Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано за рішенням Кремінського районного суду Луганської області та від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. \~Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявилися, остання надала заяву, в якій просила розглянути справу за їх відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, у той час як представник позивача у своїй письмовій заяві висловила згоду на вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Також, у звязку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі ст. 247 ч. 2\~ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 01.06.2016 (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 308104, батьками дитини в якому записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до характеристики житлово-побутових умов від 04.09.2018, що міститься в матеріалах справи, позивач [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. Із зазначеної характеристики також вбачається, що разом з нею проживає і, відповідно, перебуває на її утриманні її малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до\~ч.ч.\~6,7\~Сімейного кодексу\~України жінка\~та чоловік\~мають рівні\~права і\~обовязки у\~сімейних відносинах,\~шлюбі та\~сімї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Частиною 2ст. 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що\~розмір аліментів має\~бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання спільної з позивачем малолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивача при зверненні з позовом до суду було звільнено від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved