Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який в подальшому уточнивши вимоги, просили суд постановити рішення, яким: 1. усунути перешкоди в користуванні житловим будинком №8 по вул. Малоголосквіській, в м. Львові шляхом : - визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №8 по вул. Малоголосківській в м. Львові; - визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №8 по вул. Малоголосківській в м. Львові; - визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №8 по вул. Малоголосківській в м. Львові; - визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №8 по вул. Малоголосківській в м. Львові. 2. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виселити з житлового будинку №8 по вул. Малоголосківській в м. Львові. 3. усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по вул. Малоголосківській, 8 у м. Львові шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування земельною ділянкою площею 0,0789га, кадастровий номер 4610137500:07:001:0099, що знаходиться по вул. Малоголосківській, 8 у м. Львові; 4. зобов'язати [PERSON]. [PERSON]. ЖемелуВолодимира Борисовича, [PERSON] звільнити від будь-якого майна, що їм належить, житловий будинок №8 в складі: 1-1/2,8кв.м. коридор.2/2,8кв.м. кладова, 1-5/15,6кв.м. житлова, 1-6/9,9кв.м. житлова, 1-7/3,4кв.м. коридор, погріб «пг», гараж під літерою «В», що знаходиться в м. Львів по вул. Малоголосківській у м. Львові; 5. зобовязати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звільнити від будь якого майна, що їм належить, земельну ділянку площею 0,0789га, кадастровий номер 4610137500:07:001:0099, що знаходиться по вул. Малоголосківській, 8 у м. Львові. В обґрунтування своїх вимог зазначали по те, що їм, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності з визначеними реальними частками належить житловий будинок №8 по вул. Малоголосківській в м. Львові та земельна ділянки за тією ж адресою площею 0,0789га., кадастровий № 4610137500:07:001:0099. Їй, [PERSON] належить 49/100 ідеальних часток житлового будинку №8 по вул. Малоголосквіській в м. Львові в складі: 1-3/11,2 кв.м. житлова, 1-4/16,4 кв.м. житлова, 1-8/6,5 кв.м. коридор, 1-9/7,1 кв.м. кухня, 1-10/5,4 кв.м. ванна, 1-11/7,6 кв.м. комора, 1-12/2,3 кв.м. коридор, сарай під літерою «Б», сарай під літерою «Д». [PERSON] належить 51/100 ідеальних часток житлового будинку №8 по вул. Малоголосквіській, в м. Львові в складі: 1-1/2,8 кв.м. коридор, 1-2/2,8 кв.м. кладова, 1- 5/15,6 кв.м. житлова, 1-6/9,9 кв.м. житлова, 1-7/3,4 кв.м. коридор, погріб «пг», гараж під літерою «В», літня кухня під літерою «Г». В їх спільному користуванні є: вбиральня під літ «У», огорожа №1, ворота №2, відмостки І, II, IIІ згідно з технічним паспортом. Однак вони не можуть в повній мірі здійснювати право власності на вказане майно, так як ним користуються відповідачі, а також у вказаному будинку зареєстроване їх постійне місце проживання. [PERSON] разом із своєю сімєю та мамою проживають у виділеній їй частині будинку. В іншій частині проживають відповідачі. Вона, [PERSON] разом із членами своєї сімї змушена проживати в нежитловому приміщенні - літній кухні під літерою «Г», оскільки відповідачі не впускають її та членів її сімї до будинку. Крім того відповідачі не утримують будинок в належному стані, не проводять ремонт, як наслідок: дах в аварійному стані, стіни в тріщинах, будинок руйнується. [PERSON] здійснює фізичне насильство над нею, [PERSON], та членів її сімї. Вона, [PERSON] неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою звільнити займане житлове приміщення та не перешкоджати їй та її родині у користуванні своїм майном. Однак жодних відповідей та дій відповідачі не вчинили, продовжують і надалі користуватися їх житлом та їхнім майном, що позбавляє останніх здійснювати право власності на майно в повному обсязі. Вони, [PERSON] та [PERSON], є рідними сестрами, а [PERSON] - їх рідний брат. Зазначене майно раніше належало на праві власності їх батькові - [PERSON]. Відповідачі вселилися до будинку № 8 по вул. Малоголосківській, як члени сімї колишнього власника та проживали разом з ним. Вважають, що відповідачі були членами сім'ї [PERSON] (їх батька та [PERSON]) - власника житлового будинку, і не були членом їх сімї. Тому між ними та відповідачами не припинені сімейні відносини, а дають право колишнім членам сімї власника будинку користуватися займаним приміщенням. Чинне законодавство не передбачає збереження права користування житло за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сімї. Відтак право користування в порядку ч.3 ст.156 Ж України у відповідачів не зберігається. У процесі розгляду справи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON], який в подальшому уточнивши вимоги, просили суд постановити рішення, яким визнати за ними право користування частиною будинковолодіння по вул. Малоголосківській,8 у м. Львові. В обґрунтування своїх вимог зазначали по те, що вони, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з моменту свого народження постійно проживають в будинковолодінні по вул. Малоголосківська, 8 в м. Львові та зареєстровані за цією ж адресо,. Згідно з довідки з місця проживання про склад сімї і прописки він, [PERSON], зареєстрований у зазначеному помешканні з 17.12.1982 року, [PERSON] з 29.12.1987 року, [PERSON] з 29.01.2002 року, [PERSON] з 07.09.2004 року. З дозволу власників будинку № 8 по вулиці Малоголосківська в м. Львові, а саме їхнього батька та діда - [PERSON] та його дружини [PERSON] вони весь час проживали та були зареєстровані за адресою: [INFO] і тому набули права користування житлом у встановленому законом порядку. Після смерті їхнього батька, діда - [PERSON], право власності на частину зазначеного будинковолодіння, в якому вони проживають, перейшло до відповідача. З [PERSON] у них почалися систематичні конфлікти з вимогою звільнити житлове приміщення, в якому вони проживають, а тому вони змушені звернутися до суду. З моменту народження і аж до виникнення спору вони проживали на правах користувачів, а тому права користуватися житловим приміщенням не втратили. Вважають, що вони в установленому законом порядку вселилися в спірне житло, та право користування зазначеною квартирою на підставі ст. 156 ЖК УРСР. Крім того, відповідач після смерті їхнього батька не заперечувала проти їхнього проживання в житловому приміщенні по вул. Малоголосківська, 8 в м. Львові. Таким чином, відповідач до 2012 року ніколи не заперечувала проти їхнього проживання у зазначеному помешканні, не попереджувала про необхідність звільнення будинку, до суду про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом та виселення не зверталися. І лише в 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні частиною будинковолодіння, земельною ділянкою та гаражем. Будь-якого іншого нерухомого майна в них немає. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], їх представник [PERSON] свій позов підтримали повністю, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та просили його задовольнити. У задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] просили відмовити у звязку з їх безпідставністю. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов [PERSON] та [PERSON]Г заперечили. Позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримали, зіславшись на викладені в них обставини. Крім того, позивачі (відповідачі) [PERSON] та [PERSON] були допитані в судовому засіданні як свідки та були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, приведені до присяги. Відповідач [PERSON] додатково пояснив, що з сімєю постійно проживав за адресою спірного будинку, зареєстрований [INFO] з грудня 1982 року. Там народилися його діти. Між ним та його сестрами склався порядок користування будинком. Його сімя утримувала житло, проводила ремонт, сплачувала витрати за надані послуги. Батько сказав йому зробити реконструкцію будинку та збудувати кімнату. Жодного іншого житла в них немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні додатково пояснив, що в будинку №8 по вул. Малоголосківській у м. Львові проживає з народження, з 1985 року та там зареєстрований. Його сімя утримує житло, вони сплачують витрати за надані комунальні послуги. Заслухавши пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON], представника позивачів [PERSON], відповідачів [PERSON] та [PERSON], представника відповідачів [PERSON], показання свідків [PERSON] та [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON]Г підлягає до часткового задоволення, а у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід відмовити з таких підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що власником будинку №8 по вул. Малоголосківська у м. Львові був [PERSON], який помер 21 травня 2005 року. Після його смерті спадщину прийняла [PERSON]. Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] та зареєстрований у вказаному будинку з 17.12.1982 року. [PERSON], його дружина [PERSON], а також їх діти: [PERSON] та [PERSON] були вселені та зареєстровані в спірному будинку за згодою колишнього власника будинку [PERSON] як члени його сімї. Згідно з довідки з місця проживання про склад сімї та прописки, яка видана ЛКП «Під Голоском 410» відповідачі [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку з 29.12.1987року, [PERSON] з 29.01.2002 року, [PERSON] з 07.09.2004 року, [PERSON] з 17.12.1982 року що фактично підтверджує те, що відповідачі не змінювали місця свого проживання, (а.с.5). Відповідно до наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №1631-Ж-Ш від 22.09.2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок на вул. Малоголосківській,8» [PERSON] належить 49/100 ідеальних часток житлового будинку №8 по вул. Малоголосквіській, в м. Львові в складі: 1-3/11,2кв.м. житлова, 1-4/16,4кв.м. житлова, 1-8/6,5кв.м. коридор, 1-9/7,1кв.м. кухня, 1-10/5,4кв.м. ванна, 1-11/7,6кв.м. комора, 1-12/2,3кв.м. коридор, сарай під літерою «Б», сарай під літерою «Д». [PERSON] належить 51/100 ідеальних часток житлового будинку №8 по вул. Малоголосківській, в м. Львові в складі: 1-1/2,8кв.м. коридор, 1-2/2,8кв.м. кладова, 1- 5/15,6 кв.м. житлова, 1-6/9,9кв.м. житлова, 1-7/3,4кв.м. коридор, погріб «пг», гараж під літерою «В», літня кухня під літерою «Г». В спільному користуванні співвласників будинку: вбиральня під літ «У», огорожа №1, ворота №2, відмостки І, II, IIІ. Згідно з відповіді на запит з ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №70 від 23.05.2012 року будинок №8 по вул. Малоголосківській у м. Львові належав [PERSON]. Надалі, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.11.2005 року дане будинковолодіння перейшло у власність (по 1\\2ч.) [PERSON] та [PERSON]. Даний будинок зареєстрований на праві спільної часткової власності за [PERSON] (51/100ч.) [PERSON] (49/100ч.) на підставі свідоцтва про право власності від 22.09.2011 року, виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу від 22.09.2011 року за №1631-Ж-Ш. Згідно даних Реєстру прав власності станом на 23.05.2012 року реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не здійснювалася. Судом встановлено, що після смерті власника будинку [PERSON], відповідачі продовжують проживати у будинку як наймачі житла, несуть витрати на його ремонт і утримання та здійснювали інші обовязкові платежі. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК Української РСР підстави для позбавлення права на житло. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули право користування будинком та, не зважаючи на оформлення [PERSON] та [PERSON] права власності на будинок, не можуть бути позбавлені права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 9, 156, 157 ЖК Української РСР сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сімї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сімї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК Української РСР, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу (виселення осіб, які руйнують чи псують приміщення). [PERSON] та [PERSON] не наведено доказів того, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку і т. і. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках, обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені ст. ст. 156, 157 ЖК Української РСР. Відповідно до довідки ЛКП «Під Голоском 410» відповідачі зареєстровані в житловому будинку за вищевказаною адресою разом з позивачами та їх сім'ями, отже відповідачі на правах членів сімї власника будинку не втратили право користування займаним приміщенням відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Як вбачається з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 0,0789га, кадастровий номер 4610137500:07:001:0099, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Малоголосківська,8, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 8). Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку. Відповідно до ч.2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Разом з тим ст. ст. 119, 120 ЗК України передбачено також випадки набуття права на земельні ділянки в іншому порядку та з інших підстав, ніж визначено ст. 116 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, норми ст. 120 ЗК України у їх сукупності дають підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-2цс15). Відповідно до ст.ст.319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Враховуючи, що позивач є власником земельної ділянки розміром 0,0789га, що знаходиться за адресою: м. Львів. вул. Малоголосківська,8, що підтверджується наявними в справі доказами, а дії відповідачів порушують право власності позивача на дану земельну ділянку, тому позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є обґрунтованими та підставними. Що стосується позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], то такі, на думку суду, з урахуванням зібраних у справі доказів, не підлягають до задоволення, оскільки вони не втратили право користування займаним житловим приміщенням, оскільки в ньому зареєстровані.

Outcome: partial