Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та поділ спадкового майна. Зазначили, що [INFO] року помер їх батько - [PERSON], який проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, що знаходиться на території Ладижинської міської ради Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа земельної ділянки - 5,0693 га. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого є: його син - [PERSON], донька - [PERSON] та дружина - [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] вони прийняли шляхом подачі до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом у встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини. Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0693 га, згідно державного акту на землю серії [NUMBER] набута спадкодавцем в порядку приватизації земель та є його особистою власністю, а тому підлягає поділу між спадкоємцями в рівних частках, тобто по 1/3 часті кожному. Житловий будинок [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON], так як набуто (побудовано) під час перебування у шлюбі. Отже житловий будинок [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже [PERSON] належить право на ? частину даного об'єкту, а інша частина будинку підлягає поділу як спадкове майно між усіма спадкоємцями першої черги за законом порівну. Також, зазначили, що після смерті їх батька відкрилася спадщина, до якої входить фермерське господарство «Діброва», код ЄДРПОУ 20081058, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги є [PERSON], [PERSON] та [PERSON].Повідомили, що мають на меті продовжити діяльність фермерського господарства «Діброва». Тому позивачі звернулися до суду і просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме на 1/6 частину житлового будинку, 1/3 частини земельної ділянки та 1/3 частину фермерського господарства. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву, в якій просили справу заслухати в їх відсутність, вимоги викладені у позовній заяві підтримують. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачів визнав частково, а саме в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а саме: по 1/6 частині житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та по 1/3 частині земельної ділянки, що знаходиться на території Ладижинської міської ради Вінницької області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,0693 га. Не визнав позов в частині позовних вимог, щодо визнання права власності за відповідачами по 1/3 частині фермерського господарства «Діброва», що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пославшись на те, що дане фермерське господарство свого майна не має, щодо статутного фонду повідомив, що був лише намір його сформувати, а фактично засновником за життя кошти на відповідний рахунок чи майно до статутного фонду не було внесено, власної землі у фермерського господарства не має. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягаює частковому задоволенню виходячи з такого. Визнання позову відповідачем у частині, що стосується житлового будинку та земельної ділянки, не суперечить закону, не порушує права та свободи інших осіб. Судом встановлено, що позивачі та відповідач по справі є спадкоємцями першої черги до майна померлого [PERSON] Сторони прийняли спадщину. Так, згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року. Згідно рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 29.12.2015 року вбачається, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а саме: на 4/6 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вінницької області, загальною площею 498,8 м2, житловою площею 172,5 м2 та на 1/3 частини земельної ділянки, що знаходиться на території Ладижинської міської ради Вінницької області (за межами населеного пункту), цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,0693 га, що відповідно до державного акту серії [NUMBER] належала [PERSON]. З відповіді на лист [PERSON] №58/02-14 від 22.02.2016 року, виданої завідувачем Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєвою Г.С., вбачається, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. З копії інформації про юридичну особу вбачається, що фермерське господарство «Діброва», код ЄДРПОУ 20081058, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] засновано [PERSON]. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до змісту ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок який розташований за адресою: [ADDRESS], належав на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON]. Земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0693 га належала померлому на праві приватної власності. Виходячи із наведеного, оскільки за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 4/6 частини житлового будинку, та 1/3 частину земельної ділянки. Тому позов [PERSON] та [PERSON] про визнання за кожним з них права власності на 1/6 частину будинку та 1/3 частину земельної ділянки є обґрунтованим та підлягає задоволенню, враховуючи, зокрема те, що відповідач визнала позов в цій частині. Щодо позовних вимог в частині спадкування фермерського господарства, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Згідно положень ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судовий розгляд даної справи неодноразово відкладався в зв'язку з неявкою позивачів. З метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, судом направлявся лист кожному з позивачів від 07.12.2016 року, згідно якого роз'яснювались положення статей 10, 11 ЦПК України, роз'яснювались наслідки неподання суду доказів на підтвердження обставин, на які посилаються сторони. Після отримання листа позивачі до суду не з'явився, а згідно клопотання просили розглядати справу без них. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності судочинства, право заявляти клопотання по збору доказів належить позивачам. Положення ЦПК України позбавляють суд права з власної ініціативи збирати докази по справі. В судовому засіданні позивачами не доведено, що фермерське господарство «Діброва» має цілісний майновий комплекс чи майно, що було внесено кошти до статутного фонду. Відсутні докази й того, що фермерське господарство має власну земельну ділянку. В матеріалах справи правовстановлюючі документи на фермерське господарство «Фортуна», як цілісний майновий комплекс, відсутні, позивачами не доведено наявності будь-якого майна у фермерського господарства, в зв'язку із чим, за відсутності майна вимоги позивачів про спадкування частки фермерського господарства є безпідставними. Така позиція узгоджується із практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеною, зокрема, в ухвалі від 04.02.2015 року по справі № 6-38310св14 Позивачі дійсно можуть мати право на частку в майні фермерського господарства, однак ними таке майно не зазначене. Разом з тим, у позові позивачі ставлять питання про визнання права власності частку фермерського господарства, як юридичну особу в порядку спадкування. А суд згідно положень ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги позивачів частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial