Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] 19.06.2014року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності та її поділ. Свій позов мотивує тим, що в січні 2004 року ним та відповідачем, було успадковано після смерті їхніх батьків нерухоме майно, а саме: по ? житлового будинку №31 по вулиці Ківерцівській в місті Луцьку Волинської області. В листопаді 2004 року, після спливу шестимісячного терміну по смерті їхнього батька, [PERSON], відповідач звернулася до нього з пропозицією продати батьківський будинок, оскільки їй терміново були потрібні кошти для виплати банківського кредиту за придбаний автомобіль. На його зауваження щодо відсутності іншого житла для проживання, відповідач вказала, що за половину виручених коштів від продажу будинку вона придбає йому однокімнатну квартиру. З метою допомогти вирішити фінансові проблеми сестри, він погодився на продаж будинку, в якому народився та весь час проживав, однак, при умові придбання йому взамін іншого житла. Відповідач взяла всі документи, які залишилися після батьків на будинок і повідомила що має для початку оформити документи на спадщину. До нотаріусів він не їздив, а лише підписував вдома всі необхідні документи, що давала сестра. В листопаді 2004 року, після оформлення документів на спадщину, відповідач звернулася до агентства нерухомості, назва йому невідома, представник якого [PERSON], одночасно шукала покупців на їхній успадкований будинок та квартиру для нього. Після цього, вони втрьох оглянули декілька запропонованих варіантів, і зупинилися на однокімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул. Братковського, 9/9. Погодившись на придбання запропонованої квартири, він повідомив представника з агентства нерухомості, що продаж та купівля мають проводитися в один день через ті обставини, що придбання квартири буде здійснюватися за кошти виручені від реалізації будинку та через відсутність у нього іншого житла для проживання. На той час він сильно хворів та проходив курси лікування, що не давало йому змоги безпосередньо займатися оформленням документів. 13 листопада 2004 року сестра зареєструвала його в придбаній квартирі. Після цього, відповідач зробила в його квартирі ремонт та заявила, що його кошти, виручені від продажу половини будинку закінчилися. Документи на квартиру відповідач йому не передавала, вказавши, що він їх зможе десь втратити, тому вона залишить їх у себе, проти чого він не заперечував, оскільки довіряв рідній сестрі. В серпні місяці 2013 року, він вирішив подати заяву на призначення пільг по оплаті комунальних послуг, так як є пенсіонером. Зателефонувавши до сестри з проханням віддати документи, він отримав відмову. Відповідач зазначила, що є фактичним власником даної квартири і що скоро буде його виселяти, адже хоче переписати нерухомість на внука. Після такої розмови, він звернувся до керівника ОСББ їхнього будинку з проханням вказати власника його квартири, який його повідомив, що житло належить відповідачу, а він лише в ній зареєстрований. Таким чином, через вищевказані дії сестри, він фактично залишився без житла. Вважає, що відповідачем було порушено його права та законні інтереси, адже спірна квартира була придбана за кошти, які були виручені від продажу батьківського будинку. Спірна квартира була придбана за спільні (його та сестри) кошти, а тому вважає її їхньою спільною сумісною власністю. Строк позовної давності ним не було пропущено, оскільки він дізнався про його порушене право в серпні місяці 2013 року, а тому з цього моменту повинен відраховуватися строк перебігу позовної давності. При зверненні із запитом до Волинського обласного бюро технічної інвентаризації про отримання копії договорів на відчуження будинку по вулиці Ківерцівській, 31 та на придбання квартири по вулиці Братковського, 9/9 він отримав відмову, в звязку з чим у нього виникли труднощі в наданні суду доказів, які підтверджують обставини по справі. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив визнати квартиру, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Братковського, 9/9, спільною сумісною власністю його, [PERSON], та [PERSON]. Визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Братковського, 9/9, як на частку в спільній сумісній власності. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, заявили про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири обєктом спільної сумісної власності та її поділ та відповідно до ст.267 ЦК України просили суд відмовити позивачу в задоволенні даного позову. Заслухавши пояснення сторін, показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що у січні 2004 року сторони успадкували після смерті своїх батьків по ? житлового будинку №31 по вулиці Ківерцівській в місті Луцьку Волинської. Даний факт вбачається із оглянутих в судовому засіданні спадкової та інвентаризаційної справи. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВВО №395856 від 12.11.2004року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №6556 , позивач і відповідач продали зазначений будинок [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВВО №395861 від 12.11.2004року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №6562 , відповідач [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Згідно з ч.ч.1, 3, 4 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як слідує із витягу про реєстрацію прав власності №5981841 від 22.12.2004р. квартира [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно з ст.60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не доведено факту придбання спірної квартири за спільні кошти з [PERSON], а тому його позов про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності та її поділ є безпідставним. Крім цього, в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що про купівлю [PERSON] вказаної квартири він дізнався в листопаді 2004 році, відразу на наступний день після продажу разом із [PERSON] будинку № 31 по вул. Ківерцівський в м. Луцьку, який був їх спільною спадщиною. Отже, позивач підтвердив свою обізнаність про його порушені права в листопаді 2004 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або Інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася про порушення свогр права. З огляду на викладене, строк позовної давності для предявлення вказаного позову почався для позивача з листопада 2004р. і закінчився в листопаді 2007 році. А тому, станом на день пред'явлення даної позовної заяви - 18 червня 2014р. для [PERSON] спливла позовна давність для предявлення вище зазначених позовних вимог. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed