Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Позовні вимоги мотивовані таким. Позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах з 31.10.2011, працюючи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом №481 від 27.02.2014 він був звільнений з шахти за ст.40 п.2 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя. Так, 23.10.2013 при виконанні трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав закритий перелом куприка з незначним зміщенням, забита рана в/3 правого стегна, гематома правової сідниці, про що складений Акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 31.10.2013 та Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1 від 31.10.2013. В подальшому висновком Міжрайонного травматологічного МСЕК міста Покровська позивачу встановлена 3 група інвалідності та 40% втрати працездатності строком перегляду 02.03.2020; протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці, вимушене положення тіла; рекомендоване медикаментозне лікування, санаторне лікування. Моральна шкода обґрунтована тим, що позивач після отримання травми відчував сильний фізичний біль, переніс шок, після тривалого лікування та по сьогоднішній день відчуває постійні виражені болі в поперековому відділі хребта, які посилюються при кожному малозначному русі, в нього оніміння пальців правової стопи, судоми в правій литковій м'язі, із затрудненням ходить. Отже, отримана виробнича травма позбавила позивача, якому виповнилось лише 27 років, можливості жити повноцінним життям, повноцінно утримувати свою сімю. Він спостерігає критичне відношення до себе як до неповноцінного в трудовому відношенні громадянина. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають. ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» (далі відповідач) правом участі в судовому засіданні не скористався, свого представника до суду не направив, надав суду відзив на позовну заяву, за змістом якого не заперечує проти стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 12\~000 гривень, в іншій частині вимог просить відмовити, справу розглянути за відсутності представника відповідача. Мотиви незгоди зводяться до такого. Позивачу фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Під час виконання своїх професійних обовязків, коли з позивачем трапився нещасний випадок, останнім були порушені нормативні акти з охорони праці та Закон України «Про охорону праці», про що зазначено в акті про нещасний випадок на виробництві. Основною причиною нещасного випадку на виробництві стала особиста необережність потерпілого при пересуванні по гірничій виробці. Також відповідачем зазначено, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоровя. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан його здоровя не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову та відзиву на нього, дослідивши надані по справі докази, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд при винесенні рішення виходить з наступних підстав та мотивів. Відповідно до трудової книжки серії АХ №110058 позивач з 31.10.2011 по 27.02.2014 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем на підприємстві відповідача. Наказом №481ок від 27.02.2014 позивача було звільнено за ч.2 ст.40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя (а.с.3-4). За змістом Акту розслідування нещасного випадку, що стався 28.10.2013 о 12.10 годині, затвердженого Директором ПАТ «»Шахтоуправління «Покровське» 31.10.2013, та Акту №81 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, затвердженого директором ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» 31.10.2013, позивач під час виконання своїх трудових обовязків 28.10.2013 о 12.10 годині пересувався убік РП лави та в результаті прикладеного зусилля (за допомогою домкратів перетяжки) на гідростійку, вона деформувалася та лопнула, один кінець стійки вдарив позивача в область правого стегна. Причини нещасного випадку зазначені як невиконання вимог інструкцій з охорони праці, а саме знаходження потерпілого в небезпечній зоні, та невиконання посадових обовязків, а саме відсутність належного нагляду за безпечним виконанням робіт на даній дільниці з боку осіб нагляду дільниці. Особами, які допустили порушення нормативних актів з питань охорони праці, невиконання яких призвело до даного нещасного випадку, визначені: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально- профілактичного закладу: перелом куприка з незначним зміщенням, забита рана в/3 правого стегна, гематома правової сідниці(а.с.5-8). Виписками із медичної картки стаціонарного хворого №248-248 від 30.03.2016, 785-785 від 03.10.2016 та 692-692 від 13.09.2017 підтверджується, що наслідками перенесеної виробничої травми 28.10.2013 для позивача є: забиття попереково-крижового відділу хребта, з розвитком посттравматичної радикулопатіі, з вираженим больовим, вираженим мязово-тонічним корінцевим синдромом, помірним парезом правої стопи, чутливими порушеннями динамічної функції хребта і функції ходьби (а.с.10-12). За змістом Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ №0046619 від 02.03.2017 та Довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0597370 позивачу встановлена третя групи інвалідності, трудове каліцтво, інвалідність встановлена до 01.04.2020, дата перегляду 02.03.2020, протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці, вимушене положення тіла, може працювати слюсарем на поверхні, сторожем, вахтером (а.с.9). Розвязуючи спір, суд зазначає, що за приписами ст.153 КЗпП на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. За змістом ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема: - забезпечує усунення причин, що призводять до професійних захворювань; - впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки; - здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці тощо. На підставі наведеного суд констатує, що обов'язок належної організації охорони праці на підприємстві та забезпечення контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладений законодавцем на роботодавця, який несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Основним видом діяльності відповідача є добування кам'яного вугілля, що є небезпечним та шкідливим. Факт наявності у позивача трудового каліцтва, отриманого на підприємстві відповідача внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, який підтверджується наведеними вище письмовими доказами, свідчить, що дії відповідача не відповідали нормам охорони праці, він не забезпечив функціонування системи управління охороною праці на належному рівні, тобто наявна протиправність дій останнього. Відповідно до ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом розяснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п.13 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт отримання позивачем трудового каліцтва через нещасний випадок, повязаний з виробництвом, внаслідок чого його професійна працездатність втрачена на 40% на строк до 01.04.2020, потреба у медикаментозному лікуванні, встановлення позивачу 3 групи інвалідності на строк до 01.04.2020, неможливість продовжити відповідну трудову діяльність та обмеженість у виборі роботи через отриману травму апріорі свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача про те, що позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток, не заслуговують на увагу, адже законодавець не повязує відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику із наявністю або відсутністю факту виплати останньому вказаних платежів. Посилання відповідача на приписи Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків», затвердженого Наказом Міністерства охорони здоровя від 22.11.1995 №12, є безпідставними, оскільки вказаний Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства охорони здоров'я від 05.06.2012 №420. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що настали, які підтверджуються медичними документами, наявність у позивача 40 % втрати професійної працездатності, встановлення позивачу третьої групи інвалідності на строк до 01.04.2020, глибину фізичних та моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає одноразовому стягненню з відповідача, дорівнює 20\~000 гривень. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. Також суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платникк податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 281,92 гривень, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (40% від 704,80 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: partial