Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), звернувся до суду з позовною заявою Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області в якій просив визнати право на земельну частку (пай), зобовязання вчинити певні дії. При цьому позивач вказує, що 08 квітня 1995 року померла його дружина [PERSON] (далі дружина). В період з 01 січня 1979 року по 01 червня 1992 року дружина позивача працювала в колгоспі ім. Благоєва. 18 січня 1993 року [PERSON] вийшла на пенсію. В період з 30 квітня 1995 року по 30 листопада 1995 року уточнювалися списки осіб які мають право на земельну часту (пай) при розпаюванні земель КСП «Благоєве». дружина не була внесена до списків оскільки померла до складання і уточнення списків. Позивач звертався до голови КСП «Благоєве», але йому було відмовлено в виділенні земельної частки на померлу дружину. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги та розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, у звязку з чим судом 14 травня 2015 року було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 01 вересня 1950 року позивач уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 8). Відповідно до довідки виданої КСП «Благоєве» 08 грудня 1987 року дружина розрахувалася за придбаний у КСП «Благоєве» будинок (а.с. 10). З довідки від 30 квітня 1997 року вбачається, що позивач в списках на розпаювання землі не значиться (а.с.11). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) позивачу належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Благоєве» (а.с. 12). З довідки виданої архівом від 25 лютого 2005 року, вбачається, що період з 01 січня 1979 року по 01 червня 1992 року дружина працювала в колгоспі ім. Благоєва (а.с. 16). Дружина померла 08 квітня 1995 року, що підтверджується копією про смерть (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майна після смерті дружини є позивач (а.с. 22). Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом (п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) ( ч.3 п. 1 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» далі Указ №720/95). Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд відмовляючи в задоволенні позову виходить з таких мотивів. З питання спадкування слід зазначити таке. Дружина позивача за життя в списки на колективну власність на землю включена не була. Відомостей про видачу чи заповнення сертифікатів на право на земельну частку (пай) на імя дружини позивача не встановлено. Зазначене свідчить, що дружина позивача не набула права на земельну частку (пай). За таких обставин до позивача, як спадкоємця, не перейшло в порядку спадкування права яке вона не набула за життя на земельну ділянку (пай). Таким чином позивач звернувся за захистом неіснуючого права. З питання належності особи, яка повинна відповідати за позовом слід зазначити таке. Оскільки, позивач в судове засідання не зявився, та просив провести розгляд справи без його участі, суд був позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи, та правильно вирішити питання про залучення до справи належних відповідачів. Позивачем правонаступника КСП «Благоєве» вказано не було. Однак слід зазначити, що відповідачами в таких справах можуть бути КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Правонаступником у даній справі може вважатись місцева рада, якщо земельні частки (паї) залишились у її розпорядженні, і новоутворені сільськогосподарські приватні формування, якщо земельні частки (паї) позивачів були передані їм як такі. Про місцеву раду як правонаступника реформованого КСП може йтися також, коли члена останнього помилково не було включено до доданого до державного акта про право колективної власності КСП на землю списку громадян, з урахуванням числа яких згідно зі ст. 17 ЗК України місцева рада передавала цю землю в колективну власність. Аналогічну правову позицію, з вказаного питання, висловив Верховний Суд України в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Зазначені правові висновки по цій справі підтверджені Вищим спеціалізованим судом України при вирішенні справ № 6-47435ск-14, 6-1965св15. Вирішуючи справу

Outcome: dismissed