Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), звернувся з позовом до [PERSON] (далі відповідач), з вимогами: - стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 22.01.2020 у розмірі 6100,00 дол. США (шість тисяч сто доларів США 00 центів); - стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1665 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 22.01.2020 між сторонами було укладено договір позики, підтвердженням чому є розписка відповідного змісту, згідно якої позивач передав останньому грошові кошти в розмірі 12 100,00 (дванадцять тисяч сто) доларів США 00 центів. Відповідач зобов`язався повернути кошти готівкою в доларах США частинами наступним чином: у строк до 21.02.2020 - частину позики у сумі не менше 4 000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів; у строк до 23.03.2020 - частину позики у сумі не менше 4 000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів; у строк до 24.04.2020 - решту суми позики, що складає різницю між загальною сумою позики, визначеною у п. 1 Договору та сумами, повернутими позичальником позикодавцю протягом строку дії Договору. У вересні 2020 року було проведено часткове погашення заборгованості за Договором у сумі 6000,00 дол. США (шість тисячі доларів США 00 центів), решту боргу відповідач до цього часу на сплатив, у зв`язку із чим на момент пред`явлення даного позову в нього перед позивачем існує заборгованість за Договором позики у розмірі 6100,00 дол. США (шість тисяч сто доларів США 00 центів). Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 16.07.2021 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не\~подали до\~суду своїх\~заперечень проти\~розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача подав до суду клопотання про призначення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, мотивуючи тим, що оригінали документів, які просить суд витребувати позивач зможе надати у судовому засідання задля недопущення їх втрати під час поштового пересилання. Ухвалою суду від 21.10.2021 задоволено вищевказане клопотання та викликано сторони в судове засідання. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. У судове засідання позивач не з`явився, однак надав заяву, в якій вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності, а також просив суд долучити до матеріалів справи оригінал розписки та оригінал договору позики, укладеного між сторонами спору. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі матеріалів, за відсутності сторін, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. 22.01.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, підтвердженням чому є розписка відповідного змісту, згідно якої позивач передав останньому грошові кошти в розмірі 12 100,00 (дванадцять тисяч сто) доларів США 00 центів. Відповідач зобов`язався повернути кошти готівкою в доларах США частинами наступним чином: у строк до 21.02.2020 - частину позики у сумі не менше 4 000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів; у строк до 23.03.2020 - частину позики у сумі не менше 4 000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів; у строк до 24.04.2020 - решту суми позики, що складає різницю між загальною сумою позики, визначеною у п. 1 Договору та сумами, повернутими позичальником позикодавцю протягом строку дії Договору. У вересні 2020 року було проведено часткове погашення заборгованості за Договором у сумі 6000,00 дол. США (шість тисячі доларів США 00 центів), решту боргу відповідач до цього часу на сплатив, у зв`язку із чим на момент пред`явлення даного позову в нього перед позивачем існує заборгованість за Договором позики у розмірі 6100,00 дол. США (шість тисяч сто доларів США 00 центів). Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У силу вимог ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України. договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 19.01.2019, справа № 373/2054/16-ц провадження № 14- 446цс18 Велика Палата Верховного суду зробила наступний висновок: частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 за № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 за № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23.09.1994 за № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Ураховуючи встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що договір позики та розписка, що додані до матеріалів справи підтверджують наявність між сторонами позикових відносин, є доказом як факту укладення договору позики, так і факту передачі грошових коштів позичальнику у розмірі 12100 тисяч доларів США. Оскільки відповідач у визначений у договорі позики строк кошти позивачеві не повернув, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, тому вимоги позивача про повернення суми боргу за договором позики є обґрунтованими. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення боргу, ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved