грудня 2015 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але той відмовив у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Тому просить визнати за нею право власності на цю ділянки в порядку спадкування. Позивач у судовому засідання свої вимоги підтримала. Представник відповідача в особі голови Красноріченської селищної ради Жувако В.М у судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду вимоги позивача визнав та просить справу розглянути за його відсутністю. Вислухавши позивача, розглянувши матеріали справи суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на день відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати до нотаріуса заву про прийняття спадщини Відповідно до ч. 1 ст. 1297 цього Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Докази, які надані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] яка померла [INFO] (а.с. 4), є сестрою [PERSON] (а.с. 7,8,9). Земельна ділянка [NUMBER] площею 5,9169 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області, відповідно до копії державного акту належить померлій на підставі державного акту серії [NUMBER] від 05 грудня 2006 року, зареєстрованого в «Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі» за [NUMBER] (а.с.11). Позивач 18 грудня 2015 року звернулася до приватного нотаріуса Гребінюка О.В. з заявою про прийняття спадщини (а.с.12). Приватний нотаріус Гребінюк О.В. своєю постановою від 01 липня 2016 року (а. с. 13-14) відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на вказану земельні ділянки у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Тому вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку є такими, що заслуговують на увагу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

[PERSON] 21 липня 2016 року предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 листопада 1994 року. У обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів , через що протягом одного року вони не підтримують шлюбних відносин. Вона, позивач, дійшла до висновку, що їхня сімя розпалася остаточно і надій на її поновлення немає ніяких, розлад в сімї набув тривалого характеру, вона перебуває за межами України, а тому шлюб існує формально. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 18 листопада 1994 року (а. с. 3). Сторони у липні 2015 року припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача Наслідки визнання позову відповідачу розяснено. Отже, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved