Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 10 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 5 будинку № 16 по вулиці Дружби народів в м. Южноукраїнську Миколаївської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у 1983 році вона уклала шлюб з [PERSON] Під час шлюбу ними було придбано квартиру № [ADDRESS]. 29 січня 2002 року [PERSON] подарував їй належну йому частку зазначеної квартири. 26 березня 2005 року шлюб між ними було розірвано та у травні цього ж року він зібрав усі свої речі та виїхав з квартири. Оскільки відповідач в квартирі не проживає з 2005 року, а всі витрати з утримання квартири та сплати комунальних платежів вона несе самостійно, просила суд визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився. 14 травня 2018 року на адресу суду надійшла заява від відповідача в якій він позовні вимоги визнав у повному обсязі. ІІ. Заяви та клопотання учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі. Свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у своїй заяві від 14 травня 2018 року також просив суд розглянути справу без його участі. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З досліджених у судовому засіданні письмових матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26 травня 2005 року (а.с. 9). Відповідно до договору дарування від 29.01.2002 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру № [ADDRESS] (а.с. 12). Технічний паспорт на квартиру № [ADDRESS], яка зареєстрована Южноукраїнським БТІ, виданий на імя її власника [PERSON] (а.с. 10 - 11). З довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 01.02.2018 року вбачається, що в квартирі № [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] - квартиронаймач; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - дочка; [PERSON] - син; [PERSON] - мати (а.с. 8). Згідно актів про не проживання складених 22 лютого 2018 року та 22 березня 2018 року комісією КП ЖЕО в присутності свідків, відповідач [PERSON], в квартирі № [ADDRESS], не проживає з 2005 року (а.с. 6, 7). ІV. Оцінка суду Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За результатами розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири № [ADDRESS]. Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в спірному жилому приміщенні не проживає понад один рік, що підтверджується актами про не проживання 22 лютого 2018 року та 22 березня 2018 року. Оскільки відповідач [PERSON] в квартирі № [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], не проживає з 2005 року, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved