Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 2006 року. Від шлюбу у них народилися: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку із цим шлюбні стосунки між ними були фактично припинені. Майже два роки сторони проживають окремо. Позивач переконаний, що за таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, суперечить його інтересам. Позивач вважає, що шлюб між ними існує лише формально, а тому просить розірвати шлюб, на примирення не згідний. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи, повторно в суд не з'явилася, причин неявки не повідомила. Згідно заперечень, направлених через канцелярію суду, вважає вказані у позові обставини надуманими та зазначає, що справжня причина подачі даного позову полягає в тому, що Позивач потрапив під вплив особи сумнівної репутації, яка втрутилася в їх сімейне життя з метою використання його в корисливих цілях. [PERSON] вважає, що вони мають повне розуміння з чоловіком стосовно виховання та утримання дітей, ведення спільного господарства. Крім того Відповідач зазначає, що тимчасове проживання Позивача у своїх родичів не означає припинення подружніх відносин та розпаду сім'ї. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 26 травня 2016 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопльській області, 06 травня 2006 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають трьох спільних малолітніх дітей, - [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 30 жовтня 2006 року Магдалівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області; [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17 грудня 2007 року Магдалівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області; [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11 лютого 2016 року виконкомом Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач, як і Відповідач, враховуючи її неявки до суду, не мають бажання зберегти сім'ю та дальше перебувати у шлюбі, після надання судом терміну для вжиття заходів щодо збереження сім'ї - сторни не примирилися. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Діти сторін, які є малолітніми, проживають разом із матір'ю (Відповідачем) за адресою: с. Магдалівка Підволочиського району, що вбачається із позовної заяви. З огляду на вказане, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved