Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON], (далі - заявник) звернувся до суду із вказаною заявою в якій посилався на те, що громадянина Республіки Молдова, із даною заявою в порядку окремого провадження обумовлено необхідністю встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту придбання житла вперше. В обґрунтування своєї заяви заявник вказав, що він має намір придбати нерухомість в Україні, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 77,23 кв.м. Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється при наявності сплати збору до Пенсійного фонду, який сплачується фізичною особою в разі купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ч. 9 ст. 1 вказаного Закону, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Оскільки Заявник має намір купувати житло вперше, він звільнений від сплати 1% збору до Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України у своєму листі від 19.11.2003 року №04/9201 зазначає, що у разі надання органам Пенсійного фонду відповідного документа про визнання громадянина особою, що придбаває нерухоме майно вперше, виданого органом, до компетенції якого це відноситься, він буде звільнений від сплати збору. Враховуючи, що в даний час такого органу не існує, особою, що придбаває житло вперше, громадянина може бути визнано у судовому порядку в порядку встановлення факту, що має юридичне значення. Таким чином, на момент подачі даної Заяви до суду в Україні не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити придбання нерухомого майна особою вперше, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла. Не існує також установленого законом порядку визначення факту придбання житла особою вперше. Однак наявність або відсутність цього факту породжує певні права і обов'язки особи, що придбає житло вперше, як платника загальнообов'язкових зборів. Враховуючи викладене, посилаючись на ст. 234, 256, 257 ЦПК України заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт придбання ним житла вперше. У судове засідання заявник не прибув, подав до суду письмову заяву, в якій просив суд слухати справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, про встановлення факту у судове засідання представника не направила, подала суду письмові заперечення проти заяви, у яких просила у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень вказала, що відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1996 року платниками збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, які придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетом і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, а також громадяни, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Відповідно до п. 8 ст. 2 вказаного Закону об'єктом оподаткування при здійсненні операцій купівлі-продажу нерухомості є вартість майна, зазначена у договорі купівлі-продажу. Відповідно до пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740 (надалі по тексту - Порядок №1740) збір на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, які придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетом і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, а також громадяни, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Водночас, згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням. Таким чином, на думку заінтересованої особи, заявник не довів належними та допустимими доказами відмови йому у посвідченні договору купівлі-продажу житла через несплату внеску на обов'язкове державне пенсійне страхування. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встанови наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] [INFO], є громадянином Республіки Молдова, згідно паспорту серії [NUMBER], виданого 13.09.2010 року, має посвідку на постійне проживання на території України серії [NUMBER] з 23.12.2010 року, ІПН [NUMBER] та зареєстрований по [ADDRESS] Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зареєстровані відомості за [PERSON] відсутні. Разом із тим, як вбачається із відповіді Макарівського відділення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, інформація щодо придбання житла або відчуження об'єктів нерухомості стосовно заявника відсутня. Вирішуючи вимоги заданою заявою, суд керується наступним. Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється при наявності сплати збору до Пенсійного фонду, який сплачується фізичною особою в разі купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ч. 9 ст. 1 вказаного Закону платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком, зокрема, громадян, які придбавають житло вперше. Таким чином особи, які придбають житло вперше звільнені від сплати 1% збору до Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України у своєму листі від 19.11.2003 р. №04/9201 зазначає, що у разі надання органам Пенсійного фонду відповідного документа про визнання громадянина особою, що придбаває нерухоме майно вперше, виданого органом, до компетенції якого це відноситься, він буде звільнений від сплати збору. Суд констатує, що на момент подачі даної заяви в Україні не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити придбання нерухомого майна особою вперше, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла. Не існує також установленого законом порядку визначення факту придбання житла особою вперше. Однак наявність або відсутність цього факту породжує певні права і обов'язки особи, що придбає житло вперше, як платника загальнообов'язкових зборів. Так, відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як передбачено ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи, що в даний час не існує органу, який би міг видати відповідну довідку про придбання особою житла вперше, даний факт, що має юридичне значення може бути встановлено у судовому порядку. Відповідно до ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Так, заявник вказує, що має намір придбати нерухомість в Україні вперше, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 77,23 кв.м., однак його доводи не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Крім того, відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1996 року платниками збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, які придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетом і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, а також громадяни, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Відповідно до п. 8 ст. 2 вказаного Закону об'єктом оподаткування при здійсненні операцій купівлі-продажу нерухомості є вартість майна, зазначена у договорі купівлі-продажу. Відповідно до пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740 (надалі по тексту - Порядок №1740) збір на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, які придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетом і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, а також громадяни, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Водночас, згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням. Таким чином, у матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у посвідченні заявникові договору купівлі-продажу житла через несплату внеску на обов'язкове державне пенсійне страхування. Разом із тим, як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, зареєстровані відомості за [PERSON] відсутні. Як вбачається із відповіді Макарівського відділення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, інформація щодо придбання житла або відчуження об'єктів нерухомості стосовно заявника відсутня. Отже, відсутність інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо наявності у заявника нерухомості не свідчить про придбання ним житла вперше, а свідчить про відсутність зареєстрованого майна станом на час розгляду відповідних записів. Враховуючи викладене, оскільки відсутні докази, з яких суд мав би можливість встановити наявність певного юридичного факту, про який просить заявник, у задоволенні заяви слід відмовити. Судові витрати у такому разі покладаються на заявника.

Outcome: dismissed