Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, обґрунтовуючи позов таким. 17.10.2016 року вони направили до відповідача проект землеустрою та клопотання від 13.10.2016 року, в яких просили затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) у власність членам ФГ «Зінденс» та передати їм у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю), що розташовані на території Білянської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Однак відповідач у двотижневий строк не прийняв жодного рішення за їх клопотаннями в порушення норм ч.9 ст.118 Земельного кодексу України. Враховуючи викладене, позивачі вважають, що відповідачем порушено їх права та охоронювані законом інтереси, тому просять суд затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати їм у власність земельні ділянки. В судове засідання позивачі та їх представники не з'явились, однак надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у їх відсутності до суду не направив, однак надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити, аргументувавши свою позицію з вирішення даного спору наступним чином. Позивачі мали намір отримати у приватну власність земельну ділянку як члени фермерського господарства із земельної ділянки площею 57,0907 га, яка перебувала в користуванні гр. [PERSON] згідно договору оренди землі № 246 від 31.12.13 р. укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та [PERSON] Вказана земельна ділянка являється спірною до цього часу, оскільки відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 27 липня 2016 р. у справі №902/1105/15, яка набрала законної сили 27 липня 2016 року, рішення Господарського суду Вінницької області від 01.02.2016р. у справі №902/1105/15 залишено в силі, яким визнано недійсними: - договір оренди землі № 139 від 29.11.13 р. укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та фізичною особою [PERSON], зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.12.2013 р.; - договір оренди землі № 141 від 29.11.13 р. укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та фізичною особою [PERSON], зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.12.2013 р.; - договір оренди землі № 246 від 31.12.13 р. укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та фізичною особою [PERSON], зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.01.2014 р.; Скасовано державну реєстрацію договорів оренди землі № 139 від 29.11.13 р., (р.н. 233092205222); № 141 від 29.11.13 р. (р.н. 234378005222) та № 246 від 31.12.13 р. (р.н. 252434205222) укладених між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та фізичною особою [PERSON] Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки від 01.10.2007 року укладений між Липовецькою РДА у Вінницькій області та Селянським (фермерським) господарством «Конкурент», зареєстрований 12.12.2007 р. за № 040780200033. Тому відповідач вважає, що оскільки право користування земельною ділянкою площею 57,0907 га, яка перебувала в користуванні гр. [PERSON] згідно договору оренди землі № 246 від 31.12.13 р. укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Вінницькій області та [PERSON], скасовано (визнано недійсним в судовому порядку), набувати право власності на землю Позивачі із земельної ділянки площею 57,0907 га на даний час не мають законних підстав. Земельна ділянка площею 57,0907 га на даний час не перебуває в користуванні як в орендаря - [PERSON] так і в позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зважаючи на те, що позивачі та їх представники використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, отож суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. Громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] направили до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області проект землеустрою та клопотання від 13.10.2016 року, в яких просили затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) у власність членам ФГ «Зінденс» та передати їм у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю), що розташовані на території Білянської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Вказані обставини визнаються сторонами, що має відображення у письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи, та позовній заяві, отож такі обставини не підлягають доказуванню в силу ст..61 ЦПК України. У позові позивачі вказують, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у двотижневий термін не прийняло жодного рішення за вищевказаними клопотаннями позивачів. У свою чергу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області вказані обставини у запереченні не спростувало, проти існування цих обставин не заперечували, доказів прийняття будь-яких рішень за клопотаннями позивачів та направлення відповідних рішень на адресу позивачів суду не надали. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений нормами ст.. 118 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. В судовому засіданні Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який був наданий позивачами був предметом дослідження судом, відповідно до матеріалів якого слідує, щопроект землеустрою отримав усі необхідні й передбачені законодавством України позитивні висновки, пройшов державну землевпорядну експертизу і був направлений до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями позивачів про його затвердження та надання земельних ділянок у власність. Отож, відповідно до вимог ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області зобов'язане було прийняти відповідне рішення, втім жодних доказів прийняття будь-якого рішення за клопотаннями позивачів не встановлено. Наведене свідчить, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області при розгляді клопотань позивачів щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) у власність членам ФГ «Зінденс» та передання їм у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Білянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, допустило порушення вимог ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України. При цьому, суд вважає, що обставини, на які посилається ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у своїх запереченнях від 29.03.2017 року щодо наявності спору по відношенню до земельної ділянки, на яку позивачі бажають набути право власності, не є підставою для ігнорування клопотань позивачів та правил, які передбачені ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Приймаючи до уваги те, що суду не було надано доказів прийняття відповідачем рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність позивачів чи рішення про залишення клопотань позивачів без розгляду, суд вважає, що він не вправі вирішувати питання щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельних ділянок у власність позивачів. Разом з тим, суд встановив факт порушення прав позивачів зі сторони відповідача щодо розгляду і вирішення їх клопотань в порядку та у строки передбачені ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав. Зважаючи на встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов до переконання про наявність порушених прав позивачів зі сторони відповідача, тому вважає, що такі права підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові у справі №6-20цс11 від 21 травня 2012 року, тому в силу ст..360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування судами України. За таких обставин суд дійшов до переконання, що позов обґрунтований, а тому з урахуванням позиції Верховного Суду України, підлягає до часткового задоволення шляхом зобов'язання відповідача розглянути клопотання позивачів і за результатами їх розгляду прийняти рішення у чіткій відповідності до вимог ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України. На підставі викладеного та

Outcome: partial