Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] 10.09.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 36 000 грн. боргу по договору позики від 31.05.2013 року, який був укладений між ним та відповідачем, 2974,32 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки останній в добровільному порядку відмовляється повернути борг та витрат пов'язаних з розглядом справи. 03.02.2015 року представник позивача в судове засідання подав заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму, що становить суму боргу за розпискою від 31.05.2013 року в розмірі 72675,00 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4530,54 грн., інфляційні втрати в сумі 7845,74 грн., 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в розмірі 1049,84 грн. та судові витрати. В обгрунтування заяви зазначив, що 31.05.2013 року позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 4500,00 доларів США, що станом на момент передачі коштів було еквівалентно 36000,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути у строк до 01.08.2014 року. Підтвердженням укладення договору позики є розписка відповідача про одержання коштів. Однак, відповідач не виконав умови договору позики та гроші у строк визначений у розписці не повернув, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про час і місце слухання справи судом повідомлявся належним чином. Суд відповідно до ст.224 ЦПК України, приймає заочне рішення у відсутності відповідача. Встановлено, що 31.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей. Отримання грошових коштів у сумі 36000,00 гривень, що є еквівалентом 4500 доларів США та зобов'язання їх повернути до 01.08.2014 року підтверджується копією власноруч написаної [PERSON]. розписки від 31.05.2013 року. Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання за договором позики грошей від 31.05.2013 року і передав відповідачу визначені умовами договору грошові кошти, що підтверджено розпискою. Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 36000грн., що еквівалентно 4500 доларів США, та на даний час борг не повернув. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 72675,00 грн. ( з урахуванням офіційного курсу 1 долару США -16,15 грн. станом на 03.02.2015 року, тобто 4500 х 16,15= 72675) основного боргу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тому, відповідач має сплатити позивачу проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 4530,54 грн. згідно розрахунку позивача, що судом визнається вірним. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив свої зобов'язання за договором позики і грошові кошти позивачу в установлений строк не повернув, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 7845,74 грн. інфляційних втрат та 1049,84 грн. 3% річних від простроченої суми боргу згідно розрахунку позивача, що судом визнається вірним, є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати у сумі 816,01 грн..

Outcome: approved