Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з позовом до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (далі - «Відповідачі») про зняття арешту з майна. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. 14.07.2015 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Маршалок Я.В. заведено спадкову справу 3/2015 щодо майна [PERSON] , що помер [INFO] , та який проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємцем померлого за законом є Позивач, його син - [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . 05.02.2021 року до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Маршалок Я.В. звернулась [PERSON] , яка діяла від імені Позивача - спадкоємця [PERSON] на підставі довіреності, з заявою видати свідоцтво про право на спадщину за законом. При цьому, для вчинення нотаріальної дії [PERSON] надала нотаріусу документи, що підтверджують факт смерті спадкодавця, а також склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про спадщину. За результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони арешту на спадкове майно нотаріусом було встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься запис про арешт, реєстраційний номер обтяження 1251801 на житловий будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] . 05.02.2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Маршалок Я.В. було відмовлено у видачі Позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок. 02.07.2003 року постановою державного виконавця Білоцерківського міського управління юстиції Юрченко С. на підставі виконавчого листа від 11.10.2001 року по цивільній справі №2-2280 про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] . Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] . Після отримання Позивачем постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, він звернувся до Відповідача з заявою, яку було направлено на його адресу засобами поштового зв`язку, про зняття арешту з усього майна накладеного вищезазначеною постановою. Протягом двох місяців жодної відповіді на його заяву він від Відповідача не отримав. Позивач зазначає, що виконавче провадження завершено, втім, арешт з майна не знятий. За таких він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просив зняти арешт зі всього майна, що належало померлому [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , накладеного постановою Білоцерківського міського управління юстиції від 02.07.2003 року про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження АА №421320 щодо виконання виконавчого листа №2-2280, виданого 11.10.2001 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області шляхом вилучення (скасування) запису про обтяження за №1251801 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Оскільки дана справа є малозначною, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 16.04.2021 року постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.20). 08.07.2021 року та 29.07.2021 року в судовому засіданні представник Позивача підтримала заявлені вимоги, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. 27.05.2021 року, 08.07.2021 року та 29.07.2021 року в судові засідання представник Відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с. 26, 27, 33). Суд, вислухавши пояснення представника Позивача, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. На підставі договору купівлі-продажу від 09.07.1963 року [PERSON] належав одноповерховий житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.35-36). Як убачається з копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.07.2003 року, державним виконавцем Юрченко С.Ю. було накладено арешт на все майно, що належать [PERSON] (а.с.9). Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна [PERSON] на підставі постанови від 02.07.2003 року Відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міського управління юстиції, [PERSON] , 20.08.2004 року зареєстровано арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 1251801 (а.с.34). 05.02.2021 року до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Маршалок Я.В. звернулась [PERSON] , яка діяла від імені Позивача - спадкоємця [PERSON] 05.02.2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Маршалок Я.В. на цій підставі було відмовлено у видачі Позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок (а.с.7-8). В матеріалах справи міститься заява, яку було направлено Позивачем на адресу Відповідача засобами поштового зв`язку про зняття арешту з усього майна, накладеного вищезазначеною постановою. Протягом двох місяців Позивач відповіді не отримав. Позивач був вимушений звернутися до суду, оскільки виконавче провадження завершено, але арешт з майна спадкодавця Відповідачем не знятий. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Як убачається із ст.41 Конституції України кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, позовні вимоги про звільнення майна з під арешту є законними, обґрунтованими, Відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати Позивача у вигляді судового збору необхідно залишити за ним на підставі заяви його представника. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved