Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON] 18 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу посилаючись, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 171 246 грн. 96 коп. та судові витрати в сумі 1 712 грн. 47 коп. Оскільки станом на 18 листопада 2015 року відповідач рішення суду не виконав, кошти не сплатив, то вважає, що має право на інфляційні втрати в сумі 65897 грн. 55 коп., 3 % річних - 5 281 грн. 53 коп., проценти від суми позики - 42 547 грн. 36 коп. Просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 113 726 грн. 44 коп. та 1 137 грн. 26 коп. судових витрат. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позов підтримала, про обставини та підстави якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та погодився сплати борг за договором позики. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи і оцінюючи все в сукупності, встановив наступне. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року, яке набрало чинності 30 грудня 2014 року, задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором позики від 17 березня 2014 року в сумі 171 246 грн. 96 коп. та судові витрати в сумі 1 712 грн. 47 коп. Станом на 18 листопада 2015 року [PERSON] рішення суду не виконав, борг не сплатив, що визнано сторонами і не підлягає доказуванню. В абзацах 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. В відповідності до статті 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зважаючи на викладене, необхідно стягнути з відповідача за період з січня 2015 року по жовтень 2015 року інфляційні витрати в сумі 65 897 грн. 55 коп. та з 12 листопада 2014 року по 18 листопада 2015 року 3% річних за прострочення сплати грошового зобов'язання в сумі 5 281 грн. 53 коп. та 42 547 грн. 36 коп. процентів за користування позикою, що підтверджується розрахунком наданим позивачем, який перевірений судом та визнаний відповідачем. Отже, позовні вимоги законні та обґрунтовані , підтверджені належними доказами і тому суд їх задовольняє. В відповідності до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 137 грн. 26 коп., що підтверджено документально.

Outcome: approved