Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності в рівних частках (по 1/2 частці) на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 53,9 кв.м, в тому числі житлової площі 29,4 кв.м, і господарських будівель та споруд: сараю літ. Б, сараю літ. В, погреба вхідного літ. Г, навісу літ. Д, огорожі - №1,2, що розташоване за адресою: пров. Зелений, 11, с. Зайці Другі Котелевського району Полтавської області; та про визнання в порядку спадкування за законом права власності в рівних частках (по 1/2 частці) на земельну ділянку загальною площею 0,85 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с. Зайці Другі [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], [PERSON] зазначили, що після смерті батька [PERSON] вони є спадкоємцями за законом спадкового майна, що складається з житлового будинку і земельної ділянки. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачі звернулися до Приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], яка відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у рівних частках (по 1/2 частці) на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки не надано нотаріусу документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. На даний час позивачі не мають змоги прийняти спадщину за законом. Учасники справи у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 64-71). Позивачі подали до суду письмові заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 54, 55). Відповідач [PERSON] сільська рада Котелевського району Полтавської області 02.05.2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON], [PERSON] визнає в повному обсязі. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 50, 51). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17.06.2017 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІКЕ №351366, видане 19.06.2017 року Котелевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 13). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: пров. Зелений, 11, с. Зайці Другі Котелевського району Полтавської області; та на земельну ділянку загальною площею 0,85 га, яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських приміщень, й для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Зайці Другі [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області. Відповідно до довідки Приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 14.02.2018 року №1559, в реєстровій книзі №1 за реєстровим №13 станом на 31.12.2012 року зареєстровано право власності за головою колгоспного двору [PERSON], частка 1/1, на підставі свідоцтва про право власності, виданого [PERSON] сільською радою народних депутатів від 01.07.1990 року (а.с. 26). Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №000811, виданого 04.04.1997 року [PERSON] сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №19 (а.с. 21). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом спадкового майна є [PERSON], [PERSON], їх родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серії ЯД №935008, виданим [PERSON] сільським бюро ЗАГС Котелевського району Полтавської області 09.08.1952 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00019769632 від 16.03.2018 року (а.с. 14, 16); та свідоцтвом про народження серії ЯЕ №925065, виданим [PERSON] сільським бюро ЗАГС Котелевського району Полтавської області 19.07.1954 року (а.с. 17). Позивачі не мають можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки Приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в рівних частках на житловий будинок та земельну ділянку, у звязку з тим, що не надано нотаріусу свідоцтво про право власності, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області 01.07.1990 року, та не надано нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2018 року вих. №177/02-14, на день смерті померлий [PERSON] був зареєстрований один за адресою: с. Зайці Другі Котелевського району Полтавської області, пров. Зелений, 11. Позивачі прийняли спадщину, подавши 04.08.2017 року до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за №196, 197 (а.с. 18, 19). За даними Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від імені [PERSON] заповітів не виявлено (а.с. 45-49). За даними Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) в провадженні Приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] знаходиться справа №67/2017 на майно [PERSON] (а.с. 44). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної [PERSON] Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №000811 від 04.04.1997 року, земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку і господарських приміщень, й для ведення особистого підсобного господарства. Згідно з ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Крім того, п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. У свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства. З прийняттям Земельного кодексу України 25.01.2001 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved