Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] 23 вересня 2019 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] , та просить визнати нежитлову будівлю складу літ. «М,м», загальною площею 359,4 кв.м, та житлову будівлю літ «М1», загальною площею 64,8 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час шлюбу за їх спільні з відповідачем кошти були придбані квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , що разом склали житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Під час шлюбу за наданим дозволом виконкому Котовської міської ради №364 від 26.10.2006 року, ними у результаті спільної праці за спільні грошові кошти було зруйновано старий будинок та були побудовані нежитлова будівля складу літ. «М,м», загальною площею 359,4 кв.м, з житловою прибудовою літ «М1», загальною площею 64,8 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м. Відповідач не визнає її як учасника права спільної сумісної власності на вказане майно. Позивачка та її представник адвокат Осокін С. Ю. у судове засідання не з`явились. Від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої позов визнав, справу просив розглянути за його відсутності. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 жовтня 1993 року у відділі запису актів громадянського стану виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області, за актовим записом №356. Шлюб між сторонами не розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . 19 червня 2003 року [PERSON] було придбано 1/2 частину домоволодіння з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого 19 червня 2003 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області, за реєстровано у реєстрі за №1596. Згідно витягу з рішенням виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області №364 від 26.10.2016 року, [PERSON] дозволено будівництво нового житлового будинку по індивідуально-розробленому проекту та господарських приміщень на земельній ділянці по [ADDRESS] . Згідно копії Технічного паспорту на нежитлові будівлі з житловою прибудовою, виготовлений 31.05.2013 року КП «Інвентаризатор», в натурі є: нежитлові будівлі літ. «М,м», загальною площею 359,4 кв.м, з житловою прибудовою літ «М1», загальною площею 64,8 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м. У технічному паспорті наявна відмітка про відсутність по житловій прибудові літ. «М1» декларації про готовність об`єкта до експлуатації та змінена конфігурація земельної ділянки. Згідно висновку оцінювача про оцінку майна, виготовленого 11.09.2019 року СПД [PERSON] , ринкова вартість будівлі складу літ. «М,м», загальною площею 359,4 кв.м, з житловою прибудовою літ «М1», загальною площею 64,8 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 201000,00 грн. Спірне майно знаходиться на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0443 га, кадастровий номер 5111200000:02:005:0347, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Котовської міської ради Одеської області №229-VІ від 18 квітня 2012 року. У сторін виник спір з приводу порядку поділу спільного майна. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. У\~статті 60 СК України\~встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до\~статті 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У частині першій\~статті 68 СК України\~вказано, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~статті 70 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини четвертої\~статті 71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі, здійснювали будівництво нежитлової будівлі літ. «М,м» з житловою прибудовою літ «М1». Відповідач у справі, визнаючи позов, не заперечував, що будівництво нового нерухомого майна здійснювалось ним з дружиною [PERSON] разом. Відповідно до частини другої\~статті 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів підтверджуючих, що в установленому законом порядку було оформлено право власності на нежитлові будівлі з житловою прибудовою. Відповідно до ч. 1\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не набув права власності на спірне нерухоме майно у встановленому законодавством порядку, тому зазначене майно не може буди поділене в розумінні\~ст. 372 ЦК України. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, потрібно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Відповідно до п.2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55 не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, яка згідно зі ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковою для судів. За встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до переконання, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін і, оскільки будівництво не введене в експлуатацію, то право спільної сумісної власності у сторін виникає на будівельні матеріали та обладнання, що використовувались при будівництві спірного майна. Проте, таких вимог позивач не ставив. При таких обставинах, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed