Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначила, що між нею та відповідачем в 1999 році було укладено шлюб, який розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21.08.2019 року. За час перебування в шлюбі сторони в 2007 році побудували садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , який побудований за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Факт закінчення будівництва спірного об`єкту нерухомого майна ще до розірвання шлюбу підтверджується погодженим в Макарівській філії ЕГГ 11.09.2007 року робочого проекту газозабезпечення житлового будинку, звідки вбачається, що на момент газифікації будинку в 2007 році він вже був повністю збудований. Також факт існування будинку задовгого до розірвання шлюбу та користування ним підтверджується додатковою угодою до Договору №544/98 від 13.08.2009 року з ВАТ «Київоблгаз» про надання послуг з газопостачання, а також Актом повторної перевірки димових та вентиляційних каналів від 14.08.2013 року. Як стало відомо позивачу, відповідач після розірвання шлюбу оформив право власності на вказаний вище будинок самостійно повністю на своє ім`я. Однак, майно, що збудоване у шлюбі, але введене в експлуатацію одним із подружжя після його розірвання, підлягає поділу як нерухоме майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки сам по собі факт розірвання шлюбу не впливає на правовий статус такого майна, оскільки його будівництво закінчено до розірвання шлюбу. Враховуючи викладене та посилаючись на ст. ст. 60, 61, 63, 69,70 СК України, ст. 372 ЦК України, позивач просила суд: 1) визнати об`єкт нерухомого майна, а саме садовий будинок загальною площею 102,9 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці кадастровий номер 3222782600:05:042:0024, об`єктом права спільної сумісної власності як такий, що набутий під час шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] ; 2) в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] , право власності на Ѕ частину вказаного будинку. Також просила стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого нею судового збору. Щодо вартості спірного майна позивач зазначила, що оскільки вона не являється власником даного майна, то позбавлена можливості для отримання звіту оцінки спірного будинку. Поряд з тим, провівши дослідження дійсної вартості будинків на сайтах купівлі-продажу нерухомого майна, з`ясувала, що орієнтовна вартість подібних будинків без земельної ділянки становить 400000 грн., на підтвердження чого додала до позову скрін-шот оголошень з сайту купівлі-продажу нерухомого майна. Ухвалою суду від 11.11.2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України. Ухвалою суду від 15.01.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на спірний садовий будинок. Ухвалою суду від 04.12.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 04.12.2020 року та позовну заяву з додатками було надіслано відповідачу останньою відомою адресою місця реєстрації особи (а.с. 2, 12-зворот), проте поштове відправлення №0800105240500 (а.с. 64) повернулось до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з наведеним, відповідач про розгляд справи був повідомлений відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 65), повідомлення розміщене на сайті 01.03.2021 року (а.с. 66-67), а тому з цієї дати особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.08.2019 року у справі №760/25599/18 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.08.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12). Як вбачається з довідки СТ «Імпульс» №10/05 від 26.10.2020 року (а.с. 34), власником земельної ділянки у складі ГО садівницьке товариство «Імпульс» згідно державного акту на право користування та кадастрового плану є [PERSON] . На вказаній земельній ділянці у 2007-2011 році збудовано садовий будинок та будівлі господарського призначення за адресою: [ADDRESS] , будинок газифіковано, право власності на нерухоме майно належить власнику [PERSON] , згідно свідоцтва на право власності 2019 року. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №225895896 від 28.09.2020 року (а.с. 29), право приватної власності на об`єкт нерухомого майна - садовий будинок; опис об`єкта: садовий будинок під літерою «А» загальною площею 102,9 кв.м., Б-сарай, №1 - колодязь, №2-вигрібна яма, №3-ворота з хвірткою, №4-огорожа; які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці кадастровий номер 3222782600:05:042:0024, зареєстроване 18.12.2019 року за [PERSON] . Як вбачається з відповіді Бородянської селищної ради №01-28-2437 від 05.10.2020 року (а.с. 30), наданої на запит адвоката Мельник О.В., подані заявником оригінали документів для проведення реєстраційних дій (реєстрація садового будинку) були повернені особі, що звернулась відповідно до вимог п. 42 «Порядку про державну реєстрацію речових прав нерухомого майна та їх обтяжень», затверджених Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року. Також у відповіді зазначили, що відповідно до п. 6 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав нерухомого майна та їх обтяжень» витребування (вилучення) реєстраційної справи або документів із них, здійснюється виключно судовим рішенням. Як вбачається з відповіді Державної архітектурно-будівельної інспекції України, наданої на запит адвоката Мельник О.В. (а.с. 33), за результатами пошуку в Єдиному реєстрі дозвільних документів, Будівельному реєстрі - інформація стосовно видачі та реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру на об`єкт будівництва, що розташована адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 3222782600:05:042:0024 - відсутня. Щодо вартості спірного майна (садового будинку) позивач зазначила, що оскільки вона не являється власником даного майна, то позбавлена можливості для отримання звіту оцінки спірного будинку. Поряд з тим, провівши дослідження дійсної вартості будинків на сайтах купівлі-продажу нерухомого майна, з`ясувала, що орієнтовна вартість подібних будинків без земельної ділянки становить 400000 грн., на підтвердження чого додала до позову скрін-шот оголошень з сайту купівлі-продажу нерухомого майна (а.с. 31-32). Вирішуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги, суд керується наступним. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ще одним принципом цивільного судочинства є диспозитивність. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України, при чому вказаний перелік не є вичерпним. Згідно ч. 3 вказаної статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України (далі - СК України), а також на ці правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що регулює правовий статус спільного майна. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 70 СК України, визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання. У постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання». Так судом встановлено, що право приватної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці кадастровий номер 3222782600:05:042:0024, зареєстроване за [PERSON] 18.12.2019 року, тобто після розірвання шлюбу, та підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №225895896 від 28.09.2020 року (а.с. 29). Крім того, як вбачається із вказаної Інформаційної довідки, підставою для проведення державної реєстрації зокрема є технічний паспорт на садовий (дачний) будинок, виданий 05.12.2019 року, тобто технічний паспорт був виданий також після розірвання шлюбу між сторонами. Так, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається саме на те, що незважаючи, що право власності на спірний будинок зареєстроване за відповідачем вже після розірвання шлюбу, однак він був збудований ще у період перебування їх у шлюбу, а відтак є їх спільною сумісною власністю подружжя. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу, наданого позивачем, окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Так, суд вважає, що надані позивачем на підтвердження факту завершення будівництва спірного садового будинку ще до розірвання шлюбу, наступні документи: робочий проект газозабезпечення житлового будинку, погодженого в Макарівській філії ЕГГ 11.09.2007 року та додаткова угода до Договору №544/98 від 13.08.2009 року з ВАТ «Київоблгаз» про надання послуг з газопостачання, а також Акт повторної перевірки димових та вентиляційних каналів від 14.08.2013 року, - не є належними доками на підтвердження факту закінчення будівництва об`єкту нерухомого майна, а також початку його будівництва. Будь-яких інших документів (будівельний паспорт, проектна документація, повідомлення про початок будівництва тощо), з яких би можна було встановити початок будівництва, що є ключовим у вирішенні даного спору, а саме на підтвердження факту початку будівництва об`єкту нерухомого майна саме у період перебування сторін у шлюбі, суду не було надано. Як вбачається з відповіді Державної архітектурно-будівельної інспекції України, наданої на запит адвоката Мельник О.В. (а.с. 33), за результатами пошуку в Єдиному реєстрі дозвільних документів, Будівельному реєстрі - інформація про спірний об`єкт нерухомого майна відсутня. Як вбачається з відповіді Бородянської селищної ради №01-28-2437 від 05.10.2020 року (а.с. 30), наданої на запит адвоката Мельник О.В., інформації про спірний об`єкт нерухомого майна також не було надано. Поряд з тим, у вказаній відповіді було зауважено, що відповідно до п. 6 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав нерухомого майна та їх обтяжень» витребування (вилучення) реєстраційної справи або документів із них, здійснюється виключно судовим рішенням. Проте, позивач перед судом будь-яких клопотань про витребування відповідних документів не клопотала. Також зважаючи на те, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не може посилатись лише на надану позивачем довідку СТ «Імпульс» №10/05 від 26.10.2020 року (а.с. 34), яка окрім того, що носить узагальнюючий характер (не містить конкретних даних: власником якої саме земельної ділянки є [PERSON] , якого саме державного акту - номер , серія, ким виданий? На якій саме земельній ділянці збудований будинок? тощо), не може бути єдиним та не є належним та допустимим доказом на підтвердження будівництва об`єкту нерухомого майна. Крім того, скрін-шоти оголошень з сайту купівлі-продажу нерухомого майна з інтернет-ресурсу не можуть бути належними та допустимими доказами дійсної ринкової вартості спірного садового будинку, а є лише припущенням позивача, на якому не може ґрунтуватися рішення суду. Будь-яких інших доказів дійсної його вартості суду не надано. При цьому позивач не був обмежений у можливості клопотати перед судом про призначення відповідної експертизи щодо оцінки спірного майна, а також відносно будівельно-технічної експертизи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, не знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне скасувати, вжиті судом за ухвалою суду від 15.01.2021 року заходи забезпечення позову. Так, згідно ч. 1 ч. 9 та ч. 10 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed