Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] 15 січня 2016 року звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» з позовною заявою про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів. У позовній заяві вказано, що у жовтні 2015 року позивач знайшов в мережі Інтернет оголошення про продаж трактора МТЗ-892 за 255000 гривень. Зателефонувавши за вказаним в оголошенні номером телефону, позивач дізнався від представника відповідача, що він повинен внести ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» передплату в сумі 51000 гривень, які є початковим внеском та частковою оплатою вартості трактора, після цього відповідач укладе з ним договір лізингу та передасть позивачеві обумовлений трактор. Після сплати вказаних 51000 гривень, 27 жовтня 2015 року ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» надала позивачу на підписання договір на 12 сторінках з проханням швидше його підписати, повідомивши, що [PERSON] потрібно виплатити лише 255000 гривень та трактор, що є предметом договору лізингу МТЗ-892 буде доставлений наступного дня. 28 жовтня 2015 року позивачу зателефонував представник відповідача та повідомив, що трактор буде пізніше. Через деякий час представник ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» повідомив відповідача про відсутність такого трактора, у звязку з чим позивач надіслав відповідачу заяву про розірвання вказаного договору лізингу. Згодом [PERSON] було повідомлено, що договір лізингу від 27.10.2015 є розірваний, проте, сплачені позивачем кошти у розмірі 51000 гривень йому повернуто не буде, відповідно до умов вказаного договору. За таких обставин представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати договір лізингу від 27 жовтня 2015 року № 001076 недійсним через те, що він містить ряд несправедливих та недобросовісних умов, унаслідок чого має місце істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, зокрема, сторони остаточно не визначились з вартістю предмета лізингу та не погодили графік сплати лізингових платежів, права лізингоодержувача не знайшли свого відображення у оспорюваному договорі, за невиконання договірного зобов'язання лізингодавець не несе відповідальність перед лізингоодержувачем, а, навпаки, одержує від нього вигоду у розмірі адміністративного платежу та ін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» у судове засідання не з'явився, відповідач про час, дату та місце судового розгляду повідомлений в установлений законом спосіб. Відповідач надіслав до суду заперечення на позовну заяву, у якому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в повному обсязі (а.с. 43-50). Суд уважає, що особисті пояснення представника відповідача в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши представника позивача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Як передбачено ч.3 ст.\~10, ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законом України «Про фінансовий лізинг»\~визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно\~ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. За вимогами\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно ч. ч. 3, 4\~ст.203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановлений законом. Частиною 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуто ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 указаної статті до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм, оренду з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Судом встановлено, що 27.10.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 001076, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (трактор - МТЗ - 892), а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. (а.с.11-23). 27 жовтня 2015 року [PERSON] сплатив адміністративний платіж в розмірі 51\~000 гривень, що становить 10% від вартості предмету лізину зазначеної в Договорі. Дані кошти були зараховані як адміністративний платіж відповідно до п.9.7 Договору. 23 листопада 2015 року на адресу [PERSON] надійшов лист за підписом директора ТОВ «Лізиногова компанія «Ваш Авто» [PERSON] про те, що відповідно до його заяви, що надійшла 10.11.2015 року договір лізингу № 001076 від 27.10.2015 року вважається розірваним з 10.11.2015 року з ініціативи клієнта. При цьому в повернені коштів, адміністративного платежу, було відмовлено відповідно до ст. 12 та п 12.1 Договору. Відповідно до п. 1.7 Договору предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувача протягом 120 (ста двадцяти) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Адміністративного платежу, Авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах Договору. Договір фінансового лізингу № 001076 від 27 жовтня 2015 року укладений між позивачем та відповідачем у письмовій формі. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не впливає із суті змішаного договору. Разом з тим, як передбачено ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Такі обгрунтування містяться в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15. Як слідує з приписів ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікченмй правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оскільки відповідно до змісту ст. 203 ЦК України однією з вимог дійсності правочину є вчинення його у формі, встановленій законом, а при укладенні договору фінансового лізингу № 001076 від 27.10.2015 не була дотримана його нотаріальна форма, суд приходить до висновку, що він є нікчемним і не потребує визнання його судом недійсним. Правовими наслідками недійсності правочину згідно приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України є зобовязання кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. При таких обставинах суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Приписами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач квитанцією № N1АТТ40129 від 15.01.2016 сплатив судовий збір у розмірі 1102 грн 40 коп. (а.с. 1), тому вказану суму суд стягує на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial