Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

[PERSON], від імені якої діє її представник [PERSON] (довіреність від 26.07.2013 року) звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 13.12.1997 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, який за рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 15.11.2010 року було розірвано. За час проживання в шлюбі нами за договором купівлі-продажу від 31.08.2000 року було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS], яку було зареєстровано в Миколаївському МБТІ на ім'я відповідача. В даній квартирі вони спільно проживали під час подружнього життя та зареєстровані в ній і на теперішній час. Після припинення сімейних відносин та спільного проживання вони, за спільною домовленістю, поділили рухоме майно, за виключенням квартири, так як угоди про добровільний поділ цього нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, ними не досягнуто. Посилаючись на вимоги ст.ст.69-71 СК України щодо часток майна дружини та чоловіка, які у разі поділу є рівними, позивач просила поділити спірну квартиру, визнавши за нею право власності на ? частини цієї квартири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору. Відповідач [PERSON] пред'явлений до нього позов не визнав і пояснив, що двокімнатна квартира [ADDRESS], дійсно була набута за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, так як вони були передані йому батьком [PERSON] саме для придбання цієї квартири, який і домовлявся з продавцем про її продаж. На теперішній час має нову сім'ю, з ним в спірній квартирі проживає неповнолітній син від першого шлюбу, тому просив відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог. Вислухавши сторони, опитавши свідків та дослідивши письмові докази суд приходе такого висновку. Відповідно п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу приписів ч.1, ч.3 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя морже бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В силу приписів ч.1, ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Поясненнями сторін, показаннями свідків та матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 13.12.1997 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] з присвоєнням останній прізвища «[PERSON]». 31 серпня 2000 року одним із подружжя, а саме [PERSON] за договором купівлі-продажу було придбано у [PERSON], [PERSON], [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира продана за 1200 грн., які отримані «продавцем» від «покупця» повністю до підписання договору (п.5 договору). Договір було зареєстровано 31.08.2000 року Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею за №531. Відповідно до реєстраційного посвідчення Новобузької філії Миколаївського МБТІ від 06.09.2000 року вищевказана квартира була зареєстрована за [PERSON] за р/№156. Згідно будинкової книги на квартиру [ADDRESS] подружжя [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані (прописані) в цій квартирі 25 вересня 2001 року. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 15.11.2010 року шлюб, укладений 13.12.1997 року між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. [PERSON] було залишено дошлюбне прізвище «[PERSON]». Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 02.12.2013 року задоволено позов [PERSON] та визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєстрованого 31.08.2000 року Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею за №531. Сукупність досліджених доказів вказує на те, що за час шлюбу з позивачем [PERSON], а саме 31.08.2000 року відповідачем [PERSON], який був одним із подружжя, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна в інтересах сім'ї, тому спірна двокімнатна квартира [ADDRESS], яка була набута за договором №531 від 31.08.2000 року, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] не подано належних доказів, які б доводили його ствердження про те, що спірна квартира була набута ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, тобто, за кошти, які були внесені як вклад у банківську (кредитну) установу до шлюбу або під час шлюбу. Доводи відповідача про те, що грошові кошти на придбання квартири були передані йому рідним батьком, за відсутності письмових документів (договору дарування тощо), які б це підтверджували, суд вважає безпідставними. Таким чином, виходячи з презумпції права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та виходячи з часток майна дружини та чоловіка, які у разі поділу є рівними, вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на ? частини (ідеальної частки) спірної квартири. В силу приписів ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою нею судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. Враховуючи ухвалу суду від 17.09.2013 року про необхідність доплати судового збору відповідно з визначеною судом ціною позову, вимоги якої позивачем не були виконані, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 270 грн. 60 коп.

Outcome: approved