Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

[PERSON] , 30 жовтня 2019 року звернувся до суду із позовом, та просить визнати за ним право на одержання земельної частки (паю) за рахунок земель резервного фонду Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, як колишньому члену КСП «Куяльницьке». Свої вимоги мотивував тим, що з 1991 року він був членом КСП «Куяльницьке» та на час розпаювання земель колгоспу позивач працював у ньому та був його членом, проте його прізвище помилково не було внесено до списків членів КСП «Куяльницьке». Вважає, що він має права на отримання земельного паю. Позивач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої на позові наполягав та просив розглянути справу за його відсутності. Представник Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої проти заявлених вимог не заперечував та просив розглянути справ у відсутність представника сільської ради. Директор СТОВ «Куяльник» у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої проти заявлених вимог не заперечував та просив розглянути справ у його відсутність. Представник Подільської районної державної адміністрації Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився. Надали відзив на позов, згідно якого позов не визнали з тих підстав, що до повноважень Подільської районної державної адміністрації Одеської області не входить виділення земельних часток (паїв) за рахунок земель резервного фонду Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області. Відтепер це виключні повноваження Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області. Справу просили розглянути справу у відсутність представника. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що у 1991 року [PERSON] був прийнятий в КСП «Куяльницьке» с. Куяльник Котовського району Одеської області, де працював до 30 червня 1995 року. Відповідно до архівного витягу з протоколу №10 засідання правління колгоспу КСП «Куяльницьке» від 28 жовтня 1991 року заяву [PERSON] про прийняття його в члени колгоспу задоволено. В книгах протоколів засідань членів правлінь, загальних зборів та рішеннях, прийнятих ними з 1991 - 2000 рік, рішення щодо [PERSON] не значаться. Згідно відомості про кількість вироблених трудоднів наданої директором СТОВ «Куяльник», гр. [PERSON] проводились нарахування його вихододнів за такі роки, а саме: у 1991 році 240 вихододні, у 1992 році 300 вихододнів, у 1993 році 233 вихододнів, у 1994 році 217 вихододні, у 1995 році 63 вихододні. 25 червня 1996 року КСП «Куяльницьке» отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ОД -14-007. [PERSON] не було внесено до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акта, сертифікат на земельну частку (пай) він також не отримував, що не заперечувалось учасниками справи. Згідно витягу № 115 від 24 вересня 2019 року наданого секретарем Дашковою М.Б., у 1993 році колгосп імені Ілліча переіменовано на КСП «Куяльницьке», у 1998 році реорганізовано в Асоціацію кооперативів власників «Куяльник», а у 2000 році реорганізовано у СТОВ «Куяльник». Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствамі організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствамі організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, судом встановлено, що на момент отримання 25 червня 1996 року КСП «Куяльницьке» державного акта на право колективної власності на землю позивач був членом цього товариства і мав право на внесення його до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого списку, тому суд дійшов висновку про наявність у [PERSON] права на земельну частку (пай). При таких обставинах, позов вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved