Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON] 11 вересня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні користування та розпоряджання домоволодінням шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння від 20 червня 2015 року, посвідченого Другою дніпропетровською нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-290. Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння від 24 червня 2015 року, посвідченого Другою дніпропетровською нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-297. Домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. Г-2, загальною площею 128,1 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м., допоміжною площею 59,2 кв.м., прибудови літ. г-1, погребу під Г-2, сходів г1, сарая під г1, сарая літ. В, убиральні літ. Д, душу літ. Е, колодязя, огорожі, воріт, хвіртки, фундаменту, замощення І. Відповідач [PERSON] є рідним братом позивача, вселився до спірного домоволодіння за згодою попереднього власника домоволодіння нашої матері [PERSON]. 06 грудня 2012 року відповідач зареєстрований в спірному домоволодінні. Зазначає, що відповідач [PERSON] не є членом його сімї та не давав згоди на його проживання в домоволодінні, яке належить позивачу. На неодноразові прохання добровільно виселитися з домоволодіння та знятися з реєстрації місця проживання відповідач реагує агресивно, вживає спиртні напої, агресивно ставиться до позивача та їх матері, а також відповідач не несе витрат по сплаті комунальних послуг протягом останніх чотирьох років. На підставі вищевикладеного, просить усунути [PERSON] перешкоди в користуванні домоволодіння [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON], [INFO], з домоволодіння [ADDRESS] без надання йому іншого житла та позбавити [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS], що є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, участі в судових дебатах не приймав, письмово просив закінчити розгляд справи у його відсутність. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, надали заперечення на позов, згідно яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявився, надав заяву з проханням перенести розгляд справи у звязку з погіршенням стану здоровя, однак доказів в підтвердження зазначених обставин не надав. Оскільки відповідач [PERSON] повторно не зявився в судове засідання та не надав доказів поважності причин неявки в судові засідання, суд приходить до висновку про можливість закінчити розгляд справи у його відсутність. Від представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Дикої Н.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, просили ухвалити рішення на підставі вимог чинного законодавства. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння від 20 червня 2015 року, посвідченого Другою дніпропетровською нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-290 (а.с. 8, 9). Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння від 24 червня 2015 року, посвідченого Другою дніпропетровською нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-297 (а.с. 10, 11). Згідно технічного паспорту домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. Г-2, загальною площею 128,1 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м., допоміжною площею 59,2 кв.м., прибудови літ. г-1, погребу під Г-2, сходів г1, сарая під г1, сарая літ. В, убиральні літ. Д, душу літ. Е, колодязя, огорожі, воріт, хвіртки, фундаменту, замощення І (а.с. 12-18). Відповідач [PERSON] є рідним братом позивача, вселився до спірного домоволодіння за згодою попереднього власника домоволодіння [PERSON], яка є їхньою матірю. З 06 грудня 2012 року відповідач зареєстрований в спірному домоволодінні (а.с. 20-21). Після набуття права власності [PERSON], відповідач [PERSON] не звертався до позивача стосовно вирішення питання його подальшого проживання в спірному домоволодінні та між ними не укладалися будь-які договори стосовно зазначеного. Під час судового розгляду встановлено, що в домоволодінні [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON]. Зазначене домоволодіння складається з двох поверхів, на першому поверсі проживає [PERSON], на другому поверсі проживає [PERSON]. Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні домоволодінням [ADDRESS], оскільки встановив замки на другому поверсі та позивач не має можливості користуватися спірним домоволодінням. [PERSON] не давав згоди на проживання [PERSON] в домоволодінні. На неодноразові прохання добровільно виселитися з домоволодіння та знятися з реєстрації місця проживання відповідач не реагує, агресивно ставиться до позивача та їх матері, а також відповідач не несе витрат по сплаті комунальних послуг протягом останніх чотирьох років. Позивач має наміри продати зазначене домоволодіння, однак не має можливості, оскільки відповідач порушує його права як власника. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Приписами ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм правом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про виселення, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення права користування [PERSON] житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS]. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 № 6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача частково та усунути [PERSON] перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження домоволодінням [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON], [INFO], з домоволодіння [ADDRESS] без надання йому іншого житла, що є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial