Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] 30 вересня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п. 9 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 18 жовтня 2019 року позивачем з метою усунення недоліків було подано уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року заяву [PERSON] про допит свідків було залишено без задоволення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було залишено без задоволення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року було витребувано у Держнотархіві у Дніпропетровській області копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування від 23 грудня 1997 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , також вирішено питання про виклик та допит свідків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові, а її представник у ході судового розгляду, посилалася на те, що позивачеві на підставі договору дарування від 08 вересня 1992 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого у реєстрі за № 1-4656, належить 67/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Інші 33/100 частин спірного домоволодіння належали [PERSON] . Позивач проживає у будинку з народження, а зареєстрована з грудня 1980 року. [PERSON] є двоюрідною сестрою позивача, після реєстрації шлюбу вона виїхала на постійне проживання до свого чоловіка. З того часу [PERSON] одноособово користувалася домоволодінням у цілому, про що 01 вересня 1996 року уклали договір безоплатного користування майном. З того часу позивач одноособово підтримує його в належному стані, здійснює ремонти, доглядає за земельною ділянкою, сплачує комунальні послуги та податки. У 2019 році перед [PERSON] постало питання про приватизацію землі, проте, без згоди співвласника приватизація неможлива. Вона звернулася до третьої особи, [PERSON] , та запропонувала укласти договір про відчуження належної їй частини домоволодіння. Однак, [PERSON] повідомила, що у 1997 році вона переоформила належну їй спірну частину домоволодіння. Відповідно до відомостей КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради, право власності на 33/100 частин зазначеного домоволодіння належить [PERSON] на підставі договору дарування від 23 грудня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Устиновою Т.Г. і зареєстрованого в реєстрі за № 5118. Спору між співвласниками з приводу розподілу домоволодіння ніколи не виникало. Власник 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS] ніколи своє право власності на належну йому частку не заявляв, у будинку ніколи не проживав, участі в утриманні домоволодіння ніколи не брав, його місцезнаходження на теперішній час не відоме. Позивач проживає і користується спірною частиною домоволодіння, здійснює поточний ремонт, сплачує рахунки і податки. З 01 вересня 1996 року по теперішній час позивач відкрито і безперервно користується 33/100 частинами домоволодіння, які належать відповідачеві, свідомо та фактично володіла нерухомим майном, користувалася ним та несла всі витрати по його утриманню; ніхто спірною часткою нерухомого майна не цікавився та прав на неї не заявляв. Набути право власності на спірні 33/100 частин домоволодіння позивач не має можливості, оскільки місцезнаходження відповідача невідоме. Просила суд визнати за нею право власності на 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , належні [PERSON] , у порядку набувальної давності. Представник позивача у своїй заяві до суду просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся у порядку ч. 4 ст. 130 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила. У свої письмових поясненнях, а її представник у ході судового розгляду, зазначили, що у 1990 році батько третьої особи, [PERSON] , подарував їй 33/100 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . У 1996 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і з того часу у будинку не проживала та ним не користувалася. 01 вересня 1996 року між нею і позивачем було укладено договір безоплатного користування майном. 23 грудня 1997 року вона подарувала [PERSON] належні їй 33/100 частини спірного домоволодіння, про факт укладеної угоди позивачеві не повідомляла. Про факт проживання, чи користування відповідачем належною йому частиною будинку їй невідомо. Представник третьої особи надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 08 вересня 1992 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого у реєстрі за № 1-4656, вона є власником 67/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 11-12). Згідно з договором дарування від 25 грудня 1990 року, посвідченого Другою дніпропетровської державної нотаріально конторою і зареєстрованого у реєстрі за № 1-6923, [PERSON] належало право власності на 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 101-102). 14 червня 1996 року [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 103). 01 вересня 1996 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір безоплатного користування майном, а саме: 33/100 частини домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами (а.с 13). На підставі договору дарування від 23 грудня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Устиновою Т.Г. і зареєстрованого в реєстрі за № 5118, право власності на 33/100 частини домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с 99). Згідно з відомостями інформаційної довідки КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради № 662 від 16 січня 2019 року, право власності на домоволодіння [ADDRESS] на 67/100 частин зареєстровано за [PERSON] , 33/100 частин зареєстровано за [PERSON] (а.с. 15). Згідно з відомостями про склад сім`ї і зареєстрованих у житловому будинку осіб від 11 грудня 2017 року та 16 серпня 2019 року, у буд. [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] (а.с. 17, 18). [PERSON] є платником земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за даною адресою відсутня (а.с. 30). Також у судовому засіданні було допитано в якості свідків [PERSON] і [PERSON] . Представник позивача подала до суду клопотання, в якому відмовилася від допиту раніше заявленого свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] судові повідомила, що вона з народження проживає у буд. [ADDRESS] , та є сусідкою позивача, яка також проживає у будинку № 37 з народження. Позивач доглядає за будинком і територією, здійснює ремонт, підтримує домоволодіння у належному стані, сплачує комунальні послуги. Відповідача у домоволодінні ніколи не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він проживає у будинку [ADDRESS] , який розташований через паркан від буд. 37, в якому проживає позивач. Позивач проживає у будинку з народження, він знав її батьків, чоловіка, з яким вона жила в цьому будинку. Відповідача ніколи у домоволодінні не бачив, так само як не бачив і третю особу. Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Положеннями ч. 2 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до змісту ст.\~344\~ЦК України, обставини, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач, як передбачає ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно з ч. 2 п. 9 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при\~вирішенні спорів,\~пов`язаних\~із набуттям\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~суди повинні\~враховувати,\~зокрема,\~таке: володіння\~є добросовісним,\~якщо особа\~при заволодінні\~чужим майном\~не знала\~і не\~могла знати\~про відсутність\~у неї\~підстав для\~набуття права\~власності; володіння\~визнається відкритим,\~якщо особа\~не приховувала\~факт знаходження\~майна в\~її володінні.\~Вжиття звичайних\~заходів щодо\~забезпечення охорони\~майна не\~свідчить про\~приховування цього\~майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. [PERSON] зареєстрована з 22 грудня 1980 року і проживає з дати свого народження за адресою: [ADDRESS] , тобто більше 10 років відкрито і безперервно володіє спірним майном і користується ним на власний розсуд, здійснює поточний ремонт, сплачує комунальні послуги, прав на вказану частину домоволодіння третіми особами не заявлено, спір щодо права власності відсутній, тому позивач має законні підстави для визнання за нею права власності на 33/100 частини домоволодіння [ADDRESS] за набувальною давністю. Таким чином, заявлені позивачем вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 744 гривень 15 коп. (а.с. 1, 85), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved