Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] 3 жовтня 2017 року предявив позов до Самбірської міської ради Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1490 га, яка розташована по вул. Коперніка, 66 у м. Самборі Львівської області у порядку спадкування за законом після смерті його [PERSON], котра померла 17 березня 2017 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що вказана земельна ділянка належала його матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 березня 2012 року після смерті [PERSON], котрий помер 9 січня 2006 року та від 6 березня 2012 року після смерті [PERSON], котра померла 1 серпня 2011 року, і він звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки з посиланням на те, що [PERSON] не встигла отримати Державний акт на земельну ділянку. Під час судового розгляду позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Самбірської міської ради Львівської області позов визнав з підстав, наведених позивачем, наслідки цієї процесуальної йому зрозумілі. Суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із довіреності вбачається, що представник відповідача не обмежений у повноваженнях на визнання позову. [PERSON] є сином [PERSON], котра померла 17 березня 2017 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, після смерті [PERSON] у першу чергу право на спадкування за законом має її син [PERSON] у звязку з відсутністю заповіту та інших спадкоємців першої черги. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] після смерті її батька [PERSON], котрий помер 9 січня 2006 року, та смерті її матері [PERSON], котра померла 1 серпня 2011 року, успадкувала земельну ділянку, площею 0,1490 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану на території міста Самбора, вул. Коперніка, 66 Львівської області. Самбірська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку з посиланням на те, що мати за життя не встигла отримати Державний акт на земельну ділянку, але 21 вересня 2017 року видала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок за вказаною адресою. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені і яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 377 цього Кодексу до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на це майно. Отже, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову сторонам розяснено.

Outcome: approved