Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист честі гідності та ділової репутації, в якому просять суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно 90\~000 гривень грошового відшкодування моральної шкоди за шкоду завдану честі, гідності та ділової репутації [PERSON], заборонити ГладківськоїТаїсії Михайлівни та [PERSON] продовжувати розповсюджувати недостовірну інформацію щодо [PERSON], паплюжити його честь, достоїнство та ділову репутацію, стягнути з ГладківськоїТаїсії Михайлівни та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно судові витрати. Свій позов обґрунтовують тим, що відповідно до пункту 1.1. Статуту СТ «Маяк-3» є не комерційною організацією утвореною громадянами України на добровільних засадах для сприяння її членам у веденні садівництва та городництва, утворення умов для оздоровлення та відпочинку членів садового товариства та їх сімей, з правом будівництва садового будинку та господарських споруд, у відповідності до встановлених норм, а також для захисту законних прав та інтересів садівників у державних, господарських, громадських та судових органах. Відповідно до п.2.4.6. Статуту СТ «Маяк-3» - члени садового товариства зобовязані своєчасно вносити земельний податок, членські та цільові внески. Через систематичні порушення Статуту СТ «Маяк -3», непомірні борги та непристойну поведінку 30 травня 2015 року протоколом загальних зборів членів СТ «Маяк -3» - таких членів СТ «Маяк -3» як [PERSON] та [PERSON] було виключено із членства у СТ «Маяк-3», із подальшим відключенням від електроенергії та водопостачання. 17 червня 2015 року [PERSON] та [PERSON] було відключено від електроенергії, однак в цей день [PERSON] та [PERSON] разом зі своїми родичами, погрожуючи застосуванням фізичної сили, самовільно відновили електро та водопостачання до власних будівель та користуються вказаними ресурсами по сьогоднішній день при цьому не сплачуючи відповідні кошти за спожиті ресурси. Ще у червні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до прокуратури Київського району міста Одеси із заявою у відношенні Голови СТ «Маяк-3» [PERSON] та бухгалтера СТ «Маяк -3» [PERSON] про здійснення нібито ними кримінального правопорушення за ознаками ч.5 ст.191 КК України, а саме, що нібито позивачами було здійснено привласнення грошових коштів у сумі відповідно до заяви 980\~000 гривень. Однак, на протязі майже двох років, заява відповідачів не підтверджується, кримінальне провадження декілька разів закривалось, підозри нікому не вручено, результати судово-економічної експертизи не підтвердили факт привласнення Позивачами грошових коштів. Проте, через повторні спроби правління СТ «Маяк-3» здійснити відключення відповідачів від електро та газопостачання, останні задля вчинення шкоди честі, гідності та ділової репутації Позивачів, почали розвішувати власні заяви до правоохоронних органів на всіх дошках оголошення СТ «Маяк-3», почали розвішувати та роздавати провокаційні листи, процесуальні документи та інші письмової носії, в яких містилася неправдива інформація щодо Позивачів, яка образливо впливала на позивачів. 25.03.2015 року за результатами досудового розслідування слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження по вищевказаній заяві відповідачів. Однак 14.05.2015 року прокуратурою Київського району міста Одеси було винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження, таким чином вищевказану постанову слідчого Сороки І.О. скасовано, а досудове розслідування за заявою відповідачів триває. Про те переслідуючи зловмисні наміри зганьбити, спаплюжити та поглумитися над честю, гідністю та достоїнством, репутацією та особистими професійно-діловими якостями Позивачів Відповідачі розвісили по всій території СТ «Маяк -3», на всіх стовпах та на всіх інформаційних та оголошуваних дошках, копії постанови прокуратури Київського району міста Одеси про скасування постанови про закриття кримінального провадження. Окрім цього, Відповідачі ходили по всім членам СТ «Маяк-3» роздаючи копії постанови, при цьому вказуючи, що Позивач є шахраями та злочинцями, що викрадають кошти СТ «Маяк-3», незважаючи нате, що відповідачі написали офіційні розписки про нерозголошення таємниці слідства. Вищевказана по віденка відповідачів ображає позивачів, які є людьми похилого віку, за цих підстав Позивачі звертаються з позовом про захист честі та гідності. Оскільки дії Відповідачів не спирались на будь-яку доказову базу, яка могла б дати підстави стверджувати та звинувачувати Позивачів у злочинах Відповідачі завдавали шкоду честі, гідності та ділової репутації Позивачам, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Одночасно звернув увагу суду, що народився у 1943 році є людиною похилого віку, а тому всі образи що завали йому позивачі дуже погано вливають на його стан здоровя, завдають моральної шкоди. [PERSON] розпівів суду, що має професійний стаж 48 років, останні тридцять вісім років на посаді капітана,з яких останні десять років був капітаном всесвітньо відомого НВС «Дружба», має статус ветерана війни учасника бойових дій, нагороджений медаллю захисника вітчизни, до кримінальної відповідальності не притягався, на посаду Голови Правління СТ «Маяк -3» обрався за багато чисельними проханнями інших членів СТ « Маяк-3». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, вказуючи, що вищевказана поведінка відповідачів ображає його як людину, яка має стаж роботи 27 років та яка двадцять три рази нагороджувалася преміями за сумлінну працю, до кримінальної відповідальності не притягався, на посаду бухгалтера СТ «Маяк-3» обрався за багато чисельними проханнями інших членів СТ « Маяк-3». Представник позивачів адвокат [PERSON] вважав доведеними позовні вимоги своїх довірителів, та наявність достатніх доказів для прийняття рішення про задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вказуючи, що вони являються членами Садового товариства «Маяк-3», які не погоджувалися з діяльністю як Голови садового товариства [PERSON] так і бухгалтера товариства [PERSON] Відповідачі не погоджувались з розрахуванням сум земельного податку, який на їх думку був значно завищено, що привело до переплати грошових коштів. Окрім цього позивачами невірно було визначено розмір внеску на ремонт дороги у розмірі 3200 гривень з кожної ділянки по вулиці Ветрова, хоча вказане питання на рішенні загальних зборів не розглядалося. У звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON] вважали дії голови правління та бухгалтера СТ «Маяк-3» не законними, ними як членами садового товариства «Маяк-3» на імя прокурора обласної прокуратури та прокурора Київського району міста Одеси 25 березня 2014 року були направлені заяви щодо зловживання своїм службовим становищем головою товариства «Маяк-3» [PERSON] та бухгалтером [PERSON] та просили внести відомості до ЄРДР. 26 квітня 2014 року одержали відповідь від прокуратури Київського району міста Одеси, що підстав для вжиття заходів прокурорського реагування та внесення відомостей до ЄРДР стосовно керівництва «Маяк-3» немає. 28 травня 2014 року Київським районним судом м. Одеси винесена ухвала за скаргою [PERSON] та [PERSON] на бездіяльність прокурора з приводу не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, згідно з якою зобовязано прокурора прокуратури Київського району м. Одеси внести до ЄРДР відповідні дані за їхньою заявою про злочини передбачені ст. 191 ч.5 КК України керівниками СТ «Маяк-3» [PERSON] та бухгалтером [PERSON] 23.12.2014 року винесена постанова про закриття кримінального провадження № 42014160010000068. Вказана постанова про закриття кримінального провадження скасована ухвалою Київського районного суду міста [PERSON] від 19.03.2015 року. Вдруге постанова про закриття кримінального провадження № 42014160010000068 прийнята 25 березня 2015 року, яку відповідачі оскаржили та прокурор Великодній Д.В. самостійно скасував свою постанову від 25.03.2015 року про закриття кримінального провадження. По даному провадженню відповідачі визнані потерпілими, за їхнім клопотанням призначена фінансово-економічна експертиза, у висновку якої експерт прямо вказав, що витрати на ремонт дороги будуть обґрунтованими тільки за умови підтвердження ПП «Добробут-Град» виконання робіт, а такого підтвердження з боку позивача СТ «Маяк-3» надано не було. Відповідачі наполягали що не переслідують ніяких зловмисних намірів зганьбити, спаплюжити та поглумитися над честю, гідність, достоїнством, репутацією голови правління [PERSON] та бухгалтера [PERSON], навпаки доказують факт зловживання ними своїх посадових обовязків. У їхньому випадку усі скарги прийняті та внесені до ЄРДР відкриті кримінальні провадження, ведеться досудове розслідування. Суд, вислухавши позивачів, відповідачів, їхніх представників, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно до положень ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цивільно-процесуального кодексу, в межах заявлених позовних вимог в на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що Садове товариство «Маяк-3» є юридичною особою, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію, діє на підставі Статуту, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Згідно з ч.2 ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними обовязками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобовязань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків. Відповідно до пункту 2.4.6.Сатуту СТ «Маяк-3» член садового товариства зобовязаний своєчасно вносити земельний податок, членські та цільові внески в розмірах та строки, визначені загальним зборами членів садового товариства. В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося всіма учасниками процесу, що [PERSON] та [PERSON] були членами СТ «Маяк-3», що підтверджується копією книжок садовода, довідками СТ «Маяк». Починаючи з 2013 року між відповідачами як членами СТ «Маяк-3» та позивачами як Головою Правління Садового Товариства та бухгалтером Товариства стали виникати проблемні питання, з приводу встановлення тарифів на електропостачання, суми земельного податку, розміру цільового внеску на ремонт дороги, розмір плати щодо яких відповідачі вважали неправомірно завищеним. Як вказували відповідачі, вони неодноразово зверталися до керівництва СТ «Маяк-3» з вимогами відзвітуватися за останні три роки, провести незалежний аудиторський звіт, тому що намагання членів кооперативу провести самостійний звіт грошових коштів що виплачувалися членами товариства, приводили до різних результатів. Як вбачається з заяви від 25.03.2015 року адресованої прокурору Київського району міста Одеси та підписаної членами СТ «Маяк-3» [PERSON], Літвін, [PERSON] та іншими, вказані особи звертаються до прокурора району з заявою в якій вказують, що вважають дії керівництва, а саме голови Правління [PERSON] та бухгалтера [PERSON] протиправними. У заяві зазначено, що після зборів Правління було прийнято рішення про обрання незалежного експерта [PERSON], яка ознайомившись з наданими матеріалами повідомила що відсутні документи підтверджуючи фактичні витрати. По грубим розрахункам керівництво кооперативу привласнило грошові кошти біля 600\~000 гривень. В заяві вказується, що за результатами звірок та незалежних перевірок стало відомо, що керівництво привласнює частину коштів, які збираються на охорону території, за електропостачання збираються грошові кошти по завищеним тарифам, з 65 членів кооперативу брикали на будівництво дороги з кожної ділянки 3200, 00 гривень, з двох ділянок по 7000 гривень, а дороги так і не має, земельний податок встановлений у сумі в чотири рази перевищуючий встановлений, а різницю привласнюють. Як вбачається з витягу з кримінального провадження № 4201416001000068, 02 06.2014 року до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань внесено відомості, щодо злочину за правовою кваліфікацією ч.5 191 КК України. Фабула: надійшла ухвала Київського районного суду м. Одеси за заявою [PERSON] щодо внесення відомостей до ЄРДР відносно невстановлених осіб садового товариства «Маяк-3», якими незаконно привласнено грошові кошти членів товариства у сумі відповідно до заяви 980 тисяч гривень. За даним кримінальним провадження ведеться досудове розслідування. Згідно до вимог статті 270 ЦК України до особистих немайнових прав в т.ч. відноситься право на повагу до гідності та честі. Згідно положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частиною 3 цієї норми визначено, що негативна інформація, поширена на особу вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» розяснено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Пунктом 4 Постанови Пленуму розяснено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських та інших обовязків. Відповідно до п.15 Пленуму при розгляді справ зазначеної категорії суду повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі, поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності, поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх правопорушення. Під зверненням громадян слід зрозуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. До відомостей, що порочать особу й можуть спростовуватися в передбаченому ст.277 ЦК України, відносяться ті, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організації перед громад кістю чи окремими громадянами з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття, принципів людської моралі та не відповідають дійсності або неправдиво викладені. Критична оцінка певних фактів їх перевірка, які мали місце, такими відомостями визнаватися не можуть. Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею 34 Конституції України гарантовано кожному з громадян України право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Відповідно до роз'яснень п.16, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, Згідно роз'яснень, викладених у п.19 вказаної Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд враховує, що оскаржувана позивачами заява була подана відповідачами до органів прокуратури, внесена до Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань у відповідності до вимог КПК України, по відкритому кримінальному провадженню органом досудового розслідування Київським відділом поліції в місті [PERSON] управління Національної поліції в Одеській області до наступного часу перевіряються факти викладені відповідачами у зазначеній заяві. З цих підстав суд приходить до висновку, що характер розповсюдженої інформації є оціночним судженням, а звернення відповідачів до правоохоронних органів було викликано наміром захистити свої права та законні інтереси, а тому не тягне відповідальність, передбачену законом. Стосовно зазначених у позовній заяві обставин про те, що відповідачі переслідуючи зловмисні наміри зганьбити спаплюжити та поглумитися над честю, гідністю, достоїнством, репутацією та особистими професійно-діловими якостями Позивачів, Відповідачі розвісили на всій території СК «Маяк-3» копії постанови прокуратури Київського району м. Одеси про скасування постанови про закриття кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків. Виходячи зі змісту ст. 277 ЦК України, сторона позивача повинна довести факт поширення інформації, а також те, що вона є негативною. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили суду, що з 2013 року тривають конфлікті стосунки між позивачами та відповідачами. Відповідачі приходять на збори Садового кооперативу з метою їх зриву, на зборах кричать, лаються, висловлюють свою неповагу до голови правління [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що бачили як один раз відповідач [PERSON] наклеїв лист на стовпі, що знаходиться на території садового кооперативу, однак зміст цього листа вони вже не памятають. Взагалі зміст пояснень вказаних свідків зводився до загальної характеристики правовідносин, що виникли між сторонами по справі і в сенсі ст.ст. 58, 59 ЦПК України не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки вони не стосуються предмету доказування, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування. З цих підстав суд, відмовляючи в задоволенні позову в цієї частині, вважає, що навіть за умов доведеності дій відповідачів повязаних з розклеюванням на стовпах копій процесуальних документів з кримінального провадження, ці дії не будуть створювати юридичного складу правопорушення необхідного для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України, при розгляді будь-якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України. Таким чином, обставини викладені в поданих запереченнях або інших заявах в межах розгляду цивільної справи, повинні бути підтверджені доказами, а в іншому випадку вони не приймаються судом до уваги. Суд вважає, що звернення відповідачів як членів Садового товариства «Маяк-3» до прокуратури Київського району м. Одеси з заявою на неправомірні дії керівництва СК «Маяк-3» а саме голови Правління [PERSON] та бухгалтера [PERSON], поданою в порядку статті 214 КПК України, в якій вони мали намір захищати свої права, порушені на їхню думку іншою особою, не можуть розглядатися як поширення неправдивих відомостей, оскільки не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності позивачів. Також суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивачів про заборону [PERSON] та [PERSON] продовжувати розповсюджувати недостовірну інформацію щодо [PERSON], тому що діючим законодавством не передбачено задоволення позовних вимог на майбутнє, а статтею 15 ЦК України встановлює право особи на звернення до суду з позовом на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, у задоволенні яких судом було відмовлено з підстав викладених раніше, тому вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди не можуть бути задоволені судом. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд, відмовляючи в замовленні позову в повному обсязі, відмовляє і у стягненні на користь позивачів судових витрат.

Outcome: dismissed