Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на 5/12 частин земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У позові вказано, що батьки чоловіка позивача за час спільного проживання побудували домоволодіння, що розташоване під [ADDRESS]. Мати чоловіка за життя отримала у власність через приватизацію земельну ділянку площею 0,0672 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Ця земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власністю батькам чоловіка позивача. За життя мати заповіла своє майно старшому сину (чоловіку позивача), батько - молодшому (позивачу). [INFO] померла мати чоловіка позивача - [PERSON], [INFO] - батько [PERSON] [INFO] помер і чоловік позивача, після смерті якого позивачі успадкували все його майно. За життя чоловік позивачки прийняв спадщину від батьків (його частка склала 5/12), але в зв'язку з тим, що частка його земельної ділянки не була виділена, постановою нотаріуса від 13.01.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, при цьому роз'яснено право на вирішення спору в судовому порядку. Позивачі просять визнати права власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі свій позов підтримали, прохали його задовольнити . Відповідач позов визнав. Дослідивши обставини, докази справи суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав . Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 04.10.1964 року. За час подружнього життя побудували домоволодіння під [ADDRESS]. Крім того, відповідно до державного акту від 13.07.2004 року [NUMBER] [PERSON], [PERSON] на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради від 28.04.2004 року № 105 є власниками земельної ділянки площею 0,0672 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно заповітів [PERSON] та [PERSON] мати ([PERSON].) все своє майно заповіла старшому сину [PERSON], а батько ([PERSON].) - молодшому сину, позивачу. [INFO] померла [PERSON], а [INFO] [PERSON] [INFO] помер старший син - [PERSON], після смерті якого все його майно, успадкували дружина - [PERSON] та його син [PERSON], позивачі у справі. Позивачі звернулися до нотаріуса щодо оформлення права на спадщину на земельну ділянку площею 0,0672 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Постановою від 13.01.2015 року № 67/02-31 нотаріус відмовив у видачі позивачам свідоцтва на право власності з тих підстав, що право власності на земельну ділянку належала [PERSON] в невизначеній частці, а тому визнати право власності на частину земельної ділянки можливо лише в судовому порядку. Крім того, не передбачено реєстрацію права власності на померлого громадянина. За ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що на час смерті матері - [PERSON] її чоловік - [PERSON] був непрацездатним, постійно проживав з нею та не заявив про відмову від спадщини. Таким чином, чоловік набув право власності на 1/6 частини майна дружини (в тому рахунку ? їх земельної ділянки), тобто 1/12 земельної ділянки, яка разом з його частиною - ? разом складає 7/12. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON], його дружина та син успадкували 5/12 земельної ділянки. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи інтереси позивачів, вищенаведені обставини, те що позивачі вичерпали усі можливості для оформлення спадщини у визначеному законом порядку, що іншого шляху для захисту права позивачів немає, що відповідач визнав право власності позивачів в частці 5/12, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності на 5/12 частин земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved