Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] 26.06.2018 року звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова по справі №640/9435/17 на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], з 1200 грн. щомісячно на ј частину всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Як на підставу позову посилається на те, що на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова у справі №640/9435/17 з нього присуджено стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON], щомісячно по 1200 грн., починаючи з 21.06.2017 до досягнення повноліття. Син проживає з матірю (відповідачкою). На сьогоднішній день його середньомісячний дохід (державна соціальна допомога інваліда 3 групи) складає 1452 грн., він є інвалідом 3-ї групи, що підтверджується відповідними довідками. Він не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. Він проживає з матірю [PERSON] [INFO], яка отримує пенсію за віком 2892,71 грн., через його хворобу та поважний вік матері, більшість коштів витрачається на ліки та комунальні послуги, інше залишається на продукти харчування, тому він вимушений звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач не зявилася, про день та місце слухання справи неодноразово повідомлялась своєчасно та належним чином, причину неявки суду не сповістила, письмового відзиву суду не надала. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України (заочний розгляд справи). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2017 року (справа №640/9435/17) присуджено стягувати з [PERSON] [INFO], на користь [PERSON] [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 21 червня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду стягувачу видано виконавчий лист №640/9435/17. На підставі вказаного виконавчого листа №640/9435/17 державним виконавцем Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Х/о 12.04.2018 відкрито виконавче провадження ВП№ 56177662. Позивач визнає, що неповнолітній [PERSON] [INFO] проживає з відповідачкою та перебуває на її утриманні. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 01.12.2018 року позивачу [PERSON] повторно встановлено з 01.12.2017 року третю групу інвалідності за загальним захворюванням. Протипоказаний тяжкий фізичний труд, довготривале перебування на ногах. Відповідно до довідки від 03.05.2018 року позивач перебуває на обліку в УПСЗН в Московському р-ні м. Харкова та отримує державну соціальну допомогу як інвалід 3-ї групи у розмірі 1452 грн. щомісячно. Згідно з довідкою від 16.05.2018 року позивач пенсію не отримує. Відповідно до довідки від 15.05.2018 року позивач центрах зайнятості як безробітний не перебуває. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Справді, позивачу є згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 01.12.2018 року повторно встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням, він отримує державну соціальну допомогу як інвалід 3-ї групи у розмірі 1452 грн. щомісячно. У звязку з вищевказаним, враховуючи стан здоровя позивача, його дохід, наявні підстави для зменшення розміру аліментів. Разом з тим, суд враховує, що законом встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину і такий мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Отже, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. При цьому, 3-тя група інвалідності позивача не виключає можливість працювати взагалі, а лише протипоказаний тяжкий фізичний труд, та довготривале перебування на ногах, а будь-яку іншу роботу позивач може виконувати, тобто будучи здатним до будь-якої іншої праці (крім вказаної у довідки МСЕК) відповідач має можливість докласти певних зусиль щодо працевлаштування і сплачувати на утримання дитини аліменти. При цьому, позивачем не надано доказів, що відповідач утримує матір; що позивач витрачає кошти на її лікування, і вона не в змозі себе утримувати. Таким чином, приходить до висновку про зменшення розміру аліментів до ј частини від всіх доходів (заробітку) платника аліментів, однак такий розмір не може бути ніж встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи, що частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. На підставі викладеного, суд приходить до часткового задоволення позовних вимог. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial