Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до Біловодської селищної ради Луганської області, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що [INFO] у с.Бараниківка Біловодського району Луганської області помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,6856 га, що знаходиться на території Біловодської селищної ради Луганської області. Вказана земельна ділянка була надана у власність [PERSON] відповідно з сертифікатом на право земельну частку (пай) розміром 9,00 умовних кадастрових гектарів серії ЛГ № 0087679 від 17 грудня 1996 року та на підставі рішення 13 сесії ХХІІІ скликання Бараниківської сільської ради від 28 лютого 2001 року із видачею державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 квітня 2001 року серії ІІІ-ЛГ № 011543, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 341. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка 03 листопада 2018 року через свого представника за довіреністю [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Біловодського районного нотаріального округу Луганської області Добросококової А.М., від якої отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що при перевірці наданих нотаріусу документів встановлено невідповідність написання прізвища спадкодавця в державному акті на право власності на земельну ділянку та сертифікаті на земельну частку (пай), свідоцтві про смерть, а саме: в державному акті - « [PERSON] », в сертифікаті на земельну частку (пай) та свідоцтві про смерть - « [PERSON] ». Позивачка вказує, що вказана невідповідність стала на слідком помилки при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку. Визнання за нею права власності на земельну ділянку необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину та реалізації її права власності згідно цивільного законодавства, зокрема отримання можливості розпоряджатися вказаною земельною ділянкою. У зв`язку з наведеним, посилаючись на положення ст. 392 ЦК України, згідно з якою власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності, просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку площею 7,6856 га, що знаходиться на території Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області, та якабула надана у власність [PERSON] відповідно з сертифікатом на право земельну частку (пай) розміром 9,00 умовних кадастрових гектарів серії ЛГ № 0087679 від 17 грудня 1996 року та на підставі рішення 13 сесії ХХІІІ скликання Бараниківської сільської ради від 28 лютого 2001 року із видачею державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 квітня 2001 року серії ІІІ-ЛГ № 011543, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 341. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 травня 2009 року, виданого виконкомом Бараниківської сільської ради Біловодського району Луганської області, актовий запис № 17, [PERSON] помер [INFO] в с. Бараниківка Біловодського району. Померлий [PERSON] був батьком позивачки по справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 29 січня 1969 року, виданого Бараниківською сільською радою Біловодського району Луганської області, актовий запис № 7 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29 серпня 1986 року, виданого Жовтневим ЗАГС м. Ворошиловград, актовий запис № 1020, згідно з яким позивачка після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,6856 га, що знаходиться на території Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області та була надана у власність [PERSON] на підставі рішення 13 сесії ХХІІІ скликання Бараниківської сільської ради від 28 лютого 2001 року із видачею державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 квітня 2001 року серії ІІІ-ЛГ № 011543, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 341, та на підставі сертифікату на право земельну частку (пай) розміром 9,00 умовних кадастрових гектарів серії ЛГ № 0087679 від 17 грудня 1996 року. Згідно довідки Головного управління держеокадастру у Луганській області від 16 січня 2018 року № 0-12-0.0-41/101-18 нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 7,6856 га, що знаходиться на території Бараниківської сільської ради Біловодського району Луганської області, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 квітня 2001 року серії ІІІ-ЛГ № 011543, станом на 11 січня 2018 року складає 181765,51 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1261 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Із роз`яснення приватного нотаріуса Біловодського районного нотаріального округу Луганської області Добросококової А.М. № 328/02-31 від 03 листопада 2017 вбачається, що позивачка зверталася до нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що при вивченні наданих нотаріусу документів встановлено невідповідність написання прізвища спадкодавця в державному акті на право власності на земельну ділянку та сертифікаті на земельну частку (пай), свідоцтві про смерть, а саме: в державному акті - « [PERSON] », в сертифікаті на земельну частку (пай) та свідоцтві про смерть - « [PERSON] », у зв`язку із чим не надається можливим видати свідоцтво про право на спадщину законом та рекомендовано звернутися до суду. У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із матеріалів справи позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом. Згідно ч. 3 ст 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином згідно матеріалів справи позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом, бажає прийняти спадщину, але не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved