Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

[PERSON] 19.05.2021 звернувся з позовом про визнання [PERSON] втратившим право на користування житлом у будинку на [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідач є наймачем у означеному будинку, в 2014 році покинув такий, з цього часу у будинку не проживає, тому втратив право на проживання у ньому, просив позов задовольнити. В суді [PERSON] позов підтримав з мотивів у ньому наведених, просить в порядку ст. 72 ЖК України визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом у будинку на [ADDRESS] , від стягнення судових витрат з відповідача відмовився. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с. 32, 34). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у заяві від 19.05.2021 позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності (а.с.23). Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позов, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст.\~16\~ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.\~383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За положеннями\~ст.ст.\~71,\~72\~ЖК України\~при тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його\~ сім`ї\~\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Визнання особи такою,\~ що втратила право користування\~ жилим приміщенням\~ внаслідок\~ відсутності\~ цієї\~ особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Із долучених до справи копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2012, витягу про державну реєстрацію прав від 22.08.2012 і технічного паспорта від 30.03.2012 (а.с.7-12) видно, що житловий будинок на [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] . Як убачається із пояснень позивача, із копій будинкової книги і типового договору найму житлового приміщення № 1 від 08.01.2014 (а.с.17-22), відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному житлі із 09.01.2014 як наймач, що останній у означеному будинку понад шість місяців не проживає. Факт відсутності відповідача у спірному житлі,\~ понад встановлені ст. 71 ЖК України строки, має підтвердження долученими до справи актами обстежень цього житла № 116 від 18.02.2020, № 402 від 28.12.2020, № 17 від 07.04.2021 (а.с.13-15). Обставин, які б свідчили про те, що відповідач покинув спірне житло не з своєї волі, або ж, що він не проживає в такому понад установлені законом строки із поважних на те причин, в суді не здобуто. Отже, оскільки відповідач вибув із спірного житла та понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, у ньому не проживає, суд приходить до висновку, що він втратив право на проживання у спірному житлі, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved