Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

[PERSON] 7 липня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 16 липня 2020 року позивачем було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2020 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 20 липня 2005 року йому належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрована його колишня дружина - відповідач, яка в квартирі не проживає понад один рік. Фактично проживає за межами України. Перешкод у проживанні за місцем реєстрації їй ніхто не чинить. Позивач у своїх позовних вимогах просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Відповідачці [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Третій особі [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк письмових пояснень щодо позову до суду подано не було. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 серпня 2005 року № 8184563 квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 липня 2005 року, яке було видано згідно з розпорядженням № 6/254-05 від 20 липня 2005 року (а.с. 6). Згідно довідки № 1352 від 29 січня 2020 року у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] - уповноважений власник, та [PERSON] - дружина (а.с. 8). За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Враховуючи, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] , та має право користуватися нею нарівні з позивачем не зважаючи на те, що постійно в ній не проживає, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Судом не приймається до уваги наявна в матеріалах справи довіреність від 13 березня 2020 року, видана відповідачем на ім`я [PERSON] , якою вона уповноважує третю особу вчиняти від її імені дії щодо зняття її з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири, оскільки такою довіреністю третя особа може скористатися у загальному порядку при знятті відповідача з реєстраційного обліку в органах місцевого самоврядування, а не позивач, який нарівні з відповідачем є власником цієї квартири, у судовому порядку. За змістом ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed