Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

[PERSON] 29 січня 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом посилаючись, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрований її син [PERSON] , який з 2013 року у будинку не проживає, не вносить плату за житлово-комунальні послуги, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим перешкоджає їй повноцінно користуватись своєю власністю та зареєстрована її онука [PERSON] , яка фактично проживає з матір`ю [PERSON] в місті Кременчук. Просила визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за угодою адвокат Мудрий М.Д. позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині зняття з реєстраційного обліку її доньки [PERSON] , посилаючись, що власного житла не має, у зв`язку з чим в неї відсутня можливість зняти дитину з реєстрації в спірному будинку. Суд, заслухавши пояснення позивача, уповноваженого представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Установлено, що позивачу [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2016 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 15.12.2016 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори. Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 21.01.2020 року за №143 до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , яка проживає [ADDRESS] входять: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] . З 2013 року і по даний час відповідач не користується жилим приміщенням без поважних причин. Поважності причин, з яких він не користується спірним житлом, в судовому засіданні не встановлено. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи її законні права та інтереси, які необхідно поновити. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, оскільки був відсутній в ньому без поважних причин понад встановлений законом термін. Термін відсутності відповідача понад строки встановлені законом підтверджується актом від 22 січня 2020 року складеним депутатом виборчого округу Кулявіною Світланою Петрівною, паспортистом сільської ради Логвиненко Світланою Григорівною у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та затвердженим сільським головою [PERSON] . Даних про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом не встановлено. Щодо позовної вимоги про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 вказаної Конвенції). Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Частинами четвертою, шостою статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Встановлено, що малолітня [PERSON] з народження зареєстрована але не проживає в спірному будинку, а проживає з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Однак факт її не проживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом, оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання Як вказано в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року по справі № 368/750/16-ц не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, відповідно до рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Таким чином, позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом задоволенню не підлягають.

Outcome: partial