Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON].) в якому просить розірвати шлюб, укладений 14.06.2013 року між нею та відповідачем. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 14.06.2013 між нею та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб за актовим записом № 749. Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між сторонами фактично припинені більше року, спільне господарство не ведеться. Основною причиною розпаду сім'ї позивач вважає різницю характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння, втрата поваги один до одного. З відповідачем є спільна дитина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в загальному порядку та на 28.02.2018 року призначено підготовче засідання. У підготовче судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача направив на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача направив на адресу суду заяву про визнання позову відповідачем, наслідки, пов'язані з визнанням позову, відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до вимог ч. 3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні у зв'язку з існуванням визначених ч. 3 ст.200 ЦПК України підстав. Судом встановлено, що 14.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №739 (а.с. 7). Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується належним чином засвідченою копією Свідоцтва про народження, виданого 17.07.2012 року (а.с. 8). Позивач бажає розірвати шлюб, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує. Як визначено у ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст.. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе, більш того, відповідач визнав позов, подавши до суду відповідну заяву, що не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Отже, позов підлягає задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією від 26.01.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 704,80 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: approved