Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] 29. 07. 2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з 14 березня 2009 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Однак з травня 2016 року сторони разом не проживають. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів доходу (заробітку) громадян, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що він також надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Дитина періодично проживає в нього та в його матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства: В судовому засіданні встановлено, що з 14 березня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] Згідно свідоцтва про народження дитини [NUMBER], [PERSON] являється її батьком. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачем до суду та до повноліття дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, кожний з них має молодий вік та не обмежений у працездатності. Інших аліментних зобов'язань відповідач не має, а тому визначений розмір стягуваних з нього аліментів є мінімальним для потреб дитини, до того ж не перевищує мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved