Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON] в своїх інтересах на інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулися до Генічеського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 1200 грн., на користь [PERSON] і неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 21 тис. грн. і відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 тис грн. кожному з позивачів та на користь неповнолітнього сина [PERSON] Також просили суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 2240 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. В обґрунтування свого позову посилаються на те, що 02 січня 2017 року близько 14 год. 50 хв. вони разом зі своїм сином поверталися додому по [ADDRESS]. Проходячи повз будинок [ADDRESS], з будинку через огорожу вистрибнула собака породи «Азіатська вівчарка» та перебігши вулицю накинулася на них. В ході нападу тварини, [PERSON] було покусано за ліву руку, праву ногу та порвано верхній одяг - шубу з натурального хутра. Також вказують, що собака намагалася покусати [PERSON] та їхнього неповнолітнього сина [PERSON], однак тільки пошкодила їхній верхній одяг. Звернувшись до органів поліції з приводу порушення відповідачем правил утримання домашніх тварин, був складений протокол про адмінітсратвине правопорушення відносно [PERSON] та адміністративну справу було направлено до розгляду в Генічеський районний суд Херсонської області. За результатами розгляду адміністративної справи судом, 13.02.2017 року була винесена постанова про, якою [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказаною постановою встановлено факт порушення відповідачем правил утримання домашніх тварин, внаслідок якого позивачі зазнали матеріальної шкоди у зазначеному вище розмірі, яка складається з пошкодженого їх особистого майна. Крім того позивачі вказують, що внаслідок нападу тварини, зазнали також і моральної шкоди, яка складається з перенесених моральних страждань якими було порушено нормальний хід життя та завдано психологічного стресу, яке негативно відобразилося на їх здоров'ї. Вони змушені були звернутися до лікаря за допомогою та пройти курс лікування, на даний час з острахом відносяться до собак, а неповнолітня дитина тривалий час обходить подвір'я по дорозі до школи іншим шляхом, оскільки панічно боїться повторення такої ситуації. Свої моральні страждання оцінюють по 20 тис. грн.. кожному з членів своєї сім'ї, які були учасниками подій 02 січня 2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та [PERSON] підтримали свої позовні вимоги та просили суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальної і моральну шкоду та витрати, пов'язані з розглядом справи у суді. Представник позивачів за довіреністю [PERSON] позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підтримав повністю, посилаючись на обставини позову та пояснив, що вина [PERSON] щодо неналежного утримання собак доведена постановою Генічеського районного суду Херсонської області. Внаслідок порушення правил тримання домашніх тварин, позивачам була завдана матеріальна шкода в загальному розмірі 22200 грн., яка складається з вартості пошкодженого одягу, що підтверджено відповідною довідкою СТ ГСТ «Нова кооперація» та відповідно до ст.. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню з винної особи. Крім того пояснив, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо належного утримання собак, та вчиненням нападу собаки на позивачів, останній було завдано моральну шкоду, яка виразилася порушенні нормального життєвого ходу їхнього життя, переживанні, емоціональній пригніченості та вважає, що саме розмір 20 тис. грн.. кожному з членів сім'ї позивачів відповідатиме перенесеним ним стражданням. Також вказує, що відповідно до ст.. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 2240 грн. та витрати на правову допомогу, надану при написанні позовної заяви та участі у розгляді цієї справи, а також надання консультацій при розгляді справи про адміністративне правопорушення, яка становить 2000 грн.. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду справи надав до суду заперечення проти позову, у яких просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Свої заперечення обґрунтовував тим, що на підтвердження розміру матеріальної шкоди, позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу, який свідчив би про заподіяння такої шкоди та розрахунок матеріальної шкоди. Довідка надана позивачем, щодо вартості шуби, на його думку не є доказом матеріальної шкоди. Також вказує, що оскільки матеріали справи не містять доказів неправомірної поведінки відповідача, щодо спричинення матеріальної шкоди [PERSON] та [PERSON], то він не може нести цивільно-правову відповідальність, щодо відшкодування заявленої ними шкоди. Щодо вимоги про стягнення судових витрат, то у своєму запереченні відповідач вказує, що заявлена позивачами вимога не підтверджена належними доказами, які свідчили б про сплату таких витрат, а також не надано розрахунок цих витрат. З огляду на викладене, вказує, що підстав для задоволенні цієї вимоги також немає. Крім того вказує, що позивачами також не надано жодних доказів спричинення їм моральної шкоди та доказів в обґрунтування розміру цієї шкоди, у зв'язку з чим вважає, що вимога про відшкодування цієї шкоди також не підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що про обставини, які мали місце 02.01.2017 року йому нічого невідомо, оскільки в той час він вдома не перебував та пояснити з приводу тих обставин нічого не може. Однак після того що сталося згоден сплатити позивачам матеріальну шкоду в частковому розмірі, а саме сплатити [PERSON] шість тисяч гривень за пошкодження шуби та [PERSON] [PERSON] вартість курток в розмірі 1200 грн. та 1000 грн. В решті позов не визнає та просить суд відмовити у стягнення моральної шкоди так як розмір моральної шкоди завищений та витратах на правову допомогу, які не підтверджені документально. Позивач [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти відшкодування матеріальної шкоди у розмірі вказаному відповідачем, зменшивши таким чином позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, в решті позовних вимог, просили суд позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України надається право громадянам на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого у відповідності з вимогами ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 13.02.2017 року, яка 23.02.2017 року набрала чинності, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 154 ч.2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. Як вбачається зі змісту постанови від 13.02.2017 року, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що 02.01.2017 року о 14 год. 55 хв. [PERSON], проходячи по вул.. Курортна в м. Генічеськ Херсонської області разом зі своїм чоловіком [PERSON] неповнолітнім сином [PERSON], була покусана собакою породи «Азіатська вівчарка», яка належить [PERSON]. Внаслідок нападу собаки їй було завдано тілесних ушкоджень та пошкоджено особисті речі. Відповідно до обставин встановлених вказаною постановою, порушення [PERSON] Правил утримання домашніх тварин, перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з нападом собаки на [PERSON] Відповідно до ст.. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням викладеного суд вважає, що встановленими є обставини та вони не потребують доказування з приводу подій, які мали місце 02.01.2017 року щодо порушення [PERSON] Правил утримання домашніх тварин та їх причино наслідковий зв'язок зі спричиненням тілесних ушкоджень [PERSON], які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також пошкодження речей [PERSON]. В силу ст.. 41, ч.7 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Пункт 2 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах України передбачає, що підприємства, установи, організації і громадяни - власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані суворо дотримуватись санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при УМОВІ обов'язкового забезпечення безпеки людей. Пункт 3, підпункт «в» зазначених Правил вказує, що при додержанні вимог, вказаних у п.2 цих Правил, дозволяється тримати... собак у населених-пунктах - у вільному вигулі на ізольованій. добре обгородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив'язі або без неї. Пункт 6, підпункт «г» зазначених Правил передбачає обов'язок власників тримати сторожових собак на прив'язі і спускати їх з прив'язі лише в закритих дворах, шо виключають можливість втечі: при наявності собак застерігати написом». Пункт 20 цих Правил вказує, що за порушення Правил громадяни і службові особи (керівники підприємств, установ і організацій), які є власниками собак, котів або хижих тварин, несуть відповідальність у встановленому порядку. Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами, під час подій 02 січня 2017 року, собакою, яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було пошкоджено верхній одяг. Питання з приводу компенсації матеріальної шкоди, сторонами було погоджено в ході судового розгляду справи, шляхом визнання відповідачем позовних вимог у цій частині позову, та згодою його сплатити матеріальну шкоду за пошкодження шуби з натурального хутра в розмірі 6 тис. грн.., куртку чоловічу в розмірі 1200 грн. та куртку дитячу /підліткову/ в розмірі 1000 грн. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у свої постанові від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказує, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пункт 5 цієї постанови визначає, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. В судовому засіданні встановлена вина відповідача [PERSON] в утриманні собаки бійцівської породи, яка виразилася в тому, що [PERSON] не створив належні умови утримання собаки, які б зробили неможливим самостійного вибігу собаки на вулицю, а отже на нього законом покладено обов'язок відшкодувати завдану своїми діями/бездіяльністю шкоду. Розмір відшкодування матеріальної шкоди був узгоджений сторонами. З приводу заявленої позивачами вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, при наявності її вини. Пленум Верховного Суду України, у своїх роз'ясненнях, даних у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) вказує про те, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Позивачі [PERSON] та [PERSON] ставлять питання про відшкодування моральної шкоди, яка завдана їм та неповнолітній дитині в результаті винних дій відповідача, від яких [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а дитина у свою чергу емоційне напруження, чим було порушено нормальні життєві умови їхньої сім'ї, психічні переживання як позивачів так і неповнолітнього [PERSON], порушення нормального життєвого ритму дитини та з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань вважають, що розумним та справедливим буде відшкодування моральної шкоди по 20 тис. грн.. кожному. Відповідно до ст. 454 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина). Беручи до уваги вищезазначені принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, позицію та особу самого винного, який добровільно матеріальну шкоду не відшкодував, хоча й частково визнав позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, його відношення до вчиненого а саме те що свою вину [PERSON] визнав повністю та просив вибачення у потерпілої стороні, а також враховуючи, що [PERSON] отримала тілесні ушкодження які відносяться до легких тілесних ушкоджень, внаслідок чого дійсно була позбавлена нормального життєвого ритму. З урахуванням доводів позивачів, щодо переживань батьків дитини з приводу його емоційного здоров'я, та враховуючи, що позивачем не надано суду належних письмових доказів, в тому числі і висновку експерта, про глибину моральних страждань та їх вартісний еквівалент, а тому цивільний позов про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу страждань, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода на користь [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] в розмірі по 5 тис. грн.. кожному. При цьому достатнім розміром моральної шкоди, завданої [PERSON], який також зазнав нападу собаки, з урахуванням обсягу його страждань та емоційного напруження, буде грошова компенсація в розмірі 3 тисяч гривень, що відповідатиме перенесеним останнім стражданням а також відповідатиме засадам розумності, виваженості, справедливості та об'єктивно відповідатиме обставинам справи. Що стосується стягнення з [PERSON] витрат, пов'язаних з розглядом справи про адміністративне правопорушення та розглядом цивільної справи, а також витрат пов'язаних з участю представника у судових засіданнях суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВСС України від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу, при цьому не надано документів, що підтверджували б понесення позивачами таких витрат, як то квитанцію про сплату вказаної суми, чек до прибуткового ордеру та ін.. Крім того позивачами не надано розрахунку цих витрат, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості перевірити чи відповідає вказаний розмір заявлених витрат фактичним витратам та на підставі чого позивачі дійшли до такого розрахунку. З огляду на викладене, вимога позивачів про стягнення витрат на правову допомогу не може бути задоволена. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір за звернення до суду у розмірі 2240 грн. за вимогу майнового характеру та вимогу про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ставок судового збору, що діяли на момент звернення до суду, сплачена сума судового збору за кожну із заявлених вимогу мінімальному розмірі визначеному Законом, тому з урахуванням ст.. 88 ЦПК України вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: partial