Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє представник [PERSON], звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про\~визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вказавши третіми особами приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та Кремінський РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області.\~\~ В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23.12.2006 між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є відповідач у справі ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір № LGV0RX1066143, відповідно до якого відповідачем було надано позивачу кредитні кошти у розмірі 1681,90 грн під 12% річних за користування кредитними коштами із кінцевим строком повернення до 23 грудня 2007 року. До спливу терміну дії кредитного договору позивач повністю сплатив суму боргу і після цього у відповідача не було жодної претензії з цього приводу. 22.01.2018 позивач дізнався, що 10.11.2016 постановою старшого державного виконавця Кремінського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області відкрито виконавче провадження № 55595292 за виконавчим написом нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5549 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 58640,06 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Так, нотаріусу було надано не засвідчену виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (яка є бухгалтерським документом) чи будь-яких інших первинних документів, а лише розрахунок заборгованості, складений самим відповідачем. Нотаріус не отримував від сторін цього договору первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів є безспірними, а відповідний розрахунок відповідача не може слугувати таким підтвердженням. Тіло кредиту було повністю виплачено у грудні 2007 року, сплив також і термін дії самого кредитного договору. Однак із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише 10.11.2016, тобто після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги, який не може бути поновлено. Позивач зазначає, що він мешкає у с. Новоастрахань Кремінського району Луганської області, і цей населений пункт входить до переліку таких, на території яких проводилася антитерористична операція, а отже щодо нього мають застосовуватися обмеження щодо нарахування штрафних санкцій за кредитним зобовязанням. Також виконавчий напис не містить імя та по батькові нотаріуса і розміру плати, суми державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника, тобто не в повній мірі відповідає вимогам закону. У звязку з цим позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10.11.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5549, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № LGC0RX10661043 від 23.12.2006 у розмірі 58640,06 грн. 20 березня 2018 року судом була винесена ухвала про витребування у приватного нотаріуса [PERSON] належним чином завірених копій документів, на підставі яких ним було вчинено зазначений виконавчий напис (а.с. 59). У судове засідання\~ позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, представник надала заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності сторони позивача. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав відзив на позов. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи Кремінського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляди справи повідомлявся належним чином,\~ причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від третьої особи не надійшло. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 10 листопада 2016 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» звернулося до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу [PERSON] із заявою від 11 травня 201717 жовтня 2016 року про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № LGC0RX10661043 від 23 грудня 2006 року в розмірі 58640,06 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 1415,66 грн, заборгованість за відсотками 15762,47 грн, заборгованість з комісії 269,10 грн, заборгованість з пені 37924,26 грн, заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500 грн, заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 2768,57 грн. Строк, за який провадиться стягнення 3560 днів, а саме з 23 грудня 2006 року по 21 вересня 2016 року (а.с. 65-66). З огляду на витребувані у нотаріуса документи, представник заявника (відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк») до своєї заяви до нотаріуса фактично додав: 1) копію документа, який має ознаки розрахунку заборгованості, однак не містить вказівок на номер/дату договору та імя клієнта, і який очевидно є не випискою з особового рахунку, оскільки не містить відповідних обовязкових реквізитів, зокрема номеру особового рахунку, коду банку тощо; 2) копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором за кредитним договором № LGC0RX10661043 від 23.12.2006; 3) копію анкети-заяви позичальника до ПАТ «ПриватБанк» від 23 грудня 2006 року, підписану [PERSON]; 4) копії списку згрупованих поштових відправлень від 10 жовтня 2016 року та розрахункового документа про оплату послуг поштового звязку; 5) копію опису вкладення до цінного листа; 6) копія першої сторінки статуту (нової редакції) ПАТ КБ «ПриватБанк»; 7) копії свідоцтва про державну реєстрацію ПАТ КБ «ПриватБанк» серії А01 № 054809 та банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011; 8) копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичний осіб-підприємців та громадянських формувань; 9) довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АА № 241170 ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 19, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74). Також нотаріусу були надані інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів на отримання бланку серії НАТ № 041031 приватним нотаріусом [PERSON], а також скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) від 10 листопада 2016 року щодо посвідчення довіреності на бланку серії НАТ № 041031 з відповідною довіреністю (а.с. 75, 76, 77). На підставі вказаних документів 10 листопада 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 5549, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № LGC0RX10661043 від 23 грудня 2006 року в розмірі 58640,06 грн (а.с. 18, 64). 22 січня 2018 року на підставі вказаного виконавчого напису старшим державним виконавцем Кремінського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55595292, копії якої були направлені сторонам цього виконавчого провадження (а.с. 16, 17). Разом з цим, [PERSON], не погоджуючись із наявністю безспірності права вимоги Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» та оспорюючи відповідність виконавчого напису нотаріуса вимогам законодавства, подав позовну заяву, в якій просить визнати названий виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] подала відзив на позов, в якому зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки оспорюваний виконавчий напис був вчинений з дотриманням передбачених законом вимог. Відповідачу направлялася вимога 10.10.2016 про необхідність виконання зобовязань та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, однак відповідач своєї незгоди не висловив. Нотаріус не повинен перевіряти безспірність заборгованості, він не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень закону, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Стосовно проживання відповідача на території зони АТО представник відповідача зазначила, що оскільки договір оформлений ще 23.12.2006, у банку була відсутня інформація про те, за якою адресою на час початку проведення АТО проживає відповідач, крім того, не встановлено порядок отримання банком відповідної інформації. В той же час, відповідач до банку з метою списання штрафних санкцій не звертався, в іншому разі це питання буде вирішено банком відповідно до вимог закону. Щодо розрахунку заборгованості, то він є інформаційною довідкою, яка відображає фактичні операції про рух грошових коштів по рахункам кредитної угоди за весь період кредитування, до стягнення заявлена лише дійсно наявна прострочена заборгованість. Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Стаття 18 Цивільного кодексу України прямо передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису) для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З п. 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України вбачається, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, у пункті 2 цього Переліку зазначається, що стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, здійснюється на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригіналу кредитного договору; б)\~ засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Застосовуючи вказані норми матеріального права, суд вважає, що\~нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлював права та обовязки учасників правовідносин, а перевіряв безспірність заборгованості в контексті наявності документів, з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Як наслідок, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів (тобто за відсутності встановлених переліком документів), які б підтверджували факт безспірної заборгованості, виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Наведені висновки суду узгоджуються з висновками, що викладені в пункті 10 узагальнення\~Пленуму Вищого\~спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні (пункт 10). Таким чином, оцінивши всі надані банком нотаріусу документи для вчинення останнім виконавчого напису, належним чином засвідчені копії яких надав суду нотаріус, суд вважає, що банком не було надано нотаріусу необхідні документи з переліку тих, що були встановлені Кабінетом Міністрів України і були необхідними для підтвердження факту безспірної заборгованості позивача [PERSON] перед банком за кредитним договором від 23.12.2006 у розмірі 58640,06 грн. Так, засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості банк до заяви про вчинення виконавчого напису не додавав, про що свідчать надані нотаріусом і належним чином засвідчені копії усіх документів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис. Так, хоча у додатку до заяви і вказано про надання засвідченої виписки з особового рахунку боржника, перелік наданих нотаріусом документів свідчить, що під виглядом такого документу було надано саме розрахунок заборгованості [PERSON], здійснений банком, у той час як такий розрахунок, на відміну від виписки з особового рахунку, не є первинним документом, оформленим відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» № 996-XIV від 16.07.1999, а отже не може розглядатися як документ, що підтверджує безспірність вимог банку. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності не минув цей строк. З наданих банком документів вбачається, що сплив термін дії кредитного договору, який відповідно до анкети-заяви позичальника укладався на строк з 23.12.2006 по 23.12.2007, а тіло кредиту було повністю сплачено ще у 2007 році, у той час як із заявою про вчинення виконавчого напису банк звернувся лише у 2016 році, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Крім того, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17, який суд враховує під час розгляду цієї цивільної справи в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 02.04.2007 зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 14-15). Згідно з розпорядженням КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 02.12.2015, с. Нова Астрахань Кремінського району Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, позивач [PERSON] є субєктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого на підставі ст. 2 зазначеного Закону встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобовязань, у той час як банком такі санкції за вказаний період, а саме з 14.04.2014 по 21.09.2016, згідно з наданими документами фактично нараховувалися. Також у вищевказаному виконавчому написі нотаріуса в порушення вимог ст. 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 4 гл. 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України не зазначається імя та по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, а також розмір плати та суму держаного мита, сплачуваного стягувачем (а так само мита, яке підлягає стягненню з боржника). Тож, зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що вони, у своїй сукупності є достатніми для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а отже позовна заява підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовна заява підлягає повному задоволенню, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім під час звернення з позовною заявою до суду у розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved