Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , яка діє в своїй інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , 1 лютого 2018 року поштою направили до суду позов до відповідача ПАТ «Дніпроважмаш» про визнання права власності на квартиру, який надійшов до суду 5 лютого 2018 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 9 лютого 2018 року позов залишено без руху та запропоновано позивачам усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 3, 5, ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 16 лютого 2018 року позивачами було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2018 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 23 квітня 2018 року позивачами було подано уточнену позовну заяву до відповідача Дніпровської міськради, третя особа ПАТ «Дніпроважмаш» про визнання права власності на квартиру. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року підготовче засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивачі у своєму позові, а їх представник у ході судового розгляду посилалися на те, що на підставі ордера серії П89 № 52 від 10 лютого 1989 року, який було видано виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів, [PERSON] надано право користування квартирою [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську ), у якій мешкають та зареєстровані позивачі: [PERSON] , [PERSON] , з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] 05 квітня 2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє прізвище на « [PERSON] ». З метою реалізації права на приватизацію, позивачами подано до Департаменту УЖГ Дніпровської міськради заяву про приватизацію з необхідним пакетом документів. 24 лютого 2017 року позивач [PERSON] отримала лист відповідача, яким їм було відмовлено у розгляді звернення про приватизацію з причин відсутні права власності, зареєстрованого у встановленому законом порядку, за територіальною громадою в особі Дніпровської міської ради. Зазначають, що такими діями відповідача порушено їх право на приватизацію. Просили визнати за собою право власності на спірну квартиру у рівних частках, судовий збір стягнути з відповідача на їх користь. Представник відповідача Дніпровської міської ради у ході судового розгляду проти позову заперечувала, посилаючись, що будинок [ADDRESS] на балансі територіальної громади в особі Дніпровської міської ради не знаходиться, а тому розгляд звернення та приватизація не можлива. Третя особа ПАТ «Дніпроважмаш» у відзиві на позов зазначило, що на виконання рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 1346 від 13 березня 2006 року, житловий будинок [ADDRESS] , було передано до територіальної громади, що підтверджується актом приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність. На теперішній час будинок перебуває у комунальній власності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі ордера серія П89 № 52 від 10 лютого 1989 року, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, [PERSON] з родиною з 4 осіб надано право на зайняття квартири [ADDRESS] ) (а.с. 21). [PERSON] 05 квітня 2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с. 19). Відповідно до довідки від 30 січня 2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ,- уповноважений власник, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька, [PERSON] , [INFO] , - онук, [PERSON] , [INFO] , - онук, [PERSON] , [INFO] , - онука (а.с. 20). Наказом № 255 ОП «Дніпроважмаш» від 14 жовтня 1994 року на ім`я [PERSON] було відкрито особовий рахунок (а.с. 22). Відповідно до листа № 15031 від 01 листопада 2016 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 1549 від 19 червня 2003 року у встановленому законом порядку зареєстровано за ВАТ «Дніпроважмаш», про що зроблено запис № 46ЖЮ за реєстровим № 4311-14 (а.с. 23). Рішенням виконкому Дніпропетровської міськради № 355 від 06 лютого 2006 року буд. [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) передано у комунальну власність територіальної громади міста (а.с. 161-162). Рішенням виконкому Дніпропетровської міськради № 1396 від 16 березня 2006 року внесено зміни в рішення виконкому Дніпропетровської міськради № 355 від 06 лютого 2006 року та буд. [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ ) прийнято на баланс КЖЕП № 34 Ленінського району (а.с. 164, 165). 29 грудня 2017 року між КП «Жилсервіс-2» і співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , від імені яких та в інтересах яких діяв виконком Дніпровської міської ради укладено договір № 5 про надання послуг з управління багатоквартирними будинками (а.с. 143-148). Листом Департаменту УЖГ Дніпровської міськради від 24 лютого 2017 року № 3/5-791 повідомлено [PERSON] про неможливість розгляду її заяви через відсутність реєстрації права комунальної власності територіальної громади в особі Дніпровської міськради на спірну квартиру, розташовано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). В обґрунтування правових підстав свого позову, сторона позивачів посилається на норми ст.с. 321, 345 ЦК України, проте, суд не вбачає підстав застосування вказаних норм, та приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи з положень зазначеної норми, підставою для звернення позивачів з позовом до суду є порушені, невизнані або оспорювані його права, свободи чи законні інтереси будь-якою іншою особою. Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджено «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури. Зокрема, наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. З аналізу зазначених норм випливає, що орган місцевого самоврядування є учасником цих правовідносин як носій владних повноважень, завдяки яким він забезпечує відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян України, тобто забезпечує можливість громадянам реалізувати своє конституційне право на житло. Таким чином, враховуючи узагальнення ВССУ № 9-48/0/4-17 від 12 січня 2017 року, де зауважено, що ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить, суд приходить до висновку, що у даному разі позивачі обрали неналежний спосіб захисту своїх невизнаних прав, позов про захист права власності подано передчасно, оскільки наразі позивачі не мають права власності на спірну квартиру, а мають право на звернення до органу приватизації для реалізації свого права на приватизацію житлового фонду, та у подальшому реєстрації у встановленому законом порядку права власності за собою на вказане майно, а у випадку незгоди з прийнятим органом приватизації рішенням позивачі мають право оскаржити таке рішення в судовому порядку, а не ставити вимоги про визнання права власності, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] при зверненні було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3 973 гривень 86 коп. (а.с. 1, 2, 3, 30, 31, 32), який підлягає віднесенню за рахунок позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed