Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] 16 лютого 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом посилаючись, що 01 листопада 2015 року померла [PERSON], якій належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Мічуріна, 56 Кременчуцького району Полтавської області. Він являється спадкоємцем її майна за заповітом, але 21 січня 2017 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Мічуріна, 56 Кременчуцького району Полтавської області в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судового повідомлення. Третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у відсутність їх представника. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 02 листопада 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 307528 виданим 02 листопада 2015 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 85. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернувся [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом, посвідченим секретарем Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області 25 січня 2001 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5. Спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 58455558. 21 січня 2017 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, порушивши його законні права і інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки виконкому [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 17 грудня 2015 року за № 3999 згідно запису в погосподарській книзі [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Мічуріна, 56 Кременчуцького району Полтавської області, 1977 року забудови. Згідно технічного паспорта виданого 08 липня 2016 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», погріба під частиною будівлі літ. «бп», прибудови літ. «а», літньої кухні літ. «б», літньої кухні літ. «Б», навісу літ. «б1», навісу літ. «в», сараю літ. «В», бані-вбиральні літ. «Д», колонки питної літ. «К», воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, інвентаризаційна вартість якого становить 185797 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена, як зазначено в довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 01 липня 2016 року за № 61/2321. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в с. Камяні Потоки вул. Мічуріна, 56 Кременчуцького району Полтавської області належав померлій 02 листопада 2015 року [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved