Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] 15 грудня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та внесення змін до актового запису, позовні вимоги уточнювалися. Позивач у своєму позові посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають з 11 вересня 2009 року, від спільного мешкання і вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 389 від 24 березня 2010 року, і сина [PERSON], [INFO], про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 813 від 12 червня 2014 року. З березня 2015 року позивачка та відповідач знаходимося у фактичних шлюбних відносинах; у квітні 2015 року відповідач проходив службу в зоні АТО, повернувся у червні 2016 року. [INFO] народилася [PERSON], яку зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції відповідно до актового запису про народження № 69 від 21 січня 2016 року. У відомостях про батька відповідач вказаний батьком цієї дитини, хоча в дійсності батьком її не являється. Коли відповідач повернувся із зони АТО, позивачка вже була вагітна. Однак, у зв'язку з тим, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбу, батьком дитини записано саме відповідача. В дійсності батьком дитини є [PERSON], цей факт останнім не заперечується, що підтверджується заявою від 21 грудня 2016 року, яка посвідчена державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 5-691. Позивачка звернулася з усною заявою до Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про виключення з актового запису про народження доньки даних про батька, проте позивачці було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Відповідач не заперечує проти позову. Просила виключити з актового запису № 69 від 21 січня 2016 року про народження дитини [PERSON], [INFO], запис про батька [PERSON] як батька дитини та Чечелівському районному у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису № 69 від 21 січня 2016 року про народження вказаної дитини в графі батько відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги визнав, погодившись з обставинами і доводами. Саме ним зроблено все згідно вимог закону. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брав і не бере, нічиїх прав не порушував, матеріальної чи моральної шкоди не завдавав. Просив винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги визнав, погодившись з обставинами і доводами. Просив винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи відповідно до ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи Чечелівський районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, просив винесення рішення за наявними матеріалами справи на розсуд суду і справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 169 ЦПК України. З'ясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні з'ясовано, що у зареєстрованому шлюбі позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають з 11 вересня 2009 року, від спільного мешкання і вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. З березня 2015 року позивачка та відповідач знаходимося у фактичних шлюбних відносинах; у квітні 2015 року відповідач проходив службу в зоні АТО, повернувся у червні 2016 року. [INFO] народилася [PERSON], яку зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції відповідно до актового запису про народження № 69 від 21 січня 2016 року. У відомостях про батька відповідач вказаний батьком цієї дитини, хоча в дійсності батьком її не являється. Коли відповідач повернувся із зони АТО, позивачка вже була вагітна. Однак, у зв'язку з тим, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбу, батьком дитини записано саме відповідача. В дійсності батьком дитини є [PERSON], цей факт останнім не заперечується, що підтверджується заявою від 21 грудня 2016 року, яка посвідчена державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 5-691. Позивачка звернулася з усною заявою до Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про виключення з актового запису про народження доньки даних про батька, проте позивачці було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Фактично виник спір, який в добровільному порядку вирішено не було і позивач вимушена була звертатися з позовом до суду. Суд вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 128 Сімейного Кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 136 Сімейного Кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. Судом встановлено, що дійсно у зареєстрованому шлюбі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають з 11 вересня 2009 року, від спільного мешкання і вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 389 від 24 березня 2010 року, і сина [PERSON], [INFO], про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 813 від 12 червня 2014 року. З березня 2015 року позивачка та відповідач знаходимося у фактичних шлюбних відносинах; у квітні 2015 року відповідач проходив службу в зоні АТО, повернувся у червні 2016 року. [INFO] народилася [PERSON], яку зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції відповідно до актового запису про народження № 69 від 21 січня 2016 року. У відомостях про батька відповідач вказаний батьком цієї дитини, хоча в дійсності батьком її не являється. Коли відповідач повернувся із зони АТО, позивачка вже була вагітна. Однак, у зв'язку з тим, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбу, батьком дитини записано саме відповідача. В дійсності батьком дитини є [PERSON], цей факт останнім не заперечується, що підтверджується заявою від 21 грудня 2016 року, яка посвідчена державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 5-691. Позивачка звернулася з усною заявою до Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про виключення з актового запису про народження доньки даних про батька, проте позивачці було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів неповнолітньої дитини на той час позивачка вирішила питання про батьківські права сторін, про що видано було офіційні документи (актовий запис про народження, свідоцтво про народження та інш.). Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього, як батька дитини, з актового запису про народження дитини, частина друга цієї статті передбачає, що вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Відповідно до п. 11 постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК (2947-14), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Відповідно до п. п. 2.13.1 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ч. З ст. 138 СК України, до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Оскільки реєстрація народження дитини була здійснена 21 січня 2016 року, то строк позовної давності пропущено не було. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, з'ясувавши обставини справи, ставлення позивача і відповідача до і в період шлюбу, виховання та утримання неповнолітньої дитини, спірного питання, враховуючи їх інтереси та виходячи з того, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження позову, суд не погоджується з викладеними у позові доводами, у зв'язку із чим доходить висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Права сторін в судовому процесі відповідно до закону рівні і суд не має права надавати переваги будь-якій з сторін, визначивши її слабшою чи сильнішою, правішою чи інш.. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків позивачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього по оформленню запису про батьківство позивача в свідоцтві про народження дитини, предмета спору, можливе твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно позовних вимог є припущенням, зустрічні позовні вимоги не заявлено, позов відповідачем (а отже і всі викладені в ньому обставини) визнано в повному обсязі. При таких обставинах суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач не є батьком народженої позивачем дитини, а тому можливо позовну заяву задовольнити, виключити з актового запису № 69 від 21 січня 2016 року виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про народження дитини [PERSON], [INFO], запис про батька [PERSON], [INFO], як батька дитини та Чечелівському районному у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису № 69 від 21 січня 2016 року про народження дитини [PERSON], [INFO] в графі батько відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Таким чином, позовні вимоги знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved