Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON], 23.10.2018 року, посилаючись на положення ст.ст.120, 123, 524, 529, 548 ЦК УРСР, ст.ст.16, 328, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], в тому числі на ? частину домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] та на ? частину, як за колишнім членом колгоспного двору, оскільки у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору - померлого [PERSON], як власника будинку, проте співвласником даного будинку є і позивач, яка станом на 15.04.1991 року була зареєстрована та проживала у вищезазначеному домоволодінні. Свідоцтво на житловий будинок, яке видане з порушенням законодавства та на даний час є втраченим, не дає можливості позивачу реалізувати своє право власності на домоволодіння, у тому числі і в порядку спадкування. Ухвалою від 24 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 22 листопада 2018 року суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті, про що постановлено ухвалу. У судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. (а.с.55) Представник відповідача Михайло-Коцюбинської селищної сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, оскільки в.о. старости подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнаються. (а.с.54) Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Представник третьої особи - Чернігівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, у судове засідання не з'явився, від завідуючої нотаріальною конторою надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. (а.с.53) Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Дослідженням свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 74 років у с. Жукотки Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.8) З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1.04.1969 року. (а.с.10) Згідно довідки виконавчого комітету Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №281 від 20.09.2018 року, станом на день смерті [INFO], [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS], і разом з ним зареєстроване місце проживання мала його дружина [PERSON], [INFO] (а.с.9) Наведене свідчить, що позивач по справі є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення якого діяли на момент відкриття спадщини. Відповідно до довідки виконкому Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №282 від 20.09.2018 року, у будинку [ADDRESS], станом на 15.04.1991 року, були зареєстровані та проживали [PERSON], [INFO] - голова колгоспного двору та [PERSON], [INFO] - дружина (а.с.17) Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, ураховуючи установлені судом обставини справи, станом на 15.04.1991 року, голова колгоспного двору і його член, а саме [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчать копія свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів від 08.04.1992 р., довідка КП «Чернігівське РБТІ» №567 від 27.08.2018 року та технічний паспорт на житловий будинок, [PERSON] рахується єдиним власником спірного домоволодіння, як голова колгоспного двору. (а.с.11 - зворотна сторона, 12-16) Інформаційна довідка з архівної справи матеріалів технічної інвентаризації об'єкта нерухомості №399 від 27.08.2018 року свідчить, що дійсна вартість домоволодіння по [ADDRESS] становить 282798 грн. (а.с.12 - зворотна сторона) При цьому, як установлено в судовому засіданні згадане вище свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, видане на ім'я [PERSON], втрачено, про що було зроблено оголошення у засобах масової інформації. (а.с.19) Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець помер після 1 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як убачається з копії спадкової справи №452/2018 [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON], подавши 10.08.2018 року відповідну заяву до Чернігівської районної державної нотаріальної контори, а діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини за законом, подавши відповідні заяви. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,2551 га. (а.с.39-51) Згідно повідомлення державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори від 11.09.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомості. (а.с.11) Підсумовуючи вище викладене, суд, ураховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на ? частину спірного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом та на ? частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. На підставі викладеного,

Outcome: approved