Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності з [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач), а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,0568, кадастровий номер 7410400000:04:012:0053, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , визнавши право власності по 1/2 їх частині за кожним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 20.07.1958 позивач перебуває у шлюбі з відповідачем. В період їх спільного проживання ними був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Право власності на вказане будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,0568, кадастровий номер 7410400000:04:012:0053, на якій він розташований зареєстроване за відповідачем. На даний час між ними склалися складні відносини, тому позивач просить у судовому порядку визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частину земельної ділянки, на якій він розташований. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.10.2020 справа призначена до судового розгляду на 09.11.2020. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. В позовній заяві позивач не заперечує проти заочного винесення рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив. Заяви про відкладення розгляду справи до суду не подав. Станом на 09.11.2020 відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. З урахуванням приписів ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалою суду від 09.11.2020 постановлено проводити заочний розгляд справи. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статей 10, 12, 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, здійснює судочинство на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Судом встановлено, що 20.07.1958 сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 28.06.1966 (а.с.9). На підставі рішення №499 відділу комунального господарства Ніжинської ради народних депутатів від 10.07.1959 [PERSON] надано дозвіл на будівництво на земельній ділянці [ADDRESS] , яка надана останньому підставі рішення від 05.07.1959 про надання ділянки- виробництва будівельних, санітарно-технічних та спеціальних робіт для будівництва житлового будинку, тамбуру, сараю, вбиральні. Технічна документація затверджена у складі Проекту 181-1 акту відводу земельної ділянки з визначенням строку закінчення робіт (а.с.11). 23.11.2000 затверджено акт № 175 про закінчення будівельних робіт та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння (а.с.12). 23.11.2000 рішенням виконкомом міської ради № 452, [PERSON] дозволено оформити технічну документацію на прибудову тамбуру (а.с.13-14). Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Ніжинською міською радою, №452 від 23.11.2000, житловий будинок розташований в [ADDRESS] , в цілому належить [PERSON] на праві приватної власності та складається з одного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (а.с.15). Згідно копії техпаспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 27.07.2020 Ніжинським міжміським бюро технічної інвентаризації, спірний житловий будинок значиться у власності відповідача та станом на 27.07.2020 його вартість становить 111607 грн. (16-20). Згідно акту від 15.07.1959 на підставі рішення виконавчого комітету міської ради [PERSON] у користування була надана земельна ділянка загальною площею у 600 кв.м., що розташована в [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №859138., [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення Ніжинської міської ради від 28.02.2007, є власником земельної ділянки, площею 0,00568 га, що розташована по [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 7410400000:04:012:0053 (а.с.21). Відповідно до звіту від 15.08.2020 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, оціночна вартість земельної ділянки площею 568 кв.м., кадастровий номер 7410400000:04:012:0053 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 29860,00 грн (а.с.22-40). Відповідно до п.4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до 01.01.2004, то його норми застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. При поділі майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Враховуючи, що на час оформлення права власності на житловий будинок -17.10.2001, майнові відносини, що виникали між подружжям регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю України, який діяв до 01.01.2004, до спірних відносин з поділу вказаного майна подружжя слід застосовувати Кодекс про шлюб та сім`ю України (далі КЗпШС). Відповідно до ст.22 КЗпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.28 КЗпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. За змістом ст.29 КЗпШС, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Шлюб між сторонами був украдений у 1958 році і за період шлюбу відповідно до рішення №499 відділу комунального господарства Ніжинської ради народних депутатів від 10.07.1959 [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці [ADDRESS] і на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23.11.2000 Ніжинська міська рада визнала за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Тобто вказаний будинок побудовано в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] .. Також в період шлюбу відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 15.07.1959, [PERSON] у користування була надана земельна ділянка загальною площею у 600 кв.м., що розташована в [ADDRESS] , право власності на яку [PERSON] отримав 28.02.2007. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України) (що діяв станом на 2007 рік), майно набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ ведення\~домашнього господарства,\~догляд за\~дітьми,\~ хвороба\~ тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.61 СК України, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За положенням ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми\~закону свідчать\~про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також підтверджена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №372/504/17. Суд встановив, що спірні об`єкти нерухомості набуті відповідачем за час шлюбу з позивачкою, заперечень щодо належності даного майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя з боку відповідача не надійшло, судове рішення про визнання житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю відповідача відсутні. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи наведене, суд вважає, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0568 га є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим, суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0568, кадастровий номер 7410400000:04:012:0053, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved