Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON], в інтересах якго діє адвокат [PERSON], звернувся до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини у якій зазначила, що [INFO] в м. Берислав, Бериславського району, Херсонської області померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, за адресою: [ADDRESS]. При житті [PERSON] залишила заповіт, згідно якого вона заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. З метою оформлення спадщини заявник звернувся до Бериславської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але отримав відмову у зв'язку з пропущенням ним строку, встановленого для прийняття спадщини. Просить суд встановити факт прийняття [PERSON], спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], а саме: 51/100 частки житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 04.05.2018 року провадження у даній справі було відкрито та призначено судове засідання. У судове засідання представник заявника [PERSON] не з'явилася, згідно наданої заяви просила справу розглянути у її відсутність, на заявлених вимогах наполягала. Від заінтересованої особи в судове засідання надійшла заява згідно якої просить суд справу розглянути у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення заяви. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 15.08.1982 року відділом ЗАГС Бериславського райвиконкому Херсонської області, [INFO] в місті Берислав Херсонської області народився [PERSON] , матр'ю якого вказано [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно Бериславським районним відділом дерджавної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, [INFO] в селі Качкарівка Бериславського району Херсонської області померла [PERSON], [INFO]. (а.с.12). З метою оформлення спадщини [PERSON] звернувся до Бериславської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON]. У відповідь на заяву державний нотаріус вищезазначеної нотаріальної контори надала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свою відмову нотаріус мотивувала пропущенням [PERSON] строку, встановленого для прийняття спадщини. У відмові також зазначалось, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] заведена не була, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ніхто не звертався. (а.с.12). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що за параметрами запиту «[PERSON]» з датою смерті «[INFO]» інформація в реєстрі відсутня (а.с. 13). Тобто ніхто із спадкоємців для оформленням спадщини після померлої [INFO] [PERSON] не звертався. При житті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бериславської державної нотаріальної контори 01 вересня 1993 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1835. Даним заповітом [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.(а.с. 14). Згідно рішення Народного суду Бериславського району від 25.05.1973 року за [PERSON] визнано право власності на 51/100 домоволодіння, розміщеного в [ADDRESS], та виділено їй приміщення 1-З, 1-4, сарай В, водопровід, всього на суму 1195 рублів. Зобов'язано відповідача ([PERSON]) зробити двері з приміщення 1-З в приміщення 1-4 і з приміщення 1-4 вихід назовні. (а.с. 15). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], вбачається, що [PERSON] була власником 51/100 частки даного будинку. (а.с. 16-18). Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Оскільки спадщина відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 р. застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 р. з наступними змінами та доповненнями. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на час смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного Кодексу УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 548 ЦК Української РСР в ред. 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. А відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР в ред. 1963 р., дії, що свідчать про прийняття спадщини: 1. якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2. якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадщина в цілому приймалася шляхом вступу в управління або володіння хоча б частиною спадкового майна та незвернення спадкоємця до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права власності на спадкове майно. Таке право виникає з часу відкриття спадщини та не обмежене певними часовими рамками щодо отримання відповідного свідоцтва. Із судової практики вбачається, що особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо вона вчинила певні дії, необхідні для цього, зокрема, вступила у володіння та/або управління спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця щодо управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась, незважаючи на відсутність письмового звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори, вчинили дії, що свідчать про прийняття ними спадщини, у порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР Дані правові позиціі знайшла своє підтвердження в ухвалах Вищого спеціалізованго суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2016 року у справі №6-32227ск15, від 23 грудня 2015 року у справі №6-31745ск15, від 25 листопада 2015 року у справі №6-20881ск15, від 02 липня 2014 року у справі №6-3441св14 , від 16 жовтня 2013 року у справі № 6-25893св13. В передбачений законодавством термін із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] не звертався, однак фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як наглядав за належною спадкодавцю частиною будинку, відповідними надвірними спорудами (має ключі та документи від будинку, проводив поточний ремонт), садом та городом, розташованими на земельній ділянці, закріпленій за будинком, розпорядився та користувалася речами померлої, тож вчинив дії, передбачені ст. 549 ЦК УРСР 1963 року для прийняття спадщини. Відповідно до діючих станом на момент відкриття спадщини рекомендацій, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 4 від 24.06.1983 р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у передбачений ст. 549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18 червня 1994 року (була чинна на момент виникнення правовідносин) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої [INFO] [PERSON], підтверджується зібраними по справі доказами . Встановлення факту прийняття спадщини має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, заява підлягає задоволенню. Підстав для відмови в задоволенні заяви у суду немає.

Outcome: approved