Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Четвертої миколаївської нотаріальної контори Миколаївської області (далі - відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 травня 2016 року № 572/02-31 та зобовязання Четверту миколаївську державну нотаріальну контору Миколаївської області видати [PERSON] відповідно до спадкової справи № 4/2016 від 13.01.2016 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки з кадастровими номерами 4824280702:06:026:0007 площею 0,2076 га та 4824280702:06:022:0010 площею 0,0500 га, розташовані за адресами: Миколаївська область, Миколаївський район, село Стара Богданівка, вул. Очаківська, 7 та вулиця Очаківська, 2в. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є єдиним спадкоємцем за законом майна його матері [PERSON], померлої 17 червня 2015 року, яке складається з житлового будинку та двох приватизованих земельних ділянок. 13 січня 2016 року за заявою позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачем була відкрита спадкова справа № 4/2016 для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки з кадастровими номерами 4824280702:06:026:0007 та 4824280702:06:022:0010, розташовані за адресами: Миколаївська область, Миколаївський район, село Стара Богданівка, вул. Очаківська, 7 та вулиця Очаківська, 2в. 15 березня 2016 року відповідачем видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-48, лише на житловий будинок з господарськими будівлями. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 травня 2016 року № 572/02-31 відповідачем було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Відмовляючи позивачу у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус у постанові посилався на те, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 835698, виданого на імя померлої матері [PERSON] [PERSON] сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 20.07.2006, цільове призначення земельних ділянок загальною площею 0,2576 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибні ділянки). Тоді як земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (зі змінами) в ст. 121 передбачає, що Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 гектара. Тобто, на думку відповідача, перевищення площі приватизованих спадкодавцем земельних ділянок на 0,0076 від встановленої норми є порушенням закону (ЗК України) та не дає підстав для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. З такою позицією відповідача позивач не погодився, посилаючись на те, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано державний акт, ніким не оспорювалось та не скасовано, тобто є чинним, наданий позивачем відповідачу державний акт відповідає вимогам закону і також є чинним, і посилаючись на порушення відповідачем права власності на земельні ділянки, позивач звернувся до суду за захистом свого права з даним позовом. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 17 червня 2015 року матері позивача [PERSON] позивачем [PERSON] був наданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, в якому вказано цільове призначення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибні ділянки), загальною площею 0,2576 га. Тоді як земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (зі змінами) в ст. 121 передбачає, що Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 гектара. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України). А в державному акті дві земельні ділянки одним цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибні ділянки), що також є порушенням вимог закону. Також відповідач посилається на те, що ним не порушено право власності відповідача, а в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії лише відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, при цьому розяснено позивачу процедуру вирішення зазначеного питання в суді. Також відповідач вказує на те, що в державному акті зазначено дві адреси, за якими розташовані земельні ділянки, що також не відповідає вимогам закону, що діяв на момент видачі Державного акта. Відповідач зазначає, що Державний акт в 2006 році був виданий з порушенням вимог Земельного кодексу України та Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі від 04.05.1999, а нотаріус відповідно до ст. 47 Закону України Про нотаріат не приймає документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства та відповідно до ст. 49 вказаного Закону відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Заслухавши пояснення позивача та його представника, державного нотаріуса, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого: 17 червня 2015 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 5), а також свідоцтвом про народження позивача (а. с. 4). Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини за законом (а. с. 42). 13 січня 2016 року за заявою [PERSON] Четвертою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведено спадкову справу № 4/2016 у спадковому реєстрі № 58460059 до майна померлої 17 червня 2015 року [PERSON] (а. с. 40-83). З матеріалів спадкової справи слідує, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті його матері [PERSON], померлої 17 червня 2015 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.05.2016 державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті 17 червня 2015 року [PERSON] на земельні ділянки з кадастровими номерами 4824280702:06:026:0007 та 4824280702:06:022:0010, місце розташування: Миколаївська область, Миколаївський район, село Стара Богданівка, вул. Очаківська, 7 та вулиця Очаківська, 2в, загальною площею 0,2576 га, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибні ділянки) (а.с. 9). У вказаній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус зазначив, що в наданому спадкоємцем Державному акті на право власності на земельну ділянку вказано цільове призначення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибні ділянки), загальною площею 0,2576 га. Тоді як Земельний кодекс України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ (зі змінами) в статті 121 передбачає, що Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не більше 0,25 гектара. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України). Отже, за наявності порушень вимог законодавства України, вказані документи неможливо прийняти для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до частини 3 статті 47 Закону України Про нотаріат від 02.09.1993 року за № 3425-ХІІ (зі змінами) для вчинення нотаріальної дії не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено\~Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII Про нотаріат\~(далі по тексту - Закон № 3425-XII). Частиною 1\~статті 1 Закону № 3425-XII\~встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2\~статті 1 Закону № 3425-XII\~передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 Закону № 3425-XII\~передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Закон № 3425-XII\~поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти. Згідно з ч. 1\~ст. 1 Закону № 3425-XII\~нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3\~ст. 49 Закону 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як випливає з п. 9 ч. 1\~ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у\~ст. 49 Закону № 3425-XII, не є вичерпним. За наявності умов, передбачених\~ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 2\~ст. 50 Закону № 3425-XII\~право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Перевіряючи законність дій нотаріуса, суддя повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з'ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні згідно з ч. 1\~ст. 179 ЦПК\~є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у ч. 1\~ст. 179 ЦПК, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ч. 2\~ст. 179 ЦПК). Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити. Під час дослідження доказів у даній справі, судом встановлено, що на підставі рішення ХХІ сесії 4 скликання [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 30 листопада 2005 року № 8 [PERSON] 20.07.2006 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 835698, згідно з яким вона є власником земельної ділянки площею 0,2576 гектарів, розташованої в с. Стара Богданівка, вул. Очаківська, 7 та вул. Очаківська, 2в, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибні ділянки) (а. с. 10). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України\~(далі ЦК України) спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві\~юстиції України\~22 лютого 2012 р.\~за № 282/20595 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Зі змісту статей\~47,\~49 Закону України Про нотаріат вбачається, що нотаріус може відмовити у вчиненні нотаріальної дії з підстав, визначених ст. 49 Закону України Про нотаріат. Державним нотаріусом позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що\~поданий позивачем документ, зокрема, Державний акт на право власності на земельну ділянку, не відповідає вимогам законодавства. Вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії викладені в\~ст. 47 Закону України Про нотаріат, згідно з якою для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. З аналізу вказаної норми вбачається, що нотаріус перевіряє лише форму складання документу. Таким чином, нотаріусом надано оцінку Державному акту на право власності на земельну ділянку, виданому на підставі рішення [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області 20.07.2006 [PERSON], які недійсними у встановленому законом порядку не визнані, при цьому нотаріусом зроблений висновок, що вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку не відповідає вимогам законодавства та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки судом встановлено, що позивач\~звернувся до державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину з правовстановлюючим документом на вищевказані обєкти, який є дійсним та не скасованим, суд дійшов висновку, що нотаріус неправомірно відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обовязок щодо вчинення нотаріальних дій, і вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а заперечення відповідача про те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я матері позивача, не відповідає вимогам законодавства, суд находить необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача від сплати судового збору звільнено, судовий збір належить стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved