Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі - відповідач 1) та [PERSON] (далі - відповідач 2) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що зазначений будинок з надвірними будівлями належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2008, в ньому, окрім позивача та інших, зареєстровані відповідачі, колишня дружина сина та її дитина від попереднього шлюбу, які більше двох років не проживають в житловому будинку без поважних проблем, в будинку відсутні особисті речі відповідачів. Позивач та представник позивача за довіреністю - [PERSON] в судове засідання не прибули, представник надав заяву, за змістом якої просить розглянути справу за їх відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення №6246600472730 та 6246600472748, причини неявки не повідомили, відзив на позов та клопотання про відкладення судового засідання не надали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України, по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів; про заочний розгляд справи судом постановлена ухвала від 17.03.2020. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2008, зареєстрованим в реєстрі за №2-1863 (а.с.10), реєстрація права власності підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 03.09.2012 №35363395 (а.с.11). Факт реєстрації у вказаному будинку відповідачів, а також сина позивача [PERSON] та онука позивача [PERSON] підтверджується довідкою виконавчого комітету Геніївської сільської ради від 13.12.2019 №1809 (а.с.12); з довідки вбачається, що відповідач 2 є сином відповідача 1. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15.11.2019, яке набрало законної сили 17.12.2019, шлюб між відповідачем-1 та сином позивача [PERSON] розірвано (а.с.13-14). Відповідно до Акту обстеження від 15.12.2019 за підписом депутата Геніївської сільської ради Шеліховської О.А. та двох свідків, відповідач 1 не проживає у вказаному будинку близько двох років, відповідач 2 - близько 7 місяців (а.с.17). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України дозволяє дійти висновку, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Положеннями ч.2 ст.406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі були зареєстровані у спірному будинку в якості членів сім`ї і набули право користуванням чужим нерухомим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Оскільки на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, шлюб між відповідач 1 та сином позивача розірваний, відповідач 2 є сином відповідача 1 від попереднього шлюбу, то право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Аналогічний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 16.01.2019 в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14.08.2019 в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved