overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] 18 листопада 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів посилаючись, що вони з відповідачем мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, погодився сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 ч. доходів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з сім'єю не проживає, участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, працездатний, інших утриманців немає. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому необхідно стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. Оскільки позов задоволено, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] 18 листопада 2016 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що після смерті [INFO] року його батька [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,9430 га, розташована на території Красноріченської селищної ради. Його сестра [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на його користь. Він [INFO] року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а 09 листопада 2016 року - за видачею свідоцтва про право на спадщину, але приватний нотаріус [PERSON] відмовив у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Оригінал Державного акту на право приватної власності на землю за життя [PERSON] було втрачено, тому просить визнати за ним право власності на цю ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутністю, за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує. Представник відповідача в особі секретаря Красноріченської селищноїради [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилися, в заявах на ім'я суду вимоги позивача визнають та просять справу розглянути за їх відсутністю. Вислухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 цього Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Докази, які надані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 5-6), який помер [INFO] року (а.с. 7). Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,9430 га, розташована на території Красноріченської селищної ради (а.с. 8-9). [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька на користь позивача. Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (а.с. 10) після смерті [PERSON] [INFO] року була заведена спадкова справа. [PERSON] 09 листопада 2016 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 09 листопада 2016 року (а. с. 11-12) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Отже вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку є такими, що заслуговують на увагу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] 18 листопада 2016 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вони на теперішній час проживають окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, інших аліментних зобов'язань немає, тому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з'явилася, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за її відсутністю. Позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутності. Згоден на сплату аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу на утримання сина. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ч. 3 цієї статті сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Сторони з 19 вересня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 5), відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем, що підтверджено довідкою про склад сім'ї (а. с. 6). Суд погоджується з розміром аліментів, запропонованим позивачем, що не суперечить вимогам закону і інтересам сторін та дитини. Оскільки позивач звільнена за законом від сплати судового збору, судові витрати на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

\~[PERSON] 18 листопада 2016 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 07 жовтня 2014 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вони з 15 листопада 2016 року припинили шлюбні відносини у звязку з втратою почуттів один до одного. Дитина проживає з нею. Спору про поділ майна немає. Вважає збереження сімї неможливим, тому просить розірвати шлюб. \~Позивач\~\~у судове засідання не зявилася, в заяві на імя суду просить розглянути справу за її відсутністю, позов підтримує. \~Відповідач\~ у судове засідання не з'явився, в заяві на імя суду просить розглянути справу за його відсутністю, на розірвання шлюбу згоден. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. Сторони з 07 жовтня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5).\~Від спільного життя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сторони з 15 листопада 2016 року припинили шлюбні відносини у звязку з втратою почуттів один до одного. Спору про поділ майна не має, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] 18 лютого 2014 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з 20.03.2010 р. він перебуває у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] Одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали скандали. Шлюбні відносини припинені з вересня 2013 року, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачкою не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідачка була згодна на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 20.03.2010 р. Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом №39 (а.с.6). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] 18 лютого 2014 року звернулася до суду з заявою, в якій просила визнати [PERSON], [INFO], недієздатною. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що [PERSON], [INFO] є її рідною тіткою. Кілька років тому, вона та її мати стали помічати незрозумілість та нестабільність у поведінці тітки, яка стала проявлятися спочатку у збиранні всякого мотлоху з вулиці, смітників і накопичуванні його у квартирі. Потім, після смерті свого чоловіка, яка настала у січні 2010 року стан її самопочуття погіршився, вона опинилася на лікуванні у ХОКПЛ №3, куди була направлена за рішенням суду. Після лікування у 2011-2012 роках стан її почав стабілізовуватися, вони спілкуватися майже кожного дня за телефоном, приїздила до міста, прибирали квартиру, приймали участь у вирішенні важливих для неї питань побуту, поновлення документів особових та на майно, в тому числі для прийняття спадщини. Влітку 2013 року стан її погіршився, вона знову опинилася у лікарні на підставі примусової госпіталізації з діагнозом хронічний бредовий розлад за рішенням суду. Вважала, що з причин хвороби, на цей час, тітка втратила можливість контролювати свої дії та обставини свого життя, безпорадна та потребує постійного стороннього піклування та догляду. Представник заявника в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила задовольнити заяву та справу розглядати за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району м. Харкова в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №351 від 16.04.2014 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] на даний час виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у вигляді хронічного бредового розладу. За своїм психічним станом [PERSON] на даний час не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Такими чином, оскільки [PERSON] внаслідок стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є підстави для прийняття рішення про визнання її недієздатною. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] 18 лютого 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Позивачка прохає суд стягнути аліменти на її утримання та на утримання сина [PERSON], [INFO] з [PERSON] у розмірі по 1/4 частині заробітку (доходу) відповідача щомісячно на кожного,посилаючись на те, що вони з відповідачем знаходяться в шлюбі з 25 грудня 2012 року, від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Вона не має змоги самостійно утримувати себе та сина, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відповідач не надає їй добровільно матеріальної допомоги, тому вона змушена звернутися до суду. У судове засідання позивачка не з'явилася, направила суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала суд їх задовольнити. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області 25 грудня 2012 року, актовий запис №182. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на отримання утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того працює вона чи ні, а також від її матеріального положення, за умови, що чоловік може таку допомогу надати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій сумі (ч.1,3 ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із копії свідоцтва про народження [PERSON] видно, що відповідач є його батьком. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] необхідно стягнути аліменти на її утримання, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, та на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на кожного з [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] 18 лютого 2014 року пред'явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму щомісячно. У обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], на утримання якої відповідач матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість. Під час судового розгляду позивач [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, та не заперечувала проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження та довідки про склад сім'ї відомо, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], котра проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо від дитини (а.с. 2, 3,12 ). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. [PERSON] та [PERSON] не домовилися про спосіб виконання обов'язку утримувати дітей, [PERSON] проживає окремо від дитини і тому, згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, є підстави присудити кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу відповідача, ураховуючи вимогу позивача. Статтею 182 цього Кодексу встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Урахувавши вказані обставини, суд дійшов до висновку про присудження аліментів на дитину у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] 18 лютого 2015 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В поданій до суду заяві посилався на те, що він, [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу від 22 вересня 1982 року є власником жилого будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS], але в правовстановлюючому документі його по батькові помилково зазначено як [PERSON]. Посилаючись на те, що факт належності йому правовстановлюючого документа має для нього юридичне значення, просив суд встановити факт належності йому договору купівлі-продажу від 22 вересня 1982 року жилого будинку з надвірними побудовами в [ADDRESS]. В судовому засіданні заявник повністю підтримав подану до суду заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Заінтересована особа в судове засідання своїх представників не направила, будучи повідомлена судом про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] є [PERSON], [INFO]. Заявник [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] Також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 22 вересня 1982 року заявник [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними побудовами в [ADDRESS]. Договір посвідчено 22 вересня 1982 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 7124. В той же час в правовстановлюючому документі, а саме - договору купівлі-продажу від 22 вересня 1982 року, по батькові заявника зазначено як [PERSON]. Факт належності правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу від 22 вересня 1982 року заявнику [PERSON], підтверджується матеріалами справи та має для заявника юридичне значення, іншим шляхом встановити даний факт неможливо. Тому суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Необхідно встановити факт належності заявнику [PERSON] договору купівлі-продажу від 22 вересня 1982 року жилого будинку з надвірними побудовами в [ADDRESS], посвідченого 22 вересня 1982 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 7124.

Outcome: approved