Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON] 11.01.2017 року звернулася до суду з вказаним позовом. Мотивувала тим, що з 2005 року по 2008 рік перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12.05.2008 року шлюб було розірвано. Дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків: вихованням сина не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2007 року з нього на її (позивача) користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, але відповідач ухиляється від їх сплати, постійно переховується, змінює місце проживання та роботи, на виклики служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради не з'являється. Вона (позивач) з 02 червня 2012 року перебуває у шлюбних відносинах із [PERSON], який відповідально ставиться до виховання її сина, матеріально забезпечує, дбає про його фізичний та духовний розвиток. [PERSON] називає його батьком. На підставі зазначеного, позивач прохає позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач не з'явилася . Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Прохала позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Соколова А.В., в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяви про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечень не має, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON]. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.ст.164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження, є [PERSON] - відповідач у справі, матір'ю - [PERSON] - позивач у справі. Сторони з 2005 року по 2008 рік перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12.05.2008 року шлюб було розірвано. З 02 червня 2012 року [PERSON] перебуває у шлюбних відносинах із [PERSON], в даний час проживає в м. Кременчук Полтавської області. Дитина сторін - [PERSON], в даний час є учнем Кременчуцької спеціалізованої школи-інтернату № 21 з поглибленим вивченням предметів, характеризується добре. В характеристиці зі школи зазначено, що мати цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до його виховання в сім'ї, надає всебічну допомогу класному керівнику, регулярно відвідує школу. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2007 року з [PERSON] на користь [PERSON]. стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, постійно переховується, змінює місце проживання та роботи, на виклики служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради не з'являється. Згідно розрахунку Глобинського районного відділу ДВС від 07.11.2016 року № 5486 [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 65858,93 грн.. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, як орган опіки та піклування, надав суду висновок № 39 від 23.01.2017 року про те, що [PERSON] заслуговує позбавлення батьківських прав, оскільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання малолітньої дитини. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх стан здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 789-XII від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських права є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне викання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.20076 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров»ю чи розвитку дитини. За змістом ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав батьків є: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Саме на такі обставини посилається позивач, обґрунтовуючи позов. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи по позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах; чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи характер поведінки відповідача, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні дитини, а тому, суд вважає за необхідне позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердила, що сплатила судовий збір в сумі 640 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved