Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] 4 грудня 2017 року звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] сільської ради Жмеринського району (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Жмеринська районна державна адміністрація) про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, який мотивовано тим, що 2 квітня 1996 року померла мати позивачки [PERSON] - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадщини після смерті [PERSON] також входить право на земельну частку (пай) земельну ділянку №317 площею 2,4526 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Жмеринського району. Державний акт на вказану земельну частку (пай) не видавався. Нормативно грошова оцінки земельної частки (паю) станом на 1 січня 2017 року становить 64382,62 гривні. Спадщину після смерті матері позивачка прийняла шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. А 5 липня 2017 року позивач звернулася до державного нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, однак отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі викладеного, позивач просила визнати за нею право на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом. 5 грудня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.27). Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, подали заяву, в якій позов підтримали за викладених в позовній заяві обставин, просили розгляд справи провести у їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Жмеринського району в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій не заперечував проти розгляду справи без участі представника сільської ради та задоволення позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Жмеринської районної державної адміністрації, будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд у відповідності до вимог частини 3 статті 223 ЦПК України розглядає справу у відсутність представника третьої особи. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 8) її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] 9 лютого 1958 року зареєстрували шлюб (а.с. 9), після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. З копії свідоцтва про смертю (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] померла 2 квітня 1996 року в с. Межирів Жмеринського району. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Жмеринського району № 618 від 6 вересня 2017 року (а.с. 10) [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 2 квітня 1996 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до довідки управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області № 0-2-0.22-44/106-17 від 22 травня 2017 р. за технічною документацією по паюванню земель колективної власності КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району Вінницької області до списку членів КСП «Маяк», які мають право на отримання земельної частки (паю) КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району Вінницької області, включена [PERSON] Згідноз розпорядженням Жмеринської РДА № 105 від 15 травня 2000 року та списку померлих громадян, власників земельних часток (паїв) яким виділяються земельні ділянки але державні акти на земельні ділянки будуть видаватися їх спадкоємцям після оформлення спадщини, по [PERSON] сільській раді, номер рядка 37 є прізвище [PERSON] та номер земельної ділянки 317 площа земельної ділянки 2,4526 га. (а.с. 11) Відповідно до копій витягу з протоколу членів уповноважених колгоспників КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району № 2 від 15 лютого 2000 року (а.с. 12) та Списку членів КСП, які мають право на отримання земельної частки (паю) КСП «Маяк» с. Рів Жмеринського району (а.с. 13-14), протоколом було затверджено списки, а у зазначених списках під номером 40 міститься [PERSON] с. Межирів. Згідно з копією Розпорядження Жмеринської РДА № 17 від 24 січня 2005 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території [PERSON] сільської ради» та Додатку № 2 до даного розпорядження померлій [PERSON] під номером 37 виділено земельну ділянку №317, площею 2,4526 га на території [PERSON] сілької ради. (а.с. 15, 16) Відповідно до копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП [PERSON] належить майновий пай КСП «Маяк». (а.с. 22) З копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 жовтня 1996 року (а.с. 17, 18) вбачається, що [PERSON] як спадкоємець після смерті [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями в с. Межирів Жмеринського району та грошовий внесок з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігалися в Межирівській філії Жмеринського відділення Ощадбанку. Позивачці державним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за законом на вищезазначену земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON] в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території [PERSON] сільської ради Жмеринського району, яка рахується за померлою 2 квітня 1996 року [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №48291423 від 5 липня 2017 року (а.с. 21) та витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №48291431 від 05 липня 2017 року (а.с. 20) після смерті 2 квітня 1996 року [PERSON] заповіти/спадкові договори не залишилися, спадкова справа не заводилася. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи вище перераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А тому в суду немає підстав для їх відхилення. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за законом, що регулюються Цивільним Кодексом України в редакції 1963 року. Відповідно до статті 9 ЦК України - правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, згідно зі змістом статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 524 ЦК України визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 527 ЦК України спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до частин дев'ятої та десятої статті 5 ЗК України 1990 року, що був чинним на час смерті спадкодавця кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно до частин першої та восьмої статті 6 ЗК України 1990 року громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. Відповідно до статтей 47, 48 ЗК України 1990 року землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються, зокрема, у користування громадянам - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до статті 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно з частиною другою статті 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належить зокрема рілля. Згідно з частиною третьою статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення, зокрема особистого селянського господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені права позивача на спадкування належного її матері права на земельну частку (пай), що стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом, і як наслідок, визнання відповідачем позову; тобто, відсутності у відповідача обєктивних підстав для заперечення проти позову, що є підставою для задоволення позову відповідно до норм статті 206 ЦПК України, оскільки таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved