Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] 08.08.2018р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, він не поважав її як дружину, сварився з нею, матеріально не забезпечував сімю, в грудні 2016р. покинув її, з цього часу припинили подружні стосунки, спільно не проживають, вона втратила до нього добрі почуття, просила розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримала, пояснила, подружнє життя не склалось з вини відповідача, він не поважав її як дружину, не цікавився сімєю, сварився з нею, що в грудні 2016р. припинили подружні стосунки з відповідачем, з цього часу спільно не проживають і не підтримують подружніх стосунків, вона не любить відповідача, подальше збереження шлюбу є не доцільним, настоює на розірванні шлюбу, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач [PERSON] заперечень щодо розірвання шлюбу не висловив, пояснив, що в грудні 2016р. позивачка вигнала його з дому, що з цього часу сімєю не проживають і не підтримують подружніх стосунків. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Із пояснень сторін, із долученого до справи свідоцтва про шлюб І-СГ № 155969 та копії свідоцтва про народження серія І-СГ № 275642 (а.с. 4, 9) убачається, що сторони в шлюбі з 14.05.2011р., мають доньку Вікторію, 12.10.2011р.н., в грудні 2016р. припинили подружні стосунки, проживають окремо. Позивачка [PERSON] заперечує можливість примирення з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не любить його і не бажає поновлювати з ним сімейні стосунки. Відповідач [PERSON] заперечень щодо розірвання шлюбу не висловив. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов. Наявність у сторін малолітньої дитини суд оцінює, як обставину, що заслуговує уваги, але з огляду на вищенаведене, не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved