Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] р. у доньки позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] у законному шлюбі народився син [PERSON] - онук позивача. 05 жовтня 2012 року Станично-Луганським районним судом прийняте рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась жити з матіррю. [INFO] р. на арендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] у віці 40 років померла [PERSON], яка народилася [INFO] р. в с. Широкий, Станично-Луганського району Луганської області. Причина смерті - лівостороння нижньодолева пневмонія. З моменту розірвання шлюбу батько не спілкувався і не спілкується з сином у зв'язку з відсутностю бажання виховувати сина, про що він і заявив на засіданні коміссії з питань захиста прав дитини Станично-Луганської РДА. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків підтверджується висновком коміссії Станично-Луганської РДА від 22 лютого 2017 року, згідно з яким виконавчий комітет з тих же підстав вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав. На підставі викладеного, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Позивач у судове засідання не зявилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заявою якою позов визнав, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до його сина. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністраціїв судове засідання не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що у Свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданому відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції у Луганській області 15 серпня 2012 року на ім'я [PERSON], [INFO] - відповідач зазначений його батьком. (а.с. 5). Відповідно до рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с. 6). Із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області вбачається, що [PERSON] померла (а.с. 7). Довідкою про склад сім'ї №306 від 13 квітня 2017 року, виданою виконавчим комітетом Широківської сільської ради підтверджується, що [PERSON] мешкає разом з онуком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). У Висновку органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації №1651 від 22 лютого 2017 року вказано про доцільність позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 9). Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Вирішуючи спір, суд грунтуэться на наступних нормах закону. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ прямо вказує на те, що вирішуючи питання про позбавлення батька батьківських прав на дитини слід враховувати не тільки доводи, надані матір'ю дитини та іншими свідками з її боку, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи могли бути належними. Однак з урахуванням усталеної практики Суду, що стаття 8 включає імпліцитні процесуальні вимоги, потрібно визначити, чи було залучено заявника до процесу прийняття рішень у цілому в тій мірі, яка була достатньою для забезпечення необхідного захисту його інтересів, беручи до уваги конкретні фактичні обставини справи, а також важливість прийнятих рішень (див. рішення у справі «Ельсгольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 52, ECHR 2000-VIII; зазначене вище рішення у справі «P., C., та S. проти Сполученого Королівства» (P., C. аnd S. V. the United Kingdom), п. 119, та рішення у справі «Венема проти Нідерландів» (Venema v. the Netherlands), заява № 35731/97, п. 91, ECHR 2002-X, із посиланням на рішення від 8 липня 1987 р. у справі «W. проти Сполученого Королівства» (W. v. United Kingdom), Series A, № 121, с. 28-29, п. 64). Повертаючсиь до обставин справи «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідне цивільне провадження стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і в оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що поведінка та ставлення відповідача до власного сина є ухиленням від виконання батьківських обов'язків, що не заперечується і самим відповідачем, а тому приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], що буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved