Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] 21 липня 2021 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом у будинку [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності від 24.10.2021 року є власником зазначеного будинку. В даній квартирі окрім неї зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Проте її донька [PERSON] та внук [PERSON] з 2013 року в даному будинку не проживають, обов`язків по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг не несуть. При цьому зазначила, що відповідачам ніхто не чинив перешкод у користуванні будинком. Реєстрація відповідачів в даному будинку порушує її права, на підставі чого просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання 21 жовтня 2021 року позивач не з`явилася, хоча про дату, час і місце проведення такого було повідомлено належним чином. При цьому, позивач подала заяву, що вона проти заочного розгляду справи не заперечує, просить розгляд справи провести за її відсутності, що суд вважає за можливе, оскільки, згідно з ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, відзиву, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали і про причини своєї неявки суд не повідомили. Треті особи будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, при цьому кожен з них подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК. За таких обставин, відповідно до\~ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями серії САЕ №691345 від 24.10.2021 року є власником будинку [ADDRESS] (а.с.3), що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав серії СЕІ №842611 від 19.12.2012 року, виданими Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» (а.с.4). Згідно довідки ЛКП «Левандівка» №1147 від 05.07.2021 року (а.с. 5) у вказаному будинку зареєстровано п`ятеро осіб: позивач [PERSON] , її донька [PERSON] , її внучка [PERSON] і відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Також встановлено, що відповідачі з 2013 року у вказаному будинку не проживають, жодних речей відповідачів у спірному житлі немає. Наведене стверджується актами ЛКП «Левандівка» від 26.04.2017 року, 23.10.2017 року, 22.08.2018 року, 05.12.2018 року, 16.05.2019 року, 11.11.2019 року, 04.02.2021 року, 05.07.2021 року та 05.10.2021 року (а.с. 37-45). Суду не надано доказів на спростування повідомлених позивачем обставин того, що відповідачам ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, вони не користуються такими та не приймають участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу. Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України). Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] відсутні за місцем своєї реєстрації на [ADDRESS] \~і не\~проживають в\~цьому житлі\~понад один\~рік,\~в судовому\~засіданні не\~встановлено поважності\~причини їх\~відсутності чи\~наявність домовленості\~між відповідачами\~і власником\~житла щодо\~порядку користування\~будинком,\~тому [PERSON] ,\~ [PERSON] \~слід визнати\~такими,\~що втратили\~право користування\~житлом \~будинком [ADDRESS] . Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати в розмірі 908 грн., від сплати\~якого позивач\~була звільнена, підлягають стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved