Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

[PERSON] 19.06.2017 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягуваних з відповідача на її користь на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], визначених рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 03.03.2014 року, а також з вимогою стягувати в подальшому з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 04.07.2017 року та 14.08.2017 року позивач надала уточнення до позовної заяви, відповідно до яких вона просить змінити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на її користь на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання [PERSON], [PERSON], [PERSON] в розмірі ? частини від усіх доходів відповідача на усіх дітей, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно рішення Кілійського районного суду Одеської області від 03.03.2014 року по справі № 502/2817/13-ц з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 250 гривень на кожну дитину. Визначена сума аліментів є непомірно малою на утримання дітей, які потребують належного утримання, визначеного чинним законодавством. Також позивач зазначає, що відповідач працює на посаді машиніста насосної станції Кілійського управління водного господарства та має постійний дохід. [PERSON] внаслідок сталої хвороби не може працювати та повноцінно утримувати дітей, а визначеної суми аліментів не вистачає на утримання трьох неповнолітніх доньок, та взагалі їх розмір є малим з огляду на теперішні соціальні стандарти життя. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, однак надала заяву, відповідно до якої зазначила, що заявлені нею позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу Кілійського районного суду Одеської області надійшла заява про те, що він позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності. На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] народилась [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 06.09.2005 року зроблено відповідний актовий запис № 154, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, виданого 07.02.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області. [INFO] народилась [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 15.09.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 168, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 15.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області. [INFO] народилась [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON], про що 19.12.2012 року складено відповідний актовий запис № 412, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, виданого 22.02.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 03.03.2014 року по справі № 502/2817/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 250 гривень щомісячно, на утримання неповнолітньої [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 250 гривень щомісячно, та на утримання неповнолітньої [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 250 гривень щомісячно, до досягнення кожною дитиною повноліття. Згідно довідки № 159 від 01.08.2017 року, наданої Кілійським управлінням водного господарства, [PERSON] працює на посаді машиніста в КУВГ, та його середньомісячний заробіток складає 3188,98 гривень. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, згідно з ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дослідивши надані позивачем письмові докази суд прийшов до висновку, що раніше визначений розмір аліментів в сумі 250 гривень є дійсно малим та не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дітей, оскільки даний розмір навіть менший ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивач у зв'язку із сталою хворобою, що підтверджується випискою з історії хвороби № 2289, не здатна в повному обсязі забезпечувати належний рівень утримання своїх неповнолітніх дітей. З урахуванням вищезазначеного та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, а відтак він підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], судовий збір в розмірі 640 гривень в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved