Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] 15 червня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення і зобовязання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що вона зареєстрована за адресою: 49106, [ADDRESS], але не проживає в зазначеній квартирі через протиправні дії [PERSON], який є її рідним дядьком. 07 липня 1987 року [PERSON] було надано ордер на вказану квартиру [ADDRESS], згідно якого його надано на склад сімї з чотирьох осіб: [PERSON]М, її син [PERSON] його дружина [PERSON] та донька [PERSON] (позивач). В подальшому в зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач. [PERSON] помер 08 грудня 2002 року, [PERSON] померла 25 грудня 2015 року, а [PERSON] знялася з реєстрації у вказані квартирі, таким чином на сьогодні в квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (позивач та відповідач). Ще з 2012 року, після того, як відповідач по справі повернувся після відбування покарання у вигляді позбавлення волі, через його вплив, померла [PERSON]; вони спільно з відповідачем чинили перешкоди позивачу в користуванні квартирою, змінювали замки, не впускали позивача до житлового приміщення, вимагали, щоб позивача перебувала в квартирі лише у присутності [PERSON] та [PERSON]. Зазначена обставина стала причиною для звернення позивача у 2012 році до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні квартирою (де відповідачем була померла нині [PERSON]М, як наймач, а [PERSON] третьої особою). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року, [PERSON] було зобовязано надати [PERSON] ключі від квартири № 78 в будинку № 34 по пр.. Героїв в м. Дніпропетровську та зобовязано не чинити перешкоди в користуванні квартирою. Проте зазначеного рішення [PERSON] по даній справі не виконала, навпаки, в квартирі в черговий раз було змінено замки, позивача взагалі не впускали в квартиру, не відчиняли двері. Через такі дії [PERSON] позивач була вимушена звернутися до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду. Проте постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної реєстраційної служби ДМУ юстиції Дніпропетровської області виконавче провадження було закрито у звязку з смертю боржника. Після смерті [PERSON] в квартирі залишився проживати лише відповідач по справі. Позивач багаторазово (в тому числі й в 2015 році, як взимку так і влітку та восени, взимку та восени 2016 року) намагалася потрапити в житлове приміщення, надсилала відповідачу листи, проте останній відмовлялася навіть відчиняти двері. У звязку із чим позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів із відповідними заявами, перебуваючи під дверима квартири декілька разів викликала 102, та співробітники патрульної поліції фіксували факт перешкоджання у користуванні власністю. Позивачка зверталася до відповідача з цим питанням про її вселення, але питання так і не вирішилося. У звязку із зазначеним позивач не проживає у спірній квартирі через протиправні дії відповідача, який не впускає племінницю до приміщення та бажає позбавити її права користування квартирою у в'язку з неприязними стосунками між сторонами та постійними та конфліктами щодо користування спірною квартирою. Через зазначені дії відповідача позивач вимушена була проживати в [INFO] у своєї бабусі [PERSON], [INFO]. Станом на день звернення до суду із захистом своїх порушених законних прав та інтересів відповідач позбавляє її права користування та проживання у квартирі, в звязку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом і просить суд зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні вказаною спірною квартирою, усунувши для [PERSON] перешкоди в користуванні цією квартирою № 78 будинку № 34 по пр. Героїв в м. Дніпрі з боку [PERSON], вселити її в цю квартиру та зобовязати [PERSON] передати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS], задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, погодився з викладеними в позові обставинами, позов фактично визнав, не заперечував проти розгляду справи без його участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи виконавчий комітет Дніпровської міської ради фактично, на думку суду, погодився з викладеними в позові обставинами, позов визнав, вважав за можливе розгляд справи за наявними матеріалами справи по закону, не заперечував проти розгляду справи без його участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного представника третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні зясовано, що дійсно позивач [PERSON] в передбаченому законом порядку була зареєстрована за адресою: 49106, [ADDRESS]. 07 липня 1987 року [PERSON], яка померла 25 грудня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 681595 виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції) було надано ордер на вказану квартиру [ADDRESS], згідно якого його надано на склад сімї з чотирьох осіб: [PERSON]М, її син [PERSON] його дружина [PERSON] та донька [PERSON] (позивач по справі). В подальшому в зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач. [PERSON] помер 08 грудня 2002 року, [PERSON] померла 25 грудня 2015 року, а [PERSON] знялася з реєстрації у вказані квартирі, таким чином на сьогодні в квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (позивач та відповідач, який є її /позивача/ рідним дядьком). Ще з 2012 року, після того, як відповідач по справі повернувся після відбування покарання у вигляді позбавлення волі, через його вплив, померла [PERSON]; остання спільно з відповідачем чинили перешкоди позивачу в користуванні квартирою, змінювали замки, не впускали позивача до житлового приміщення, вимагали, щоб позивача перебувала в квартирі лише у присутності [PERSON] та [PERSON]. Зазначена обставина стала причиною для звернення позивача у 2012 році до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні квартирою (де відповідачем була померла нині [PERSON]М, як наймач, а [PERSON] третьої особою). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року [PERSON] було зобовязано надати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] та зобовязано не чинити перешкоди в користуванні квартирою. Проте зазначеного рішення [PERSON] по даній справі не виконала, навпаки, в квартирі в черговий раз було змінено замки, позивача взагалі не впускали в квартиру, не відчиняли двері. Через такі неправомірні дії [PERSON] позивач була вимушена звернутися до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду. Проте постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної реєстраційної служби ДМУ юстиції Дніпропетровської області виконавче провадження було закрито у звязку з смертю боржника. Після смерті [PERSON] в цій квартирі залишився проживати лише відповідач по справі. Позивач багаторазово (в тому числі й в 2015 році, як взимку так і влітку та восени, взимку та восени 2016 року) намагалася потрапити в житлове приміщення, надсилала відповідачу листи, проте останній відмовлялася навіть відчиняти двері. Зазначені обставини можуть підтвердити свідки (заява про виклик яких буде подана до суду). У звязку із чим позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів із відповідними заявами, перебуваючи під дверима квартири декілька разів викликала 102, та співробітники патрульної поліції фіксували факт перешкоджання у користуванні власністю. Позивач стверджує також, що після повернення з місць позбавлення волі дядька відповідача вона приходила до квартири лише у супроводі інших осіб, оскільки зявлятися одній було небезпечно. Отже позивач не проживає у спірній квартирі через неправомірні дії відповідача, який не впускає племінницю до приміщення та бажає позбавити її права користування квартирою у в'язку з неприязними стосунками між сторонами та постійними та конфліктами щодо користування спірною квартирою. Через зазначені дії відповідача позивач вимушена була проживати в [INFO] у своєї бабусі [PERSON], [INFO]. Станом на день звернення до суду із захистом своїх порушених законних прав та інтересів, відповідач, на думку позивача, позбавляє її права користування та проживання у спірній квартирі, у звязку з чим в добровільному порядку спір не вирішено, позивач вимушена була звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] в передбаченому законом порядку була зареєстрована за адресою: 49106, [ADDRESS]. 07 липня 1987 року [PERSON] було надано ордер на вказану квартиру [ADDRESS], згідно якого його надано на склад сімї з чотирьох осіб: [PERSON]М, її син [PERSON] його дружина [PERSON] та донька [PERSON] (позивач по справі). В подальшому в зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач. [PERSON] помер 08 грудня 2002 року, [PERSON] померла 25 грудня 2015 року, а [PERSON] знялася з реєстрації у вказані квартирі, таким чином на сьогодні в квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (позивач та відповідач, який є її /позивача/ рідним дядьком). Ще з 2012 року, після того, як відповідач по справі повернувся після відбування покарання у вигляді позбавлення волі, через його вплив, померла [PERSON]; остання спільно з відповідачем чинили перешкоди позивачу в користуванні квартирою, змінювали замки, не впускали позивача до житлового приміщення, вимагали, щоб позивача перебувала в квартирі лише у присутності [PERSON] та [PERSON]. Зазначена обставина стала причиною для звернення позивача у 2012 році до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні квартирою (де відповідачем була померла нині [PERSON]М, як наймач, а [PERSON] третьої особою). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2013 року [PERSON] було зобовязано надати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] та зобовязано не чинити перешкоди в користуванні квартирою. Проте зазначеного рішення [PERSON] по даній справі не виконала, навпаки, в квартирі в черговий раз було змінено замки, позивача взагалі не впускали в квартиру, не відчиняли двері. Через такі неправомірні дії [PERSON] позивач була вимушена звернутися до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду. Проте постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної реєстраційної служби ДМУ юстиції Дніпропетровської області виконавче провадження було закрито у звязку з смертю боржника. Після смерті [PERSON] в цій квартирі залишився проживати лише відповідач по справі. Позивач багаторазово (в тому числі й в 2015 році, як взимку так і влітку та восени, взимку та восени 2016 року) намагалася потрапити в житлове приміщення, надсилала відповідачу листи, проте останній відмовлялася навіть відчиняти двері. Зазначені обставини можуть підтвердити свідки (заява про виклик яких буде подана до суду). У звязку із чим позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів із відповідними заявами, перебуваючи під дверима квартири декілька разів викликала 102, та співробітники патрульної поліції фіксували факт перешкоджання у користуванні вказаним житлом. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правові позиції Європейського Суду з прав людини, пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах - перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове листування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію в квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, в біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частиною 1 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Оскільки позивачка [PERSON] в передбаченому законом порядку зареєстрована у спірній квартирі, то вона має право на користування вказаною квартирою, а згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Не проживання позивачки [PERSON] в квартирі на сьогоднішній день викликано перешкоджаннями відповідача у такому проживанні, а тому суд вважає за необхідне з метою захисту житлових прав позивача, задовольнити позовні вимоги про усунення їй перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом вселення і зобовязання відповідача надати [PERSON] ключі від вхідних дверей та не чинити перешкод в користуванні квартирою. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачем цього зроблено не було. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно відповідача про мешкання в спірній квартирі, перешкоди, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача. Можливе твердження відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачем позовних вимог, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. Позивач як належний мешканець спірної квартири не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду, відповідач з позовом фактично погодився. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги задовольнити і зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою № 78 будинку № 34 по пр. Героїв м. Дніпра, усунувши для [PERSON] перешкоди в користуванні цією квартирою № 78 будинку № 34 по пр. Героїв в м. Дніпрі з боку [PERSON], вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] і зобовязати [PERSON] передати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в сумі 1102 грн. 42 коп.. Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved