Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] 04.03.2020р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони часто сварились та конфліктували, відповідач збайдужів до сім`ї, вона підорює його в зраді у подружній вірності, тому припинили подружні стосунки, примирення і збереження сім`ї неможливе, інше, просила розірвати шлюб. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалось вони часто сварились, він зраджував їй у подружній вірності, інше, тому з лютого 2020р. не підтримують подружніх стосунків, вони стали чужими людьми, примирення між ними неможливе, дала інші пояснення, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився 10.06.2020р. подав заяву, просив розірвати шлюб з позивачкою, справу розглядати у його відсутності. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивачки, із свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с.6, 7) убачається, що сторони в шлюбі з 14.11.2015р., мають сина [PERSON] , [INFO] , в лютому 2020р. припинили подружні стосунки. Позивачка, як убачається із змісту позову та її пояснень в суді, заперечує можливість примирення з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач, як видно із його заяви до суду від 10.06.2020р., не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя Постолівка, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбних відносин порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в користь позивачки 840 грн. 80 коп. судових витрат.

Outcome: approved