Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Потапова Т.І. звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав щодо [PERSON] . А саме просить заборонити йому наближатися на відстань 500 метрів до її місця проживання (перебування); \~ \~ \~ \~заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися зі нею; вести листування, телефонні розмови або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги мотивує тим, що проживає із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад 10 років у [ADDRESS] . Протягом останніх п`яти років останній неодноразово завдавав їй тілесні ушкодження, висловлюється нецензурною лайкою, знущається, чинить психологічне, фізичне та економічне насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась в поліцію. Так, 27.07.2021р. у зв`язку із вчиненням [PERSON] сімейного насильства, начальником соцслужби був викликаний наряд поліції. Під час останнього побиття 18.08.2021р., [PERSON] зламав їй зуб, після чого вона була змушена покинути своє місце проживання. З серпня 2021 року вона з дітьми проживають у тимчасовому притулку для жертв домашнього насильства. Станом на сьогоднішній день поліцією не вчинено жодних заходів для її захисту від домашнього насилля. У зв`язку з такими обставинами, змушена звернутись до суду з проханням видати обмежувальний припис. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала вимоги, викладені в заяві, надала аналогічні викладеним в ній пояснення та просила таку задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Положеннями\~ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~24\~та п. 1 ч. 1 ст.\~26\~цього\~Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що [PERSON] проживала з [PERSON] у цивільному шлюбі протягом 10 років за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] неодноразово зверталась із заявами до відділу поліції (а.с.7, 8, 9), з приводу вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, нанесення тілесних ушкоджень, однак поліцією не вчинено жодних заходів для захисту потерпілої особи від протиправних дій кривдника. Таким чином, оскільки [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] , є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення останнім подібних протиправних дій, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. За статтею 3 Європейської Конвенції Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Ориг V. Тигкеу, по. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. Суд погоджується із доводами заявниці, що саме наведені нею у заяві заходи обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника, у зв`язку з чим заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved