Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на свою користь на відшкодування моральної шкоди 60 000 гривень, а також стягнути з відповідача - Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на свою користь судові витрати, розмір яких на час подання позову до суду складають 4000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, позивач під час виконання своїх трудових обовязків отримав травми. Отримання травм підтверджується актом проведення розслідування нещасного випадку від 12.07.2004, внаслідок якого у позивача утворився наступний стійкий діагноз: «Наслідки трудового каліцтва 23.06.2004. Ампутаційна культя І пальця правої стопи на рівні основної фаланги»; актом проведення розслідування нещасного випадку від 12.07.2016 , внаслідок якого позивача було відправлено до травматологічного відділення Димитрівської ЦМЛ, де йому було встановлено діагноз: «Струс головного мозку. Забій волосяної частини голови, шийного відділу хребта, садно м/тканин шийного відділу хребця». На підставі останньої виробничої травми у позивача утворився такий стійкий діагноз: «Залишкові явища поєднаної травми ЗЧМТ, забиття головного мозку І ст. з 2-х сторонньою рефлекторно-пірамідною недостатністю, помірним вестибулоатактичним синдромом, посттравматичним ВСД з частими кризами симпато-адреналовою спрямованістю, синкопальними станами, виражений астено-невротичний синдром ст.декомпенсація», у звязку з чим [PERSON] у подальшому проходив наступне стаціонарне лікування: - з 11.08.2016 до 23.08.2016 в неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ; з 09.03.2017 до 20.03.2017 в неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ; з 28.09.2017 до 09.10.2017 - в неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ. 16.11.2017 висновками МСЕК [PERSON] було надано третю групу інвалідності через трудове каліцтво, також встановлено ступінь втрати професійної працездатності на період з 1.11.2017 до 1.12.2020 за сукупністю 50 відсотків, з яких 45% - за трудовим каліцтвом від 12.07.2016, а 5% (без терміну) - за трудовим каліцтвом від 23.06.2004. У висновках МСЕК зазначено, що позивач потребує медикаментозного та санітарно-курортного лікування при відсутності протипоказань; а щодо умов та характеру праці, то позивачеві після отриманого трудового каліцтва було рекомендовано працю на поверхні без важкої фізичної праці, перебування на висоті в якості: слюсаря, сторожа, брошурувальника. Вказані обставини завдають позивачу моральні страждання, так як він вже не матиме можливості працювати за своєю професією та здобутою освітою, життя позивача після трудового каліцтва, отриманого 23.06.2004 та 12.07.2016 зазнало суттєвих змін, його постійно турбує стан здоровя, через що позивач змушений звертатись за медичною допомогою до лікарів та витрачати на це чималі кошти. Позивачеві заборонена праця за професією, на якій він заробляв достатні кошти, щоб утримувати сімю, яка складається з трьох осіб, а саме, позивача, його дружини - [PERSON], [INFO], та доньки, [PERSON], [INFO] Позивач звільнився з ДП «ВК «Краснолиманська» та змушений шукати роботу, яка б відповідала стану його здоровя, і яка, порівняно з роботою в шахті, не буде приносити дохід, який зміг би забезпечити гідне існування усієї його родини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позов. Мотиви незгоди відповідача зводяться до такого. Однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача та його вини. Позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним 50% професійної працездатності та у зв'язку з цим до моральних страждань. Висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем суду не надано, у чому саме полягає порушення законних прав позивача з боку відповідача, позивачем у позові не зазначено. Також, на думку відповідача, позивачем не доведено існування на час розгляду справи невідновлюваного ушкодження його здоров'я та повної втрати ним у зв'язку з цим працездатності, що спричиняють йому моральну шкоду та перешкоджають звичайній організації його життя. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Копією трудової книжки серії АХ № 518058 на ім'я позивача підтверджується, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 16.12.2002 по 01.09.2012, після чого позивача звільнено у звязку з переходом на ТОВ «Краснолиманська» згідно з п.5 ст.36 КЗпП України. В подальшому, а саме з 27.11.2014 позивач також перебував з відповідачем у трудових відносинах, займаючи посаду машиніста гірничо-виїмкових машин підземний 6 р. з повним підземним робочим днем у шахті; звільнений 06.10.2016 у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, за п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.10-15). За змістом [PERSON] розслідування нещасного випадку від 12.07.2004 та [PERSON] про нещасний випадок №21 від 12.07.2004, 23.06.2004 приблизно о 06 год. 30 хв. на підприємстві відповідача стався нещасний випадок, комісією з розслідування встановлено, що нещасний випадок повязано з виробництвом та підлягає обліку на підприємстві; 23.06.2004 в четверту зміну ланці прохідників УПР-2, в складі якої був позивач, видано наряд на проведення і кріплення вентиляційного штреку 10 північної лави ухилу № 1 «біс» пласта К5 II ступені. Керівництво роботами в зміні здійснював гірничий майстер [PERSON] Після закінчення циклу проведення гірничої виробки позивач, перебуваючи на живильнику комбайна КСП-32, готував місце під установку стійкі кріплення. В цей час з борта вироблення відшарувався шматок вугілля і травмував великий палець правої стопи [PERSON]; медичний висновок: травматична ампутація 1 пальцю правої стопи на рівні основної фаланги; особами, які порушили законодавство про охорону праці є: [PERSON] гірничий майстер УПР-2, який допустив порушення п. п. 2.3, 3.28, 3.1 «Посадової інструкції гірничого майстра» та позивач, який допустив порушення п.1.11, 1.12 вказаної інструкції (а.с.29-30). За змістом [PERSON] проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) від 15.07.2016 та [PERSON] про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 15.07.2016, другий нещасний випадок з позивачем мав місце 12.07.2016, приблизно о 00 год. 15 хв. Так, комісією з розслідування було встановлено, що 12.07.2016 приблизно о 18 год. 00 хв., МГВМ [PERSON] прибув до приміщення нарядної дільниці ПР-7 ДП «ВК «Краснолиманська», де в.о.заступника начальника дільниці ПР-7 [PERSON] видав наряд робітникам на виконання робіт у третю зміну. МГВМ [PERSON], а також прохідники дільниці ПР-7 [PERSON] та [PERSON] отримали наряд на зміну зламаних деревяних стійок кріплення ДМВ на ПК 12 - ПК 13 конвеєрного хідника 3-ої «біс» північної лави похилу № 1 «біс» пласту К5 1-ої ступені з технічної сторони виробки. Після цього позивач та інші робітники дільниці спустилися у шахту та направилися до робочих місць, куди прибули приблизно о 20.00 год. та приступили до виконання змінного завдання. Замінивши 5 деревяних стойок кріплення ДМВ на ПК 12 - ПК 13, [PERSON] та [PERSON] попрямували до низу виробки за новими стійками, а [PERSON] у цей час залишився виконувати підготовку до демонтажу чергової стойки з технічної сторони виробки. В подальшому приблизно о 00.15 год. позивач раптово відчув сильний удар шматком породи в область потилиці та втратив свідомість. Коли [PERSON] та [PERSON] повернулись, то побачили, що [PERSON] сидить на ґрунті виробки у непритомному стані, тому вони відразу почали надавати першу медичну допомогу та сповістили про нещасний випадок в.о. гірничого майстра [PERSON], який організував супровід постраждалого до підземного медичного пункту, де йому було надано першу медичну допомогу, після чого [PERSON] було вивезено до поверхневого медичного пункту, звідки машиною РПГ 10-го ВГСО його було відправлено до травматологічного відділення Димитрівської ЦМЛ, де йому було встановлено діагноз: «Струс головного мозку. Забій волосяної частини голови, шийного відділу хребта, садно м/тканин шийного відділу хребця». Причини настання вказаного нещасного випадку: основна незадовільний технічний стан виробничих обєктів, споруд, інженерних комунікацій, територій; супутні невиконання вимог інструкцій з охорони праці, не приведення виконавцями робіт у безпечний стан робочого місця до початку виконання робіт. (а.с.31-42). З наданих позивачем письмових доказів також вбачається, що в подальшому він проходив стаціонарне лікування: - з 11.08.2016 до 23.08.2016 в неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ; - з 09.03.2017 до 20.03.2017 в неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ; - з 28.09.2017 до 09.10.2017 і неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ (а.с.45-48). За змістом Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 16.11.2017 серії АБ № 0048119 та Довідки до акту огляду МСЕК від 16.11.2017 серії АБ № 0048119 позивачу надано третю групу інвалідності через трудове каліцтво (довідка серії AB № 0911602); встановлено ступінь втрати професійної працездатності на період з 01.11.2017 до 01.12.2020 за сукупністю 50 відсотків, з яких 45% - за трудовим каліцтвом від 12.07.2016, а 5% (без терміну)за трудовим каліцтвом від 23.06.2004 (а.с.43-44). Позивач потребує медикаментозного та санітарно-курортного лікування при відсутності протипоказань та рекомендовано працю на поверхні без важкого фізичного труда, перебування на висоті в якості: слюсаря, сторожа, брошурувальника. Відповідно до довідки Красноармійського ОПФУ Донецької області позивач отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва розмірі 4356 грн. щомісячно (а.с.16). За адресою - м-н Южний, 14/82 в м.Покровську позивач проживає разом зі своєю дружиною [PERSON], яка працює у відділі освіти Покровської міської ради та отримує заробітну плату в розмірі 3723 грн. (а.с.17, 18, 23). Позивач має дитину доньку [PERSON], [INFO], яка є студенткою Національної академії внутрішніх справ в м.Києві на денній формі навчання за державним замовленням, форма навчання безкоштовне, її щомісячне грошове забезпечення дорівнює 261,89 грн. (а.с.24-26). На підставі наведених доказів суд доходить висновку, що аргументи, наведені позивачем на обґрунтування позовних вимог, є слушними та заслуговують на увагу з огляду на такі норми права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд має враховувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Враховуючи викладені обставини справи та наведені норми права, з урахуванням розяснень Верховного Суду України та Конституційного Суду України, суд доходить висновку, що факт отримання позивачем на підприємстві відповідача трудових каліцтв, що призвело до втрати його професійної працездатності на 50% та встановлення 3 групи інвалідності, необхідність медикаментозного лікування отриманого каліцтва, неможливість працювати за спеціальністю та, як наслідок, утримувати свою сімю на відповідному рівні життя, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача про відсутність його вини в отриманні позивачем трудового каліцтва та відповідно моральних страждань не заслуговують на увагу. По-перше, за змістом зазначених вище актів від 2004 р. та 2016 р. вбачається, що окрім позивача, особами, винними у нещасних випадках, також є й інші працівники підприємства, відповідальні за охорону праці, та незадовільний технічний стан виробних обєктів, будівель, споруд. По-друге, як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 25.04.2018 у справі №212/7705/16-ц (провадження №61-6552св18) відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73660925). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманих захворювань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 50% втрати професійної працездатності та 3 групи інвалідності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого лікування та спостереження, неможливість працювати в подальшому за спеціальністю, головні болі, відчуття незручності у повсякденному житті, необхідність докладання додаткових зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно зважаючи не те, що позивач при виконанні своїх трудових обовязків також проявив необачність та допустив порушення трудової та виробничої дисципліни, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в розмірі 60\~000 грн., є завищеним та з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 27\~000 грн. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. За приписами ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., на підтвердження чого ним надані договір доручення №013775 від 06.06.2018, укладений між ним та адвокатом [PERSON], за яким оплата послуг адвоката дорівнює 4000 грн, попередній розрахунок суми витрат, який включає усну консультацію, правовий аналіз правочину, складання позовної заяви, підготовчих дій до розгляду справи та представлення інтересів в суді першої інстанції, а також квитанція прибуткового касового ордеру №06, за якою позивачем 06.06.2018 сплачено адвокату [PERSON] суму в розмірі 4000 грн. За імперативними приписами ч.6 ст.137 ЦПК України обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не надано доказів неспівмірності означених позивачем сум. Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витраті, до яких відносяться витрати на правничу допомогу, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1800 грн. (45% від 4000 грн.), а на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 317,16 грн. (45% від 704,80 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial