Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON], звернулися до суду з заявою в порядку окремого провадження, про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO]. В обґрунтуванні заяви зазначили, що 10 квітня 2016 року унаслідок тяжкої хвороби на тимчасово окупованій території України у місті Луганську померла їх донька [PERSON], факт смерті підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 11.04.2016 року №126, виданим Луганською клінічною лікарнею. Згодом заявникам стало відомо, що вказане лікарське свідоцтво про смерть не відповідає формі, визначеної наказом Міністерства охорони здоровя України. 12 травня 2016 року Дергачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану в державній реєстрації смерті [PERSON] було відмовлено. У судове засідання представник Дергачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області не зявився, начальник відділу подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність. У судовому засідання заявники [PERSON] та [PERSON] просили задовольнити їх заяву з підстав, які зазначені у ній. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] померла 10 квітня 2016 року у лікарні міста Луганська та вони були присутні при її похованні на цвинтарі у Камяно-Бродському районі міста Луганська. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІІ-ЕД №292409, [PERSON] народилася 14 квітня 1981 року, її батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до довідки від 18.01.2014 №6311000536, [PERSON] перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Петровського №31. Відповідно до довідки від 18.01.2014 №6311000533, [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Петровського №31. Відповідно до довідки від 18.01.2014 №6311000532, [PERSON] перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Петровського №31. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №126 від 11 квітня 2016 року, виданого Луганською республіканською клінічною лікарнею, [PERSON] померла 10 квітня 2016 року, причина смерті: сахарний діабет. 12 травня 2016 року Дергачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеної наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545. Згідно ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.2 ст.234 ЦПК України в окремому провадженні суд, зокрема, розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути визнані факти, що призводять до виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно абз.2 ч.1 ст.2571 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, яка викладена у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «laizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих та такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а де становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, якемає встановлення факту народження або смерті особи: для реалізаціїмайнових та особистих немайновнх прав заявників, рішення суду у такійкатегорії справ мас ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Лікарське свідоцтво про смерть №126 від 11 квітня 2016 року, видане Луганською республіканською клінічною лікарнею, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, як виняток суд бере до уваги та оцінює його разом з показаннями свідків в їх сукупності та взаємозв'язку. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки є законні підстави. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність підстав для встановлення факту смерті [PERSON], [INFO]. Відповідно до частин 4,5 ст.2571 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved