overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2014 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається, що згідно до виконавчого листа Алчевського міського суду від 9 листопада 2007 року він сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу. 19 вересня 2008 року він повторно уклав шлюб з [PERSON], від якого у них [INFO] народився син [PERSON]. Також у його дружини є донька [PERSON], [INFO], яку він також утримує. У березні 2013 року його було звільнено з роботи та до теперішнього часу він не працює, тому просить зменшити розмір стягнутих з нього аліментів на користь відповідачки до 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, оскільки її колишній чоловік бажає поставити в нерівні матеріальні умови сина [PERSON]. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. Відповідно до виконавчого листа, виданого Алчевським міським судом Луганської області 9 листопада 2007 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно. Позивач 19 вересня 2008 року одружився вдруге з [PERSON], а [INFO] в них народився син [PERSON]. [PERSON] 26 березня 2013 року звільнено з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників, а наказом від 23 липня 2013 року його знято з обліку з Сєверодонецького міського центру зайнятості. З урахуванням викладених обставин, матеріального та сімейного стану сторін, суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) позивача, що буде відповідати справедливому розподілу коштів на утримання синів [PERSON] і [PERSON]. Суд не може врахувати доводи позивача як підставу зменшення розміру аліментів до 1/8 частини його доходів наявність у його дружини дитини від першого шлюбу, яку він утримує, оскільки у неї є батько і питання утримання дитини має вирішуватися між її батьками.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2015 року пред'явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 липня 1994 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через розбіжності у характерах та ігнорування її, позивача, як особистості, а також відсутність спільних інтересів і почуттів призвели до постійних сварок та непорозумінь. Крім того, відповідач неодноразово їй зраджував і протягом року він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Від шлюбу вони не мають неповнолітніх дітей, однак відповідач відмовляється прибути в органи ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] - [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 21 липня 1994 року (а.с. 3). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] у квітні 2014 року припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть і не мають наміру відновлювати подружні відносини. При таких обставинах суд вважає, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2016 року пред'явив позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 червня 1992 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, між ними постійно виникали сварки, скандали через несумісність характерів та розходження поглядів на життя, що в результаті привело до того, що вони щоразу віддалялися одне від одного, як подружжя, стосунки між ними мали конфліктний характер, що відповідно випливало на його моральний спокій та спокій у сім'ї, поведінка відповідача в сім'ї не тільки ображала його, а й принижувала, всі зауваження з приводу їхнього сімейного життя ігнорувалися відповідачем. Вичерпавши всі засоби для створення нормальних сімейних відносин, він, позивач, у 1994 році перейшов жити до своїх батьків і з цього часу, більше двадцяти років, вони проживають окремо і не підтримують жодних стосунків. Від шлюбу дітей у них немає, однак відповідач відмовляється прибути в органи ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання своїх позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явилася, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, а тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 19 червня 1992 року (а.с. 4). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із показань позивача, допитаного як свідка, вбачається, сторони восени 1994 року припинили подружні відносини разом не проживають та спільного господарства не ведуть, унаслідок того, що між ними виникали скандали та сварки на побутовому ґрунті через несумісність характерів та розходження поглядів на життя. Від шлюбу у них дітей немає. Ураховуючи наведене, а саме те, що фактичні взаємини подружжя свідчать про обґрунтованість позову, оскільки сторони проживають окремо понад 20 років, від цього шлюбу дітей у них немає, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2016 року пред'явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання котрого відповідач матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість, оскільки він працює на тимчасових роботах, аліментів нікому не сплачує, стягнень за виконавчими листами з відповідача не проводиться, в другому шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків не має. Під час судового розгляду [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав. Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про народження, рішення та довідки відомо, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], котрий проживає з позивачем (а. с. 3, 4, 6). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1 167,00 грн. Згідно ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ураховуючи наведені обставини, є підстави для присудження аліментів на дитину в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наслідки визнання позову сторонам роз'яснено. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON], 19 лютого 2018 року, звернувся\~ до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачкою , вказавши, що з [PERSON] перебувають у шлюбі з 17 квітня 1993 року. Від шлюбу з відповідачкою\~дітей не мають . В обгрунтування позову позивач\~ зазначив, шо шлюбне життя з відповідачкою\~ було припинене\~ ще в 1997 році, через\~ втрату почуття взаємної любові та поваги, відсутність взаєморозуміння, наявність різних поглядів на шлюб та сім»ю\~. Оскільки примирення неможливе , просив\~шлюб між ним та відповідачкою\~розірвати\~ . В судове засідання\~ позивач\~ надав\~заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав\~ на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена\~\~ про час та місце слухання справи, до судового засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила\~ , відзив на позов не надала ,\~ в зв»язку з чим на підставі ч.2 ст.\~ 223, ч.1 ст. 280\~ ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача\~ на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд,\~дослідивши матеріали справи ,\~ приходить до висновку\~ про\~ задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 17 квітня 1997 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Дітей від шлюбу не мають. Відповідно до ч.1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до\~ст.109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Як вбачається з пояснень, викладених позивачем в позовній заяві, він не бажає більше підтримувати шлюбні стосунки із [PERSON] вважає, що сім'я розпалась остаточно, на примирення\~ не згоден. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам\~ сторін в розумінні ст. 112 СК України,\~ тому позов підлягає задоволенню. Спору про\~ розподіл майна суду не заявлено. На підставі\~ ст. ст. 105, 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2018 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що її батько [PERSON] помер [INFO] на тимчасово окупованій території в смт. Фащівка Перевальського району Луганської області, причина смерті - дифузний кардіосклероз. Антрацитівський МРВ ДРАЦС відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть батька на підставі видачі медичного документу про смерть невстановленої форми на непідконтрольній українській владі території, тому з метою оформлення спадщини просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явилася, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутністю, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явилася, у заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутністю, заперечень проти вимог не має. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] (а.с. 10) є донькою громадянина України [PERSON], [INFO], який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-9). Згідно довідки про причину смерті №12 від 04 березня 2016 року, виданої «Державною установою «Перевальська центральна районна багатопрофільна лікарня «Фащівська амбулаторія» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 11), [PERSON] помер [INFO] віці 70 років, причина смерті - дифузний кардіосклероз. Факт смерті [PERSON] у смт. Фащівка Перевальського району Луганської області підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим «Виконкомом Фащівської селищної ради Перевальського району (а.с. 13), що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Антрацитівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції відмовив [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі медичного документу про смерть невстановленої форми на непідконтрольній українській владі території (а.с. 11). У даному випадку заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Згідно приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2019 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 17 грудня 2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинені з 2017 року у зв`язку з побутовими проблемами. Спору про поділ майна не має. Діти залишаються проживати з нею. Вважає збереження сім`ї неможливим, тому просить розірвати шлюб, залишивши прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, у заяві на ім`я суду просить розглянути справу за її відсутністю, позов підтримує. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, у заяві на ім`я суду просить розглянути справу за його відсутністю, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. Сторони з 17 грудня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4), від якого мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8) та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Подружні стосунки між сторонами припинені з 2017 року у зв`язку з побутовими проблемами. Спору про поділ майна не заявлено. Малолітні діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з позивачем. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Наданий сторонам строк для примирення позитивного результату не дав, відповідач позов визнав, тому суд вважає, що сім`я розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати, залишивши позивачу прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] 19 лютого 2019 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 17 серпня 2013 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З січня 2017 року вони припинили шлюбні відносини у зв`язку з втратою почуття любові та взаємоповаги один до одного. З того часу вони спільного господарства не ведуть. Вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Спору про поділ майна немає. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Тому просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у заяві на ім`я суду просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно оголошеннями на сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутністю суду не надав. Тому суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутністю сторін заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 цього Кодексу у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи ци в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. Сторони з 17 серпня 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 5), від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). З січня 2017 року вони припинили шлюбні відносини у зв`язку з втратою почуття любові та взаємоповаги один до одного. Сторони спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна не заявлено. Дитина залишається проживати з позивачем. Отже суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливо, сім`я розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

[PERSON] 19 серпня 2014 року звернулась до суду з названою заявою, в якій вказала, що її син [PERSON], [INFO] рішенням Володарського районного суду Київської області від 18 серпня 2008 року визнаний недієздатним та його опікуном призначено [PERSON]. Заявник просить суд звільнити її від повноважень опікуна над [PERSON], [INFO]. Заявник подала до суду заяву, в якій зазначила, що вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Представник заінтересованої особи ради опіки та піклування Володарської селищної ради Київської області подав до суду клопотання, в якому зазначив, що вимоги заяви визнає та просив суд розглядати справу без його участі. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. По справі встановлено, що [INFO], відповідно до рішення Володарського районного суду Київської області від 18 серпня 2008 року [PERSON], [INFO] було визнано недієздатним та опікуном призначено [PERSON]. [PERSON] зазначила, що тяжко хворіє та потребує лікування, в зв'язку з чим не має можливості бути опікуном над сином [PERSON]. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 75 ЦК України, суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для звільнення [PERSON] від повноважень опікуна над [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved