Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним заповіт, укладений 04 жовтня 2012 року [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]. До початку розгляду судом справи по суті [PERSON] заявила зустрічний позов, в якому просила усунути [PERSON], [PERSON], [PERSON] від права спадкування після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO]. В судових засіданнях позивач [PERSON] і представник позивачів адвокат [PERSON] підтримали первісний позов і заперечували проти задоволення зустрічного позову, та пояснили, що [INFO] помер [PERSON]. За два дні до смерті [PERSON] уклав заповіт, яким заповів належну йому квартиру [PERSON] Вважають, що на час складення заповіту [PERSON] тривалий час хворів, внаслідок чого не міг розуміти значення своїх дій, а зміст заповіту не відповідає його волевиявленню. Також пояснили, що позивачам про хворобу і смерть [PERSON] стало відомо тільки 08 жовтня 2012 року від брата померлого, у зв'язку з чим вони не могли ухилятися від надання допомоги спадкодавцеві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову та пояснила, що з 1997 року вона проживала разом з померлим [PERSON], та крім того, перебувала з ним у шлюбі з 2007 року. У липні 2012 року [PERSON] почав хворіти, та [INFO] - помер. За час хвороби [PERSON], вона весь час піклувалась про нього у лікарні, привозила їжу та необхідні речі, а також оплачувала лікування, у зв'язку з чим була вимушена позичати та брати у кредит грошові кошти. Безпосередньо відповідачів вона не просила матеріально допомогти. Крім того зазначила, що приблизно 03 жовтня 2012 року [PERSON] попросив її привезти до лікарні нотаріуса. [PERSON] намагалась переконати [PERSON], що в цьому не має необхідності, та він скоро одужає, але виконала його побажання. Перед цим вона підійшла до головного лікаря, та отримала його згоду на візит нотаріуса. Представник відповідача - адвокат [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що заповіт був укладений з дотриманням процедури, відповідав волевиявленню [PERSON], який усвідомлював свій стан, та хотів заповісти належну йому квартиру своїй дружині, яка піклувалась за ним та підтримувала його в той час, коли він потребував допомоги. В судовому засіданні третя особа приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що до неї звернулась [PERSON] для укладення заповіту її чоловіком. Вона пішла до реанімації лікарні, та після того, як [PERSON] дали дозвіл лікарі, почала спілкуватись з [PERSON] При укладенні заповіту, вона один на один спілкувалась з [PERSON], перевіривши, наскільки він усвідомлює значення своїх дій. [PERSON] був слабким, відповідав повільно, але був адекватний та розумів усе, що відбувалося. Зміст заповіту вона записувала зі слів [PERSON] Вже складений заповіт [PERSON] прочитав, та після цього власноручно написав текст у заповіті, а також розписався. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до повторної копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5, 85а зв.), [PERSON] помер [INFO]. Як вбачається з витребуваної судом (а.с.34, 45) медичної картки №2890 стаціонарного хворого, та матеріалів справи (а.с.28, 53, 54) перед смертю [PERSON] тривалий час хворів та знаходився на лікуванні. 04 жовтня 2012 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчила заповіт (а.с.57), за яким [PERSON], на випадок його смерті дав розпорядження квартиру [ADDRESS] заповісти [PERSON], [INFO]. При цьому, [PERSON] заповів майно своїй дружині (а.с.55), а не іншим родичам (а.с.6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14). Як вбачається з акту №445 первинної посмертної судово-психіатричної експертизи від 23 липня 2013 року (а.с.110-115) експертна комісія дійшла до висновку, що [PERSON], станом на 04 жовтня 2012 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астеноадинамічного синдрому внаслідок ендогенної інтоксикації викликаної абдомінальним сепсисом, у зв'язку з чим не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. На необхідність належної оцінки висновку експерта в сукупності з іншими доказами у справі для встановлення абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними також вказується в: п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», листах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» № 10-1390/0/4-12 від 27 вересня 2012 року (п.1), «Про зобов'язання, що виникають із договорів та інших правочинів» № 648/0/4-12 від 15 травня 2012 року (п.1). Вказаний висновок суд сприймає критично, з урахуванням інших досліджених судом доказів. Так в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що вона у складі комісії проводила посмертну судово-психіатричну експертизу [PERSON] При цьому, експертиза була проведена за письмовими матеріалами, наданими судом. Прослухати пояснення свідків при проведенні експертизи не вдалось з технічних причин. Рішення комісії щодо висновку було безспірним, оскільки у зв'язку із станом померлого за медичними документами - наявність бактеріального сепсису, астеноадинамічного синдрому у вираженій стадії (понижена як фізична так і розумова рухомість), у нього спостерігалась підвищена внушаємість, у зв'язку з чим він розумів оточуюче, але не критично до всього відносився і не в повному обсязі усвідомлював наслідки своїх дії. Однак, в судовому засіданні третя особа приватний нотаріус [PERSON] поясняла, що перед укладенням заповіту вона один на один спілкувалась з [PERSON], при цьому перевіривши, наскільки він усвідомлює значення своїх дій. [PERSON] був слабким, та дійсно розмовляв повільно, але адекватно відповідав на запитання, та розумів усе, що відбувалося. Крім того, зміст заповіту нотаріус записувала зі слів [PERSON], а складений заповіт [PERSON] прочитав, після цього власноручно написав текст у заповіті, та розписався. Також ставлять під сумнів правильність висновку експерту і пояснення свідків у справі, які підтвердили, що [PERSON] усвідомлював значення своїх дії, та керував ними відповідно до свого внутрішнього волевиявлення. Так в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він товаришував з померлим [PERSON] з 1996 року. Влітку 2012 року, він кілька разів відвідував [PERSON] у лікарні, при цьому останній був адекватний, усвідомлював свій стан та розповідав, що хоче залишити квартиру [PERSON] Також йому не відомо, щоб брат та мати [PERSON] надавали останньому допомогу, коли той лікувався. Свідок [PERSON] пояснив, що він син відповідача [PERSON] У 1996 році його мати познайомилась з [PERSON], та через деякий час почала проживати разом з ним. У померлого та його матері були дуже гарні стосунки. Коли [PERSON] почав хворіти, свідок його відвідував 3-4 рази. Останній раз - за кілька днів до смерті. При цьому [PERSON] був адекватний, та усвідомлював все, що відбувалось. Казав, що хоче заповісти квартиру [PERSON] Під час лікування [PERSON], його забезпечувала [PERSON], для чого їй навіть прийшлось брати кредити. Він також давав грошові кошти, та знає що брат померлого дав близько 400 гривень. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є громадянською дружиною [PERSON] У 2012 році вона відвідувала [PERSON] у лікарні та спілкувалась з ним. Останній раз - у вересні, коли [PERSON] був у реанімації. При цьому [PERSON] весь час був при здоровому глузді, та усе сприймав адекватно. Лікування [PERSON] оплачувала [PERSON], яка для цього брала кредити. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що родичі померлого матеріально їй не допомагали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він тривалий час товаришував з [PERSON], та останній раз спілкувався з ним на початку літа 2012 року. Також йому відомо, що [PERSON] оплачувала лікування [PERSON], та для цього брала кредити. Пам'ятає, що у 2008-2009 році [PERSON] розповідав про конфлікт із дітьми та [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною брата померлого [PERSON] Про хворобу [PERSON] вони з чоловіком дізнались від [PERSON], та висилали їй гроші для лікування. Також пояснила, що про хворобу і смерть [PERSON] вона повідомила [PERSON] 08 жовтня 2012 року. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює лікарем-анастезіологом (реаніматологом) 9ї міської лікарні. У період часу з серпня 2011 року по вересень 2012 року вона була лікарем-інтерном вказаної лікарні, але хворого [PERSON] пригадати не може. Пояснила, що на той час вона займалась також заповненням медичної документації під наглядом ординатора. Свідок [PERSON] пояснив, що тривалий час він товаришував з [PERSON] На початку серпня 2012 року він відвідував [PERSON] у 9 лікарні. В той час [PERSON] був веселий, шуткував, але переживав що прийдеться «влазити у борги». Крім того [PERSON] розпитував свідка про те, як правильно скласти заповіт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в нього були приятельські стосунки з [PERSON], якого він у серпні і у вересні 2012 року відвідував в лікарні. При цьому [PERSON] вів себе адекватно, порушень пам'яті та нервових розладів не виявляв, розпитував світка про те, як скласти заповіт, оскільки переживав про те, щоб його квартира залишилась [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Крім того, за ч.1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч.ч.1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Зважаючи на викладене, оцінюючи в сукупності вивчені докази - акт №445 первинної посмертної судово-психіатричної експертизи від 23 липня 2013 року, який не в повному обсязі відповідає поясненням в судовому засіданні експерта [PERSON], та суперечить поясненням нотаріуса [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку - що, незважаючи на стан здоров'я, [PERSON] усвідомлював значення своїх дій, та при написанні заповіту керував ними відповідно до свого внутрішнього волевиявлення. Суд не розцінює дії [PERSON] щодо розпорядження заповісти належне йому майно дружині [PERSON], яка більше як 15 років проживала з ним, допомагала і піклувалась про нього у скрутний для [PERSON] період життя, - такими, що суперечать його волевиявленню, яке він, згідно поясненням свідків, багаторазово висловлював весь час своєї хвороби, а також внутрішній волі і моральним засадам суспільства. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для визнання недійсним заповіту складеного [PERSON] 04 жовтня 2012 року. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого зустрічного позову. Так, відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. При цьому, як встановлено з пояснень сторін, і з пояснень свідків, - ні [PERSON], ні [PERSON] не звертались за допомогою до позивачів за первісним позовом, та про хворобу і смерть [PERSON], його колишня дружина [PERSON] дізналась тільки 08 жовтня 2012 року від дружини брата померлого - [PERSON]. Суду також не підтверджено факту звернення за допомогою до дітей померлого - [PERSON] і [PERSON], які проживають в Россійській Федерації, чи до матері померлого - [PERSON], [INFO], та відповідно - фактів ухилення цих осіб від надання допомоги [PERSON] Таким чином, правових підстав для задоволення зустрічного позову судом також не встановлено.

Outcome: dismissed