overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] 15.08.2016р. звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 10.02.1998 р. вона зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини у сторін фактично припинені з лютого 2016 року, через те, що відповідач проявляв неповагу до сімейних відносин та учиняв сварки. Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі, зазначили, що строк для примирення їй не потрібен. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач у судовому засіданні позов визнав, та зазначили, що строк для примирення йому не потрібен. Суд, прийнявши визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 лютого 1998 року сторони зареєстрували шлюб в Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 58. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача,суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки з лютого 2016 року. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам їх дітей. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України позивачу залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] 15.09.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі з 21.05.1983 року, зареєстрованому Гвіздівецькою сільською радою Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом № 02. Шлюб для обох перший. Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. З лютого 2014 року сторони не підтримують подружніх стосунків, спільно не проживають. Причиною припинення сімейних відносин є те, що вони різні люди і у них різні погляди на сімейне життя. Миритися не бажає та оскільки вони проживають окремо, не піклуються і не утримують одне одного, не вирішують спільно сімейні проблеми, вважає, що їх шлюб носить формальний характер та створює перешкоди у їхньому особистому житті, а тому просить його розірвати. У судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просить провидити розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідачки не заперечує щодо заочного розгляду справи. Понесені витрати на сплату судового збору з відповідачки стягувати не бажає. Відповідачка у судове засідання також не з'явилася, хоча належним чином була повідомла про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин та відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого повторно 05.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокирянського району у Чернівецької області, 21.05.1983 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Гвіздівецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом № 02. Згідно змісту позовної заяви сторони спільних неповнолітніх дітей не мають та з лютого 2014 року спільно не проживають і не підтримують сімейних відносин. Причиною припинення сімейних відносин є те, що вони різні люди і у них різні погляди на сімейне життя Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки не вбачає можливості примирення та збереження сім`ї. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи бажання позивача розірвати шлюб, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе та оскільки реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача у відповідності до положень ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] 15.09.2014 року звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1 / 4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення, в межах платежу за один місяць. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач позов визнав, заперечень не подав, однак просив врахувати його заробітну плату. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони із серпня 2002 року проживали в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу [INFO] народилась донька- [PERSON] ( а.с. 7), яка після припинення шлюбних стосунків проживає із матір»ю та знаходиться на її утриманні. 17.06.2013 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ( ч.1 ст. 181 СК України). Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ст. 182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає , вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров»я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Домовленість щодо утримання дитини між батьками відсутня. При визначенні розміру аліментів на утримання доньки, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, той факт, що відповідач інших дітей, яким-би сплачував аліменти не має, працездатний , здоровий чоловік, не є інвалідом, а відтак стягує аліменти у визначеному позивачем розмірі. У відповідності до ст.ст. 88, 367 ЦПК України, суд стягує з відповідача - 243,60 грн. судового збору на користь держави, рішення суду допускає до негайного виконання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] 15.09.2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 13.07.2003 року, зареєстрованому виконавчим комітетом Коболчинської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №09. Від спільного проживання мають двох дітей: [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем та [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Причиною розпаду сім'ї є те, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу одне до одного, у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя. Миритися не бажає, оскільки їхній шлюб носить формальний характер та створює їм певні проблеми, які заважають використовувати їх законні права та позбавляють можливості проживати спільно, а тому просить його розірвати. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її присутності, просить прізвище не змінювати, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Можливості примирення не вбачає. Відповідач у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить справу розглядати без його присутності. Можливості примирення не вбачає. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З обставин, наведених у позовній заяві і які відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнанні сторонами, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.07.2003 року, зареєстрованому виконавчим комітетом Коболчинської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №09. Сторони є батьками двох дітей: [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем та [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Причиною розпаду сім'ї є те, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу одне до одного, у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя. Миритися не бажає, оскільки їхній шлюб носить формальний характер та створює їм певні проблеми, які заважають використовувати їх законні права та позбавляють можливості проживати спільно. Не вбачають можливості примирення та збереження сім'ї. За таких обставин та у відповідності до положень ст.112 СК України, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] 15.09.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з відповідачем перебуває з 03.10.2013 року в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №29. Шлюб для обох перший. Від спільного проживання дітей не мають. Спільним сімейним життям сторони прожили до липня 2015 року. Сім`я розпалася по тій причині, що вони перестали розуміти один одного, у них різні погляди на життя, втратили почуття поваги та кохання одне до одного. Подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Миритися не бажає. Оскільки шлюб в даний час носить формальний характер, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу змінювати прізвище на дошлюбне не бажає. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її присутності. Позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Крім того зазначила, що не бажає стягувати з відповідача судові витрати по даній справі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення, миритися з позивачкою не бажає, справу просить розглядати без його присутності. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З обставин, наведених у позовній заяві і які відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнанні сторонами, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03.10.2013 року зареєстрованому виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №29. Шлюб для обох перший. Від спільного проживання дітей не мають. Спільним сімейним життям сторони проживали до липня 2015 року. Сім`я розпалася по тій причині, що вони перестали розуміти один одного, у них різні погляди на життя, вони втратили почуття поваги та кохання одне до одного. Подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, миритися не бажають. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин та у відповідності до положень ст. 112 СК України, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] 15.09.2017 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами розірвати шлюб, зареєстрований Відділом ЗАГС Знамянського міськвиконкому Кировоградської області 23.08.1985 року за актовим записом №204 між ним та відповідачкою в справі [PERSON], від якого сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Підставами розірвання шлюбу вказав причину того, що у них різні погляди на життя, ведення спільного господарства через що у них постійно виникали непорозуміння. Їх відносини поступово погіршувалися, що в результаті призвело до розпаду їх сім'ї. Тривалий час вони не проживають як чоловік та дружина, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально, а тому подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення неможливе, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, подавши письмові заяви від 03.11.2017 року щодо розгляду справи у їх відсутність, в яких позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, а відповідачка позовні вимоги визнала повністю, погодившись на розірвання шлюбу, одночасно вказавши, що наразі вона не є вагітною та не має дитини віком до одного року, Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у даній справі можливо постановити без участі сторін, неявка яких за вказаних обставин не перешкоджає розгляду справи по суті. Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд доходить наступного. Згідно вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Спору про майно чи про порядок проживання дітей між сторонами не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення подружніх стосунків з відповідачем внаслідок конфліктних взаємовідносин з останнім та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам позивача, відповідачем визнані безумовно. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. З урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача, підлягають стягненню на його користь з відповідача сплачені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] 15.09.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві вказала, те що вони з відповідачем перебували в шлюбі, який був зареєстрований Ленінським відділом РАЦС РС Полтавського міського управління юстиції 15 жовтня 2013 року, свідоцтво про шлюб серія 1-КЕ № 111635. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку- Ткаченко Аніту Іванівну, [INFO],яка проживає з матірю. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини-Ткаченко Аніти Іванівни, [INFO] в розмірі 1/4 з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала та прохала його задовольнити. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Встановлено, що 15 жовтня 2013 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом РАЦС РС Полтавського міського управління юстиції 15 жовтня 2013 року, свідоцтво про шлюб серія 1-КЕ № 111635. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку- Ткаченко Аніту Іванівну, [INFO], яка проживає з матірю. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.10.2017 р. шлюб між сторонами розірвано. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що аліменти необхідно стягнути з відповідача в розмірі 1/4 частини зі всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.09.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] 15.10.2014 р. звернувся до Московського суду м. Харкова з позовом до ПАТ «АВТРАМАТ» про стягнення стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 19 742 гр.08 коп. та середнього заробітку за час затримки в сумі 4036 гр. 89 коп., вказавши наступне. З 14.05.2012 р. по 21.07.2014 р. він працював фрезерувальником на ПАТ «АВТРАМАТ»; наказом №267 від 21.07.2014 р. звільнений за п.1 ст.40 КЗпП. В день звільнення остаточного розрахунку з ним не проведено. Таким чином, були порушені його трудові права, у зв*язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованость по заробітній платі та середній заробіток за вісь час затримки виплати остаточного розрахунку у зазначеному розмірі. Представник відповідача позовні вимоги визнав і вказав суду, що [PERSON] 21.07.2014 р. звільнений з посади наказом №267 у зв*язку зі скороченням штату. Оскільки, на підприємстві склалось тяжке фінансове становище, розрахунок зі звільненими працівниками не проведений. Сторони просили справу розглянути у їх відсутності, про що надали письмові заяви та суд розглянув справу у відсутності сторін, на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. З 14.05.2012 р. по 21.07.2014 р. [PERSON] працював фрезерувальником на ПАТ «АВТРАМАТ»; наказом №267 від 21.07.2014 р. був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП у зв*язку зі скороченням штату. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.» Статтею 117 цього Кодексу встановлюється відповідальність підприємства за затримку розрахунку при звільненні. Як вбачається з наданих документів, при звільненні з [PERSON] розрахунок проведений не був; в подальшому останньому було сплачено лише 500 гр.; заборгованість по заробітній платі відповідно довідці складає 19 742 гр.08 коп. Тому, суд задовольняє позовні вимоги та на користь позивача стягує заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки в сумі 4036 гр. 89 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] 15.10.2015 року звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №17890 купівлі-продажу нерухомого майна від 12 грудня 1996 року, а саме: квартири № 43, загальною площею 34,5 кв.м., у будинку № 59, корпус №3, по вулиці Академіка Вільямса, в м. Одесі, укладеного на Одеській товарній біржі, між нею та [PERSON], яка діяла в своїх та в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, та розглянути справу у її відсутності, також у разі неявки відповідача постановити заочне рішення суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Представник третьої особи Одеської товарної біржі у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 1996 року між [PERSON], яка діяла в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], та [PERSON] на Одеській товарній біржі був укладений договір №17890 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири № 43, загальною площею 34,5 кв.м., у будинку № 59, корпус №3, по вулиці Академіка Вільямса, в м. Одесі. Відповідно до пункту 5 вказаного договору купівлі-продажу, квартиру продано за 3474 гривні, що отримані продавцем до підписання договору, та яка належить новому власнику [PERSON]. У тексті цього договору вказано, що він не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню. На теперішній час позивачу стало відомо, що договори, які були укладені на біржах повинні бути посвідчені нотаріально, і вона була вимушена звернутися до суду, оскільки не може в повному обсязі розпоряджатися своєю квартирою. З матеріалів справи вбачається, що договір №17890 купівлі-продажу нерухомого майна від 12 грудня 1996 року зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості під №263-ст62-211пр. 25.12.1996 року. При викладених обставинах, позов є обґрунтованим, враховуючи, що відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Outcome: approved