Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

[PERSON] 05.08.2019р. звернулась з позовом про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з [PERSON] не склалось, він зловживав алкогольними напоями, не цікавився сім`єю, не поважав її як дружину, сварився та скандалив, тому припинили подружні стосунки, вона втратила до нього почуття любові та поваги, інше, просила розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримала, також пояснила, що відповідач у стані алкогольного сп`яніння часто бив її, робив спроби покінчити життя самогубством, погрожував їй вбивством, підірвати будинок, вона боїться його і не хоче проживати з ним однією сім`єю, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в суді факти погроз покінчити життя самогубством, підірвати будинок та вчинення іншого насильства щодо позивачки підтвердив, мотивує таке пияцтвом, також пояснив, що має намір змінити ставлення до дружини, не бажає розлучатись. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень сторін, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копій свідоцтва про народження (а.с. 4, 5) убачається, що сторони в шлюбі з 18.07.2009р., мають доньку [PERSON] , [INFO] , в серпні 2019р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають. В суді позивачка [PERSON] , настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи неможливістю подружнього проживання з відповідачем через пияцтво та неадекватну поведінку останнього. Ці покликання позивачки мають підтвердження поясненнями самого відповідача в судовому засіданні, показаннями свідка [PERSON] та постановою Городоцького районного суду Львівської обл. від 21.03.2018р. (а.с.25) про вчинення відповідачем домашнього насильства. Відповідач в судовому засіданні не навів жодної обставини, які б свідчили, що він змінив спосіб життя, або ж, що із серпня 2019р. він вживав заходів до примирення, чи покращення стосунків із позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до положень ст.ст. 139, 141 ЦПК України з відповідача в користь позивач слід стягнути 768 грн. 40 коп. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved