Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач 1), [PERSON] (далі - Відповідач 2) про виділ частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності в якому вказує, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , співвласниками іншої частини нерухомості є Відповідачі, які успадкували, але не оформили на себе право власності на будинок. Позивач не може досягти згоди щодо порядку користування вказаним будинком, тим більше позбавлений можливості укласти угоду про поділ житлового будинку, так як право власності на частку Відповідачів у будинку за ними не зареєстровано, а тому в Позивача виникла необхідність у виділенні йому належної частки будинку для самостійного господарювання, враховуючи те, що виділ належних сторонам часток можливо здійснити в натурі. На підставі вищевикладеного, Позивач просить виділити йому - [PERSON] , 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в [ADDRESS] , припинивши право спільної часткової власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в [ADDRESS] . Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили провести розподіл згідно варіанту № 3 в Додатку № 3 до Висновку експерта № 906/03.20 від 03 березня 2020 року, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі в судові засідання 03 червня 2020 року та 25 червня 2020 року не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до Судових викликів № 288/1598/19/3605/20 та № 288/1598/19/3606/20 від 18 травня 2020 року та № 288/1598/19/4108/20 та № 288/1598/19/4109/20 від 04 червня 2020 року розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , були повідомлені про судові засідання, які відбудуться 03 червня 2020 року о 16.00 годині та 25 червня 2020 року о 09.30 годині. Частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши Позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2019 року, спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є: син - [PERSON] - на 1/2 ідеальну частину спадщини, внука - [PERSON] - на 1/4 ідеальну частину спадщини та внук - [PERSON] - на 1/4 ідеальну частину спадщини, спадщина на яку в указаній частці видано свідоцтво, складається з житлового будинку [ADDRESS] . Житловий будинок житловою площею - 39.9 кв.м, загальна площа будинку - 75.6 кв.м., до будинку належать господарські будівлі: погріб, на плані позначений під літерою п/а, сарай, на плані позначений під літерою - Б, сарай, на плані позначений під літерою - В, погріб, на плані позначений під літерою - п/в, убиральня, на плані позначена під літерою - Г. /а.с.6/ 14 серпня 2019 року, зареєстровано право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 серпня 2019 року. /а.с.7/ В технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 21 січня 2017 року на замовлення [PERSON] вказано, що житловий будинок складається з: - коридору, площею 6.5 кв.м.; - кімнати, площею 9.1 кв.м.; - котельні, площею 4.6 кв.м.; - кімнати, площею 9.5 кв.м.; - кухні, площею 6.4 кв.м.; - кімнати, площею 21.3 кв.м.; - тамбура, площею 5.6 кв.м.; - веранди, площею 12.6 кв.м. В характеристиці будинку, допоміжних будівель і споруд вказано: - житловий будинок, під літерою «А»; - веранда, під літерою «А-1»; - погріб, під літерою «п/а»; - сарай, під літерою «Б»; - сарай, під літерою «В»; -погріб, під літерою «п/в»; - убиральня, під літерою «Г». /а.с.8-10/ В порядку розгляду вказаної справи проведено судову будівельно - технічну експертизу та до суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи від 03 березня 2020 року № 906/03.20 та зазначено, що: 1. Технічна можливість розділити житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до часток співвласників (по 1/2 частці за кожним), відповідно до вимог нормативно - правових актів у галузі будівництва - існує; 2. На розгляд суду пропонуються варіанти виділення 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до вимог нормативно правових актів, які надані в таблицях дослідницької частини та зображені схематично в Додатку № 1, № 2 до даного Висновку; 3. Виділення 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , а саме: кімнату1-2 - площею 9.1 м.кв., кімнату 1-4 - площею 9.5 м.кв., кухню 1-5 - площею 6.4 м.кв. та 1/2 частину кімнати 1-6 - площею 21.3 м.кв. - можливе. Даний варіант наданий в таблиці дослідницької частини та зображений схематично в Додатку № 3 до даного Висновку. /а.с.42-63/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини першої статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У відповідності до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, а тому Позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України). Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 152 ЖК України врегульовано, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. В пункті 8 Постанови № 7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Позивач має право на виділ у натурі йому частки із спільного майна та обираючи варіант поділу будинку в натурі за варіантом розподілу № 3, зображеним в Додатку № 3 Висновку, суд виходить з того, що такий варіант поділу найбільш наближений до фактичного порядку користування будинком та вказаний варіант розподілу передбачає виділення Позивачу меншої частки домоволодіння (47/100). Сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо запропонованих варіантів та вказаний варіант № 3 розподілу житлового будинку передбачає відступ від ідеальних часток, проте враховує можливість виділити кожному співвласнику відокремлену частину будинку із самостійним виходом, а також технічну можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири та враховує фактичне користування співвласників. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки вищезазначеним виділом частки з майна будуть реалізовані відповідні права співвласника. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем [PERSON] при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 768.40 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з Відповідачів на його користь. Також, Позивачем додано квитанцію про оплату ним витрат на проведення експертизи /а.с.42/, а саме на проведення судової будівельно - технічної експертизи в розмірі - 6000.00 гривень, які на підставі пункту 2 частини другої статті 133 ЦПК України відносяться до витрат пов`язаних із проведенням експертизи та підлягають стягненню з Відповідачів на користь Позивача.

Outcome: approved