Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] 21 серпня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок в [ADDRESS], в якому зареєстрований відповідач [PERSON], але в зазначеному будинку не проживає з 2015 року, речей своїх там не утримує, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим перешкоджає їй повноцінно користуватись своєю власністю. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розміщеним в газеті «Зоря Полтавщини» від 29 вересня 2017 року № 141-142 (23073-23074) оголошенням про його виклик до суду, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки не повідомив. Треті особи: Новознам'янська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, Управління Державної міграційної служби у Полтавській області в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовими розписками про отримання судового повідомлення. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом виданим 16 квітня 2014 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Волошиною Н.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 693 та Витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 квітня 2014 року № [NUMBER], в якому зареєстрований відповідач [PERSON] З 2015 року і по даний час відповідач не користується жилим приміщенням без поважних причин. Поважності причин, з яких він не користується спірним житлом, в судовому засіданні встановлено не було. Добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, які необхідно поновити. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, оскільки був відсутнім в ньому без поважних причин понад встановлений законом термін. Термін відсутності відповідача понад строки встановлені законом підтверджується актом від 25 серпня 2017 року складеним депутатом Новознам'янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Соловян П.М., фахівця із соціальної роботи Новознам'янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Волочай Н.М. в присутності сусідів позивача [PERSON], [PERSON] Даних про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом немає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому його задовольняє, виходячи з положень ст. 391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Outcome: approved