Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позову зазначив, що [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який в подальшому був розірваний, та має спільну з ним дочку [PERSON] , яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Як вказує позивач, батько дитини проживаючи в іншому населеному пункті, не приймає жодної участі у її вихованні, при цьому ще й ухиляється від обов`язку по сплаті аліментів. Також акцентує увагу, що відповідач по справі за увесь час після розірвання шлюбу жодного разу не цікавився ані станом здоров`я своєї дочки, ані її розвитком та не виявляв будь-якого бажання з нею спілкуватися та приймати участь у її фізичному, моральному та духовному вихованні. Як вважає позивач є усі законні підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , оскільки ним фактично не оспорюється, що він, уникаючи спілкування з дитиною без будь-яких поважних причин свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 11233,33 грн. Враховуючи вищевикладене та покликаючись на ст.ст. 141,150,157,164 СК України, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Наталюк Н.М. у судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові клопотання, у яких просять дану справу розглянути без їх присутності, вказавши при цьому, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, у поданих до суду письмових заяв просили розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надавав. Надіслані відповідачу судові повістки повернулися до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній». Разом з цим, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, а також за наявності згоди позивача, суд, у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами, та відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позиції учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 14 лютого 2019 року. Шлюб між подружжям розірвано, із відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини, станом на 07 вересня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 11233 грн. 33 коп. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 07 вересня 2021 року № 240 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , є недоцільним оскільки не було можливості заслухати думку відповідача. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з наведеними вище висновками органів опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки вони є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини на можливість збереження сімейних зав`язків, отримання належного батьківського піклування. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2015 року перебували у шлюбі, в якому [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 грудня 2019 року із відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із розрахунку заборгованості із сплати аліментів боржник [PERSON] жодного разу аліменти для матері дитини не сплачував, у зв`язку з чим має значну заборгованість. Шлюб між подружжям був розірваний відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2020 року. Відповідно до акту № 124 від 18.11.2020 року, складеного за участі депутата селищної ради та сусідів позивачки встановлено, що [PERSON] - батько дитини [PERSON] , не проживає разом із дружиною та сім`єю у с. Пилипи-Хребтіївські Новоушицького району Хмельницької області з 30.10.2018 року, жодного разу не з`явився до дитини, не веде спільноо господарства та не бере участі у вихованні дочки. Місце перебування [PERSON] на даний час невідоме. Із відомостей, наданих старостою с. Білотин Шепетівського району, [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , однак за місцем реєстрації не проживає та місце перебування його невідоме. Судом вживалися заходи для встановлення місця знаходження відповідача, однак вини позитивного результату не дали. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших, не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки, оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки.

Outcome: approved