Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з цивільним позовом до Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 листопада 1995 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на жилий будинок з надвірними спорудами. Вказану спадщину прийняла мати позивача [PERSON], яка померла 19 квітня 1998 року. При житті [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого заповіла все своє майно позивачу. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, зокрема оформив спадкові права на земельну ділянку, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на жилий будинок в порядку спадкування за заповітом, оскільки правовстановлюючі документи відсутні і мати при житті не встигла оформити спадкові права. За таких обставин, посилаючись на приписи законодавства, що регулює спадкові відносини, позивач просив визнати за ним право власності на вказане домоволодіння у порядку спадкування. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 26). Від відповідача надійшов лист, в якому останній просив розгляд справи провести без участі його представника та погодився з позовом (а.с. 25). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач є сином [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25 лютого 1961 року серії 1-УР № 098000 (а.с. 6). Судом встановлено, що господарському двору, головою якого був [PERSON], належав цілий жилий будинок з належними до нього спорудами, розташований за адресою: вул. Маяковського, 27, с. Богодухівка, Чорнобаївський район, Черкаська обл. (далі жилий будинок з надвірними спорудами), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 22 грудня 1989 року № 306 (а.с. 11). 29 листопада 1995 року помер [PERSON], що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про смерть від 10 квітня 2002 року серії 1-СР № 186987 (а.с. 7). Згідно з довідкою Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 16 травня 2017 року № 648, виданої на підставі погосподарської книги № 26 (особовий рахунок № 1175-1), [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: вул. [PERSON] Героя України, 40, с. Богодухівка, Чорнобаївський район, Черкаська область. В будинку разом з ним проживали дружина [PERSON], син [PERSON] (позивач) зі своєю дружиною та двома дітьми (а.с. 15). 29 квітня 1998 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 29 квітня 1998 року серії І-СР № 084423 (а.с. 7). Згідно з копією довідки Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 16 травня 2017 року № 649, виданої на підставі погосподарської книги № 11 (особовий рахунок № 1163-1), [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: вул. [PERSON] Героя України, 40, с. Богодухівка, Чорнобаївський район, Черкаська область. В будинку разом з нею проживали син [PERSON] (позивач) зі своєю дружиною та двома дітьми (а.с. 14). При житті [PERSON] склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом народних депутатів Чорнобаївського району Черкаської області 7 березня 1996 року та зареєстрований у книзі для запису нотаріальних дій за № 5, відповідно до якого своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день її смерті, на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов жилий будинок з надвірними спорудами. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 525 ЦК УРСР встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Отже часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, а саме 29 квітня 1998 року. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 2 червня 2017 року (вих. № 699/01-16) (а.с. 30), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 20), після смерті [PERSON] позивачем подана заява про прийняття спадщини та видано на його імя свідоцтво про право на спадщину. Крім того, згідно з довідкою Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 16 травня 2017 року № 650 позивач дійсно вступив в управління спадковим майном після смерті матері [PERSON] шляхом ведення ремонту будинку (а.с. 16). Таким чином позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, до складу якої входить жилий будинок з надвірними спорудами, оскільки фактично вступив в управління та володіння ним. Водночас позивач позбавлений можливості оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний жилий будинок з надвірними спорудами, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього. Так, згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, не може оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, оскільки оригінал правовстановлюючого документа втрачено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. На думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved