Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Покотилівської селищної ради (далі - відповідач 1), Першої державної нотаріальної контори Харківського району (далі - відповідач 2) та [PERSON] (далі - відповідач 3), в якому просить визнати за нею право власності як забудовника на будинок за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначає, що земельна ділянка по вул. Авіаційній, 5, була отримана у спадок [PERSON] від [PERSON]. На вказаній земельній ділянці був розташований будинок, який на момент спадщини був у невідповідному житловим вимогам стані. Половину вказаного будинку [PERSON] подарувала своєму братові (чоловіку позивача) [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Покотилівської селищної ради від 27.01.1981 року наданий дозвіл на будівництво нового двоквартирного житлового будинку на 2 виходи. З того моменту було розпочато будівництво нових будинків. З 1984 року позивачка разом зі своїм чоловіком [PERSON] почала проживати за адресою: [ADDRESS]. 26 грудня 1986 року між ними був офіційно зареєстрований шлюб. За весь час сумісного проживання подружжя разом будували свій дім. [INFO] року помер [PERSON]. Після смерті чоловіка позивач самостійно добудовувала будинок, дах та заклала цеглою фронтон. Правовстановлюючих документів на будинок за життя [PERSON] не виготовлено, оскільки вказаний будинок був недобудований. Зазначений будинок не був уведений в експлуатацію на час життя [PERSON] Введення в експлуатацію будинку відбулося лише 22 березня 2013 року за замовленням [PERSON] відповідно до технічного висновку за результатами обстеження несучих та огорожуючих будівельних конструкцій. Оскільки позивач брала участь у будівництві спірного будинку як забудовник, вважає, що має право на визнання за нею права власності на спірний будинок. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представником відповідача 1 надано клопотання про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду згідно чинного законодавства. Представник відповідача 2, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, письмових заперечень суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Відповідачем 3 надано письмові заперечення проти позову (а.с. 84-88), в яких він вважає позовні вимоги необґрунтованими і просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не дотримано встановлений чинним законодавством порядок уведення в експлуатацію об'єктів самочинного будівництва. Одночасно вважає за необхідне залучити до участі у справі в якості відповідачів Інспекцію архітектурно-будівельного контролю та першу дружину [PERSON] [PERSON], з якою останній розпочинав будівництво спірного будинку. У судовому засіданні відповідач 3 проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Згідно з копією Свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 8), шлюб між [PERSON] і [PERSON] укладено 26.12.1986 року, прізвище чоловіка і дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 16.07.2004 року (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Покотилівської селищної ради від 27.01.1981 року надано дозвіл [PERSON] і [PERSON] на перебудову житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 26). Рішенням виконавчого комітету Покотилівської селищної ради від 12.06.2012 року надано дозвіл [PERSON] на збереження житлового будинку літ. «В-1» з прибудовами на присадибній ділянці № 5 по вул. Авіаційній в сел. Покотилівка (а.с. 32). Згідно з Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 5 по вул. Авіаційній в смт Покотилівка, домоволодіння складається з житлового будинку В-1 та господарських споруд (а.с. 43-47). Рішенням виконавчого комітету Покотилівської селищної ради від 10.07.2014 року відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с. 49). Листом Першої ДНК Харківського району від 04.08.2014 року (а.с. 50) позивачеві запропоновано звернутися до суду з питання оформлення спадкових прав після смерті її чоловіка [PERSON] у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності та державну реєстрацію спадкового нерухомого майна. Згідно з листом Першої ДНК Харківського району від 04.08.2014 року (а.с. 64), після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до держнотконтори звернулись із заявами про відмову від спадщини на користь дружини померлого [PERSON] мати спадкодавця [PERSON], про відмову від спадщини на користь дружини померлого [PERSON] батько спадкодавця [PERSON], про відмову від спадщини на користь сина померлого [PERSON] син спадкодавця [PERSON], про прийняття спадщини син спадкодавця [PERSON] Відповідно до листа КП «Харківське районне БТІ» від 01.10.2014 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] [PERSON] самочинно будовано новий житловий будинок «В-1» загальною площею 114,60 кв. м, житловою площею 64,40 кв. м, з господарчими будівлями і спорудами, який дозволено зберегти рішенням виконкому Покотилівської селищної ради від 12.06.2012 р. № 159 (а.с. 66). Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Предметом спору в даній справі є житловий будинок, будівництво якого було розпочато за життя чоловіка позивача [PERSON] і завершено позивачем після його смерті. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил. Право власності на самочинне будівництво може бути визнано за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої ділянки. Крім того, за умови наявності документів про зміну цільового призначення землі (якщо воно потребується) в установленому законом порядку. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови від 30 березня 2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим будівництва)», під час розгляду справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Згідно з пунктом 12 зазначеної постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема, чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки. Відповідно до вимог статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Покотилівської селищної ради від 10.07.2014 року позивачеві відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с. 49). Доказів наявності у позивача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташовано спірний житловий будинок, суду не надано, що згідно частини 5 статті 376 ЦК України унеможливлює визнання за нею права власності на самочинно збудований будинок. Крім того, згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 10, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталась до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області з питання прийняття в експлуатацію самочинно збудованих нею нежитлових будівель. Оскільки позивач не реалізувала своє право на введення в експлуатацію самочинно збудованих нежитлових будівель шляхом звернення до компетентних органів, її право не можна визнати порушеним. Згідно з Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України № 439/211 від 08 квітня 2011 року, та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою КМУ № 553 від 23 травня 2011 року, Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461, органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат. При цьому рішення інспекції про відмову у видачі сертифікату може бути оскаржено до суду. Отже, сертифікат, що засвідчує відповідність об'єкта вимогам проектної документації, будівельним нормам, стандартам і правилам, мала право видати тільки інспекція державного архітектурно-будівельного контролю. Як пояснила позивач у судовому засіданні, у встановленому порядку з питання введення спірних нежитлових приміщень в експлуатацію вона до вказаної інспекції не зверталась. Водночас визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише в тому разі, якщо у прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено, та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Враховуючи, що позивач не надала суду доказів звернення в установленому порядку до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію спірного житлового будинку, а також доказів наявності у неї права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташовано спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Враховуючи заяву позивача про сплату суми судового збору після розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача недоплачений судовий збір. Виходячи з ціни позову 236 949 грн., судовий збір у справі становить 2 369, 49 грн. (1 % від ціни позову), натомість позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 243,60 грн., у зв'язку з чим підлягає стягненню з позивача судовий збір у сумі 2 125,89 грн. (2 369,49 - 243,60). На підставі викладеного,

Outcome: approved