Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 12 вересня 1992 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] (далі - Відповідач), зареєстрований Мостевською сільською радою, Андрушівського району, Житомирської області, про, що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 2. Позивач вказує, що від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Позивач зазначає, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. Після сумісного проживання він зрозумів, що надалі з відповідачем спільно проживати не може з причини несходження їхніх життєвих інтересів. Позивач вказує, що фактично шлюбні стосунки між ним та Відповідачем припинилися, спільне господарство не ведеться, примирення з Відповідачем неможливе. Позивач зазначає, що згоди щодо припинення шлюбу в добровільному порядку між ним та Відповідачем не досягнуто. Спір, щодо поділу спільно нажитого майна, між ними відсутній. Позивач просить, шлюб між ним та [PERSON] розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 11.02.2017 року, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися. Судом встановлено, що 12.09.1992 року Мостевською сільською радою, Андрушівського району Житомирської області, актовий запис № 2, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «Яковенко», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії ІІ-ТП № 352792. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved