Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) в особі представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне Управління Державної міграційної служби України в Закарпатської області в особі Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON], [INFO], мешканці села Біла Церква, вулиця Прикордонна, будинок №12, Рахівського району, Закарпатської області, на підставі Договору дарування, укладеного 21 лютого 2009 року між [PERSON], як «Дарувальником», та Оною (прізвище після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON], як «Обдаровуваною», нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області п. Маріною Аллою Степанівною, зареєстрованого в реєстрі за №596, належить на праві приватної власності в цілій частині житловий будинок №12 (дванадцять), що розташований по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно із записами в Будинковій книзі для прописки громадян, які проживають в даному житловому будинку, на день звернення до суду із даним позовом є зареєстрованим/прописаним Відповідач, [PERSON], [INFO], який являється їй батьком. Разом з тим, обставини даного цивільно-правового спору надають їй, як одноосібній власниці даного нерухомого майна, звернутися до суду із відповідним позовом, суть якого зводиться до наступного. Відповідач, [PERSON], являючись зареєстрованим в житловому будинку, належному їй в цілій частині на праві приватної власності, є на даний час особою, яка втратила право на користування даним житловим приміщенням, оскільки, вже із червня місяця 2012 року не проживає в ньому, не веде з Позивачем спільного господарства, не має з нею спільного бюджету, у звязку із чим відповідно до частини 3 статті 64 Житлового кодексу УРСР не наділений правами і обов'язками, якими володіє [PERSON] у відповідності до приписів зазначеної вище правової норми. Дані обставини унеможливлюють Позивачу вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, одержувати певні документи для нарахування соціальної допомоги, отримання соціальних пільг тощо, виходячи з обєктивних доводів, зазначених вище. З метою захисту свого порушеного права вона в травні місяці 2017 року зверталася до Територіального підрозділу Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області із відповідною заявою щодо проведення адміністративної виписки/зняття з реєстрації громадянина [PERSON] із житлової площі будинку №12 (дванадцять), що розташований по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, належного їй в цілій частині на праві приватної власності. Однак, у проведенні таких дій було відмовлено із посиланням на положення пункту 4 Настанови з питань оформлення документів і контролю щодо реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №571 від 26 травня 2004 року, за якою працівники органів реєстрації інструктуються та дають зобовязання про недопущення протиправного використання і передачі персональних даних іншим фізичним чи юридичним особам, які зазначаються в документах реєстрації місця проживання та перебування. Посадовими особами державної міграційної служби було запропоновано звернутися до суду із відповідними вимогами щодо захисту порушених житлових прав. Вважає, що громадянин [PERSON] втратив право користування житловими приміщеннями будинку, що належить їй на праві приватної власності, оскільки набув правового статусу особи, відносно якої сплив шестимісячний строк зберігання за нею даного жилого приміщення під час його тимчасової відсутності. Знятися з реєстрації місця проживання Відповідач, [PERSON], в добровільному порядку відмовляється, у звязку із чим вирішити даний спір в порядку досудового врегулювання не являється можливим. На підставі наведеного просила визнати громадянина [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO], Україна таким, що втратив право користування жилими приміщеннями будинку №12 (дванадцять), розташованого по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області знявши його з реєстрації місця проживання, а саме із житлового будинку №12 (дванадцять), розташованого по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області без його згоди, надавши Головному управлінню Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області дозвіл на зняття громадянина [PERSON], [INFO] з реєстрації місця його проживання за адресою: будинок №12 (дванадцять), вулиця Прикордонна, село Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Вирішити питання розподілу судових витрат. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просять задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи позов не визнав та пояснив, що після смерті своєї дружини, яка померла у 2007 році, він з 2012 року став проживати з іншою дружиною в м.Тячів, Закарпатської області. Мав намір проживати з дружиною в с.Біла Церква, однак його дочка, вона ж Відповідач, отримавши у дар житловий будинок від своєї бабусі поміняла замки на дверях і не допускала його до проживання. Літню кухню, яку він збудував, вона розібрала, таким чином він позбавлений був можливості там проживати. Просить відмовити у задоволенні позову. Дійсно визнає, що з 2013 року по даний час у житловому будинку №12 по вул.Прикордонній в с.Біла Церква, який належав матері його покійної дружини - [PERSON], не проживав. Представник Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК). За\~статтею 317 ЦК України \~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З матеріалів справи слідує, що Позивачу, [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок № 12, що розташований по вул. Прикордонній в с.Біла Церква, Закарпатської області. Таке право до неї перейшло за договором дарування від 21.02.2009 року, укладеним між [PERSON] та Она (теперішнє прізвище [PERSON]) [PERSON]. Реєстрація права власності на зазначене нерухоме майно проведена, у відповідності до чинного законодавства, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22012483 від 27.02.2009 року. Згідно з будинковою книгою для прописки громадян в будинку №12 в с. Біла Церква по вул.Прикордонна, Рахівського району, Закарпатської області, громадянин [PERSON], [INFO], зареєстрований у вказаному будинку. Згідно з довідкою виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради №446 від 27.06.2017 року та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], слідує, що громадянин [PERSON], [INFO], в селі Біла Церква не проживає понад шість місяців. Судом в ході розгляду справи встановлено, що Відповідач у спірному житловому будинку не проживає з червня 2012 року. [PERSON] з Позивачем, [PERSON], спільним побутом не пов'язані та не мають спільного бюджету; [PERSON] проживає у своєї дружини в м.Тячів, Закарпатської області, тобто має інше житло. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, відповідно до яких способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. З метою усунення будь-яких обмежень у здійсненні права власності на вищевказаний житловий будинок, Позивач, має намір здійснювати власні майнові права безперешкодно, тому і звернулася до суду з даним позовом. Відповідач, [PERSON], являючись зареєстрованим в житловому будинку, належному [PERSON] в цілій частині на праві приватної власності, є на даний час особою, яка втратила право на користування даним житловим приміщенням, оскільки, вже із червня місяця 2012 року не проживає в ньому, не веде з Позивачем спільного господарства, не має з нею спільного бюджету, в звязку із чим відповідно до частини 3 статті 64 Житлового кодексу УРСР не наділений правами і обов'язками, якими у даному випадку володіє Позивач, у відповідності до приписів зазначеної вище правової норми. Дані обставини унеможливлюють їй вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, одержувати певні документів для нарахування соціальної допомоги, отримання соціальних пільг тощо. Як убачається із матеріалів даної справи, громадянин [PERSON] втратив право користування житловими приміщеннями будинку, що належить [PERSON] на праві приватної власності, оскільки набув правового статусу особи, відносно якої сплив шестимісячний строк зберігання за нею даного жилого приміщення під час його тимчасової відсутності. Посилання Відповідача на те, що він не міг користуватися будинком, який є предметом позову, не підкріплені жодними доказами, як і не доведеним залишилося те, що Позивач, [PERSON] розібрала літню кухню, яку начебто збудував [PERSON], оскільки жодних доказів самого факту існування такої будівлі (документів на будівництво) суду не надано. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання. Згідно зі статтею 7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, у тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки знятися з реєстрації місця проживання Відповідач, [PERSON], в добровільному порядку відмовляється, у звязку із чим вирішити даний спір в порядку досудового врегулювання Позивачу не вдалося, за таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією Відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні Позивачем права власності нерухомим майном, тому суд приходить до висновку, що Відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилими приміщеннями спірного будинку. Судові витрати в сумі 640 гривень, понесені Позивачем на оплату судового збору, слід стягнути з [PERSON] в користь [PERSON].

Outcome: approved