Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] 16.11.2020 року звернулася до суду з заявою в якій вказує, що 17.04.2019 року нею було укладено шлюб з [PERSON] , [INFO] . [INFO] у них народилася дитина - донька [PERSON] . Далі в заяві зазначає, що через агресивність та неадекватність поведінки [PERSON] спільне життя не склалося. Під час спільного проживання між ними виникали суперечки з різних питань, шлюбні відносини припинені з 08.08.2020 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом з нею. Також заявник зазначила, що на даний час нею вже подано до Гуляйпіьського районного суду Запорізької області позови до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення із нього аліментів. Підставою для звернення до суду стало те, що після припинення шлюбних відносин із [PERSON] - останній постійно переслідує її, погрожує фізичною розправою, постійно принижує, виражається по відношенню до неї нецензурною лайкою. Заявник неодноразово зверталася до поліції, а саме 08.10.2020 року та 25.10.2020 року. Так, 08 жовтня 2020 року, близько 03:45 години, [PERSON] вдерся до місця її проживання - де повністю разом із рамою вибив вікно у кухні житлового будинку, повністю зламав 1 секцію огорожі житлового будинку, погрожував їй фізичною розправою, виражався нецензурно. Це все відбувалося на очах дуже переляканої малесенької дитини. Вона викликала наряд поліції і його протиправні дії нарядом були припинені, за результатами звернення, на [PERSON] поліцією було складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, а саме вчинення ним домашнього насильства. 25.10.2020 року вказані вище події знову повторилися, близько 08:10 години [PERSON] протиправно вдерся до житлового будинку, де вона із дитиною проживає, розбив три вікна у ньому, погрожував їй фізичною розправою, кричав, виражався при дитині нецезурною лайкою, злякав дитину, залишив будинок без вікон та тепла. Викликаний наряд поліції припинив протиправні та насильницькі дії [PERSON] стосовно неї і на нього працівниками поліції знову було складено протокол щодо вчинення ним домашнього насильства, відповідальність за яке передбачена статтею 173-2 КУпАП. Як далі вказує заявниця, подібних випадків було досить багато, [PERSON] вчиняє агресивні дії відносно неї практично щодня, однак вона не завжди встигаю викликати наряд поліції. З огляду на зазначене, заявник вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства, просить видати обмежувальний припис на строк шість місяців відносно [PERSON] [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , заборонивши останньому: -заборони наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця її проживання (перебування), інших місць які вона часто відвідує; - заборони особистого і через третіх осіб її розшукування, переслідування та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборони вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні заявник на заяві наполягала, прохала її задовольнити з тих підстав, які в ній зазначені. Представник заявника адвокат Рябко Ю.М. також вважав, що є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] , оскільки поведінка її чоловіка містить всі ознаки домашнього насильства та загрожує безпеці як самої заявниці, так і їхній спільній дитині. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, вважав, що вчинені ним дії не були настільки жорстокими та неконтрольованими, що за них необхідно застосовувати обмежувальний припис. Суд, заслухавши учасників по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані до заяви, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних обставин. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює зобов`язання кожної держави, яка ратифікувала Конвенцію, поважати права людини шляхом гарантування кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, прав і свобод, визначних у Конвенції. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 17.04.2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, актовий запис № 20, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Гуляйпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського територіального управління юстиції у Запорізькій області 17.04.2019 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.6). У шлюбі народилася дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом. Ухвалами Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19.10.2020 року відкрито провадження у справах за позовами [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с.8, 9). В судовому засіданні заявник [PERSON] суду пояснила що [PERSON] вчиняє відносно неї насильство вже досить тривалий час, оскільки до реєстрації шлюбу вони проживали однією сім`єю близько 5-ти років. Були випадки спричинення їй тілесних ушкоджень, душіння її [PERSON] .. Вона була змушена піти від нього в серпні 2020 року, деякий час навіть переховувалася та постійно змінювала місце свого проживання, що також вплинуло на психологічний стан і їхньої дитини. Вважає, що вони з дитиною потребують захисту від дій та погроз [PERSON] . Судом також встановлено, що [PERSON] неодноразово (08.10.2020 р., 25.10.2020 р.) зверталася до Гуляйпільського відділення поліції Пологівського відділу поліції головного управління національної поліції в Запорізькій області, викликала наряд поліції за номером «102» аби припинити насильницькі дії [PERSON] , що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 3449 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення про кримінальне правопорушення та іншу подію) від 08.10.2020 року, повідомленнями про результат звернення від 06.11.2020 року, відповідно до яких за фактами звернення [PERSON] від 08.10.2020 року та від 25.10.2020 року проведено повну та всебічну перевірку, встановлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення, але вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, відносно останнього складено та скеровано до суду протоколи про адміністративні правопорушення (а.с.10, 11, 12). Оригінали матеріалів перевірки досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до пунктів 7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. В силу вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. При визначенні реальності погроз суд приймає до уваги їх форму, характер, місце, час, обстановку їх висловлення, характер попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим. Особливе значення для суду має при цьому сприйняття погроз самою [PERSON] , а також і присутніми при цьому іншими особами, зокрема її малолітньою дочкою. Насильство в сім`ї є однією з розповсюджених форм порушення прав людини. У більшості випадків протиправні дії проти когось із членів родини супроводжуються актами агресії, приниження та жорстокої поведінки. Подібні дії з боку насильника приводять до негативного фізичного, психічного та соціального стану здоров`я постраждалої особи чи кількох осіб, членів цієї родини. Як правило, найбільше страждають від сімейного насильства жінки, діти та люди похилого віку. Аналіз вищевказаних доказів у сукупності з поясненнями заявника, свідчать про те, що між заявником і її майже колишнім чоловіком [PERSON] дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки. З`ясування стосунків між подружжям несе негативні наслідки для їхньої малолітньої дитини. Погрози та слова кривдника заявник сприймає реально та мають місце діяння [PERSON] , які доводять те, що він може завдати шкоди як здоров`ю фізичної особи, так і матеріальних збитків. Як вже зазначалося, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до пунктів 4-6 це: - заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; - заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборона вести листування, телефоні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб. Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Враховуючи викладене, суд вважає що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема викладеної у рішеннях по справах: «А. проти Сполученого Королівства» (1998), «Контрова проти Словаччини» (2007), «Беваква та С. проти Болгарії» (2008), «Бранко Томасік та інші проти Хорватії» (2009), «Опуз проти Туреччини» (2009), «Є.С. та інші проти Словаччини» (2009), «А. проти Хорватії» (2010), «Хайдуова проти Словаччини» (2010), «Єремія проти Республіки Молдова» (2013), «Мудрік проти Республіки Молдова» (2013), «Володіна проти Росії» (заява №41261/17)було зафіксовано порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з домашнім насильством у сім`ї. Згідно ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - кривдник, який порушив вимоги спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, несе відповідальність відповідно до закону. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести за рахунок держави. Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved