Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

[PERSON] , 01.02.2019р. звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 12.04.2016р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городоцького районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 25, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сімейні цінності, відсутність взаєморозуміння, як наслідок з 2017 року проживають окремо, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 27.02.2019р. провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Позивачка у заяві від 28.05.2019р. позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 29). [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, відзиву не надіслав, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечила у заяві позивачка (а.с. 23-24, 28, 31-32). Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 12.04.2016р. шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городоцького районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 25, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , сторони з квітня 2017 року проживають окремо, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, причина розпаду сім`ї - різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у заяві від 12.04.2019р. настоює на розірванні шлюбу, заперечує можливість примирення, поновлювати сімейні стосунки не бажає (а.с. 25). З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх малолітніх дітей, повноцінний розвиток та виховання яких у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 768 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved