Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просять скасувати арешт автомобіля марки ВАЗ 21121, випуску 2008 року, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 08.06.2012 року ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві, що належить [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, надавши відповідні докази. Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з заявами, в яких просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки, поважні причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, згідно із довіреністю від 17 червня 2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованою в реєстрі за [NUMBER], відповідач [PERSON] надав позивачам право володіння, користування та розпорядження автотранспортним засобом: легковим автомобілем марки ВАЗ 21121, 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого 08.06.2012 року ВРЕР-4 УДАІ у м. Києві (а.с. 12). Відповідно відповіді територіального сервісного центру №1247 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області №31/4-1247/В-86 від 15.10.2016 року, автомобіль марки ВАЗ 21121, легковий хетчбек - В, сірого кольору, 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на [PERSON] (а.с. 6). Відповідно Довідки Регіонального сервісного центру в м. Києві №31/26-Б-661 від 02.07.2016 року, згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи м. Києва та НАІС МВС України станом на 29.06.2016 року у відповідності до постанов ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 1811.2014 року №1693/3 по ВП 44516948, від 20.04.2015 року №798/3 по ВП 46639166 на автомобіль ВАЗ21121, номерний знак [NUMBER], накладено арешт (а.с. 14). [PERSON] сплатив суму штрафу у розмірі 2905,03 грн., який складається з штрафу - 2550,00 грн., виконавчого збору - 255,00 грн. та витрат за проведення виконавчих дій - 100,03 грн., що підтверджується квитанцією №032810001 від 08 серпня 2016 року (а.с. 13). Відповідно листа державного виконавця Попової А.О. Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 03.10.2016 року, виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь держави адміністративного штрафу у сумі 2550,00 грн., передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, по якому накладено арешт № 44516948 від 18.11.2014 року та № 46639166 від 20.04.2015 року, знищено, тому немає можливості зняти арешт на майно (а.с. 15). У відповідності до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Разом з тим, судом встановлено, що на даний час матеріали виконавчого провадження відсутні, та як наслідок, позивачі не можуть реалізувати свої права щодо розпорядження своєю власністю. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження власником своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд виходить із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, позов підлягає задоволенню, оскільки коли позивачі довели, що є реальна небезпека порушення їх права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Наявність безпідставного накладеного обтяження майна, належного позивачам, порушує їх права, що дає підстави для їх судового захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту з майна позивачів, так як на виконанні Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві жодних виконавчих документів, боржником в яких виступають позивачі, не перебуває, штраф накладений на автомобіль позивачами сплачений, тому підстави для арешту зазначеного майна відсутні. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Outcome: approved