Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися із позовами про визнання недійсними укладених ними з ПАТ «Насінневе» договорів оренди землі від 27.06.2008 року №№463,369,443,439,б/н та №438 відповідно, щодо земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапаєвської селищної ради Кегичівського району Харківської області, а також про стягнення з відповідача судового збору. Оскільки вимоги є тотожними, заявлені до одного відповідача, стосуються аналогічних договорів, укладених одного дня, за клопотанням позивача та згодою протилежної сторони, справи за усіма позовами обєднані в одне провадження. Позивачі повідомили, що вони є власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапаєвської селищної ради Харківської області: [PERSON] земельної ділянки площею 4,65 га на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ХР № 037880 від 06.12.2002р., [PERSON] земельної ділянки 5,21 га на підставі державного акту на право власності на землю серії IV-ХР №065055 від 12.12.2002р., [PERSON] земельної ділянки 4,65 га на підставі державного акту на право власності на землю серії IV-ХР №065022 від 06.12.2002р., [PERSON] земельної ділянки 4,66 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР №065066 від 12.12.2002р., [PERSON] земельної ділянки 5,5092 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №561348 від 26.10.2005р., [PERSON] земельної ділянки 4,65 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХР № 037963 від 12.12.2002р. 19.02.2015р. та 23.02.2015р. позивачі направили відповідачеві листи з вимогою повідомити про правові підстави користування належними їм земельними ділянками. 05.03.2015р. та 19.03.2015р. відповідач повідомив їм про наявність договорів оренди землі без вказівки на їх реквізити. 14.04.2015р., 15.05.2015р. та 22.06.2015р. на їх запити, відділ Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області надав копії договорів оренди землі між ПАТ «Насінневе» від 27.06.2008р. та позивачами: [PERSON] №463, зареєстрований у ХРФ ЦДЗК 25.05.2009р. за № 040969600423, [PERSON] № 369, зареєстрований 25.05.2009р. за № 040969600272, [PERSON] № 443, зареєстрований 25.05.2009р. за № 040969600311, [PERSON] №439, зареєстрований 25.05.2009р. за № 040969600312, [PERSON] б/н, зареєстрований 26.01.2010р. за №041069600047, [PERSON] №438, зареєстрований 25.05.2009р. за №04096900302. Відповідно до п. 9 зазначених договорів, орендна плата вноситься орендарем у одній і наступних форм та розмірів: в грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки,або натуральною формою,що здійснюється шляхом передачі сільськогосподар ської продукції чи товарів у кількості та розмірі пропорційних до погодженої сторонами розміру орендної плати у грошовій формі. Погодження цієї форми орендної плати (переліку товарів чи продукції, кількості, якості, ціни, місця, порядку строків поставки тощо) здійснюється за домов леністю сторін відповідно до зазначеного договору, та оформляється підписанням сторонами актів приймання-передачі, товарних або товарно-транспортних накладних або відробітковою формою, обсяги, строки, місце виконання якої також визначаються за додатковою усною домовленістю сторін й підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт чи наданих послуг, підписання яких і є таким додатковим погодженням. Форми орендної плати можуть бути поєднані (комбінована форма) в межах суми, що не перевищує розмір грошової форми орендної плати. Позивачі вважають, що відсутність у договорах істотної умови про розмір орендної плати у натуральній формі та системне зменшення орендарем кількості отриманої зернопродукції в якості орендної плати, як наслідок відсутності такої умови, дозволяє орендарю не сплачувати справедливу орендну плату за користування землею та вказує на порушення права орендодавця та майнового інтересу. Орендар встановлює ціну такої продукції (робіт, послуг) у односторонньому порядку, шляхом визначення вартості зернопродукції у розрахункових відомостях на отримання орендної плати під час видачі зернопродукції на складі, при цьому постійно збільшуючи її до розміру вище ринкової ціни, без попереднього узгодження з позивачами, як орендодавцями. Таким чином, позивачі, як сторони договорів з ПАТ «Насінневе», мають право на захист своїх економічних інтересів та на справедливий розмір орендної плати виходячи з порушення співвідношення майнових інтересів орендаря і орендодавців внаслідок відсутності у договорі умови про розмір орендної плати у натуральній формі та системного заниження орендарем кількості отриманої зерно продукції у період з 2008 по 2015 роки. 12.11.2015р. та 25.11.2015р. кожним з позивачів направлено на адресу відповідача пропозицію про внесення змін до договору оренди землі, щодо визначення розміру орендної плати у натуральній формі. Запропоновано внести зміни до п.9 договору в частині збільшення розміру орендної плати та встановлення її у розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки землі та визначення вартості продукції (робіт, послуг) при сплаті орендної плати у натуральній (відробітковій) формі встановивши, що перерахунок обсягів натуральної та відробіткової форм плати за оренду земельної ділянки у грошову проводиться виключно з фактичної собівартості видів продукції, вирощених орендарем та наданих для розрахунку з орендодавцем, яка склалася в господарстві за минулий рік. На кожну з цих пропозицій ПАТ «Насінневе» було надано відповідь від 30.11.2015р. та 23.12.2015р., усі вони відхилені. Відповідач подав заперечення проти цих вимог, зазначивши, що положення кожного договору повністю відповідає вимогам закону, в ньому встановлені розмір орендної плати - 3% від нормативної грошової оцінки (п.9 договору), передбачено її обчислення з урахуванням індексації (п.10), форми платежу грошова (як основна) а також натуральна та відробіткова за додатковою домовленістю сторін та виключно у межах суми, що не перевищує розмір грошової (п.9), строки, порядок внесення і перегляду, відповідальність за несплату (п.9,11,12,13). Також просить застосувати до заявлених вимог строк позовної давності. У судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, вказавши, що їм дійсно занижено розмір орендної плати по відношенню до інших орендодавців. Виклавши доводи, що зазначені у позовних заявах, також просив позови задовольнити у повному обсязі, вказавши, що відсутність у договорі оренди істотної умови про розмір орендної плати у натуральній формі та системне зменшення орендарем кількості отриманої зерно продукції в якості орендної плати, призводить до порушення прав орендодавців. Проти застосування строку позовної давності заперечив, вважає, що ці правовідносини між сторонами відбуваються у часі постійно, системно, тобто є триваючими. Сторона відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила, що у договорах оренди містяться усі істотні умови передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі», у тому числі і ті, що стосуються орендної плати, а саме розмір орендної плати, індексації, форми платежу, строків, порядку внесення і перегляду орендної плати та відповідальності за її несплату. Крім обовязкових умов, договори містять також умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними. При цьому сторони керувались також статтею 22 Закону України «Про оренду землі» за змістом якої орендна плата може справлятись як у одній формі (грошова, натуральна або відробіткова) так і шляхом поєднання таких форм. Під час обчислення та нарахування орендної плати за відповідний рік використовується нормативна грошова оцінка відповідної земельної ділянки вказана сторонами у п.5 договорів оренди землі, до якої застосовуються законодавчо визначені коефіцієнти індексації. Протягом дії договорів оренди жодних суперечностей щодо вартості та кількості продукції/послуг з орендодавцями не було. Крім того, отримання продукції та послуг в рахунок орендної плати здійснюється виключно за бажанням орендодавців, які у разі необхідності звертаються до ПАТ «Насінневе» з відповідним письмовим проханням. З огляду на наведене, просить відмовити у задоволенні вимог позивачів. Представник відповідача вказала на сплив строків позовної давності, оскільки позивачі отримали договори у 2009-2010рр., що підтверджується відомостями з реєстраційного журналу видачі договорів оренди по ВАТ «Насінневе». У судовому засіданні дослідженні: копії оспорюваних договорів оренди землі; актів приймання-передачі землі та визначення меж земельних ділянок згідно з цими договорами; витягів про нормативну грошову оцінку земельних ділянок; державних актів на право приватної власності на землю; листів-вимог позивачів про правові підстави використання землі; листів-відповідей ПАТ «Насінневе»; заяв позивачів до відділу Держкомзему у Кегичівському районі; листів-відповідей цього відділу; пропозицій про зміну умов договорів оренди землі з проектами додаткових угод; реєстраційного журналу видачі договорів оренди орендодавцям ВАТ «Насінневе», витяг зі статуту про перейменування та правонаступництво відповідача, інформація відповідача від 10.05.2016р №956 щодо розміру та форми отриманої позивачами орендної плати; інші докази. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Правовідносини регулюються ЦК України, ЗК України, Законами «Про оренду землі», «Про плату за землю» тощо. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК). В ч.1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні. Згідно з ч. 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, серед істотних умов договору оренди землі зазначено: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата з зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Також ч.2 цієї статті передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України є укладеним з моменту його державної реєстрації. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Відповідно до ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (норма діяла на момент укладення договору). Так, у кожному випадку оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі, кожний орендодавець мав необхідний обсяг цивільної дієздатності і його волевиявлення було спрямоване на укладання саме такого договору, оскільки доказів зворотного в судовому засіданні не надано. При вирішенні питання щодо дійсності оспорюваних договорів на підставі невстановлення розмірів та ціни натуральної орендної плати, судом вжиті заходи до зясування також питань, чи отримували позивачі орендну плату. Встановлено, що позивачі не оспорюють отримання ними орендної плати, в т.ч. у натуральній формі. Разом з цим,вони вказують на те, що відповідач занижував розмір орендної плати у натуральній формі протягом тривалого часу, тому відсутність у договорі розміру такої плати, вважаючи, що це порушує право орендодавців на її отримання в повному обсязі. В ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі №6-78цс13 і яка є обов'язковою для застосування судами при розгляді справ з аналогічними питаннями, також роз'яснено, що виходячи з того, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст.3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. З матеріалів справи вбачається, що сторони в належній формі уклали договір, дійшли згоди щодо всіх істотних умов, викладених у пунктах договору, підтвердивши це погодження підписами. Договори оренди землі пройшли державну реєстрацію, суть якої полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін. До реєстрації договорів та під час їх виконання позивачі не надавали пропозицій про внесення до договору будь-яких змін. Уточнення до договору можливе в позасудовий спосіб, а тому вимоги позивачів про визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, зазначених в позовній заяві, не відповідають вищевказаним положенням ЦК України. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У ст.10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При зверненні до суду позивачем не надано доказів порушеного права при укладенні договору оренди землі. Суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів з названих підстав, зокрема відсутністю в договорі істотної умови про розмір орендної плати у натуральній формі, оскільки представником позивачів та позивачами не доведено, що дійсно порушені їх права, як орендодавців, у зв'язку з відсутністю в договорі оренди умови, передбаченої статтею 15 Закону України «Про оренду землі», так як позивачам, після підписання договорів був відомий та прийнятний порядок виплати орендної плати на протязі майже восьми років, за період дії договорів позивачі не звертались до відповідача із заявами про уточнення орендної плати чи порядку її виплати. Згідно зі ст.19 Закону України «Про плату за землю» (який був чинний на час укладення оспореного договору), розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за угодою сторін у договорі оренди між орендодавцем і орендарем. Відповідно до п.9 оспореного договору, «орендна плата вноситься орендарем у одній із наступних форм і розмірів: у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1605 грн.35 коп., або натуральною формою, яка здійснюється шляхом передачі сільськогосподарської продукції чи товарів у кількості та розмірі, пропорційній їх погодженій сторонами ціни до розміру орендної плати у грошовій формі. Погодженням цієї форми орендної плати (переліку товарів чи продукції, кількості, якості, ціни, місця, порядку строків поставки тощо) здійснюється за домовленістю сторін відповідно до даного договору та оформляється підписанням сторонами актів прийняття-передачі та товарних або товарно-транспортних накладних або відробітковою формою, за якою види, обсяги, строки і місце надання послуг, види, обсяги, строки і місце виконання робіт визначаються за додатковою усною домовленістю сторін й підтверджується актами передачі-прийняття виконаних робіт чи наданих послуг, підписання яких сторонами є таким додатковим погодженням. Форми орендної плати при виплаті також можуть бути поєднані (комбінована форма) в межах суми, що не перевищує розмір грошової форми орендної плати». Позивачем не оспорюється факт підписання і укладення ним договору. Це свідчить про погодження позивача з умовами цього договору, в т.ч. щодо форми, розмірів орендної плати тощо. Суд виходить з того, що кількість та розмір сільгосппродуктів у договорі визначені шляхом їх встановлення пропорційно до погодженої сторонами ціни до розміру орендної плати у грошовій формі. У договорі встановлено також порядок такого погодження (в т.ч. перелік товарів чи продукції, їх кількості, якості, ціни тощо) він здійснюється за домовленістю, що оформляється підписанням сторонами актів прийняття-передачі, товарних або товарно-транспортних накладних. Відповідачем надано копії цих документів, позивачами вони визнані, факт їх підписання не оспорено. За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі», розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю є предметом домовленості між сторонами: вони встановлюються у договорі за згодою сторін, але обчислення її розміру здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Як зазначено в ст.22 цього Закону, орендна плата може (тобто, також за домовленістю) справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій формах. Сторони можуть (а не зобовязані) передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Суд виходить з того, що під розміром оплати (в т.ч. в натуральній формі) мається на увазі її цінова величина у грошовому вимірі. Згідно зі змістом оспорюваних договорів, цей розмір натуральної оплати визначено, а саме, відносно до розміру грошової оплати, який прямо обумовлено сторонами, що відповідає вимогам закону. Законом прямо не передбачена деталізація у договорі ні натуроплати - шляхом зазначення кількості отримуваних сільськогосподарських продуктів (у ваговому вимірі), із переліком кожного виду продукції чи товарів (пшениці,кукурудзи,соняшнику,цукру, олії та ін.) , їх вигляду (кукурудза в качанах чи зерні тощо), сорту та інших якісних показників, ні відробіткової оплати шляхом визначення виду робіт (оранка, боронування та ін.), обсягу цих робіт (площа), їх місця розташування, дати виконання і таке інше. За домовленістю між сторонами, ці питання врегульовані у договорі шляхом встановлення форм такого погодження, якими визначено акти прийняття-передачі, товарні, товарно-транспортні накладні, які передбачено підписувати обома сторонами. Фактично, незгода позивачів свідчить про зміну їх позиції щодо окремих умов уже укладених і узгоджених ними договорів, тобто, стосується стадії їх виконання. Тому, позивачами робились спроби урегулювання спору на стадії виконання, що підтверджується їх пропозиціями до орендаря з проектом додаткової угоди від 12.11.2015р. про зміну п.9 договору щодо збільшення розміру орендної плати - до 7% вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки (замість існуючих 3%), щодо зміни перерахунку обсягів натуральної оплати виходячи з фактичної собівартості (без зазначення про обмеження загальним розміром плати у грошовій формі). У відповідь, орендарем надані зустрічні пропозиції про зміни умов договору (в т.ч.збільшення розміру орендної плати до 5% нормативної оцінки), одночасно відхилено іншу пропозицію, звернувши увагу, що розрахунок розміру натуральної форми оплати має відповідати грошовому еквіваленту. Розбіжності у порядку виконання договору не можуть бути підставою для оспорювання його дійсності. Відповідно до ч.1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Неналежне виконання умов договору може бути підставою для його дострокового розірвання, а не визнання недійсним. Розглядаючи заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного: Факти підписання позивачами оспорюваних договорів у 2008р. ними визнано, що свідчить про їх обізнаність з узгодженими договірними умовами. Факти підписання в журналі підприємства про своєчасне отримання копій договорів в 2009-2010рр. позивачами також не оспорено; за відсутності інших договірних відносин з відповідачем (що також визнано стороною позивачів), викладені в журналі факти отримання примірників саме оспорюваних договорів належним чином не спростовано. Позовні заяви подані до суду у період з 08.02.2016р. по 17.02.2016р. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (п.11 постанови ПВС України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). У даному випадку позови є недоведеними, а тому, підстави для застосування строку позовної давності відсутні. У звязку з висновком суду про відсутність підстав у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивачів розподілу у порядку ст.88 ЦПК України не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed