Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Свида О.Г., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 27 263 (двадцять сім тисяч двісті шістдесят три) грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 травня 2017 року [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в сумі 800 Євро, що в еквіваленті на гривні по офіційному курсу Національного банку України станом на 13.01.2021 року становить 27 263,00 грн. Підтвердженням надання позики є власноручно написана відповідачем розписка. Кінцева дата повернення позики згідно розписки 31 грудня 2019 року. Крім того, передача коштів та написання розписки відбувалось у присутності свідка [PERSON] , яка вписана в дану розписку. Вказує, що після настання строку повернення грошей згідно розписки позивач намагався звязатися з відповідачем та повернути власні кошти, проте відповідач знаходив причини неповертати кошти, а згодом перестав спілкуватися з ним і боргу не повернув. Відтак змушений був звернутися до суду та в судовому порядку стягувати заборгованість, яка становить 27263,00 грн. Процесуальні дії по справі Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. Представник позивача - адвокат Свида О.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним. Просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 10.05.2017 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 800 Євро, позика є безвідсотковою, та [PERSON] зобов`язався повернути позику до 31.12.2019 року. Зазначене підтверджується копією розпискою від 10.05.2017 року, яка підписана [PERSON] , [PERSON] та складена в присутності свідка [PERSON] . Оригінал зазначеної розписки надано в судовому засіданні представником позивача, яку оглянуто судом, а належним чином засвідчена копія такої наявна в матеріалах справи (а.с.5). Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Позиція суду та оцінка доводів Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною четвертою статті 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується копією розписки належним чином засвідченої, у якій [PERSON] зазначив, що суму позики в розмірі 800 Євро отримав від [PERSON] та засвідчив вказану розписку власним підписом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статте 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи та не спростовано сторонами, між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується розпискою від 10.05.2017 року, за якою [PERSON] позичив (передав у власність), а [PERSON] відповідно отримав (у борг) 800 Євро, які зобов`язався повернути в строк до 31.12.2019 року. Як вбачається із матеріалів справи та не було спростовано відповідачем сума коштів, у розмірі 800 Євро, яка була ним отримана в борг, позивачу [PERSON] повернута не була. Оскільки відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, то зазначена сума заборгованості підлягає примусовому стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, щодо стягнення заборгованості в розмірі 800 Євро за основною сумою позики, що в еквіваленті на гривні по офіційному курсу Національного банку України станом на 13.01.2021 року (день складання позовної заяви) становить 27 263,00 грн. Враховуючи наведене та заявлені позовні виимоги, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за розпискою від 10.05.2017 року в сумі 800 Євро, що в еквіваленті на гривні по офіційному курсу Національного банку України станом на 13.01.2021 року становить 27 263,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved