Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення. В позові вказала, що є власником житлового будинку №17, розташованого по вул. Дружби (колишня Жовтнева) в с. Войниха Лубенського району Полтавської області. Маючи намір продати вказаний будинок, зясувалося, що в ньому зареєстрований [PERSON], [INFO], який з самого народження не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в будинку немає. На даний час будь-яких усних чи письмових домовленостей між нею та відповідачам стосовно його реєстрації та проживання у її будинку не існує. Відповідач не є членом її сімї та не являється наймачем за договором найму житла. На її усні прохання щодо добровільного зняття з реєстрації [PERSON] ніяким чином не відреагував. Тож у позасудовому порядку вирішити питання про його зняття з реєстрації немає можливості. Позивач стверджує, що факт реєстрації відповідача у належному їй житловому будинку перешкоджає їй як власнику на власний розсуд розпоряджатися власним нерухомим майном, у тому числі здійснити його відчуження, а тому на підставі вищевикладеного, прохає суд визнати громадянина України [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком №17, що розташований за адресою с. Войниха, вул. Дружби, Лубенського району Полтавської області. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.19,42). Відповідно до ст. 224 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що представники позивача проти заочного розгляду справи не заперечують. Залучені до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, згідно ухвали суду від 06.06.2017 року Перша лубенська державна нотаріальна контора та територіальна громада в особі Засульської сільської ради Полтавської області, направили до суду письмові заяви про розгляд справи без участі їх представників, по суті позову покладаються на розсуд суду (а.с.46,47). Залучений до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, згідно вищевказаної ухвали [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.43). Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників позивача, покази свідків, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до положень ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.06.2000 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.2015 року з внесенням вказаної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить житловий будинок №17 по вул. Дружби (колишня Жовтнева) в с. Войниха Лубенського району Полтавської області, що підтверджується їх копіями (а.с.5,6). Відповідно до довідки виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області за вищевказаною адресою в домогосподарстві, власником якого є [PERSON] зареєстровані остання та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до копії акта обстеження факту проживання виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 27.02.2017 року інших осіб, які б проживали із власницею будинку [PERSON], а також речей (майна) належних цим особам не виявлено (а.с.9). Позивач [PERSON] 15.03.2017 року зверталася до відповідача з письмовою вимогою знятися з реєстрації у належному їй вищевказаному житловому будинку в пятнадцятиденний термін (а.с.8), однак дана вимога залишилася без належного реагування. Представники позивача стверджують, що з цих підстав позивач не може як власник, на власний розсуд розпоряджатися належним їй нерухомим майном у тому числі здійснити його відчуження. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є онукою позивача [PERSON] та майже кожного дня відвідує свою бабусю. Відповідач [PERSON] є онуком чоловіка [PERSON] від другого шлюбу, який на даний час помер. За останні 10 років [PERSON] вона бачила в будинку належному бабусі лише два рази при переїзді та на дні народженні його діда. Їй відомо, що відповідач фактично проживає в [INFO] разом зі своїми батьками. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду показала, що є невісткою позивача [PERSON] та їй відомо, що [PERSON] ніколи не проживав в належному її свекрусі будинку. Остання навіть не знала, що він там зареєстрований. Дізналася лише після того, як на її адресу надійшло запрошення [PERSON] для участі у виборах. Вищевказані факти в своїй сукупності свідчать, про те, що відповідач [PERSON] ніколи не проживав в будинку належному позивачу, не користується даним житлом, не зявляється в ньому, не несе жодних витрат по його утриманню, але добровільно знятися з реєстрації в ньому не бажає, фактично проживає за іншою адресою, де і отримує кореспонденцію в тому числі судову (а.с.19,42). Відповідач [PERSON] хоча в жодне з судових засідань не зявився, але звертався до суду з заявою з якої вбачається, що між його батьком [PERSON] та позивачем мається спір щодо заповіту [PERSON], який являвся чоловіком позивача та одночасно його дідом та батьком [PERSON] (а.с.20-28). Разом з тим, з наданих суду копії судових рішень вбачається, що вказані спірні правовідносини не стосуються житлового будинку, який розташований за адресою с. Войниха, вул. Дружби, 17, Лубенського району Полтавської області. Таким чином позов [PERSON] до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим будинком підлягає задоволенню. Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень (а.с.1). Дані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved