Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач), звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), про припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 20 серпня 2011 року по 17 жовтня 2013 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, ще до реєстрації шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 року у цивільній справі №761/23593/13-ц їх з відповідачкою шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина продовжувала проживати разом позивачем в [ADDRESS] , останній доглядав, виховував та матеріально утримував дитину та свою колишню дружину так як остання ніде не працювала. Приблизно у 2012 році [PERSON] з невідомих для позивача причин забравши його автомобіль марки Mitsubishi Lancer з усіма офіційними документами на рухоме та нерухоме майно [PERSON] покинула місце свого проживання у невідомому напрямку, що підтверджується листом Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області від 29.01.2014 вих.№ 59/2051. Через деякий час представник [PERSON] - [PERSON] подав позов від імені [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів. Вищевказана інформація про подання даного позову позивача сильно здивувала та збентежила, адже відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх обов`язків з приводу утримання та виховання сина, покинувши місце свого проживання. [PERSON] вказує, що дитина перебувала на його утриманні, він любив, виховував та доглядав свого сина у зв`язку з чим 04 березня 2014 року Шевченківський районний суд м. Києва своїм рішенням позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - залишив без задоволення. Суд першої інстанції відмовив [PERSON] в задоволенні даного позову у зв`язку з тим, що позивачем не надано суду жодних доказів що дитина знаходиться на її утриманні. Позивач наголошує на тому, що після спливу деякого часу, скориставшись тим, що його не було вдома, а син: [PERSON] перебував у вдома разом зі своєю бабусею. [PERSON] разом з невідомими людьми зайшли на подвір`я та в приміщення будинку звідки, невідомі чоловіки, викрали його сина, а матір (бабусю) закрили в літній кухні. В зв`язку з даним фактом [PERSON] був змушений звертатись до правоохоронних органів за для розшуку свого сина та притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які були причетні до викрадення. Проте, працівники Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області після проведення розшукових дій, надали лист у якому вказали, що у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю внесення відповідної інформації до ЄРДР, направили матеріали до Шевченківського РУ, де досудове розслідування кримінального правопорушення закінчилось. [PERSON] шукав свого сина та колишню дружину де тільки міг, проте результатів не досяг. 21 грудня 2013 року після неодноразових звернень до поліції з заявами про викрадення сина, які результатів не дали, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою якою категорично заперечив проти виїзду (на будь-який строк) за кордон до будь-яких країн у супроводі будь-яких осіб (організацій та їх представників), у тому числі матері - [PERSON] , свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Одночасно цією ж заявою він відкликав свою попередню заяву якою надав згоду та тимчасову поїздку за кордон до Російської Федерації та Республіки Білорусь його малолітньому сину - [PERSON] , [INFO] , у супроводі його матері - [PERSON] . Через деякий час представник [PERSON] - [PERSON] подав апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва. Апеляційний суду м. Києва від 21 травня 2014 року, без участі [PERSON] та повідомлення, розглянув апеляційну скаргу та ухвалив рішення про стягнення з останнього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1032 грн., щомісячно, починаючи з 31 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Про існування даного рішення [PERSON] дізнався, коли пропустив всі строки для його перегляду. Крім того, позивач вказує на те, що після викрадення сина, він впав в глибоку депресію. 11 листопада 2014 року [PERSON] було подано позов до суду про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року його позовні вимоги були задоволені: визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] [INFO] - місце проживання батька: [PERSON] , [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 17 квітня 2015 року. Крім того, стягнуто з [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] на користь [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] на утримання сина [PERSON] [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 11.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду постановою Головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві, відкрито виконавче провадження №61351561. Враховуючи викладене, просив суд припинити стягнення з нього, [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] , починаючи від дня набрання чинності рішенням суду; а також просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, присуджених за рішенням Апеляційний суду м. Києва від 21 травня 2014 року. Ухвалою суду від 21.04.2020 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали суду від 21.04.2020 року та позовна заява з додатками, надсилались відповідачу [PERSON] за адресою реєстрації (а.с. 25) двічі (а.с. 28, 30), проте, а ні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, а ні самі поштові відправлення, до суду не повернулись, у зв`язку відповідач про розгляд справи був повідомлений відповідно до вимог ч. 11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 31-33). Відповідно відзиву на позовну заяву відповідач в установлений судом строк не подала, будь-яких заяв, клопотань суду не заявляла, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що сторони у справі, а саме [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини (а.с. 9). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року у цивільній справі №761/23593/13-ц ухвалено розірвати шлюб, зареєстрований 20 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис в книзі реєстрації шлюбів №91, між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року у цивільній справі №761/634/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - залишено без задоволення (а.с. 13). Заочним рішенням Макарівським районним судом Київської області у цивільній справі № 370/2752/14-ц від 16 лютого 2015 року (а.с. 17-20), яке набрало законної сили 17.04.2015 року, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, а саме: визначено місцем проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] - місце проживання батька, [PERSON] , [ADDRESS] ; стягнуто з [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] на користь [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно починаючи з 11.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Апеляційний суду м. Києва від 21 травня 2014 року у цивільній справі №22-ц/7690/5504/14, (а.с. 14-16),задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , а саме: скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року та ухвалено нове, яким присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1032 грн., щомісячно, починаючи з 31 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Як вказав позивач у позові, та про що не скористалась своїм правом заперечити проти цього [PERSON] , що після спливу деякого часу, скориставшись тим, що позивача не було вдома, а син [PERSON] перебував вдома разом зі своєю бабусею, [PERSON] разом з невідомими людьми зайшли на подвір`я та в приміщення будинку звідки, невідомі чоловіки, викрали його сина, а матір (бабусю) закрили в літній кухні. В зв`язку з даним фактом [PERSON] був змушений звертатись до правоохоронних органів за для розшуку свого сина та притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які були причетні до викрадення, що підтверджується листом - відповіддю Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області (а.с. 21). Та 21 грудня 2013 року після неодноразових звернень до поліції з заявами про викрадення сина, які результатів не дали, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою, якою категорично заперечив проти виїзду (на будь-який строк) за кордон до будь- яких країн у супроводі будь- яких осіб (організацій та їх представників), у тому числі матері - [PERSON] , свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Одночасно цією ж заявою [PERSON] відкликав свою попередню заяву, якою надав згоду та тимчасову поїздку за кордон до Російської Федерації та Республіки Білорусь його малолітньому сину - [PERSON] , [INFO] , у супроводі його матері - [PERSON] . Вирішуючи заявлені [PERSON] , вимоги, суд керується наступним. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ще одним принципом цивільного судочинства є диспозитивність. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України, при чому вказаний перелік не є вичерпним. Згідно ч. 3 вказаної статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Спеціальним законом, що регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, є Сімейний кодекс України (далі - СК України). Способи захисту сімейних прав та інтересів визначені також ст. 18 СК України, а саме: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. При цьому суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Припинення ж права на аліменти на дитину, визначене статтею 190 СК України у випадку набуття права власності на нерухоме майно: той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Враховуючи, що заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року у цивільній справі №370/2752/14-ц визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] - місце проживання батька, [PERSON] , [ADDRESS] , враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, визначені ст. 18 СК України, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення з позивача на користь матері - відповідача у справі аліментів, які стягуються на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2014 року у цивільній справі №22-ц/7690/5504/14, а також звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах за вказаним рішенням Апеляційного суду. починаючи від дня набрання законної сили заочним рішенням Макарівського районного суду про визначення місця проживання дитини, а саме з 17.04.2015 року. Наведена вище правова позиція щодо припинення стягнення аліментів узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові КЦС Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі № 648/2062/18. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати і відсутні особи, які їх понесли. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved