Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] в лютому 2021 року звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди. 19.04.2021 року [PERSON] подав заяву про зміну підстав позову. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вироком Соснівського райсуду міста Черкаси від 30 вересня 2019 року, за справою № 712/17490/14-к його було визнано невинуватим у вчинені інкримінованого злочину за ч. 1 ст. 367 КК України. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02.06.2020 року, та Постановою Верховного Суду України від 27.10.2020 року вирок залишено без змін. Відповідно до вказаного вироку він незаконно перебував під слідством та судом, а отже існують підстави для звернення до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди. 24.02.2014 року прокуратурою Черкаської області внесено відповідні відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. 01.04.2014 року прокуратурою Черкаської області складено стосовно нього повідомлення про підозру за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. У подальшому обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні було направлено до Соснівського районного суду м. Черкаси для розгляду по суті. Таким чином, з 08.04.2014 по 02.06.2020 (дата вступу в законну силу виправдувального вироку) він незаконно перебував під слідством та суду, а всього 73 місяці 25 днів, а також йому незаконно було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Вказаним кримінальним провадженням, яке розслідували досить тривалий час, а в подальшому розглядали в суді, йому було завдано психологічних страждань, почалися нервові розлади, він втратив жагу до роботи в правоохоронних органах та втратив здоровий сон. Щоразу, по першому виклику слідчого, він з`являвся до останнього для проведення слідчих дій, а в подальшому на судові засідання. Вказані дії призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стосунків із оточуючими (членами сім`ї, родичами, знайомими), перед якими він постійно виправдовувався, що не вчиняв вказаний злочин та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Слідчі дії та судові засідання постійно спричиняли негативні зміни в його емоційному стані. Позивач посилається на те, що він відчуває приниження, яке проявляється у тому, що станом на 26 січня 2014 року він перебував на посаді інспектора ДАІ, чесно та сумлінно виконував службові обов`язки, дотримувався присяги, проте проти нього було відкрите кримінальне провадження, що вплинуло на його подальшу роботу в органах внутрішніх справ та в поліції. На сьогоднішній день, він не може повернутися до нормального ритму життя, що пов`язує саме з незаконним перебуванням під слідством і судом, оскільки інших подій які могли б повпливати на його психологічний стан з моменту відкриття провадження по сьогоднішній день, у нього не ставалося. Законодавством передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом не менше мінімального розміру заробітної плати. Моральну шкоду від протиправних дій він оцінює у 500 000 грн. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Зазначав, що обґрунтування та вимоги даного позову відповідають правовій позиції Верховного Суду, які викладені в постанові від 03.12.2020 у справі № 335/9784/19. А тому просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь завдану йому моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн., шляхом безспірного списання коштів державного бюджету України. 18.02.2021 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та позов прийнято до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Сторонам надано час для подачі заяв по суті спору. 19.05.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні представник позивача адвокат Дмитрик С.В. підтримав позов та просив його задоволити. Підтвердив обставини викладені в позові та відповідях на відзиви щодо позовних вимог. В відповідях на відзиви відповідачів [PERSON] зазначав, що доводи наведені відповідачами у відзивах підтверджують обґрунтування його вимог. Черкаською обласною прокуратурою підтверджено факт його незаконного перебування під слідством та судом протягом 73 місяців 25 днів, а також незаконне обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А тому вказував, що його позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні прокурор Черкаської обласної прокуратури Хабло О.М. заперечував щодо доводів викладених в позові та просив відмовити в задоволенні позову повністю з підстав викладених у відзиві. У відзиві на позов від 09.03.2021 року Черкаська обласна прокуратура вказувала те, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Підставою для звернення позивача з позовом до суду є наявність стосовно нього виправдувального вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2019, який залишений в силі ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02.06.2020. В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач вказує, що перебував під слідством 74 місяців безпідставно, внаслідок чого йому було завдано психологічних страждань, почалися нервові розлади, втратив бажання до роботи в правоохоронних органах та втратив здоровий сон, інші негативні наслідки морального характеру, а тому вважає що розмір моральної шкоди йому заподіяно у розмірі 500 000 грн. Позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Слідчим відділом слідчого управління прокуратури Черкаської області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №42014250000000039. На підставі рапорту слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Прокуратури Черкаської області Костриці Ю.М. про виявлення кримінального правопорушення в порядку ст. 214 КПК України 26.03.2014 розпочато кримінальне провадження щодо працівників ВДАІ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за № 42014250000000076 за ч. 1 ст. 367 КК України. Цього ж дня матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №42014250000000039 та №42014250000000076 об`єднані в одне провадження за №42014250000000039. У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №42014250000000039 відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України щодо [PERSON] 08.04.2014 складено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Підозрюваному [PERSON] 11.04.2014 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці. У порядку ст. 217 КПК України 17.04.2014 з матеріалів кримінального провадження №42014250000000039 виділено матеріали кримінального провадження під №42014250000000098 щодо працівників ВДАІ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42014250000000098 стосовно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за 1 ст. 367 КК України затверджено 20.05.2014 прокурором Тертичною Я.В. та у цей же день направлено до Соснівського районного суду м. Черкаси. Враховуючи чинне законодавство та судову практику факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен у підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. У даній справі позивач не надав до суду будь-яких доказів щодо психологічних страждань та втрати бажання працювати у правоохоронних :ганах, тощо. Також зазначали, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування не процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її мір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Разом з тим, установлено, що [PERSON] перебував під слідством та судом 73 місяці 25 днів (з 08.04.2014 по 02.06.2020), а отже при розрахунку моральної шкоди необхідно врахувати, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством та судом становить 167 601 грн. 66 коп. (2270 грн. х 73 міс.25 дн.) Також, вказували, що слід враховувати п. 9 постанови Пленуму № 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. За нормами ч. З ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди . час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не ееше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування І слідством чи судом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021рік» змір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021 становить 6000 грн. Однак, згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2270 грн. У даному випадку, зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на цей час законодавцем не внесено, тому при визначенні розміру моральної шкоди, слід керуватися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання надав заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі. У відзиві на позов від 30.03.2021 року Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ) заперечувала проти доводів викладених в позові [PERSON] виходячи з наступного. Заперечувало щодо визначення Казначейства співвідповідачем у справі та незаконності стягнення моральної шкоди з Казначейства як з юридичної особи, оскільки, як вбачається з позовної заяви, Казначейство жодних прав та законних інтересів Позивача не порушувало та не могло відповідно до своїх повноважень проводити кримінальне переслідування стосовно Позивача і відповідно моральна шкода завдана незаконним кримінальним переслідуванням не може відшкодовуватись за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства. Щодо стягнення на користь Позивача моральної шкоди в сумі 500000,00 грн. вказувало, що враховуючи норми чинного законодавства, незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду не обов`язково мають завдати особі моральну шкоду. Згадана шкода не презюмується і має бути доведена відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ППВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Казначейство вважає за необхідне зауважити, що Позивачем не надано підтверджуючих документів чи інших доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Вважають, що розмір морального відшкодування позивачем значно завищено. Відповідно, до пункту 3 статті 13 Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вважають, що Позивач перебував під слідством та судом з 01.04.2014 (дати повідомлення Позивача про підозру) по 02.06.2020 ( (дати постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про невинуватість Позивача), або 6 років та 2 місяці, загалом 74 місяці. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на день відшкодування. Дана позиція відображена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 по справі № 500/2296/14-ц та постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 468/901/17-ц. Розміри мінімальної заробітної плати на 2021 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у місячному розмірі: з 1 січня поточного року - 6 000,00 гривень. Отже, сума моральної шкоди становить 444 000,00 грн. (6 000,00*74). З огляду на вищезазначене, сума моральної шкоди в розмірі 500 000,00 гри, належними чином не підтверджена і має характер удаваної. Також зазначали, що постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13.11.2018 по справі № 712/15965/17 визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і з врахуванням обставин справи не повинен призводити до надмірного стягнення коштів за рахунок держави. А тому просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати залишити за позивачем. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника Черкаської обласної прокуратури, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, допитавши свідка, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями 15, 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Згідно з пунктом 2 ч. 2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. ч. 1, 2, 7\~ст. 1176 ЦК України). Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону. У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода (стаття 3 Закону). Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вищевказаного Закону. Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону). Згідно зі статтею 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на одноразове відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що слідчим відділом прокуратури Черкаської області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №42014250000000039 внесеному до ЄРДР 24.02.2014 року по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. 08.04.2014 року відносно позивача [PERSON] був складений обвинувальний акт, який затверджений прокурором та який в подальшому було скеровано для розгляду до Соснівського районного суду м. Черкаси. 11.04.2014 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2019 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 367 КК України\~та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення (а.с. 5-13). Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02.06.2020 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 27.10.2020 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 02.06.2020 року залишено без змін (а.с. 14-20). За змістом п. 14 ч. 1 ст.\~3\~КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої\~статті 43 КПК України,\~виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18. Враховуючи зазначене, період під слідством та судом [PERSON] має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 08.04.2014 року до 02.06.2020 року до дати винесення ухвали Черкаським апеляційним судом, якою залишено виправдувальний вирок без змін. Період перебування позивача [PERSON] під слідством та судом становить 06 років 01 місяць 25 днів, або 73 місяці 25 дні (починаючи з 08.04.2014 року по 02.06.2020 року). Таким чином підстави визначені законом для відшкодування шкоди позивачу [PERSON] наступили. Протягом вказаного періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням, а також факт обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. Обґрунтовуючи власні позовні вимоги позивач стверджував, що внаслідок безпідставного перебування під слідством та судом йому було заподіяно психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, тому дії органів досудового розслідування та прокуратури нанесли йому моральну шкоду. Незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. А тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, а відтак, відхиляє доводи відповідачів щодо недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із наступного. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно\~ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). В Законі України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2021 року становить 6 000 гривень. Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 6 000 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача [PERSON] складає 443000 грн., виходячи із наступного розрахунку: 73 місяці 25 днів х 6 000 грн. = 443000 грн. Таким чином до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача [PERSON] підлягає моральна шкода в загальному розмірі 443000 грн. Крім того, такий розмір для відшкодування моральної шкоди, що завдана позивачу [PERSON] , є мінімальним розміром, який гарантований законом. А тому, з урахуванням вищевикладеного, а також із врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] .

Outcome: partial