Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним посилаючись на наступне. 22 березня 2010 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON]., в реєстрі за № 504. Договір вчинено під впливом обману. Позивач ніколи не мала наміру продавати квартиру. Вона мешкає в квартирі з 1980 року, іншого житла у неї немає. Її чоловік, [PERSON], помер [INFO]. Її сусідка, мати відповідачки, [PERSON], почала надавати позивачу допомогу по господарству, здійснювала платежі за комунальні послуги. Вона забрала всі документи, в тому числі паспорт, документи на квартиру, домову книжку. Тільки після звернення до міліції влітку 2013 року вона повернула позивачу паспорт. Скориставшись похилим віком позивача, станом її здоров'я, довірою до [PERSON], остання, разом із [PERSON] умовили її поїхати до нотаріуса, пояснивши, що для отримання [PERSON] допомоги на дитину, як матері-одиначки, необхідно підтвердження про те, що дитина мешкає з нею. Позивач за станом здоров'я перебуває на диспансерному обліку в центральній поліклініці ЦМЛ ім. Тітов. З лютого 2010 року вона знаходилась на лікуванні, відкрито стаціонар на дому. В цей час, коли вона не розуміла своїх дій, була впевнена, що підписує документи для отримання допомоги на дитину, було підписано договір купівлі-продажу квартири. Позивач не мала наміру продавати квартиру, іншого житла у неї немає, немає близьких родичів, до яких би вона мала перейти проживати. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Наслідки передбачені договором купівлі продажу не настали. Вона продовжує мешкати в вищевказаній квартирі, зареєстрована за вищевказаною адресою. [PERSON] не прийняла від неї майно і не сплатила за нього. В договорі купівлі-продажу квартири зазначено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинюється за 30001 грн. 00 коп., які на час посвідчення цього договору одержані продавцем від покупця. Вона ніколи не отримувала коштів від [PERSON] або [PERSON], крім того двокімнатна квартира, яка розташована на першому поверсі у центрі міста Лисичанська не може коштувати 30001 грн. 00 коп., а коштує щонайменше 100000 грн. Вона продовжує проживати в квартирі, сплачує комунальні послуги, всі рахунки відкриті на її ім'я, вона користується пільгами на оплату за комунальні послуги. Про те, що її квартира продана їй стало відомо в липні 2013 року, у зв'язку з чим вона звернулась до Лисичанського МВ ГУМВС України. На даний час проводиться перевірка за фактом шахрайства. У зв'язку з викладеним, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 22 березня 2010 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON]., реєстр № 504 між [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. До початку розгляду справи по суті, відповідач [PERSON] надала до суду письмові заперечення проти позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в яких зазначила, що 22 березня 2010 року між нею та позивачем був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вважає, що договір відповідає волевиявленню позивача, яке було вільним. Приблизно на початку березня 2010 року позивач запропонувала купити у неї вищевказану квартиру. Позивач підготувала всі необхідні документи для оформлення угоди у нотаріуса. Після оформлення угоди, вона, в присутності нотаріуса, передала позивачу гроші у сумі 30001 грн. Зазначена сума була обговорена до угоди та влаштовувала як позивача так і її. Після чого, на початку травня 2010 року, вона переоформила всі документи, в тому числі і право власності на себе. Також позивач попросила її дозволити їй деякий час проживати в її квартирі на умовах оренди. Оскільки вони з позивачем знаходились в дружніх стосунках, то вони домовились, що за оренду позивач не буде сплачувати, але буде сплачувати гроші за поточні комунальні послуги. Ствердження позивача, що на момент підписання договору купівлі-продажу квартири вона не розуміла свої дії та була впевнена, що підписує документи для отримання допомоги на дитину також не відповідають дійсності, так як вона та позивач були попередньо ознайомленні нотаріусом з приписами цивільного законодавства стосовно укладеного договору купівлі-продажу квартири. Крім того, позивач пропустила без поважних причин строк звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, тому вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності. На підставі викладеного, просила суд відмовити [PERSON] в позові до [PERSON] у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Вона ніколи не мала наміру продавати квартиру. На даний час вона є пенсіонером і отримує пенсію. [PERSON] сказала їй давати 250 гривень щомісяця. Вона давала 200 гривень [PERSON], а ще 50 на онучку [PERSON] - [PERSON]. До нотаріуса вона не їздила. Знає, що її кудись возили для того, щоб оформити документи для отримання [PERSON] допомоги на дитину - на [PERSON]. Вона зберігала всі свої документи у шафі, а потім [PERSON] забрала у неї всі її документи. [PERSON] інколи приходила до неї помити підлогу. [PERSON] нічого їй не обіцяла, інколи сплачувала комунальні послуги за квартиру, так як всі комунальні книжки на її квартиру [ADDRESS] знаходилися у [PERSON] і вона їй давала гроші для сплати за комунальні послуги. Сплачувала [PERSON] чи ні за комунальні послуги насправді, вона точно не знає. Просила суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснила, що позивач проживала у своїй квартирі [ADDRESS] з 1980 року разом із своїм чоловіком. У 2008 році вона поховала свого чоловіка. Після поховання чоловіка, вона оформила квартиру повністю на себе. Дітей у них з чоловіком ніколи не було. Є племінник. Питання щодо продажу квартири ніколи не підіймала. У липні 2013 року позивач звернулася до [PERSON] для перевірки оплати за борги за комунальні послуги. Він приїхав, а потім і його дружина, та з'ясувалось, що всі документи та паспорт [PERSON] знаходяться у [PERSON] Після цього позивач звернулась до міліції. Тільки після звернення до міліції та під впливом правоохоронних органів [PERSON] повернула [PERSON] її паспорт. [PERSON] та [PERSON] дійсно просили [PERSON] поїхати до нотаріуса, [PERSON] в силу похилого віку не дуже розуміє різницю між нотаріусом та адвокатом, для неї вони юристи, пояснивши, що для отримання [PERSON] допомоги на дитину, як матері-одиначки. [PERSON] погодилась. Жоден нотаріус не буде свідчити проти себе. Водночас, показання нотаріуса різняться з показаннями свідка [PERSON] Так, нотаріус [PERSON]. під час її допиту у якості свідка, пояснила, що позивач та відповідач неодноразово зверталися до неї, то позивач то відповідач, для того, щоб з'ясувати який договір краще укласти. Під час допиту свідка [PERSON], матері відповідачки, вона зазначала, що позивач [PERSON] нікуди сама не виходила, у зв'язку з станом здоров'я, а її дочка [PERSON], відповідач по справі, приїжджала із Москви до Лисичанська один раз 21 березня 2010 року, 22 березня 2010 року [PERSON] та [PERSON] їздили до нотаріуса, після чого відповідач поїхала знову до Москви. Також, нотаріус [PERSON]. поясняла, що гроші були передані, але розписку про передачу грошей [PERSON] за купівлю квартири ніхто не писав. Свідок [PERSON] сказала, що квартира була продана по державній ціні, однак, вартість квартири не відповідає вартості квартири, зазначеній у договорі купівлі-продажу. Окрім цього, свідок [PERSON] пояснила, що грошей у дочки, відповідачки по справі вона не бачила, за який період вона заработала гроші для купівлі квартири їй не відомо. Додала, що для купівлі квартири вона займала гроші у сусідки, але доказів займу грошей суду не надала. Свідок [PERSON] пояснила, що за квартиру платила [PERSON], так як [PERSON] давала їй гроші для оплати комунальних послуг. Свідок [PERSON] суду поясняла, що у [PERSON] ніколи не було разговорів щодо продажу квартири, про договір купівлі-продажу квартири, а також додала, що у [PERSON] ніколи не буває грошей, вона їх постійно займає. Свідок [PERSON] поясняв суду, що йому тільки у 2013 році стало відомо про договір купівлі-продажу квартири [PERSON], про те, що [PERSON] їздила кудись. Про продаж квартири позивач ніколи не говорила. Позивач [PERSON] поясняла, що не нікуди не їздила для продажу квартири. Свідок [PERSON] поясняла, що часто ходила до [PERSON] і знає, що позивач сплачувала комунальні послуги. [PERSON] нічого не говорила про продажу квартири. Позивач їй розповідала, що їздила з відповідачкою оформлювати документи на дитину. Про продаж квартири їй стало відомо тільки у липні 2013 року. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що договори про надання комунальних послуг (у квартирі [ADDRESS]) з комунальними підприємствами навіть після оформлення договору купівлі-продажу, продовжували бути укладеними з позивачем [PERSON] Тільки після звернення позивача до суду, відповідач у 2014 році уклала зазначені договори на своє ім'я. Також, [PERSON] зверталася до міліції з питання шахрайських дій з боку [PERSON] На даний час перевірку правоохоронними органами не завершено та остаточного рішення не прийнято. Вважає, що укладення договору купівлі-продажу під впливом обману доказано, тому позовні вимоги підтримала, просила сул їх задовольнити та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 22 березня 2010 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON]., реєстр № 504 між [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за відсутністю учасника судового розгляду від 14.01.2014 року, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги не визнає у повному обсязі. До суду надала письмові заперечення на позовну заяву від 14.01.2014 року. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував, підтримав письмові заперечення на позовну заяву, суду пояснив, що показання позивача, представника відповідача спростовуються показаннями нотаріуса [PERSON]., яка поясняла, що роз'яснювала позивачу та відповідачу наслідки укладання договору купівлі-продажу, [PERSON] усвідомлювала, що підписує саме договір купівлі-продажу. Грошей при ній позивач та відповідач один одному не передавали. Окрім цього, право власності на квартиру, після укладання договору купівлі-продажу, було оформлено на відповідача. Також, у 2014 році відповідач уклала договори з комунальними підприємствами про надання комунальних послуг. Усі свідки дізналися про укладання договору купівлі-продажу тільки у 2013 році. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача [PERSON] Вона живе на 4 поверсі будинку [ADDRESS], а позивач [PERSON] на першому поверсі. Чоловік позивачки помер у 2008 році. Позивач [PERSON] ніколи не мала наміру продавати свою квартиру. Знає, що позивачку возили до нотаріуса для оформлення документів на дитину. Від [PERSON] вона чула, що квартира її. Скільки може коштувати квартира у їх будинку їй не відомо. До 2013 року вона не була у квартирі позивачки, адже [PERSON] не пускала до [PERSON] у квартиру. Коли вона питала у [PERSON] як там [PERSON], то [PERSON] відповідала, що доки ще жива. У [PERSON] ніколи не було грошей. [PERSON] у неї займала гроші, а також [PERSON] та [PERSON] їй займала гроші. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] є його рідною тіткою. Він їздив її навіщати. У 2010 році та по теперішній час він із нею спілкувався. 26.07.2013 року він приїхав відвідати [PERSON] та подивитися як сплачуються комунальні послуги за квартиру. З'ясувалось, що у [PERSON] не було жодного документа на квартиру. Він тоді запитав хто сплачує комунальні послуги, на що позивач відповіла, що за комунальні послуги сплачує [PERSON], яка і забрала усі документи та гроші на оплату комунальних послуг. Після він зазирнув у гаманець до [PERSON] там було лише 27 гривень. Після він подзвонив дружині і розповів, що сталося. Його дружина приїхала. Вони вдвох визвали [PERSON]. [PERSON] прийшла та пояснила їм, що квартира [PERSON] тепер належить її дочці, а [PERSON] тепер бомж і її дочка, [PERSON], буде займатися питанням розташування [PERSON] до будинку пристарілих. З цього і почали розбиратися. Квартира оформлена на відповідача по справі - [PERSON], дочку [PERSON]. Йому відомо, що [PERSON] постійно приходила в гості до [PERSON] Його тітка, [PERSON], ніколи не говорила про продаж квартири. Переїжджати до родичів позивач ніколи не збиралася. Великої суми грошів він у неї ніколи не бачив. У неї була тільки пенсія. У юриста її обманули, бо сказали, що оформлюють документи на дитину, а оказалося, що вона підписала договір купівлі-продажу квартири. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] її сусідка. Вона живе поверхом вище від [PERSON] Знає, що позивач поховала свого чоловіка. Вони з [PERSON] майже в один період часу поховали своїх чоловіків, поминали їх. Інколи вона носить позивачці поїсти, купувала їй хліб. З [PERSON] вони бачилися декілька разів на тиждень. Снідали інколи разом. [PERSON] казала, що її чоловік доживав у цій квартирі і вона буде у ній доживати. Позивачка нікуди їхати чи переїжджати не збиралася. Їй відомо від сусідів, що за [PERSON] доглядала [PERSON], сусідка з сусіднього під'їзду. У тонкості вона не вникала. [PERSON] також говорила, що їздила з [PERSON] підписувати документи(пособие) на дитину. Щодо договору купівлі-продажу квартири [PERSON] їй нічого не відомо. Позивач не збиралася продавати свою квартиру. [PERSON] теж нічого не казала про договір купівлі-продажу квартири [PERSON] Про договір купівлі-продажу квартири вона дізналася майже перед судом. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є рідною тіткою її чоловіка [PERSON] 26.07.2013 року їй зателефонував її чоловік з проханням розібратися з комунальними платежами за квартиру [PERSON] Вона приїхала до [PERSON] Документів у [PERSON] не було. Позивач сказала, що всі її документи знаходяться у [PERSON]. Вони з чоловіком зателефонували [PERSON] та попросили її прийти. Вона прийшла та сказала, що [PERSON] продала їм квартиру за п'ять тисяч доларів. [PERSON] нічого не пояснювала чому вони так зробили. [PERSON] сказала, що грошей не отримувала. Після вересня 2010 року казала, що вона їздила з [PERSON], щоб підписати документи для отримання допомоги на дитину. Документів вдома у [PERSON] вони не знайшли. Вона навіть не знає хто така [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON]. пояснила, що вона працює приватним нотаріусом. Позивач і відповідач до укладання договору купівлі-продажу неодноразово зверталися до неї для роз'яснення наслідків укладання різноманітних договорів, вона їх дуже добре пам'ятає. Як часто зверталися точно сказати не може. 22.04.2010 року до її нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON] з питанням оформлення договорів. Вона їм роз'яснювала наслідки укладення договору довічного утримання, договору спадкування. Вони зупинилися на договорі купівлі-продажу квартири. Під час укладання договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] явилися особисто. Вони були тверезі, адекватні, осудні, дієздатні. Явилися без сторонньої допомоги. При укладанні договору купівлі-продажу у неї були тільки позивач та відповідач, інших осіб не було. Вони вирішили укласти договір купівлі-продажу. Вона їм роз'яснила наслідки укладання договору купівлі-продажу. Дала на руки проект договору. Позивач та відповідач особисто читала проект договору. Правові наслідки вона їм роз'яснила. Позивач та відповідач усвідомлювали, що підписують договір купівлі-продажу. Факт передачі грошей за даним договором купівлі-продажу підтвердили позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] У її присутності гроші не передавалися. Пояснила, що в її обов'язки не входить бачити, як сторони правочину передають гроші один одному. Якщо гроші не були б передані, то вона не посвідчила даний договір. Окрім цього, сторонами було зазначено, що позивач залишається проживати у спірній квартирі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка по справі [PERSON] є її рідною дочкою. Позивач по справ [PERSON] є її сусідкою. [INFO] помер чоловік [PERSON] 08.02.2008 року чоловік [PERSON] їй сказав, щоб вона не залишала [PERSON] Після смерті чоловіка позивачки, вона їй допомагала, прибирала, купувала необхідне, готувала, ходила до лікарні. У 2010 році [PERSON] запропонувала їй швидше оформити документи на її квартиру. [PERSON] пропонувала зробити заповіт, або оформити договір дарування, а вона сказала [PERSON], що згодна тільки на договір купівлі-продажу. До цього часу зверталися позивач чи відповідач до нотаріуса їй не відомо. [PERSON] вже 1,5 роки нікуди сама не ходила, бо позивач насилу сама пересувається. 20.03.2010 року вона зателефонувала своїй дочці [PERSON], яка у той час знаходилася у Москві на роботі, щоб та приїхала для оформлення документів на квартиру. Станом на 2014 рік її дочка [PERSON] знаходиться у Москві майже 14 років. Додому приїжджає 1-3 рази на рік. 21.03.2010 року [PERSON] приїхала з Москви, а 22.03.2010 року її дочка, поїхали з [PERSON] до нотаріуса. Для поїздки до нотаріуса вона займала у сусідки 10000 гривень, розписку з сусідкою про отримання 10000 гривень вони не писали. ЇЇ дочка [PERSON] брала ці гроші із собою до нотаріуса. Грошей у дочки вона не бачила, їй не відомо скільки вона заробляла, яка сума у неї була. Позивач та відповідач вдвох поїхали до нотаріуса. Коли вони повернулися, її дочка [PERSON] сказала їй, що вони оформили документи на квартиру, які саме не сказала. Їй не відомо з якими саме документами її дочка повернулася від нотаріуса. Коли і де відбулася передача грошей за квартиру їй не відомо. За яку ціну домовились продавати квартиру їй не відомо. [PERSON] тільки сказала, що віддала [PERSON] державну ціну за квартиру. Їй не відомо чи брала її дочка [PERSON] від [PERSON] розписку про отримання грошей за квартиру чи ні. 23.03.2010 року відповідачка уїхала до Москви і не поверталася. Документи на спірну квартиру вона не бачила, де їх зберігала [PERSON] їй не відомо. 08.04.2010 року до БТІ були віднесені документи для оформлення права власності на квартиру на ім'я [PERSON] Після спливу деякого часу ксерокопії документів на спірну квартиру у неї забрала працівники міліції. Комунальні послуги за квартиру [PERSON] вона сплачувала за книжками. Пенсію [PERSON] вона отримувала та платила за комунальні послуги. Домової книги на спірну квартиру вона не бачила. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню. Відповідач [PERSON] у письмових запереченнях на позовну заяву посилається на ст. 257 ЦК України, що передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вважає, що є підстави для застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 258 ЦК України, позовна давність у п'ять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 504 (а.с. 7-8). Про порушення свого права [PERSON] дізналася у липні 2013 року. До суду позивач [PERSON] звернулася 09 грудня 2013 року. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позивач не порушила строків позовної давності та звернулася до суду із позовними вимогами в межах строків позовної давності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України, належними доказами є будь-які фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або вона замовчує їх існування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. В судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 504 (а.с. 7-8). Згідно з витягом з державного реєстру правочинів від 22.03.2010 року даний правочин був зареєстрований за номером № 3867342 (а.с.8). Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] передає, а [PERSON] приймає у власність квартиру [ADDRESS], та зобов'язується сплатити за неї обумовлену грошову суму. З матеріалів справи, пояснень позивача та представника позивача вбачається, що позивачка посилалася на те, що договір купівлі-продажу квартири нею було укладено під впливом обману, бо вона не мала наміру продавати квартиру, бо вона при його оформленні була впевнена, що підписує документи для отримання допомоги на дитину, а було підписано договір купівлі-продажу квартири. Іншого житла у неї немає, переходити проживати в інше місце наміру не мала. Якби вона знала, що підписує договір купівлі-продажу квартири, то ніколи не погодилася на це. Тобто, з пояснень позивача вбачається, що погоджуючись на оформлення спірного договору, у неї був відсутній намір оплатної передачі майна, як того вимагає чинне цивільне законодавство щодо договору купівлі-продажу. Окрім цього, грошей за даним договором їй ніхто не передавав, а вона по теперішній час залишається проживати у спірній квартирі. Такі доводи позивача підтверджені обставинами справи, а саме: позивачка дійсно є людиною похилого віку. Так, згідно з копією паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Лисичанським МВ УМВС України 30 листопада 1999 року, [PERSON] народилася [INFO] (а.с.5). Тобто, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири 22 березня 2010 року їй було 76 років, отримує вона тільки пенсію. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER], виданого Лисичанським управлінням соц. захисту населення, [PERSON] є учасником війни (а.с. 15). Згідно з довідкою № 2335 від 17.10.2013 року, наданою ЦМЛ ім. Тітова, гр. [PERSON], проживаюча за адресою: [ADDRESS] в 2010 році знаходилась на диспансерному обліку в центральній поліклініці з діагнозом: «ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба П, СН П А-Б. Хронічний бронхіт. ЛН 1-П», на стаціонарне лікування в 2010 році не поступала (а.с. 20). Вище вказане також підтверджується копіями з амбулаторної картки [PERSON] (а.с. 21-23). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 269 (а.с. 24). Дітей у неї не має. Дані обставини свідчать про те, що позивач як хвора та людина похилого віку дійсно потребувала догляду. Як було встановлено в судових засіданнях за позивачем [PERSON] доглядала [PERSON], мати відповідачки. Даний факт, не спростовувався позивачем, та підтверджений показаннями свідків, а саме: як самою [PERSON], так і свідками [PERSON], [PERSON] [PERSON] сплачувала комунальні послуги за квартиру [PERSON], що підтверджено позивачем [PERSON] та свідками [PERSON] та [PERSON] З пояснень позивачки [PERSON] встановлено, що вона не мала наміру продавати свою квартиру. Дане твердження позивача узгоджується з показаннями свідків, наданими у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] ніколи не мала наміру продавати свою квартиру. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] ніколи не говорила про продаж квартири. Переїжджати до родичів позивач ніколи не збиралася. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] казала, що її чоловік доживав у цій квартирі і вона буде у ній доживати. Позивачка нікуди їхати чи переїжджати не збиралася. Позивач не збиралася продавати свою квартиру. Про договір купівлі-продажу квартири вона дізналася майже перед судом. З пояснень приватного нотаріуса, допитаного у якості свідка [PERSON]. встановлено, що позивач і відповідач до укладання договору купівлі-продажу неодноразово зверталися до неї для роз'яснення наслідків укладання різноманітних договорів, вона їх дуже добре пам'ятає. Як часто зверталися точно сказати не може. В той час, як з пояснень свідка [PERSON] вбачається, що до цього часу зверталися позивач чи відповідач до нотаріуса їй не відомо. [PERSON] вже 1,5 роки нікуди сама не ходила, бо позивач насилу сама пересувається. 20.03.2010 року вона зателефонувала своїй дочці [PERSON], яка у той час знаходилася у Москві на роботі, щоб та приїхала для оформлення документів на квартиру. Станом на 2014 рік її дочка [PERSON] знаходиться у Москві майже 14 років. Додому приїжджає 1-3 рази на рік. 21.03.2010 року [PERSON] приїхала з Москви, а 22.03.2010 року її дочка, поїхали з [PERSON] до нотаріуса. Отже, пояснення свідка [PERSON]. протирічать поясненням свідка [PERSON] з приводу неодноразового звернення позивача та відповідача до нотаріуса для з'ясування правових наслідків укладання різних договорів. Адже, позивач сама нікуди вже 1,5 роки не ходить, насилу пересувається, а її дочка, відповідач по справі, рідко буває вдома, і приїхали лише 21.03.2010 року перед укладанням договору купівлі-продажу квартири. У зв'язку з чим, суд критично ставиться до показань свідка [PERSON]. та свідка [PERSON] та не приймає їх до уваги. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що до нотаріуса для оформлення купівлі-продажу квартири не їздила, а їздила з відповідачкою [PERSON] для оформлення документів для отримання допомоги на дитину. Так, згідно з копією довідки № 45 від 14.01.2014 року, наданою УПтаСЗН, [PERSON] перебуває на обліку в УПтаСЗН та їй призначено допомогу на дітей одиноким матерям на її дочку, [PERSON], [INFO] (а.с. 107). Дане твердження позивача також знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що знає, що позивачку возили до нотаріуса для оформлення документів на дитину. Свідок [PERSON] пояснив, що позивача [PERSON] у юриста обманули, бо сказали, що оформлюють документи на дитину, а виявилося, що вона підписала договір купівлі-продажу квартири. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] говорила, що їздила з [PERSON] підписувати документи(пособие) на дитину. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] після вересня 2010 року сказала, що їздила з [PERSON], щоб підписати документи для отримання допомоги на дитину. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] не мала наміру укладати договору купівлі-продажу квартири. Також, з позовної заяви позивача [PERSON] вбачається, що ніяких грошів вона від відповідачки [PERSON] не отримувала. Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Згідно з п. 2.1. договору купівлі-продажу квартири від 22 березня 2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 30001 гривню, які на час посвідчення цього договору одержані продавцем від покупця. Згідно з п. 2.2. договору купівлі-продажу квартири від 22 березня 2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Згідно з технічним паспортом, виготовленим ЛКП «Бюро технічної інвентаризації» станом на 05.03.2010 року та виданим 06.04.2010 року, квартира [ADDRESS] має наступні технічні характеристики: квартира розташована на першому поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 30,50 м2, загальною площею 44,50 м2. Інвентаризаційна вартість квартири станом на 05.03.2010 року складає 30001 грн. (а.с. 10-11, 45-46, 90-91). Допитана у судовому засіданні як свідок приватний нотаріус [PERSON]. пояснила, що факт передачі грошей за даним договором купівлі-продажу підтвердили позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] У її присутності гроші не передавалися. Пояснила, що в її обов'язки не входить бачити, як сторони правочину передають гроші один одному. Якщо гроші не були б передані, то вона не посвідчила даний договір. Водночас, з письмових заперечень на позовну заяву відповідач [PERSON] вбачається, що після оформлення угоди, вона, в присутності нотаріуса, передала позивачу гроші у сумі 30001 грн. Таким чином, показання приватного нотаріуса [PERSON]. протирічать даним, викладеним у письмових запереченнях відповідача [PERSON], тому суд критично ставиться до показань як приватного нотаріуса [PERSON]., так і до письмових пояснень відповідача [PERSON] та не приймає їх до уваги. Окрім цього, представник відповідача [PERSON] в своїх поясненнях в суді пояснював, що грошей в присутності приватного нотаріуса [PERSON]. позивач та відповідач один одному не передавали. Жодних письмових розписок про отримання грошей за договором купівлі-продажу позивач та відповідач не складали. Окрім цього, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що великої суми грошів він у позивачки ніколи не бачив. У неї була тільки пенсія. В судовому свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] сказала, що грошей вона від відповідачки не отримувала. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у [PERSON] ніколи не було грошей. [PERSON] у неї займала гроші, а також [PERSON] та [PERSON] їй займала гроші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що для поїздки до нотаріуса вона займала у сусідки 10000 гривень, розписку з сусідкою про отримання 10000 гривень вони не писали. Грошей у дочки вона не бачила, їй не відомо скільки вона заробляла, яка сума у неї була. На підставі викладеного, ствердження позивача щодо неотримання грошей за договором купівлі-продажу квартири суд вважає доведеним у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25799432 від 08.04.2010 року, власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського округу, реєстр № 504, від 22.03.2010 року (а.с. 9, 44). Згідно з довідкою № 301 від 16.09.2013 року, наданою КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 3», [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Вона фактично на даний час проживає за вказаною адресою. З оплати за житлово-комунальні послуги станом на 01.08.2013 р. за вказаною адресою боргів не має (а.с. 12). Згідно з довідкою № 1477 від 28.08.2013 року, наданою ЛКП «Бюро технічної інвентаризації», за архівними даними Лисичанського КП «БТІ» станом на 01.01.2013 р право власності на [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про права власності на житло та свідоцтво про право на спадщину. Але, згідно з договором купівлі-продажу від 22.03.2010 року, [PERSON] квартиру [ADDRESS] продала (а.с. 13). Згідно з довідкою № 986 від 27.09.2013 року, наданою ЛКП «Паспортна служба», [ADDRESS] зареєстрована та мешкає [PERSON], 1933 р.н. (а.с. 14). [PERSON], проживаюча за адресою: [ADDRESS], згідно з довідками № б/н від 16.09.2013 року Лисичанського УЕГГ, № 4266 від 27.09.2013 року КП «Лисичанськтепломережа, № б/н від 01.09.2013 року ЛСКП «Лисичанськводоканал», № 889 від 17.09.2013 року ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» боргів з оплати за житлово-комунальні послуги не має (а.с. 12, 16-19). З викладеного вбачається, що позивач як до укладання договору купівлі-продажу квартири від 22.03.2010 року, так і після його укладання проживала та продовжує проживати у спірній квартирі, що свідчить про те, що сторонами не вчинялося дій спрямованих на настання реальних наслідків щодо укладеного правочину - договору купівлі-продажу квартири. Відповідач [PERSON] тільки після звернення позивачем до суду з даним позовом, оформила договори про надання комунальних послуг. Так, згідно з копією домової книги на квартиру [ADDRESS], [PERSON], 1974р.н., та її дочка [PERSON], зареєстровані за вказаною адресою з 14.01.2014 року (а.с.89). 17.02.2014 року [PERSON] уклала договір про надання населенню послуг з газопостачання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 92-95). 13.01.2014 року [PERSON] уклала договір про надання послуг з вивозу ТПВ за адресою: [ADDRESS] (а.с. 96-97). 16.01.2014 року [PERSON] уклала договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 98). 25.02.2014 року [PERSON] уклала договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] (а.с. 99-101). 25.02.2014 року [PERSON] уклала договір про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 102-106). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач як до укладання договору купівлі-продажу квартири від 22.03.2010 року, так і після його укладання проживала та продовжує проживати у спірній квартирі, грошей за договором купівлі-продажу квартири вона не отримала, що свідчить про те, що сторонами не вчинялося дій спрямованих на настання реальних наслідків щодо укладеного правочину - договору купівлі-продажу квартири, передбачених ЦК України. Обставини справи свідчать про те, що воля позивачки, яка виражена в договорі купівлі-продажу квартири від 22.03.2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що оспорюється, не відповідає її дійсному наміру: при укладанні договору купівлі-продажу квартири позивачка вважала, що підписує документи для утримання допомоги на дитину, як їй було сказано відповідачем [PERSON], наміру продавати квартиру у неї не було і якби вона знала, що підписує договір купівлі-продажу квартири, то ніколи не погодилася на його оформлення, тобто договір укладено під впливом обману і це є обставиною, що має істотне значення, а тому є підстави, передбачені ст. 230 ЦК України для визнання правочину недійсним, у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 6 від 03.12.2013 року про сплату судового збору в сумі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved