Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] 29.03.2017 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні і спілкуванні з дитиною - [PERSON], [INFO]; встановити йому спосіб участі у вихованні з донькою [PERSON], [INFO], шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожного тижня з 09 год. до 19 год. неділі та в період літніх канікул протягом чотирнадцяти днів в період з 10 липня до 24 липня кожного року, без обов'язкової присутності матері дитини, з відвідуванням будь-яких місць громадського відпочинку, оздоровлення, курортів або місця його проживання за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що з 07.07.2007 року він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення суду від 21.06.2016 року було розірвано. Від сумісного проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Відповідачка разом зі спільною дитиною мешкає за іншою адресою. Однак, відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні д донькою, не дає можливості бачитися з нею та брати участь у її вихованні. Він на праві власності має житло, в якій зареєстрований та проживає разом зі своєю матір'ю. Він має постійне місце роботи, працює головним спеціалістом в банку, характеризується позитивно, є спокійною та врівноваженою людиною. Він позитивно характеризується за місцем проживання, не вживає алкогольні та наркотичні засоби. Він має всі умови та можливості для спілкування з донькою. Ухвалою суду від 30.03.2017 року позов залишено без руху, вказані недоліки усунуті. Ухвалою суду від 21.04.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 14.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В письмові відзиві на позов відповідач просила відмовити у задоволені позову з підстав фактичної відсутності перешкод з боку відповідача у спілкуванні батька з донькою, тобто відсутній взагалі факт порушення прав позивача. Обґрунтування позовних вимог зводиться до того, що відповідач, нібито, чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, однак позивач не надає жодних доказів на підтвердження таких обставин. Навпаки, позивач не виявляє будь-якого бажання спілкуватись та зустрічатись зі своєю донькою. [PERSON] має власний мобільний телефон. З метою контролювання місцезнаходження доньки, використання нею мережі Інтернет та спілкування з різними людьми, на мобільному телефоні [PERSON] встановлена відповідна програма. 3 роздруківок всіх дзвінків [PERSON] протягом 1,5 років (2016 та 2017 рік) позивач зателефонував доньці всього чотири рази, а саме: 23.12.2016-розмова 56 секунд; 12.03.2017-розмова 38 секунд; 12.03.2017-розмова 13 секунд; 17.03.2017 - 1 хв. 24 с. Позивачу відома адреса місця проживання його доньки, він має змогу зустрічатись та спілкуватись з [PERSON]. Позивач не цікавиться станом здоров'я своєї доньки, її успіхами у навчанні, йому невідомо які секції відвідує [PERSON], він не вітає дитину з днем народження, Новим роком та іншими святами. Це є прямим результатом того, що позивач не виявляє бажання приймати участь у житті дитини. Кожні вихідні [PERSON] відвідує свою бабусю (матір позивача) [PERSON] Позивачу відомо, що дитина проводить у бабусі не менше 3 годин та він має реальну можливість приїхати до своєї матері для зустрічі з донькою. Однак, позивач цього не робить. Відповідач не заперечує проти зустрічей позивача з донькою. При цьому, такі зустрічі повинні відбуватись виключно у присутності матері з огляду на наступне. Під час проживання сторін у шлюбі у дитини спостерігались нервові тики, що підтверджується відповідною довідкою лікаря. Це обумовлювалось тим, що позивач неодноразово влаштовував скандали, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння. Після розлучення сторін та проживання дитини з матір'ю психічний стан [PERSON] прийшов у норму, що підтверджується відповідною довідкою. Протягом останніх 1,5 років позивач виявив бажання побачити доньку лише три рази і відповідач беззаперечно надала йому таку можливість. Після спілкування з батьком [PERSON] ставала нервовою та роздратованою, що свідчить про те, що [PERSON] може негативним чином вплинути на психічний стан дитини. Вважає необхідним зазначити, що [PERSON] характеризується не досить позитивною поведінкою. Доказом цього є те, що останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у нетверезому стані, а також до кримінальної відповідальності за вчинення опору працівникам правоохоронних органів. Є випадки, коли позивач, керуючи автомобілем, зупинився на світлофорі, вийшов із машини та безпідставно розпочав бійку з іншим учасником дорожнього руху, розбивши йому скло машини та наніс тілесні ушкодження. Факт зазначеної поведінки відображено на відеозаписі, знятому з відео реєстратора автомобіля, який знаходився поруч. В рамках цього кримінального провадження [PERSON] визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення. Ці факти свідчать про те, що [PERSON] може негативно впливати на стан дитини, а тому вона наполягає на тому, щоб зустрічі проходили виключно в присутності відповідача. Враховуючи викладені обставини, зустрічі батька з дитиною у присутності матері цілком відповідає інтересам [PERSON]. При цьому, заборгованість позивача зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] станом на лютий 2018 року складало 11 794,55 грн. У відповідь на відзив позивач зазначив, що він позбавлений батьківських прав, має гарантоване право на спілкування та періодичні побачення з донькою. Сам факт заперечення відповідача проти позову є достатнім підтвердженням наявності перешкод з боку відповідача у його спілкуванні з донькою. Він не зловживає спиртними напоями, веде нормальний спосіб життя, не знятої чи непогашеної судимості не має. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали відповідні пояснення. Відповідач заперечувала проти позову в частині вчинення з її сторони буд-яких перешкод позивачу у спілкуванні з донькою, позивач мав безперешкодний доступ для спілкуванні з донькою, однак сам цим правом не користується. Вона не заперечує проти зустрічей позивача з донькою у зазначені в позові дні, при цьому, такі зустрічі повинні відбуватись у її присутності, що є необхідним виключно в інтересах дитини. Позивач протягом 2-х останніх років взагалі не виявив бажання спілкуватися з донькою. Донька вже сама ходить додому зі школи, однак позивач нічим не цікавиться, не знає у якому класі навчається донька тощо. Представник Департаменту служб у справах дітей підтримала наданий Департаментом письмовий висновок щодо встановлення графіку побачень з позивачем. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З 07.07.2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2016 року (справа №640/6109/16-ц) було розірвано. Від сумісного проживання у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося, у зв'язку з чим [PERSON] було подало позов про розірвання шлюбу, та рішенням суду від 21.06.2016 шлюбу між подружжям розірвано. З вказаного рішення суду вбачається, що шлюбні відносини припинені у березні 2016 року. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS], за цією адресою він проживає зі своєю матір'ю [PERSON] Відповідач разом з донькою [PERSON], [INFO], проживають за іншою адресою: [ADDRESS]. З довідки від 09.03.2017 року вбачається, що відповідач працює на посаді головного економіста в ПАТ «Укрсоцбанк». Згідно з характеристикою зам місцем роботи (не містить дату складення характеристики) [PERSON] характеризується позитивно, дисциплінований, спокійний, врівноважений. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 151, 153 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що про відповідач чинить йому перешкоди у вихованні і спілкуванні з дитиною. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 12, ч.ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Таким чином, саме на позивача, який заявляє вимоги та стверджує про здійснення відповідачем перешкод у його спілкуванні з донькою, - покладається обов'язок довести ці обставини. Натомість позивачем таких доказів в ході судового розгляду надано не було. При цьому, відповідачка заперечувала факт вчинення з її сторони буд-яких перешкод позивачу у спілкуванні з донькою, позивач мав безперешкодний доступ для спілкуванні з донькою. Відповідачкою надано роздруківку телефонних дзвінків мобільного телефону [PERSON] з 28.11.2016 по 25.05.2017, з яких вбачається, що за цей період позивач дзвонив доньці чотири рази, а саме: 23.12.2016-розмова 56 секунд; 12.03.2017-розмова 38 секунд; 12.03.2017-розмова 13 секунд; 17.03.2017 - 1 хв. 24 с. Будь-яких доказів на спростування цих відомостей - відповідачем надано не було. Таким чином, позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Позивачем заявлені вимоги щодо встановлення йому спосіб участі у вихованні з донькою шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожного тижня з 09 год. до 19 год. неділі та в період літніх канікул протягом чотирнадцяти днів в період з 10 липня до 24 липня кожного року, без обов'язкової присутності матері дитини, з відвідуванням будь-яких місць громадського відпочинку, оздоровлення, курортів або місця його проживання. Відповідачка не заперечувала проти встановлення такого способу участі позивача у вихованні доньки, але з її обов'язковою присутністю, що є необхідним виключно в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно зі ч.ч. 1,2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно з висновком Управління служб у справах дітей від 14.09.2017 року №519, малолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], де для перебування дитини створені належні умови (акт обстеження від 16.06.2017). [PERSON] матеріально забезпечений, працює на посаді головного економіста у ПАТ «Укрсоцбанк», на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Питання щодо доцільності порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини. Враховуючи вік дитини, пояснення батьків дитини, надані документи та рекомендації Комісії, а також право дитини на безпосередньо спілкування з батьком, Управління служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON], визначивши час: кожну неділю місяця з 12.00 до 18.00. На час винесення рішення по справі доньці [PERSON], [INFO], виповнилося майже 10 років; вона проживає з матір'ю (відповідачкою) з 2016 року. З довідки про доходи від 02.06.2017 року вбачається, що за період з грудня 2016 року по травень 2017 року позивачем сплачені аліменти на утримання доньки [PERSON] у сумі 11168,75 грн. Згідно з розрахунком державного виконавця Київського ВДВС м. Харків від 05.09.2018 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], які стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Харкові від 2016 року, складає (починаючи з 22.02.2018 року) станом на 01.09.2018 - 11794,55 грн. Таким чином, позивач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки, що свідчить про неналежне виконання ним обов'язків щодо утримання доньки. Доказів на спростування виникнення вказаної суми заборгованості зі сплати аліментів - відповідачем суду не надано. В судовому засіданні за участі представника Департаменту служб у справах дітей, яка є також педагогом, була вислухана донька [PERSON] 2009 року народження, яка пояснила, що вона навчається в школі, в четвертому класі. Вона проживає з мамою - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Її батька зовуть - [PERSON]. Мама з татом проживають окремо з того часу, коли вона була у другому класі. Мама та папа працюють в банку. Вона не хоче спілкуватися з батьком, оскільки він їй не дзвонить, не поздоровляє її зі святами. Вона йому також не дзвонить, чому - вона не знає. Він її не ображав, лише одного разу батько кидав одягом в маму. Було одного разу, що папа в кафе пив, а потім п'яний поїхав на машині. Вона трохи любить папу. Вона хоче спілкуватися з другом мами - [PERSON]. Представник Департаменту служб у справах дітей зазначила, що дитина називає свого батька; реакція мами для дитини має велике значення. Як вбачається з висновку Харківської міської клінічної лікарні №30 датованого 15.12.2015 року, тобто коли сторони проживали однієї сім'єю, [PERSON] у віці 6 років була оглянута неврологом, встановлено діагноз: транзиторні тики на фоні хронічного психоемоційного перенапруження (зі слів мами, проблеми в сім'ї). При цьому, згідно з висновком Харківської міської клінічної лікарні №30 датованого 25.05.2017 року, тобто після року з часу роздільного проживання сторін, при огляді неврологом у [PERSON] у віці 8 років на момент огляду патології у нервовій системі виявлено не було. Також ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.03.2014 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України (в ред. до 22.01.2014) у зв'язку з дійовим каяттям; йому інкримінувалось те, що він 04.01.2014 року, керуючи автомобілем, був зупинений працівником ДПС, після чого порушуючи ПДР почав втікати на автомобілі від переслідування, потім був заблокований службовими автомобілями працівників правоохоронних органів, однак потім шляхом навмисного зіткнення свого автомобіля зі службовими автомобіля зник з місця події. Також з постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 року, вбачається, що судом було визнано [PERSON] винуватим у вчиненні 12.06.2016 року ДТП при керуванні автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. З відеозапису вбачається, що позивач керує автомобілем, зупинився на світлофорі, йому посигналили, після чого він вийшов з машини та почалася сутичка з чоловіком, який знаходився в автомобіля, який стояв позаду, потім позивач дістав з багажнику свого автомобіля биту та пішов бити по лобовому склу вказаного автомобіля. Вищевказане може характеризувати позивача як особу, яка може вчиняти дії з запальним характером, він порушував ПДР (вчинення ДТП, керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння; вчинення опору працівникам правоохоронних органів, керуючи автомобілем), що свідчить про неналежну поведінку позивача, тому це може вплинути на психічне здоров'я дитини, створити небезпеки для дитини. При цьому, висновки Харківської міської клінічної лікарні №30 від 15.12.2015 року та від 25.05.2017 року свідчать про нормалізацію психічного стану доньки після спільного проживання сторін. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляду на викладене суд, враховуючи вік доньки, стан її здоров'я, прихильність її до кожного з батьків, неналежне виконання позивачем обов'язків щодо утримання доньки (наявність заборгованості зі сплати аліментів на її утримання), враховуючи особу позивача, беручи до уваги наявність у позивача безперешкодного доступу для приймання участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак нездійснення позивачем таких дій; виходячи з найкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає необхідним задовольнити вимоги частково та встановити [PERSON] спосіб участі у вихованні з донькою [PERSON], [INFO], шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожного тижня з 09 год. до 19 год. неділі та в період літніх канікул протягом чотирнадцяти днів в період з 10 липня до 24 липня кожного року, з обов'язковою присутністю матері дитини - [PERSON], з відвідуванням будь-яких місць громадського відпочинку, оздоровлення, курортів або місця його проживання за адресою: [ADDRESS]. Позивачем в позові зазначено про стягнення з відповідача судових витрат. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, зокрема, відмовлено у задоволенні вимог немайнового характеру про зобов'язання відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні і спілкуванні з дитиною, а вимоги немайнового характеру щодо вставлення способу участі у вихованні з донькою задоволені частково, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 320 грн. (640/2). Також в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 15.03.2017 року, укладеного між АО ЮФ «Вілеон» та [PERSON], предметом якого вказано надання правової допомоги клієнту з питань пов'язаних із підготовкою позову про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні і спілкуванні, а також надання правової допомоги з інших питань за заявками клієнта. Зокрема, клієнт доручає представляти інтереси клієнта у кримінальному провадженні, у виконавчому провадженні, перед юридичними та фізичними особами з будь-яких правових питань. В додатковій угоді від 15.03.2017 до договору про надання правової допомоги від 15.03.2017 року вказано, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнт сплачує адвокатському об'єднанню винагороду. З рахунку на оплату №16 від 20.06.2017, акту надання послуг №14 від 20.06.2017, з квитанції від 10.07.2017 року, вбачається, що позивачем сплачено адвокатському об'єднанню 4000 грн. за юридичні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, у вказаних документах не зазначено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; не зазначено часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); не зазначено у якій саме справі надавались юридичні послуги, враховуючи, що договір від 15.03.2017 укладався і на надання юридичних послуг для представництва інтересів клієнта у кримінальному провадженні, у виконавчому провадженні, перед юридичними та фізичними особами з будь-яких правових питань. Таким чином, витрати на правову допомогу не можуть бути стягнуті з відповідача. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial