Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

[PERSON] вернулася до суду із указаною заявою, яку мотивувала тим, що [INFO] у віці 87 років помер її батько [PERSON] , [INFO] , у с.Оріхове, Антрацитівського району, Луганської області. Вказана територія не контролюється державними органами влади України. Документами, що підтверджує факт смерті батька заявниці є довідка про смерть , лікарське свідоцтво про смерть, виданих установою медичного закладу та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 03.06.2019 року Виконавчим комітетом Дубівської селищної ради міста Антрацита. Заявниця зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану її не вдалося, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». За указаних обставин заявниця просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження: с.Оріхове, Антрацитівського району, Луганської області, який помер [INFO] в с.Оріхове, м.Антрацит, Луганської області у віці 87 років. У судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала, вказавши, що її батько [PERSON] помер у с.Оріхове м.Антрацит Луганської області, вона була на похованні, однак не має можливості отримати свідоцтво про смерть батька у відділі реєстрації актів цивільного стану та скористатись правом на отримання допомоги на поховання батька. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує (а.с.14). Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що заявниця [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , а фактично проживає по [ADDRESS] , як внутрішньо переміщена особа (а.с.4,9). Свідоцтвом про народження заявниці та свідоцтвом про укладення шлюбу підтверджено факт родинних відносин між заявницею та її батьком [PERSON] (а.с.5). На підтвердження факту смерті [INFO] [PERSON] в с.Оріхове, м.Антрацит, Луганської області, заявниця надала свідоцтво про смерть [PERSON] , виданого так званим «Виконавчим комітетом Дубовської селищної ради міста Антрацит Луганської Народної Республіки» серії [NUMBER] від 03.06.2019 (а.с.6), лікарське свідоцтво про смерть № 16 від 03.06.2019 та довідку про причину смерті, виданої лікарняним закладом, розташованим на території так званої «Луганської Народної Республіки» (а.с.7), за змістом яких вбачається, що причинами смерті особи (батька заявниці) є хронічна серцева недостатність ІІІ ст., атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця. Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частиною 1 статті 18 указаного Закону передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з переліком, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення №1085-р від 07.11.2014 року с. Оріхове м, Антрацит Луганської області входить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно із статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків. Проте, Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» і «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Ураховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне як виняток взяти до уваги документи про смерть особи, видані на окупованій території України, і оцінити їх разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, оскільки можливість збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженою, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав заявника. З огляду на викладене, ураховуючи пояснення заявниці, досліджені під час судового розгляду докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для установлення факту смерті на тимчасово окупованій території [PERSON] , оскільки законом не передбачено іншого порядку установлення цього факту. На підставі частини 4 ст.317 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved