Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] 25 жовтня 2016 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням уточнень посилається на те, що 03 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № МКМОGL00000249, за умовами якого позивач отримала від банку грошові кошти в розмірі 35\~000 доларів США зі сплатою 1% в місяць та кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 02 вересня 2037 року. Розмір щомісячного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором, який складається з заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди, складає 378,51 доларів США. [PERSON] належним чином виконувала свої зобовязання за вказаним кредитним договором, проте влітку 2016 року позивачу стало відомо, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № МКМОGL00000249 від 03 вересня 2007 року та до позовної заяви додав розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що банк в односторонньому порядку з 06 грудня 2011 року змінив відсоткову ставку з 12% річних на 20,16% річних, у звязку з чим збільшився розмір щомісячного платежу за кредитом, що призвело до нарахувань пені/штрафів за кредитним договором. У звязку із зазначеним, [PERSON] просила суд визнати недійсною односторонню зміну відсоткової ставки відповідачем з 1% на місяць (12% річних) до 20,16% річних з 06 грудня 2011 року за кредитним договором №МКМОGL00000249 від 03 вересня 2007, укладеним між сторонами; зобовязати відповідача здійснити перерахунок платежів за вказаним кредитним договором з 06 грудня 2011 року з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1% на місяць (12% річних); розірвати зазначений кредитний договір, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про завчасне вручення відповідачу за адресою його місця реєстрації судових повісток з викликом в судові засідання /а. с. 43, 48, 49/. Від представника відповідача 21 лютого 2017 року на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку із її зайнятістю в іншому судовому процесі, проте врахувавши, що розгляд даної цивільної справи триває з жовтня 2016 року, а також відсутність поважних причин неявки представника відповідача в минулі судові засідання, призначені по цій справі, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутністю представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 03 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № МКМОGL00000249, за умовами якого позивач отримала від банку грошові кошти в розмірі 35 000 доларів США на купівлю квартири та 5250 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 02 вересня 2037 року /а. с. 9-10/. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № МКМОGL00000249 від 03 вересня 2007 року вбачається, що до 06 грудня 2011 року відсоткова ставка за кредитом дорівнювала 12% річних, а з 06 грудня 2011 року відсоткова ставка збільшена до 20,16% річних /а. с. 12-15/. За умов, передбачених у пункті 2.3.1 кредитного договору № МКМОGL00000249 від 03 вересня 2007 року банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки, при цьому надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки. Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що була чинною на час укладення договору, передбачалось, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. В пункті 28 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК у звязку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, всі рішення банку в будь-якій формі щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. Враховуючи той факт, що суду не були надані докази надіслання відповідачем та отримання [PERSON] повідомлення про зміну розміру відсоткової ставки за кредитом, а також приймаючи до уваги зазначені розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо нікчемності права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, при цьому згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання судом нікчемного правочину недійсним не вимагається, суд приходить до висновку про неправомірність підвищення відповідачем з 06 грудня 2011 року відсоткової ставки за кредитом, у звязку з чим вважає за можливе зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок платежів за кредитним договором №МКМОGL00000249 від 03 вересня 2007 року з 06 грудня 2011 року з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1% на місяць (12% річних), частково задовольнивши таким чином позовні вимоги у відповідній частині. Вирішуючи позовні вимоги в частині розірвання кредитного договору №МКМОGL00000249 від 03 вересня 2007 року, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки між сторонами на даний час існують невиконані зобовязання, а відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (відповідно до задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial