Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «НАШ ДІМ» (далі - відповідач, ДП «НАШ ДІМ»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6 555,20 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він до 23.07.2013 року працював в ДП «НАШ ДІМ» заступником директора з юридичних питань. Рішенням суду встановлено, що відповідач не виплатив позивачу заробітну плату при звільнені за чотири робочі дні за період з 06.02.2013 року по 13.02.2013 року на суму 919,00 грн. та стягнуто суму затримки розрахунку при звільнені за період з серпня 2013 року по квітень 2014 року. Також рішенням суду встановлено, що посадовий оклад позивача складав 4 000,00 грн., з яких сума до видачі - 3 277,60 грн. Проте, відповідач розрахунок в повному обсязі не здійснив і на даний час. Так, на виконання виконавчого листа на суму 17 231,25 грн. відповідач перерахував лише 14 646,56 грн., а позивач одержав 14 500,01 грн., оскільки 1% склала комісія банку при перерахуванні грошових коштів. Отже, відповідач не доплатив позивачу 146,55 грн. заробітної плати за рішенням суду. За таких обставин, відповідач зобов'язаний виплатити суму середнього заробітку за час розрахунку при звільнені в розмірі 6 555,20 грн. за період з травня по червень 2014 року. Крім того, позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав йому також моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 2 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «НАШ ДІМ» про стягнення суми заробітної плати за період затримки розрахунку при звільнені та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 28.08.2014 року відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву в яких просив в позові відмовити, оскільки відповідач повністю розрахувався з позивачем по заборгованості, а саме, одержавши постанову про відкриття виконавчого провадження, перерахував всю суму заборгованості позивачу, та крім того, позивачем не доведено, яким чином йому спричинено моральну шкоду та не надав доказів в обґрунтування цього. В судовому засіданні позивач надав письмові пояснення, підтримав позовні вимоги з викладених в позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у письмових запереченнях та поясненнях підстав та просив в позові відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що до 23.07.2013 року [PERSON] працював в ДП «НАШ ДІМ» на посаді заступника директора з юридичних питань. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.03.2014 року, встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2013 року, [PERSON] було поновлено на роботі та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 22 285,75 грн., нараховану за період з 19.09.2012 року по 06.02.2013 року, проте, відповідач виконав рішення суду лише 13.02.2013 року, у зв'язку із чим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2014 року з ДП «НАШ ДІМ» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 919,00 грн. за період з 07.02.2012 року по 12.02.2013 року. 25.04.2014 року державним виконавцем Трухановським О.Д. органу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43117223 щодо стягнення з ДП «НАШ ДІМ» на користь [PERSON] 919,00 грн. та надано боржнику строк сім днів для добровільного виконання. Оскільки ДП «НАШ ДІМ» не виконало рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2014 року, [PERSON] звернувся з позовом до ДП «НАШ ДІМ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та моральної шкоди. Разом з тим, постанову державного виконавця від 25.04.2014 року ДП «НАШ ДІМ» одержало 12.06.2014 року та 17.06.2014 року сплатило [PERSON] 919,00 грн. на виконання постанови, що підтверджується платіжним дорученням від 17.06.2014 року № 536 (а. с. 48). 05.08.2014 року ДП «НАШ ДІМ» повідомило про виконання постанови державного виконавця від 25.04.2014 року [PERSON] Отже, ДП «НАШ ДІМ» виконало рішення суду від 29.01.2014 року, яке набрало законної сили 27.03.2014 року, лише 17.06.2014 року. Як визначено у ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналізуючи викладене, ДП «НАШ ДІМ» несвоєчасно розрахувалось з [PERSON] щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 919,00 грн., відтак, зобов'язано сплатити середній заробіток за весь час затримки. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.07.2014 року, встановлено, що посадовий оклад позивача складав 4 000,00 грн., з яких сума до видачі - 3 277,60 грн. Отже, середній заробіток за один робочий день становить 195,12 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку за два місяці - травень та червень, проте, заборгованість була виплачена 17.06.2014 року, відтак, період затримки складає в травні 19 робочих днів та в червні 12 робочих днів. Зважаючи на викладене, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з травня 2014 року по 17.06.2014 року становить 6 048,72 грн. та підлягає стягненню з ДП «НАШ ДІМ». Отже, в цій частині позов [PERSON] до ДП «НАШ ДІМ» є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, позивач також просить стягнути 2 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, позивачем не доведено наявність моральної шкоди та причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та моральною шкодою позивача, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з ДП «НАШ ДІМ» на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а суд задовольняє позов частково, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 60,49 грн. у відшкодування судового збору, пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial