Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення боргу за розпискою, в обґрунтування якого вказує, що 11 травня 2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, у формі розписки. Відповідно до розписки Позивач передав Відповідачу грошову позику в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) гривень на розвиток власного бізнесу (відкриття пунктів з прийому вторинної сировини в Житомирському районі та області) із кінцевим строком повернення до 11 липня 2017 року. Розписка написана та підписана власноруч Відповідачем у присутності Позивача. Грошові кошти у розмірі 20000 (двадцяти тисяч) гривень були передані Позивачем у момент підписання розписки Відповідачем. Строк повернення у розписці чітко визначений до 11 липня 2017 року. Позивач неодноразово звертався до позичальника з проханням повернути грошові кошти частинами або повністю, пропонував закрити борг за рахунок передачі вторинної сировини, навідувався до нього особисто додому. Позичальник спочатку обіцяв все повернути вчасно, а наразі просто не бере телефон та не виходить на зв'язок. В строк визначений розпискою Відповідач грошові кошти не повернув. В звязку з чим просить стягнути з Відповідача на його корись борг в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень. В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України. Про причини неявки суду Відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його\~ відсутності не надавав, а тому суд визнає причини неявки [PERSON] неповажними. Згідно повідомлення УДМС України в Житомирській області від 25 липня 2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Позивач не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає\~стаття 12 ЦПК України, та у відповідності з частиною першою\~статті 81 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 травня 2017 року [PERSON] дав [PERSON] у борг 20000 (двадцять тисяч) гривень та зобовязувався їх повернути в строк до 11 липня 2017 року, про що склав боргову розписку. В строк, визначений розпискою Відповідач грошові кошти не повернув. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що оригінали боргових документів (розписка) перебуває у Позивача, так як, відповідно до частини третьої статті 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). У розписках зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідачка зобов'язується повернути позивачу, та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписки свідчать про його укладення відповідно до вимог\~статті 1046 ЦК України. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, видана Відповідачем Позивачеві розписка у розумінні Цивільного кодексу є договором позики. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, зазначено, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13. \~\~\~\~ Відповідно до положень\~статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою\~статті 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до умов розписки Відповідач зобов'язався повернути борг у строк до 11 липня 2017 року, але свої зобов'язання не виконав. Відмова Відповідача виконати свої зобов'язання за договором позики та повернути позику добровільно змушує Позивача звернутися до суду з позовом про примусове стягнення суми боргу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги(ст. 527 ЦК України). Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі N 6-24цс12). Оскільки на день розгляду справи у суді борг позивачу Відповідачем не повернутий, він підлягає стягненню з останнього у судовому порядку. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 14\~постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній часині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. \~\~\~\~ Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача суму боргу за договором позики в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) гривень, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої\~статті 133 ЦПК України\~- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до квитанцій № 0.0.803955576.1 від 12 липня 2017 року [PERSON] за подання позовної заяви сплачено 640 гривень судового збору. Відповідно до частини першої \~статті 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь Позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved