Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що [INFO] народилася [PERSON] Матрі`ю [PERSON] є її дочка [PERSON] , яка є інвалідом другої групи загального захворювання. [PERSON] , [PERSON] є його онучкою, яка мешкає разом з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . 14.01.2000 року під час проведення учбових заходів з особовим складом ДАІ смт.Антонівка при виконанні оперативного плану «Сирена» інспектор групи охорони громадського порядку Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області старший лейтенант міліції [PERSON] з необережності вбив батька його онуки [PERSON] Довідкою УМВС України в Херсонській області від 10.04.2015 року №1168 підтверджено, що отримане під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків вогнепальне поранення [PERSON] було смертельним. [PERSON] осталася у чотири роки сиротою, оскільки батька вбили, а мати захворіла на психічну хворобу. Вина [PERSON] була доведена матеріалами кримінальної справи №1-249/2000. [PERSON] дуже страждала та й досі страждає, оскільки в неї відсутні батьки. Остання має статус особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. [PERSON] з чотирьох років позбавлена щасливого дитинства та радості спілкування з батьком і матір`ю. Також і з матір`ю дівчинка не може спілкуватися та отримувати батьківське піклування, оскільки, [PERSON] є інвалідом ІІ групи від загального захворювання, внаслідок хвороби не може займатися вихованням та утриманням своєї дитини. Моральна шкода, яка була вчинена працівником міліції (Міністерства внутрішніх справ України в особі УМВС України в Херсонській області) була дуже довга по своїй тривалості, важкою по нанесеним стражданням дитині. Позивач вважає що відповідачі солідарно повинні відшкодувати шкоду завдану смертю батька його онуки у розмірі 1\~000\~000 грн. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1\~000\~000 грн. на користь [PERSON] . 19.06.2018 року представник позивача [PERSON] надав до суду уточнену позовну заяву про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до якої, 14.01.2000 року під час проведення учбових заходів з особовим складом ДПС ДАІ міста Херсона та смт.Антонівка при виконанні оперативного плану «Сирена» інспектор групи охорони громадського порядку Дніпровського районного відділу ХМУ УМВС України в Херсонській області старший лейтенант міліції [PERSON] зупинив автомобіль ВАЗ-21011, д.н. [NUMBER] , вивів працівників міліції, які виконували роль бандитів, з автомобіля та випадково, з необережності, вбив батька позивача [PERSON] Працівника міліції [PERSON] за смерть [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності за ст.98 КК України. 14.01.2000 року [PERSON] вчинив дії, які спричинили смерть [PERSON] , під час виконання своїх службових обов`язків і був на той час працівником органу державної влади, а саме Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області. Коли помер батько позивача, позивачу було лише три роки. [PERSON] була позбавлена батьківського піклування, у неї не було повноцінної сім`ї, де є батько і мати. У зв`язку з викладеним, представник позивача просив стягнути солідарно з [PERSON] та з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку коштів в сумі 1\~000\~000 грн. на користь позивача для відшкодування моральної шкоди. 23.06.2018 року представник позивача [PERSON] надав до суду уточнену позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, в якій просив стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, [PERSON] кошти в сумі 1\~000\~000 грн. на користь позивача для відшкодування моральної шкоди. 17.09.2018 року представник позивача [PERSON] надав до суду уточнену позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, в якій просив стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області, Державної казначейської служби України в Херсонській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області, [PERSON] кошти в сумі 1\~000\~000 грн. на користь позивача для відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.01.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку, через представників. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав та просив їх задовольнити. В останнє судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав заяву, якою просив розглянути справу у відсутність сторони позивача з зазначених в позовній заяві підстав та задовольнити позов. Представник відповідача Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Херсонській області позов не визнав, надав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Зазначив, що зміст, коло суб`єктів і розмір відшкодування страхування в разі загибелі (смерті) працівника у зв`язку з особливістю об`єкта посягання на момент скоєння трагедії були врегульовані ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 1992 року №627 «Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки», постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум». Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачено. Родина загиблого [PERSON] отримала страхове відшкодування, була забезпечена житлом. В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив, згідно якого просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що саме внаслідок застосування джерела підвищеної небезпеки автомата «АКС-74У» загинув [PERSON] Дії, які спричинили смерть батька позивача, були вчинені [PERSON] під час виконання своїх службових обов`язків у Дніпровському РВ ХМУ УМВС України у Херсонській області. Казначейство, як суб`єкт владних повноважень, прав та законних інтересів позивача не порушувало, у правовідносинах із позивачем не знаходилося і шкоди йому не заподіювало. В позовній заяві не наведено жодного доказу вини Казначейства, як окремої юридичної особи, щодо спричинення шкоди позивачеві. У зв`язку з чим, вважає порушенням чинного законодавства України покладення на Управління Державної казначейської служби України в Херсонській області стягнення спричиненої позивачеві шкоди. В останнє засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник відповідача Міністерства Внутрішніх справ України в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що будь-яких протиправних дій чи бездіяльності безпосередньо з боку Міністерства Внутрішніх справ України не було встановлено. Після загибелі [PERSON] родині загиблого відповідачем надавалася всебічна допомога, зокрема, УМВС України в Херсонській області придбало для вдови загиблого двокімнатну квартиру. Позивачем не доведено факт протиправних дій з боку МВС України, наявності вини Міністерства, причинно-наслідкового зв`язку між діями (чи бездіяльністю) МВС України та спричиненою позивачу моральною шкодою. Вважає, що відповідач не є належним відповідачем. Крім того, [PERSON] , внаслідок дій якого [PERSON] було завдано смертельне поранення, ніколи не перебував у службових (трудових) відносинах з МВС України. Також наголошував на тому, що зміст, коло суб`єктів і розмір відшкодування страхування в разі загибелі (смерті) працівника у зв`язку з особливістю об`єкта посягання на момент скоєння трагедії були врегульовані ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (втратив чинність 07.11.2015), постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 1992 року №627 «Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» (втратила чинність 12.05.2007), постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум» (втратила чинність 24.01.2014). Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачено. В останнє засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно довідки МСЕК №209 від 14.02.2013 року, [PERSON] , [INFO] , інвалід ІІ групи загального захворювання, безстроково. Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради від 17.01.2014 року №10, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Закріплено за неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , право на житло за адресою: [ADDRESS] . З довідки, виданої Управлінням МВС України в Херсонській області від 10.04.2015 року №2/2-1168, вбачається, що вогнепальне поранення, внаслідок якого наступила смерть інспектора дорожньо-патрульної служби окремого батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ м.Херсона УМВС України в Херсонській області молодшого сержанта міліції Ловигіна П.А., отримане під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків. Згідно довідки ОСББ «Шумен» від 25.04.2016 року №1319 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до листа МСЕК №416 від 17.12.2013 року, [PERSON] , 1973 р.н., мешканка [ADDRESS] , інвалід ІІ-ої групи від загального захворювання, внаслідок хвороби не може займатися вихованням та утриманням своєї дитини. Відповідно до витягу з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування від 17.05.2016 року, [PERSON] , [INFO] , має статус особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно довідки Херсонського державного університету №71/16 від 01.09.2016 року, [PERSON] є студенткою 4 курсу напрямку підготовки 6.030601.Менеджмент, факультету економіки і менеджменту денної форми навчання, бюджетної форми фінансування. Стипендію отримує у розмірі 1989,00 грн. Зараховано до університету наказ №223-с від 11.08.2013 року. Термін навчання 4 роки (з 01.09.2013 р. по 30.06.2017 р.). Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.07.2000 року кримінальну справу у відношенні [PERSON] закрито в зв`язку з амністією. Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.04.2009 року у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.07.2000 року по справі №1-249/00 відносно [PERSON] , [INFO] , за ст.98 КК України (ред.1960р.) відмовлено за необґрунтованістю. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.05.2009 року апеляцію потерпілої [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.04.2009 року про відмову у поновленні строку на подачу апеляції на постанову Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.07.2000 року про закриття провадження по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] без змін. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до абзацу 2 п.10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Натомість Законами України Державній казначейській службі України щорічно виділяються кошти для відшкодування особам шкоди. Згідно з Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до пп.3 п.2 Положення до основних завдань Казначейства відноситься здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Також, згідно зі ст.23 Закону України «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 №59 [PERSON] як співробітник міліції був застрахований в HACK «Оранта». У зв`язку зі смертю інспектора ДПС молодшого сержанта міліції [PERSON] його спадкоємцям нарахована і виплачена 13.10.2000 року в повному обсязі страхова сума по державному обов`язковому особистому страхуванню у розмірі 18270 грн. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виплата проведена в рівних частинах кожному: його дружині [PERSON] , дочці [PERSON] та його батькам [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується листом Херсонської обласної дирекції HACK «Оранта» від 22.06.2005 року №8-14/866 та платіжним дорученням №239 від 16.10.2000 на суму 18 270 грн. Крім того, 06.11.2000 року УМВС України в Херсонській області придбало для вдови загиблого двохкімнатну квартиру. У 2000 році [PERSON] та [PERSON] (батьки загиблого) звернулися в суд з позовом до УМВС України в Херсонській області про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 14 січня 2000 року під час проведення учбових занять з особовим складом ДПС ДАІ м.Херсона внаслідок некомпетентності та безвідповідальності керівництва зазначеного УМВС України в Херсонській області загинув їх син - інспектор ДАІ [PERSON] . Наведеними обставинами їм, заподіяно моральну шкоду, розмір якої вони визначили у 100 000 грн. Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 26 вересня 2001 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15 січня 2002 року, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] частково задоволені стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь [PERSON] та [PERSON] по 10 000 грн. кожному. Під час розгляду справи суд касаційної інстанції в рішенні від 21.10.2002 року дійшов висновку, що зміст, коло суб`єктів і розмір відшкодування страхування в разі загибелі (смерті) працівника у зв`язку з особливістю об`єкта посягання на момент скоєння трагедії були врегульовані ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (втратив чинність 07.11.2015), постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 1992 року №627 «Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки» (втратила чинність 12.05.2007), постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум» (втратила чинність 24.01.2014). Цими спеціальними нормами відшкодування моральної шкоди страхувальникам не передбачено. Враховуючи, що покладення відповідальності з підстав, передбачених загальною нормою ст.440-1 ЦК України, суперечить зазначеним спеціальним правилам відшкодування шкоди страхувальникам, виходить за межі кола осіб, визначених законодавством, яким врегульовані правовідносини, що склалися між сторонами, і перевищує передбачений розмір відшкодування, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України,

Outcome: dismissed