Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] від імені якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши третіми особами - старшого державного виконавця Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гебрян Ганну Сергіївну та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, про визнання виконавчого напису, вчиненого 19.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем (зареєстрований в реєстрі під №1131; надалі Виконавчий напис), таким, що не підлягає виконанню. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що Виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки між сторонами відсутні будь-які кредитні зобов`язання. Крім того зазначає, що на адресу його реєстрації жодного письмового повідомлення від відповідача про наявність заборгованості не надходило. Також вказує на те, що сума заборгованості за Виконавчим написом не є безспірною. \~ \~ \~ \~Поданий через засоби поштового зв`язку (17.09.2021) відповідачем відзив, суд, з урахуванням приписів частини восьмої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, до уваги не приймає, оскільки такий подано з порушення строків, встановлених ухвалою суду від 2 серпня 2021 року. Треті особи пояснень щодо суті спору не надали. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. На підставі ухвали суду від 30 липня 2021 року вжито заходи забезпечення позову. \~ \~ \~ \~Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних осіб,\~прав та\~інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.\~20\~Цивільного кодексу\~України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що 10 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - Лізингодавець) та [PERSON] (надалі - Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу автомобіля, згідно з яким Лізингодавець зобов`язується набути у власність автомобіль і надати Лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. 19 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1131, за яким запропоновано витребувати від [PERSON] та повернути на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» автомобіль марки BMW, модель 740I, номер шасі, [NUMBER] , тип ТЗ: А3, реєстраційний номер [NUMBER] , що був переданий в користування на підставі договору лізингу №МК00А!00000154 від 10.11.2017 року, внаслідок несплати заборгованості, яка виникла в строк з 10.11.2017 року по 12.03.2021 року у розмірі 69507,47 грн (63086,05 грн заборгованість залишку вартості предмету лізингу; 6421,42 грн заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу). \~ \~ \~ \~На підставі постанови старшого державного виконавця Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гебрян Ганни Сергіївну від 24.05.2021 відкрито виконавче провадження ВП №65505976 з примусового виконання Виконавчого напису. \~ \~ \~ \~Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу з приводу вищевказаної позовної вимоги суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 18 Цивільного кодексу України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). \~ \~ \~ \~Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. \~ \~ \~ \~Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Положення частини першої статті 88 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду\~№ 7-р(I)/2020 від 01.07.2020. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). З наведеного можна зробити висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. \~ \~ \~ \~Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17. \~ \~ \~ \~Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. \~ \~ \~ \~У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). \~ \~ \~ \~Нотаріальна дія\~або відмова\~у її\~вчиненні оскаржуються\~до суду. Право на\~оскарження нотаріальної\~дії або\~відмови у\~її вчиненні\~має особа,\~прав та\~інтересів якої\~стосуються такі\~дії (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). \~ \~ \~ \~За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. \~ \~ \~ \~Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). \~ \~ \~ \~Із змісту Виконавчого напису вбачається, що такий вчинений на підставі пункту 8 Переліку документів. \~ \~ \~ \~Так, п. 8 Переліку передбачено, що виконавчі написи вчиняються на підставі Договорів лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об`єкта лізингу. Фактичний зміст оскаржуваного за предметом позову Виконавчого напису свідчить про те, що такий вчинено на підставі договору фінансового лізингу від 10.11.2017 №МК00А!00000154. Разом з тим, на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2020 року, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року визнано недійсним договір фінансового лізингу автомобіля № МК 00А!00000154 від 10.11.2017 року, укладений 10 листопада 2017 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк»; присуджено до стягнення з AT КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 135 650 ( сто тридцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят гривень) гривень, сплачені на користь AT КБ «ПриватБанк» на виконання умов Договору договір фінансового лізингу автомобіля №МК 00А!00000154 від 10.11.2017 року, укладений 10 листопада 2017 року [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, Виконавчий напис вчинений на підставі договору фінансового лізингу автомобіля № МК 00А!00000154 від 10.11.2017 року, який визнаний в судовому порядку недійсним. Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] слід задоволити в повному обсязі. Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved