Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] 24.02.2014 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 27.07.2013 року, в сумі 37000 гривень, 3000 гривень моральної шкоди та 400 гривень судового збору сплаченого за подання позовної заяви. З позовної заяви вбачається, що 27.07.2013 року за усним договором позики, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 37000 гривень, з остаточним терміном повернення усієї суми боргу до 30.09.2013 року. Однак у встановлений угодою строк [PERSON] грошові кошти [PERSON] не повернула. Після настання граничного строку повернення грошей, вказаного у борговій розписці, [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою повернути гроші, однак остання постійно посилаючись на скрутне матеріальне становище відмовлялась повернути борг. Неправомірними діями [PERSON], які відобразились у неповерненні грошей у встановлений угодою час, позивачу було завдано моральну шкоду, достатньою сумою компенсації якої, він вважає 3000 гривень. Оскільки У добровільному порядку [PERSON] отримані у борг кошти не повертає, [PERSON] був змушений звернутись до суду з позовом, сплативши при цьому 400 гривень судового збору. На підставі викладеного позивач просить суд задовольнити його позов у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, але 04.06.2014 року надав на адресу суду письмову заяву, згідно з якою позов підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності та проти постановлення рішення при заочному розгляді справи не заперечує. Відповідач - [PERSON], яка про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання повторно не з'явилась, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяв про відкладання слухання по справі, або про розгляд справи за її відсутності не надала. На підставі письмової заяви представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом достовірно встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 27.07.2013 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 37000 гривень, строком до 30.09.2013 року. На підтвердження укладеної угоди, [PERSON] власноруч написала позивачу боргову розписку. Всупереч умовам договору позики, у встановлений договором строк (30.09.2013 року) [PERSON] 37000 гривень боргу [PERSON] не повернула. Стаття 526 ЦК України закріплює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як зазначено в частині 2 ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач позику не повернув, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як зазначено у ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд вважає позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 37000 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В частині стягнення 3000 гривень моральної шкоди, позов на думку суду задоволенню не підлягає, оскільки договором позики від 27.07.2013 року (розпискою), стягнення моральної шкоди не передбачено. Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При звернені до суду [PERSON] було сплачено 400 гривень судового збору і це підтверджується відповідною квитанцією. На підставі наведеного позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним та документально підтверджених судових витрат є обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Outcome: partial