Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] 12.03.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.11.2013 року вони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №8. Від спільного проживання мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що причиною розпаду сімї стало те, що вони мають різні характери, між ними відсутні взаєморозуміння та повага. Спільно з відповідачем не проживають з жовтня 2017 року, спільного господарства не ведуть, вважає, що сімя розпалась остаточно, на примирення не згоден. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON]. Ухвалою суду від 19.03.2018 року в даній справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 19.04.2018 року. В підготовче засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Відповідач в підготовче засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище «Станканінець». Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 09 листопада 2013 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Розкішненської сільської ради Голованіського району Кіровоградської області, актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ №074219, повторно виданого 08 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 5). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОЛ №159177, повторно виданого 28 травня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 6). Як вбачається з копії довідки № 183, виданої 19.02.2018 року виконкомом Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, дочка сторін [PERSON] проживають разом з відповідачем в сел. Ємилівка Голованівського району Кіровоградської області, по вул. Шевченка, 6 (а.с. 13). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з жовтня 2017 року, спору про місце проживання дітей не має. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Відповідач надала суду заяву про відновлення їй прізвища, тому суд вважає за необхідне відновити їй дошлюбне прізвище «Станканінець». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача та повернення з державного бюджету 50-ти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved