Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Промислова товарна біржа міста Павлограда про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачі свої вимоги обґрунтовують тим, що 26 жовтня 2000 року вони з відповідачами по справі уклали договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], зареєстрований на Промисловій товарній біржі за №10/33 НДП. На момент укладення зазначеного договору до компетенції біржі входило укладання та реєстрація договорів купівлі-продажу обєктів нерухомості, але станом на теперішній час такі договори потребують тільки нотаріального посвідчення і при зверненні до нотаріуса їм було розяснено про необхідність звернення до суду з позовом. Позивачі вважають, що ними та відповідачами були виконані умови договору купівлі-продажу, у звязку з чим прохають суд визнати договір купівлі-продажу дійсним, що надасть їм можливість розпоряджатися належним їм майном. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та прохали суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]В у судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Представник третьої особи Промислової товарної біржі міста Павлограда, Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи суд приходе до наступного. Відповідно до матеріалів, що містяться в справі встановлено, що 26 жовтня 2000 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON], [PERSON], яка діяла від себе та малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] купили трикімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], загальною площею 68,6 кв.м., житловою 40,9 кв.м., про що було укладено договір купівлі продажу зареєстрований на Промисловій товарній біржі міста Павлограда, за реєстраційним номером 10/33-НДП . Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2000 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON], [PERSON], яка діяла від себе та малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (покупці), для оформлення зазначеного договору продавцями були надані всі необхідні документи щодо належності їм вказаної квартири як власникам, що підтверджується п.1 договору купівлі-продажу. Продаж зазначеної квартири вчинено за 1000 (одну тисячу) гривень, що підтверджується п.3 вказаного вище договору купівлі-продажу, тобто сторони добросовісно виконали зобовязання за даною угодою: продавець передав у власність покупцеві квартиру і отримав гроші, а покупець сплатив гроші й отримав квартиру. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. Позивачі, відповідно до укладеного договору, зареєстрували своє право власності в Павлоградському бюро технічної інвентаризації 30 жовтня 2000 року за номером 8-107. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час ЦК України, згідно до ст.657 якого, договір купівлі-продажу житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу 2000 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Факт здійснення сторонами своїх обов'язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою біржовим контрактом, який визнаний сторонами та зареєстрований органах БТІ. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи викладене та виходячи з положень цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved