Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом, в якому просили усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення позивачів та виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що їм на підставі власності належить ? частина житлового будинку № 1/22 по вул. Закарпатська/Саперна в м. Запоріжжі. Інша ? частина зазначеного будинку належить третій особі [PERSON] Позивачі позбавлені права користуватися своєю власністю у звязку з тим, що у їх частині будинку мешкає колишня дружина їх брата [PERSON], яка відмовляється звільняти приміщення. У звязку з чим вони змушені звернутися за захистом своїх законних прав до суду. У судове засідання позивач [PERSON], [PERSON] не зявилися, про дату, час, та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірили представляти [PERSON], яка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі на підставах, викладених в позові. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Третя особа: Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішені справи покладається на розсуд суду. У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення за згодою представника позивача та на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звук о- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 4-216, виданого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 18.02.2015р.. право власності на 1/3 будинку № 1/22 по вул. Закарпатська/Саперна в м. Запоріжжі успадковане [PERSON](а.с.6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 4-328, виданого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 28.02.2015р., право власності на 1/6 будинку № 1/22 по вул. Закарпатська/Саперна в м. Запоріжжі успадковане [PERSON](а.с.8). Відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.02.2015р. [PERSON] належить на праві власності 1/3 частина житлового будинку №1/22 по вул. Закарпатська/Саперна в м. Запоріжжі. 1/6 частина зазначеного будинку належить позивачу [PERSON], відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2015 р. (а.с. 7,9). Інша ? частина житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2008 р., зареєстрованого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим №4369, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10-12). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 ЖК України житлові будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно практики Верховного Суду України (висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6- 55662св10), право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Відповідно до довідки Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області від 03.07.2015 року [PERSON] зареєстрована у спірному будинку (а.с.64), а також судом встановлено, що остання вселилася у спірне приміщення як член сімї (невістка) за згодою колишнього власника домоволодіння [PERSON] і на даний час проживає в [INFO]/Саперна в м. Запоріжжі. 18.03.2014 року [PERSON] померла. На письмове звернення з проханням надати позивачам ключі від будинку та звільнити будинок відповідачка не відреагувала (а.с. 16). З матеріалів справи вбачається, що позивачі у будинку зареєстровані, але не проживають, оскільки відповідач перешкоджає позивачам користуватись своєю власністю. Дії відповідача створюють позивачам, як власникам, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення до будинку та виселення без надання іншого житлового приміщення підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved