Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

[PERSON], 22.05.2018 року, посилаючись на положення ст.524 ЦК УРСР, ст.152 ЗК України, звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,86 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Агрокомсинтез», яке було правонаступником КСП імені Куйбишева, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON]. Позов обґрунтовується наступним. Після смерті чоловіка позивача відкрилась спадщина до складу якої, крім іншого, входить і право на земельну частку (пай), що належало тому за життя, відповідно до приписів п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», як пенсіонеру - члену колгоспу «ім. Куйбишева», правонаступником якого в подальшому стало сільськогосподарське закрите акціонерне товариство «Агрокомсинтез». Позивач будучи єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на частину спадкового майна - грошові вклади. Оформити спадкові права на земельну частку (пай), на яку за життя мав право її чоловік вона не змогла, оскільки спадкодавець помер до виготовлення сертифікатів на розпайовані землі. Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч.1 ст.2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Ухвалою судді від 23 травня 2018 року відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. 16 липня 2018 року суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті, про що постановлено ухвалу. 13 червня 2018 року до суду від представника відповідача за довіреністю Бойко Т.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у частині задоволення позовних вимог [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, посилаючись на те, що вимоги позивача до Головного управління є безпідставними, оскільки воно не може бути відповідачем у даній справі, виходячи з вимог ст.ст.15-1, 122 ЗК України, адже воно розпоряджається виключно землями державної власності сільськогосподарського призначення для всіх потреб. Після того, як землі, що перебували у користуванні колгоспів, радгоспів та інших державних сільгосппідприємств, були роздержавлені та передані у колективну власність новоствореним недержавним колективним сільгосппідприємствам, вони (землі) втратили статус земель державної власності. Відповідними повноваженнями щодо видачі громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрації були наділені відповідні районні державні адміністрації. У свою чергу Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області ніколи не було наділене повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення недержавної форми власності (пайовими землями), зокрема і пайовими землями СЗАТ «Агрокомсинтез», та щодо розгляду питань і прийняття відповідних рішень щодо видачі документів (сертифікатів), що посвідчують право на земельну частку (пай). На підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 22 листопада 1995 року №65 СЗАТ «Агрокомсинтез» видано Державний акт на право колективної власності на землю серії «[NUMBER]», згідно якого землі останнього перебували у межах Ладинської сільської ради, Олишівської селищної ради та Серединської сільської ради. Таким чином, ураховуючи, що позивачем заявлено вимогу про визнання права на земельну частку (пай) саме в землях колективної власності СЗАТ «Агрокомсинтез», то представник відповідача просить відмовити у частині задоволення позовних вимог саме до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області./ а.с.64-67/ 18 червня 2018 року до суду від сільського голови Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95, встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. При цьому, з листа Верховного Суду України від 01.09.2003 року та постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 вбачається, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до Державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі Державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству. Таким чином, сторона відповідача вважає, що оскільки спадкодавець за життя права на земельну частку (пай) не набув, ні сертифіката, ні Державного акта на право власності на земельну частку (пай) не отримував, то таке право до складу спадщини не входить. Отже, відсутні будь-які підстави для захисту порушеного права позивача, а тому позовна вимога про визнання права на земельну частку (пай) є безпідставною. Також, на думку представника відповідача, [PERSON] пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права, а отже, необхідно застосувати до позовної вимоги про визнання права на земельну частку (пай) строк позовної давності на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. Крім того, в позовній заяві [PERSON] зазначає, що при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі у колективну власність. Натомість, згідно п.7 вищевказаного Указу Президента України установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Таким чином, вважають, що відсутні підстави без згоди місцевої ради задовольняти вимоги позивачів на виділення земельної частки (паю) із резервного фонду, оскільки право розпоряджатися цим фондом належить виключно місцевій раді, а вона не зобов'язана за рахунок цього фонду надавати особам, які набули право в КСП на рівні з іншими членами, земельну частку (пай), оскільки землі з резервного фонду передаються громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Дана позиція викладена в листі Верховного Суду України від 01 вересня 2003 року. Також, до матеріалів справи додані докази, які суперечать один одному та ставлять під сумнів їх достовірність і достатність. Так, на підтвердження праці чоловіка позивача в колгоспі ім. Куйбишева та членство у ньому, остання надала копію трудової книжки, в якій міститься запис: «Звільнений з роботи в зв'язку з досягненням пенсійного віку, Прот. №4 від 2.04.87р.» та засвідчено печаткою СДП «Ладинка» (Сільськогосподарське дочірнє підприємство «Ладинка» Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Ладинське»), тобто зовсім іншої юридичної особи. Також, до матеріалів справи доданий протокол засідання правління колгоспу ім. Куйбишева від 08.12.1987 р. де зазначено, що затверджено комісію по списанню неліквідних запасних частин до членів якої входить [PERSON], але згідно доданої копії трудової книжки спадкодавець був звільнений у зв'язку з досягненням пенсійного віку згідно протоколу №4 від 2.04.1987 р. Таким чином, до матеріалів справи додані докази, які суперечать один одному та ставлять під сумнів їх достовірність і достатність. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити, пославшись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача №1 - Шара Т.П. у судовому засідання проти задоволення позовних вимог не заперечувала посилаючись на те, що Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області, як орган державної влади, повноваження якої згідно Закону України «Про місцеві державні адміністрації» поширюється на територію Чернігівського району зацікавлена в тому щоб на території даного району земельні ділянки використовувались в межах чинного законодавства. Так як, матеріали справи містять документи, які підтверджують, що чоловік позивачки був членом колгоспу, а отже мав право на земельну частку (пай) у землях колективної власності СЗАТ «Агрокомсинтез», яке може бути успадковане позивачем по справі. Представника відповідача №2 - Бойко Т.М. по суті позову і визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) не заперечувала, оскільки, як підтверджують матеріали справи, чоловік позивача був членом колгоспу ім. Куйбишева, а отже відповідно до вимог чинного законодавства мав права на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Агрокомсинтез», яке було правонаступником КСП імені Куйбишева, хоча і не був включений до Списку членів КСП. Натомість заперечувала в частині задоволення позовних вимог щодо Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Представники відповідачів №3, №4 та №5 у судове засідання не з'явились, причини неявки представників Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області суду не повідомлені, при цьому голова Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області у підготовчому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, а сільський голова Серединської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області подав клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, своєї позиції щодо позовних вимог [PERSON] не виклав. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У відповідності до статті 5 ЗК УРСР (1990 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно із дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у віці 78 років у с. Ладинка Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.12/ Відповідно до копії трудової книжки колгоспника [NUMBER] від 18.08.1966 р., [PERSON], 1920 року народження, за життя був членом колгоспу «ім. Куйбишева» та був звільнений з роботи в зв'язку з досягненням пенсійного віку, згідно протоколу №4 від 2.04.1987 року. /а.с.19, 20/ Протокол зборів уповноважених членів колгоспу «ім. Куйбишева» с. Ладинка №2 від 11.04.1980 року свідчить, що [PERSON] вибирався в склад групи народного контролю, а згідно протоколу засідання правління колгоспу «ім. Куйбишева» №16 від 8.12.1987 року, [PERSON] був у складі комісії по списанню неліквідних запасних частин. /а.с.21-28/ На підставі Рішення зборів уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Куйбишева №2 від 7 лютого 1995 року с. Ладинка та Рішення загальних зборів акціонерів сільськогосподарського закритого акціонерного товариства - фірма «Агрокомсинтез» №1 від 21 лютого 1995 року смт. Олишівка, колективне сільськогосподарське підприємство ім. Куйбишева в порядку його реорганізації у відповідності до законодавства України було приєднане до сільськогосподарського закритого акціонерного товариства - фірми «Агрокомсинтез» з подальшим створенням дочірнього підприємства згідно уставу акціонерного товариства. У результаті приєднання КСГП ім. Куйбишева до СЗАТ - фірми «Агрокомсинтез» перейшли всі його майнові права і обов'язки. 5 вересня 1995 року Чернігівська районна Рада народних депутатів листом №737 просила виключити КСГП ім. Куйбишева із державного реєстру України. /а.с.33-35/ Згідно Протоколу засідання правління КСГП ім. Куйбишева №6 від 06.10.1995 року всіх керівників, спеціалістів і інших робітників працюючих в КСГП ім. Куйбишева переведено на роботу в СЗАТ - «Агрокомсинтез», на посади по згоді з головою правління СЗАТ - «Агрокомсинтез». /а.с.29-31/ Розпорядженням Чернігівської районної ради народних депутатів №334 від 6 жовтня 1995 року скасовано державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства ім. Куйбишева згідно рішенням зборів уповноважених членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Куйбишева в зв'язку з об'єднанням його з сільськогосподарським закритим акціонерним товариством - фірмою «Агрокомсинтез». /а.с.32/ Розпорядженням Чернігівської районної державної Чернігівської області №65 від 22 листопада 1995 року, на підставі клопотання в тому числі і акціонерно-пайового товариства «Агрокомсинтез», передано в у колективну власність для сільськогосподарських потреб акціонерно-пайовому товариству «Агрокомсинтез» землі загальною площею 9463,6 га, згідно додатку №2. /а.с.39, 40/ Копія Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 22.11.1995 року свідчить, що відповідно до розпорядження Чернігівської районної державної Чернігівської області №65 від 22 листопада 1995 року сільськогосподарському закритому акціонерному товариству «Агрокомсинтез», розташованому у смт. Олишівка Чернігівського району, у колективну власність передано 9463,6 гектарів землі в межах згідно з планом, до яких увійшли крім іншого і землі Олишівської селищної ради, Серединської та Ладинської сільських рад. /а.с.38/ Як вбачається з Розрахунку вартості земельної частки /паю/ та її розмірів в умовних кадастрових гектарах, затвердженого розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області №118 від 2 березня 2000 року «Про затвердження вартості земельної частки», розмір паю в умовних кадастрових гектарах по СГАТ «Агрокомсинтез» становить 5,86 га. Крім того, даним розпорядженням зобов'язано районний відділ земельних ресурсів забезпечити виготовлення та видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай). /а.с.41, 42/ Лист Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13.06.2018 року №9-25-0.662-3588/2-18 свідчить, що в розпорядженні Головного управління є примірник Державного акту на право колективної власності на землю СЗАТ «Агрокомсинтез» серії [NUMBER] від 22.11.1995 року без Додатку - списку громадян - членів колективного сільськогосподарського товариства - СЗАТ «Агрокомсинтез». /а.с.63/ Наведене свідчить, що [PERSON] за життя, як пенсіонер - член колгоспу «ім. Куйбишева» мав право на земельну частку (пай), розміром 5,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала йому в колективній власності сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Агрокомсинтез», оскільки колективне сільськогосподарське підприємство ім. Куйбишева в порядку його реорганізації було приєднане до СЗАТ «Агрокомсинтез». З листа Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.02.2018 року №К-120/0-0.212-109/148-18 встановлено, що [PERSON] сертифікат на право на земельну частку пай по колишньому ЗГАТ Агрокомсинтез на території (колишньої Ладинської сільської ради) Іванівської сільської ради не виготовлявся та не видавався, про що свідчить відсутність підпису в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай по Ладинській сільській раді. /а.с.18/ Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить, що сільськогосподарське закрите акціонерне товариство фірма «Агрокомсинтез» з 4 лютого 2011 року припинило свою діяльність. /а.с.43, 44/ З свідоцтва про одруження [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 12.02.1948 року у Ладинській сільській раді Олишівського району Чернігівської області, актовий запис №02. /а.с.13/ Згідно довідки виконкому Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №2/150 від 21.03.2018 року, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON], 1931 р.н. /а.с.14/ Наведене свідчить, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], в силу приписів ст.529 ЦК УРСР. Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК 1963 року. Так, згідно із ст.549 ЦК УРСР, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину якщо своєчасно подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори або здійснив дії, які свідчать про фактичне прийняття ним спадщини. Довідка Чернігівської районної державної нотаріальної контори від 23.06.2011 року №1493/02-14 свідчить, що 5 березня 2010 року заведено спадкову справу №133/2010 після померлого [PERSON], 1920 р.н., спадкоємцем після смерті якого є його дружина [PERSON] 24.11.2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON], яке складається з грошових вкладів. /а.с.15-17/ Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до вимог цивільного законодавства цивільна дієздатність [PERSON] припинилась у момент його смерті і за таких обставин отримати правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавця не має правової можливості. Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті, суд виходить з того, що з 2 травня 2009 р. відповідно до статті 125 ЗК України №1066-VI (1066-17), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно положень ст.126 ЗК України, в редакції статті станом на 01.01.2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Згідно п.п.4.15, 4.20 Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом та інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. За таких обставин, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадковану земельну частку (пай) в нотаріальній конторі. Натомість пред'явлені позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і у результаті чого є такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідно до вимог ст.15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Статтею 122 ЗК України розмежовано повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а пунктом 5 даного Указу визначено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Виходячи з норм Закону Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області розпоряджається виключно землями державної власності сільськогосподарського призначення і ніколи не було наділене повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення недержавної форми власності (пайовими землями), зокрема і пайовими землями СЗАТ «Агрокомсинтез» та щодо розгляду питань та прийняття відповідних рішень щодо видачі документів (сертифікатів), що посвідчують право на земельну частку (пай). Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову лише щодо відповідачів №№1, 3, 4, 5 та є достатніми для його задоволення у цій частині. Окремо, суд вважає необґрунтованою позицію представника відповідача №3 - Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про те, що [PERSON] пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права, а отже, необхідно застосувати до позовної вимоги про визнання права на земельну частку (пай) строк позовної давності на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. Так, відповідно до приписів статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено ст.257 ЦК України. Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як встановлено судом, спадкодавець по справі - [PERSON] помер [INFO] і 5 березня 2010 року позивач у даній справі прийняла спадщину, що відкрилась після його смерті, про що свідчить довідка Чернігівської районної державної нотаріальної контори №1493/02-14 від 23 червня 2011 року. Як визначено частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Наведене свідчить, що позивач виконала свій обов'язок про прийняття спадщини на нерухоме майно - земельну частку (пай), однак вона не має можливості отримати свідоцтво у нотаріальному порядку, за відсутності сертифікату у спадкодавця, а тому на думку суду строк позовної давності, на чому наполягає сторона відповідача №3, не сплив і мало місце його переривання. За таких підстав та мотивів суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] піддягає частковому задоволенню.

Outcome: partial