Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] 30 жовтня 2017 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання на період навчання в КУ «Костянтинівський медичний коледж» у розмірі 1/4 від його заробітку (доходу). Свої вимоги обґрунтувала тим, що є повнолітньою дочкою відповідача. З 01 вересня 2016 року до теперішнього часу навчається в КУ «Костянтинівський медичний коледж» за спеціальністю лікувальна справа, на денній формі навчання, проживає разом із матір'ю та двома сестрами. Отримуваної стипендії їй не вистачає на забезпечення навчання. Батько добровільно матеріальної допомоги їй не надає, тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, надавши до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у зв'язку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є батьком позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER], актовий запис № 13 від 24 вересня 1999 року, складений виконкомом Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. Як вбачається з довідки № 564 від 12 жовтня 2017 року, [PERSON] навчається на 2 курсі Комунального закладу «Костянтинівський медичний коледж» за спеціальністю «лікувальна справа» денної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2019 року. Наведене також підтверджується посвідченням студента серія [NUMBER] від 01.09.2016 р., копія якого наявна в матеріалах справи. Позивач [PERSON], відповідно до паспортних даних, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1статті 199 СК України передбачено, що якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. За приписами статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як роз'яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Судку України№3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Позивач, як особа, що навчається на денній формі, не має можливості працювати, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач, який в силу віку є працездатним має змогу надавати доньці таку допомогу. У постанові №12 від 2009 р. Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи (п. 24). А в п. 13 зазначеної постанови наголошено, що визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Отже, виходячи з того, що відповідач визнав позов, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, з відповідача на користь позивача у відповідності до ст.ст. 200, 182 СК України слід стягнути аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісяця, на час навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років, починаючи з 30.10.2017 р., а позов - задовольнити; стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі ст.ст. 182,199, 200 СК України,

Outcome: approved