Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON]), в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 14.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1272. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 14.08.2009 року між нею та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1272 та видано Свідоцтво про шлюб від 14.08.2009 року. Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Основною причиною розпаду сім'ї позивач вважає різницю характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння, втрату поваги один до одного. З відповідачем є спільна дитина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та справу призначено до судового розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Враховуючи те, що належним чином повідомлений відповідача в судове засідання не з'явився, відповідно до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 14.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1272 та видано Свідоцтво про шлюб від 14.08.2009 року (а.с. 8). Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження, виданого 29.03.2013 року (а.с. 9). Позивач бажає розірвати шлюб, на розірванні шлюбу наполягає. Як визначено у ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, отже, позов підлягає задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією від 23.01.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 704,80 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: approved