Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

[PERSON] в серпні 2021 року звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, досудового слідства, прокуратури та суду. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 19.11.2014 р. органом досудового розслідування було йому повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 176 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12014250000000360 від 04.08.2014р. Ухвалою Придніпровського районного суду від 27.11.2014 р. відносно нього обрано запобіжний захід - особисте зобов`язання. За результатом розгляду кримінального провадження №1кп/712/32/20, справа №1кп/712/98/15-к 23 січня 2020 року Соснівським районному суді м. Черкаси відносно нього винесено виправдувальний вирок, яким його визнано невинним у вчинені кримінального правопорушення за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення та повністю виправдано. Не погоджуючись з вказаним виправдувальним вироком прокуратурою області було подано апеляційну скаргу. За результатами розгляду апеляційної скарги, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2021 року, провадження №11-о/821/55/21, справа №712/98/15-к, цей виправдувальний вирок залишено без змін. Позивач зазначає, що згідно обвинувального акту, затвердженого прокурором відділу прокуратури області Карпенко К.С. від 28.11.2014 р. він обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.176 КК України. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси даний обвинувальний акт направлений прокурору для усунення недоліків. Згідно нового обвинувального акту, затвердженого старшим прокурором відділу процесуального керівництва при проводженні досудового розслідування органами внутрішніх справ і підтримування державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області Гармашом С.В. від 30.12.2015 р він обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.176 КК України. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси даний обвинувальний акт також направлений прокурору для усунення недоліків. Згідно нового обвинувального акту, затвердженого прокурором відділу процесуального керівництва при проводженні досудового розслідування органами внутрішніх справ і підтримування державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області Луговський І.С. від 20.04.2015 р. він повторно обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.176 КК України. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року його було визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 176 КК України за недоведеністю. На даний вирок прокурор подав апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року апеляційна скарга прокурора задоволена. Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року скасований і призначений новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі. З червня 2016 року справа розглядалася Соснівським районним суду м. Черкаси у новому складі. Згідно нового обвинувального акту, затвердженого прокурором відділу процесуального керівництва при проводженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримування державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області Луговський І.С. від 04.11.2019 р він обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.176 КК України. Відповідно до ч. 1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій в порядку передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру. Отже, починаючи з 19.11.2014р. у кримінальному провадженні №12014250000000360 він набув процесуального статусу підозрюваного Починаючи з 19.11.2014р., тобто з набуття статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №12014250000000360 і до набрання законної сили виправдувального вироку 29.04.2021 року, він незаконно перебував під слідством та судом. Таким чином, він незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності і перебував під слідством та судом 77 місяців та 10 днів, з 19 листопада 2014 року (повідомлено про підозру) по 29 квітня 2021 року (день набрання виправдального вироку законної сили). Позивач вважає, що під час незаконного перебування під слідством та незаконних дій працівників органів дізнання, досудового слідства, прокуратури йому завдано моральну шкоду. Внаслідок таких дій в його житті настали істотні негативні зміни. Більше 77 місяця він був обмежений в своїх правах. Йому була обрана міра запобіжного заходу. Він змушений був виправдовуватись перед близькими і знайомими, що ніяких злочинів не вчиняв. Зазнав душевних страждань із-за протиправної поведінки проти нього. Більше 6 років він ходив в судові засідання, витрачав свій вільний час та кошти, так як змушений був користуватись правовою допомогою, змушений був постійно відволікатись від роботи. Крім того, позивач вказує, що через арешт відеобладнання (2 комп`ютери і 1 ноутбук) КП «Черкасиоблкіно» зменшилися доходи підприємства, так як увесь фільмофонд був на дисках арештованого відеобладнання. Підприємство КП «Черкасиоблкіно» (яке він очолював) втратило основний вид доходів від своєї діяльності - це демонстрація кінофільмів на кіноустановках Черкаської області. Через відсутність доходу зменшилася заробітна плата працівників. Це привело до конфліктів на підприємстві. Його постійно критикували на нарадах в управлінні культури облдержадміністрації, управлінні майна Черкаської обласної ради за невиконання фінансового плану. У грудні 2016 році управління культури облдержадміністрації і управління майна Черкаської обласної ради провели конкурс на посаду директора КП «Черкасиоблкіно». Так як фінансові результати КП «Черкасиоблкіно» були незадовільні, в результаті чого він конкурс програв і втратив роботу. У 2017-2018 році після 29 років роботи на одному місці (КП «Черкасиоблкіно») він став безробітнім. На протязі 77 місяців він був змушений доказувати свою невинність, що негативно відобразилось на його здоров`ї. Від переживань, стресів у нього сталася гіпертонічна криза, що привело до втрати здоров`я. З травня 2018 року він став пенсіонером - інвалідом 2 групи. Позивач вважає, що це сталося виключно внаслідок безпідставного звинувачення його у скоєнні правопорушення та тривалого безперервного кримінального переслідування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 6000 грн. Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, вважаю, що за вищевказаних обставин мені завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню із коефіцієнтом 2 у розмірі 927600 грн. (77,3 місяців х 6000 грн. х 2) = 927600 грн., які необхідно стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів державного бюджету. Вважає, що саме такий розмір морального відшкодування є розумним і справедливим. Такий розмір відповідає ступеню тих негативних змін які відбувались зі мною на протязі більш ніж шести років. А тому просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь завдану йому моральну шкоду в розмірі 927600 грн., шляхом безспірного списання коштів державного бюджету України, а також понесені судові витрати понесені за надання правничої допомоги в сумі 3000 грн. 06.08.2021 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та позов прийнято до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Сторонам надано час для подачі заяв по суті спору. 08.09.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та просив його задоволити, стягнути 930600 грн., в тому числі моральну шкоду в розмірі 927600 грн. і за надання юридичної допомоги 3000 грн. Підтвердив обставини викладені в позові та відповідях на відзиви щодо позовних вимог. В відповідях на відзиви відповідачів [PERSON] зазначав, що доводи наведені відповідачами у відзивах підтверджують обґрунтування його вимог. Він 77 місяців незаконно перебував під слідством та судом, оскільки відносно нього судом було винесено виправдувальний вирок. Протягом всього цього часу він перебував в стані невизначеності щодо своєї долі, був змушений виправдовуватись перед родичами, знайомими та колегами. Перебування під слідством та постійні переживання призвели до погіршення стану його здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків. А тому вказував, що його позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні прокурор Черкаської обласної прокуратури - Палій О.О. заперечував щодо доводів викладених в позові та просив відмовити в задоволенні позову повністю з підстав викладених у відзиві. У відзиві на позов від 25.08.2021 року Черкаська обласна прокуратура вказувала те, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Підставою для звернення Позивача з позовом до суду є наявність стосовно нього виправдувального вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2020, який залишений в силі ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29.04.2021. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач вказує, що перебував під слідством з 19.11.2014 по 29.04.2021 безпідставно, внаслідок чого йому було заподіяно моральних страждань, що призвело до погіршення стану здоров`я, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, а тому оцінює розмір заподіяної йому моральної шкоди у сумі 930 600 грн. Вважаю, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. За обставинами справи встановлено, що органом досудового розслідування 19.11.2014 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України. До [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Обвинувальний акт стосовно [PERSON] за ч. 2 ст. 176 КК України затверджено 28.11.2014 та відповідно скеровано до суду для розгляду. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2020 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29.04.2021 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін. Враховуючи чинне законодавство та судову практику факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. У даній справі позивач не надав до суду будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, обмежившись наведенням загальних фраз із законодавчих актів. Надані позивачем додатки до позову щодо проходження лікування, виписка із трудової книжки та посилання на непроходження конкурсу на посаду директора КП «Черкасиоблкіно» у 2016 році ніяким чином не пов`язанні із притягненням останнього до кримінальної відповідальності. Також зазначали, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Вказували, що слід враховувати п. 9 постанови Пленуму № 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. За нормами ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування І слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021 становить 6000 грн. А тому, враховуючи наведене, мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством та судом становить 464 000 грн. (6000 грн. х 77 міс. 10 дн.), що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Оскільки позивачем не доведено, що відносно нього з боку слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні вчинені протиправні дії чи допущена протиправна бездіяльність та у порушені яких саме норм права вона виразилась, також не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди, отже не доведено обґрунтування вимог, їх відповідності чинному законодавству, просили у позові [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у сумі 930 600 грн. відмовити. Представник відповідача Державної казначейської служби України - Коваленко О.П. заперечував щодо доводів викладених в позові та просив відмовити в задоволенні позову повністю з підстав викладених у відзиві. У письмових поясненнях на позов від 02.09.2021 року Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ) заперечувала проти доводів викладених в позові [PERSON] виходячи з наступного. Заперечувало щодо визначення Казначейства співвідповідачем у справі та незаконності стягнення моральної шкоди з Казначейства як з юридичної особи, оскільки, як вбачається з позовної заяви, Казначейство жодних прав та законних інтересів Позивача не порушувало та не могло відповідно до своїх повноважень проводити кримінальне переслідування стосовно Позивача і відповідно моральна шкода завдана незаконним кримінальним переслідуванням не може відшкодовуватись за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства. Щодо стягнення на користь Позивача моральної шкоди в сумі 930600 грн. вказувало, що враховуючи норми чинного законодавства, незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду не обов`язково мають завдати особі моральну шкоду. Згадана шкода не презюмується і має бути доведена відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ППВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Казначейство вважає за необхідне зауважити, що Позивачем не надано підтверджуючих документів чи інших доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Вважають, що розмір морального відшкодування позивачем значно завищено. Відповідно, до пункту 3 статті 13 Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вважають, що Позивач перебував під слідством та судом з 19.11.2014 (дати повідомлення Позивача про підозру) по 29.04.2021 ( (дати постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про невинуватість Позивача), або 6 років та 5 місяці, загалом 77 місяців та 10 днів. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на день відшкодування. Дана позиція відображена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 по справі № 500/2296/14-ц та постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 468/901/17-ц. Розміри мінімальної заробітної плати на 2021 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у місячному розмірі: з 1 січня поточного року - 6 000,00 гривень. Отже, сума моральної шкоди становить 464 000,00 грн. (6 000,00*77 міс 10 днів). З огляду на вищезазначене, сума моральної шкоди в розмірі 927600,00 гри, належними чином не підтверджена і має характер удаваної. Крім того заперечували проти стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., оскільки вказані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами. А тому просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача ГУНП в Черкаській області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У відзиві на позов [PERSON] від 12.08.2021 року ГУНП в Черкаській області вказувало на те, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В своєму позові зазначає, що вказаними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, які позначили негативні зміни у його житті: переживання, тривога, емоційна напруга, що призвело до гіпертонічної кризи та на підтвердження даного факту надає копію виписки із амбулаторної картки стаціонарного хворого (без номера). Проте, в Анамнезі даної виписки чітко зазначено «в 1999 р. встановлено ДЗ: Гіпертонічна хвороба II ст.. неодноразово лікувався 40 кардіоцентр, гіпертонічне відділення, в черкаській ЦРЛ та по місцю проживання. Значне погіршення - останній рік». Крім того, позивачем не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між притягненням його до кримінальної відповідальності та погіршенням його стану здоров`я, адже позивачу встановлено гіпертонічну хворобу II ступеню з 1999 року, що підтверджується випискою із амбулаторної картки стаціонарного хворого, наданої самим позивачем. Вважають, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями безпосередньо відповідача 2 у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених частиною другою статті 23 ЦК України. Просили врахувати, що сам по собі факт наявності рішень суду про визнання позивача виправданим не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 804/6922/16. Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України» визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Оскільки позивач не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю/діями відповідача та заявленою моральною шкодою, вважають що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Крім того, позивачем не надано жодного судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання дій працівника поліції протиправними, а посилання позивача про нібито тривале розслідування у кримінальному провадженні є надуманими на не підтвердженні жодним процесуальним документом та судовим рішенням. А тому просили відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог повністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника Черкаської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, допитавши свідка, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України). Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону. У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода (стаття 3 Закону). Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону. Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону). Згідно зі статтею 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на одноразове відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що СУ УМВС України в Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014250000000360 внесеному до ЄРДР 04.08.2014 року по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 176 КК України. 19.11.2014 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України. 27.11.2014 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси (справа №712/98/15-к) від 23.01.2020 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29.04.2021 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін. За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої статті 43 КПК України, виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. Враховуючи зазначене, період під слідством та судом [PERSON] має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 19.11.2014 року до 29.04.2021 року - до дати винесення ухвали Черкаським апеляційним судом, якою залишено виправдувальний вирок без змін. Період перебування позивача [PERSON] під слідством та судом становить 06 років 5 місяців, або 77 місяців 10 днів (починаючи з 19.11.2014 року по 29.04.2021 року). Таким чином підстави визначені законом для відшкодування шкоди позивачу [PERSON] наступили. Протягом вказаного періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням, а також факт обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. Обґрунтовуючи власні позовні вимоги позивач стверджував, що внаслідок безпідставного перебування під слідством та судом йому було заподіяно психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, тому дії органів досудового розслідування та прокуратури нанесли йому моральну шкоду. Незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, а відтак, відхиляє доводи відповідачів щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із наступного. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). В Законі України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2021 року становить 6 000 гривень. Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 6 000 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача [PERSON] складає 464000 грн., виходячи із наступного розрахунку: ((77 місяців х 6 000 грн.) + (30 днів / 6000 грн. х 10 днів) = 464000 грн.) Таким чином до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] підлягає моральна шкода в загальному розмірі 464000 грн. Крім того, такий розмір для відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачу [PERSON] , є мінімальним розміром, який гарантований законом. Крім того [PERSON] просив стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн., які були ним понесені у зв`язку з наданням адвокатом Гречухою В.І. юридичної допомоги в кримінальному провадженні №12014250000000360. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 11.12.2014, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 03.06.2016, квитанцію №67 від 11.12.2014 про сплату 1000 грн. за захист у кримінальному провадженні №12014250000000360, квитанцію №21/1 від 03.06.2016 про сплату 2000 грн. за додатковою угодою від 03.06.2016 №21. Вирішуючи питання про відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Судові витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. У разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує питання відповідно до норм того законодавства, в порядку якого здійснювався розгляд справи. У зв`язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі. Так судом встановлено, що судові витрати на правничу допомогу, які просить відшкодувати позивач, були понесені ним в якості оплати послуг на правову допомогу при розгляді кримінального провадження №12014250000000360. А тому питання про відшкодування судових витрат не може вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 126 КПК України). Розподіл судових витрат, які поніс [PERSON] у кримінальній справі, мав проводити суд, який ухвалював судове рішення у справі відповідно до норм КПК України. Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 в справі №242/4741/16-ц. А тому вимоги [PERSON] про відшкодування витрат понесених на правничу допомогу понесених при розгляду кримінального провадження №12014250000000360 не підлягає задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] .

Outcome: partial