Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] від імені та в інтересах якої діє адвокат Маєвська Ірина Михайлівна звернулися до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом до Бериславської міської ради Херсонської області про визнання права власності. В позовній заяві посилається на те, що з 1977 року [PERSON] працював у радгоспі «ім. Ленінського комсомолу». Для проживання йому було надано будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який відповідно до реєстраційного посвідчення належав радгоспу. В 1991 році [PERSON] вирішив придбати вказаний будинок та звернувся із відповідною заявою до радгоспу «ім. Ленінського комсомолу». [PERSON] сплатив за вказаний будинок 1879 руб. Проте документів, які посвідчували би його право власності на будинок (договір купівлі-продажу) [PERSON] так і не отримав. Позивач з 13.04.1977 року зареєстрований та проживає в зазначеному будинку, несе витрати на його утримання, оплачує комунальні та інші платежі. З метою реєстрації права власності на будинок [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з відповідною заявою, однак отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки подані ним документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Просить суд визнати за ним [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.09.2021 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] та адвокат Маєвська І.М. в підготовче засідання не з`явилися. Від адвоката Маєвської І.М. до суду надійшла заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача Бериславської міської ради Херсонської області в підготовче засідання не прибув, надав на електронну адресу суду згідно якої проти задоволення заяви не заперечує, справу просив розглянути у відсутність їх представника. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до реєстраційного посвідчення на домоволодіння, яке належить державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, Херсонське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що володіння [ADDRESS] зареєстровано за радгоспом «ім. Ленінського комсомолу», на підставі рішення №21 від 16.06.1974 року та записано в реєстрову книгу за №24. Домоволодіння [ADDRESS] в цілому складається з житлового будинку та надвірних споруд (а.с. 6). Житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] знаходиться на балансі радгоспу «ім. Ленінського комсомолу», що підтверджується довідкою (а.с. 23). [PERSON] працює в радгоспі «ім. Ленінського комсомолу» з 10.05.1973 року, що підтверджується довідкою (а.с. 24). 26.12.1991 року директором радгоспу «ім. Ленінського комсомолу» розглянуто заяву [PERSON] щодо купівлі житлового будинку та було вирішено продати [PERSON] в його особисту власність житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується наказом (а.с. 7). Комісією в складі голови комісії та членів комісії було складено акт продажу будинку в особисту власність по [ADDRESS] , робітнику радгоспу «ім. Ленінського комсомолу» [PERSON] , який проживає і працює в радгоспі з 1977 року. Балансова вартість будинку складає - 5700 руб., до сплати 40% вартості, що складає - 1879 руб. Вказаний акт від 24.04.1992 року був затверджений директором радгоспу (а.с. 8). Оплата була здійснена 28.04.1992 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с. 9). 14.09.1992 року згідно довіреності директор радгоспу «ім. Ленінського комсомолу» уповноважив зам. головного бухгалтера підписати з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 10). З копії домової книги вбачається, що домоволодільцем за адресою: [ADDRESS] на праві власності від 18.06.1992 року є [PERSON] , який зареєстрований за вказаною адресою з 13.04.1977 року (а.с. 17-20). На підтвердження права власності на майно, позивачем надано технічний паспорт виготовлений Бюро технічної інвентаризації» 18.06.1992 року, згідно якого домоволодіння було побудовано в 1973-1983 р.р. (а.с. 11-16). Радгоспу «ім. Ленінського комсомолу» видана довідка-характеристика для надання до Бериславської державної нотаріальної контори з метою відчуження будинку, про те, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №24 за: радгоспом «ім. Ленінського комсомолу». Реєстраційне посвідчення від 01.07.1992 року видане на підставі рішення №21 від 16.06.1974 року (а.с. 21). Згідно по господарської книги №4 особовий рахунок [NUMBER] будинок [ADDRESS] знаходиться у власності [PERSON] , [INFO] , він проживає і зареєстрований у вказаному будинку з 13.04.1977 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою виданою Томаринським старостинським округом Бериславської міської ради Херсонської області (а.с. 29). [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про проведення державної реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] , однак отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №60102992 від 31.08.2021 року, оскільки подані ним документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с. 30). У відповідності до п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом. Оскільки на час набуття позивачем права власності на домоволодіння, а саме в 1992 році діяли положення ЦК України 1963 року, то належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на той час, зокрема вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Крім того, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади ( публічних актів), що затверджують право приватної власності. Тобто за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житловий будинок, споруду не залежало від реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилося також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського ипу Української PCP, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31січня 1966 року передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків, домоволодінь межах міст і селищ, у тому числі на підставі записів в погосподарській книзі. Тобто, записи в погосподарській книзі визнавалися актами органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 392 ЦК України передбачає можливість визнання права власника майна і в тому разі, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами або підлягає сумніву. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Зважаючи на відмову державного реєстратора у проведенні державної реєстрації права власності, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та він правильно у розумінні ст. 16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. На даний час позивач не може зареєструвати право власності на будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідачем до суду було подано письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача, не вбачає підстав вважати, що визнання відповідачем позову є не добровільним чи умовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з сукупності усіх обставин, що виникли у справі, а саме, що позивачу [PERSON] було надано будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зважаючи на те, що грошові кошти за будинок у розмірі 1879 рублів [PERSON] були виплачені у повному обсязі, що підтверджується квитанцією, тобто він на законних підставах відповідно до чинного на той час законодавства набув право власності на цей будинок, проте за відсутності державної реєстрації позбавлений права реалізувати своє право власності, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved