Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] 08\~червня 2021 звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просив: визнати останніх такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи свою заяву тим, що він є власником квартири. Відповідачі не проживають за вказаною адресою багато років, в добровільному порядку не бажають знятися з реєстраційного обліку. Зазначив, що як власник вказаної квартири він не може повноцінно користуватися, володіти, розпоряджатися, належною йому квартирою, тому вимушений звернутися з цим позовом до суду для захисту своїх прав в користуванні, розпорядженні та володінні майном. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання. В судовому засіданні представниця позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Просила їх задовольнити. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань від них на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Симоненко О. до суду не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, рішення просила прийняти згідно чинного законодавства. В якості свідків було допитано [PERSON] та [PERSON] , які кожен окремо зазначили суду, що: [PERSON] мешкає в Італії та є громадянином цієї держави вже років сім; [PERSON] мешкає в Росії та має власне житло в якому зареєстрований разом із дружиною та доньками, і наміру повертатися до України вони не мають. Через канцелярію суду свідок [PERSON] надала письмові пояснення відповідно до яких повідомила суд, що проживає в будинку [ADDRESS] з 1991 року. В квартирі [ADDRESS] останні п`ять років, оскільки власник квартири переїхав до міста Києва. Відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] вона не бачила більше десяти років, зі слів власника вони виїхали мешкати за кордон. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог\~статті 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку\~статті 280\~ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 29.09.2012 року ПРИВАТНИМ НОТАРІУСОМ КРИВОРІЗЬКОГО МІСЬКОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ Мазепою Н.М., зареєстрованого в реєстрі № 2261 (а.с.7). Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , 10 жовтня 2012 року зареєстровано в КП ДОР «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» за номером запису 130 в книзі 217 П-130 на [PERSON] , підстава виникнення права власності договір дарування від 29.09.2012 року, форма власності: приватна, частка: 1/1 (а.с. 8) Відповідно до довідки № 6946 від 18.05.2021 року, виданою ВИКОНАВЧИМ КОМІТЕТОМ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ КРИВИЙ РАДИ ВІДДІЛОМ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , 1998 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, [PERSON] , 1992 року народження (а.с. 11). Згідно актів від 19.05.2021 року, посвідчених начальником дільниці № 2 ТОВ «УЮТ-2011» та скріплених печаткою ТОВ «УЮТ -2011» в квартирі [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , 1980 року народження, не проживає з 2005 року. [PERSON] , 1992 року народження, не проживає за вказаною адресою з 2010 року (а.с.12-13). На виконання\~ухвали суду\~надійшов лист\~ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ\~СЛУЖБИ УКРАЇНИ\~(ГОЛОВНИЙ\~ЦЕНТР ОБРОБКИ\~СПЕЦІАЛЬНОЇ ІНФОРМАЦІЇ\~ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ\~СЛУЖБИ УКРАЇНИ\~в якому\~повідомлено,\~що відомості\~щодо перетинання\~кордону у\~період з\~01.01.2004\~року по\~31.12.2006\~року громадянами\~України [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~громадянином України\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~не можливо\~надати,\~оскільки інформація\~у базі\~даних осіб\~щодо відомостей\~про громадян\~України,\~іноземців та\~осіб без\~громадянства \~зберігається протягом\~5-ти\~років (а.с. 58-61). Статтею 41\~Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст. 8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») За правилами ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32\~ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої\~статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18). За порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405\~ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні\~зі статтею\~64\~ЖК України\~слід дійти\~до висновку\~що положення\~статей 383,\~391\~ЦК України\~передбачають право\~вимоги власника\~про захист\~порушеного права\~власності на\~жиле приміщення,\~будинку,\~квартиру тощо,\~від будь-яких\~осіб,\~у тому\~числі осіб,\~які не\~є і\~не були\~членами його\~сім`ї,\~а положення\~статей 405\~ЦК України,\~статей 150,\~156\~ЖК України\~регулюють взаємовідносини\~власника жилого\~приміщення та\~членів його\~сім`ї,\~у тому\~числі у\~випадку втрати\~права власності\~власником,\~припинення з\~ним сімейних\~відносин або\~відсутності члена\~сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті\~405\~ЦК України\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Дослідивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації з 2005 року, відповідач [PERSON] з 2010 року, при цьому доказів що хтось чинив їм перешкоди у користуванні житлом не надано, відповідно є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved