overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] вказує в позовній заяві від 27 серпня 2015 року, що відповідач по справі та її мати [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак за ініціативою батька в Березнівському районному судді відкрито провадження по справі про розірвання шлюбу. На даний час позивачка є студенткою четвертого курсу Української медичної стоматологічної академії формі навчання та немає змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. За договором про навчання №9/26-2013-л-ІІ відповідач зобовязувався оплачувати навчання в Академії. Однак після постійних сварок між батьками, відповідач відмовлявся оплачувати навчання. [PERSON] не раз зверталася до відповідача з пропозицією в досудовому порядку вирішити питання щодо фінансової підтримки на період навчання у ВУЗі, однак він відмовлявся. На підставі ст. 199 СК України просить стягувати з [PERSON] аліменти на її утримання розмірі 1/2 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно з дня предявлення позову і до досягнення нею 23 років . Зазначає, що відповідач має постійну роботу, заробітну плату, яка дає йому можливість утримувати її. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON]. О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні тому, що виклав у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився. Пояснив, що він не підтримує позову і відмовляється сплачувати аліменти. Він оплачує її навчання по договору і дає гроші позивачці. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд частково задовольняє її позов. При цьому зазначає наступне. У відповідності зі ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. [PERSON] є рідною донькою відповідача, і є повнолітньою. Згідно договору про навчання №9/26-2013-л-ІІ від 21 серпня 2012 року [PERSON] є студенткою четвертого курсу вищого навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія». В судентському квитку виданому на навчання в даному закладі вказано, що вона навчається на денній формі навчання . З врахуванням того, що обов'язок утримувати своїх дітей в однаковій мірі лежить на матері і батькові дитини, а також тих обставин, що дочка проживає з матір'ю, відповідач має постійну роботу, суд визначає аліменти в частці від доходу, а їх розмір встановлює в розмірі 1/4 чистини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Бере за основу пояснення [PERSON] в судовому засіданні і додані ним квитанції про оплату навчання. Стягнення аліментів на підставі ч.1 ст. 191 СК України суд проводить, починаючи з дня звернення позивачем [PERSON] до суду - з 27 серпня 2015 року і на період її навчання, але не далі як до досягнення нею віку 23-х років. Позивач звільнена від сплати судового збору по закону. Позивачку [PERSON] від сплати судового збору в доход держави слід звільнити, а судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., що підлягає стягненню в доход держави, покласти на відповідача [PERSON]

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] вказує в позовній заяві від 28 квітня 2015 року, що [INFO] померла її матір [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS]. 17 листопада 1999 року її матір [PERSON] заповіла їй даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. У встановлений законом шестимісячний термін позивач не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Причиною несвоєчасного звернення є те, що позивач не обізнана із чинним законодавством і вона не знала, що потрібно подавати таку заяву. Позивач вважала, що фактично доглядаючи за будинком та маючи на руках заповіт, вона прийняла спадщину і не потрібно додатково вчиняти будь-яких дій. Просить визначити їй для звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини додатковий строк терміном два місяці. Вислухавши позивачку [PERSON], їїпредставника адвоката Захарчука М.І., які підтримали вимоги позовної заяви з підстав, наведених в ній, просять встановити [PERSON] додатковий строк терміном два місяці для прийняття спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS], що до дня смерті належав матері позивачки, суд приходить до всиновку про задоволення позову [PERSON] Відповідач в особі сільського голови Зірненської сільської ради В.Старінського надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради. Проти позову вони не заперечують і просять позов задовольнити. Судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] з причин наявності у неї заповіту матері і переконання, що це є достатнім для прийняття спадщини і має бути визнано поважною причиною. Спадкове майно їй належить по заповіту [PERSON] від 17 листопада 1999 року нотаріально посвідченим секретарем виконкому Зірненської сільської ради, зареєстрованого в книзі нотаріальних дій під № 63 (а. с. 6). Родинні відносини позивачки зі спадкодавцем доведено копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про одруження [PERSON] (а.с.5). До складу спадкового майна належать: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. У відповідності з ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини За таких обставин і на підставі наведеного позов [PERSON] суд задовольняє.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] вказує в позовній заяві від 29 січня 2014 року, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS], приватизована земельна ділянка та Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Мир» в с.Балашівка Березнівського району Рівненської області. На день смерті [PERSON] у будинку була зареєстрована одна. Окрім нього спадкоємцями першої черги є сестра [PERSON] та брат [PERSON] На початку січня 2014 року вони прибирали будинок матері і знайшли заповіт від 14 лютого 2002 року на ім'я [PERSON], відповідно до якого [PERSON] заповіла житловий будинок, надвірні будівлі та все належне їй майно своєму сину [PERSON], жителю м.Рівне. У встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність заповіту і думав, що мама все майно залишила сестрі, відповідачці по справі [PERSON] Просить визначити йому для звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини додатковий строк терміном три місяці. Вислухавши позивача [PERSON], який підтримав вимоги позовної заяви з підстав, наведених в ній, просить встановити йому додатковий строк терміном три місяці для прийняття спадщини, що до дня смерті належала його матері, відповідачку [PERSON], яка не заперечувала проти задоволення позову і підтвердила той факт, що ніхто із них не знав про існування заповіту, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON] з поважних причин - необізнаність про існування заповіту, пропустив строк для прийняття спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що позивач по справі [PERSON] є його рідним братом і ніхто із них не знав про існування заповіту на його ім'я. Про заповіт дізналися лише у січні 2014 року. На спадщину, що залишилася після смерті матері, не претендує. Спадкове майно [PERSON] належить по заповіту [PERSON] від 14 лютого 2002 року (а.с.7). Родинні відносини позивачки із спадкодавцем доведено копією свідоцтва про народження [PERSON] на а.с.6. До складу спадкового майна належать: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], приватизована земельна ділянка та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Мир» в с.Балашівка Березнівського району Рівненської області. У відповідності з ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини За таких обставин і на підставі наведеного позов [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] вказує в позовній заяві від 29 січня 2016 року, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. 10 квітня 2012 року її батько [PERSON] зробив своє волевиявлення у вигляді заповіту, в якому заповів все майно, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, на все, на що він буде мати право, заповів дочці [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Трембіцького В.Я. із заявою про вчинення нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом де їй було відмовлено в цьому у зв»язку з пропущенням строку на прийняття спадщини. Причиною несвоєчасного звернення є те, що позивач не обізнана із чинним законодавством. Позивач вважала, що фактично доглядаючи за будинком та маючи на руках заповіт, вона прийняла спадщину і майно автоматично переходить у її власність. Вислухавши позивачку [PERSON], її представника адвоката Удода В.Ф., які підтримали вимоги позовної заяви з підстав, наведених в ній, просять встановити [PERSON] додатковий строк терміном два місяці для прийняття спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS], що до дня смерті належав батьку позивачки, суд приходить до висиновку про задоволення позову [PERSON]. Відповідач в особі сільського голови Бронської сільської ради Березнівського району А.П.Ковалик надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради. Проти позову вони не заперечують. Судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] з причин наявності у неї заповіту матері і переконання, що це є достатнім для прийняття спадщини, а тому має бути визнано поважною причиною. До такого висновку суд приходить зважаючи також на той факт, що інші спадкоємці на спадщину не претендують, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру на а. с. 13, а заповіт спадкодавцем вчинено саме на користь позивачки. Спадкове майно їй належить по заповіту [PERSON] від 10 квітня 2012 року, нотаріально посвідченим секретарем Бронської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі під № 15 (а. с. 6). Родинні відносини позивачки зі спадкодавцем доведено копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про одруження [PERSON] (а.с.17). До складу спадкового майна належать: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. У відповідності з ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини За таких обставин і на підставі наведеного позов [PERSON] суд задовольняє.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON], вказує на те, що [INFO] року в селі Велика Волиця Любарського району Житомирської області у віці 89 років померла її мати [PERSON]. У відповідності з чинним цивільним законодавством вона являється спадкоємицею майна померлої серед якого земельні ділянки, які були передані спадкодавці для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,6764 га. Позивачка вважається такою, що прийняла спадщину своїми діями у відповідності до ЦК України в редакції 1963 року. Саме тому позивач звернулась до суду з проханням ухвалити рішення про визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити. Представник Великоволицької сільської ради у попереднє судове засідання на розгляд справи не з'явився, в наявній в матеріалах справи довідці проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Оскільки відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, то суд ухвалив винести рішення про задоволення позову у попередньому судовому засіданні. Вислухавши представника позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: [INFO] року народилась [PERSON], свідоцтво серії [NUMBER]. Її батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. 14 листопада 1965 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, свідоцтво серії [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка. Відповідно до державного акту серії [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0,6764 га, що розташована на території Великоволицької сільської ради. [INFO] року в селі Велика Волиця Любарського району Житомирської області померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом серії [NUMBER], актовий запис № 13. Відповідно до п. 1, абз. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є смерть власника, а відповідно до ст. 331 ЦК України - право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Відповідно до закону України від 02.08.2011 року «Про державний земельний кадастр» державні акти на право власності на земельну ділянку відмінені і виготовити дублікат державного акта не має можливості. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємицею майна померлої матері і вступила у фактичне володіння спадковим майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] вказує на те, що вона являється власницею домогосподарства за [ADDRESS]. Разом з нею у вказаному будинку деякий час проживав [PERSON]. Затим 2013 році відповідач прописався до будинку позивачки, а 04 лютого 2014 року вибув з домогосподарства, тобто припинив виконувати обов'язки члена сім'ї. Причиною звернення позивачки до суду послужила та обставина, що відповідач знятись з реєстраційного обліку у домогосподарстві та зареєструватись за місцем фактичного проживання відмовляється. Така ситуація впливає на права позивачки що до отримання соціальної допомоги, субсидії, і т.п., поскільки від позивачки вимагається включати доходи відповідача до сукупного доходу сім»ї, що є неприйнятним. Тому позивачка просить суд постановити рішення про позбавлення [PERSON], [INFO] права користування житловим будинком [ADDRESS]. Понесені судові витрати стягнути з відповідача на її користь. В попередньому судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю. Відповідач на розгляд справи не з'явився, але ним до суду подано заяву, в якій він вказав, що він позов визнає повністю і просить справу розглядати в його відсутності. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Згідно з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2011 року серії САВ № 397231 виданого виконкомом Привітівської сільської ради власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] Відповідно до довідки № 449 від 08.09.2014 року виданої виконкомом Привітівської сільської ради в житловому будинку, який рахується за позивачкою за [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] але не проживає у ньому з 04.02.2014 року. Згідно до ст. 71 Житлового Кодексу України , при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.. 107 ЖК України У разі вибуття наймача та членів його сім»ї на простійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Згідно довідки №555 від 14 жовтня 2014 року [PERSON], тривалий час проживає за адресою [ADDRESS]. У відповідності до ст.383 ЦК України передбачено, що право використання помешкання для власного проживання та для проживання членів сім'ї, інших осіб належить його власнику, а за ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Судом встановлено, що відповідач в [ADDRESS] не проживає тривалий час та не бажає в добровільному порядку знятись з реєстрації за даною адресою, чим створює перешкоди позивачці у реалізації її громадянських прав. У зв'язку із зібраними по справі доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] в квітні 2013 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] зареєстрованого 25 січня 1985 року у відділі Лієпайського міського ЗАГС республіки Латвія регістр № 71. Шлюб фактично розпався, так як спільне життя не склалося. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, так як сторони проживають окремо. Від шлюбу малолітніх дітей не мають. У зв'язку з наведеним позивач просить розірвати шлюб та від витрат пов'язаних з розірванням шлюбу відмовляється. Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав в повному обсязі, і заявив клопотання про ухвалення заочного рішення суду, та просив стягнути з нього витрати пов'язані з розірванням шлюбу. 22.04.2013 року Городнянським районним судом Чернігівської області відповідно до умов конвекції про правовому допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам направлено доручення про проведення окремих процесуальних дій до Лиєпайського суду республіки Латвія. 05.08.2013 року до Городнянського районного суду надійшли документи, які були складені під час виконання судового доручення про проведення окремих процесуальних дій та вручення судових документів, згідно яких відповідач пояснює, що бажала б прийняти участь в судовому засіданні за вказаним позовом, але в разі її не явки в судове засідання, та якщо вона письмово не проінформує суд, вона згодна з тим, що справу за позовом [PERSON] до неї про розірвання шлюбу, може бути розглянуто у її відсутність. Відповідач по справі про час та місце судового засідання у відповідності до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України повідомлена належним чином, в засідання не з'явилась. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в ході судового засідання, сторони зареєстрували шлюб 25 січня 1985 року у відділі Лієпайського міського ЗАГС республіки Латвія регістр № 71, про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с.5-6). Сімейні відносини подружжя фактично припинило, відновлювати стосунки позивач немає наміру. Примирення між сторонами неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

[PERSON] в квітні 2014 року звернулася в суд з даним позовом. В заяві послалася на те, що [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі і з яким їй належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS], помер [INFO]. При житті 11.01.2006 року він склав заповіт на користь своєї племінниці [PERSON], яким заповів їй належному йому на праві власності ? частину спірної квартири. Так як в заповіті не вказані місце та час його складання, просить визнати його нікчемним. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Представники відповідачки та третя особа вважають позов необґрунтованим та просять в його задоволенні відмовити. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Позивачка по справі та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.1983 року. З 07 квітня 1992 року вони проживали в належній їм на праві власності квартирі [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про його смерть від [INFO] № [NUMBER] виданим відділом ДРАЦС Червоноградського міського управління юстиції Львівської області (а.с. 5). При житті, а саме - 11 січня 2006 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого належну йому на праві власності одну другу частину квартири, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON]. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 57 (а.с. 6). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В силу ч. 1 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Аналогічні вимоги передбачені і в п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року № 20/5, зареєстрованої в Мінюсті України 03.03.2004 року за № 283/8882, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Як вбачається зі змісту оспорюваного заповіту в ньому не вказано місце та час його вчинення. Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що в заповіті від 11 січня 2006 року не зазначене місце та час його складання, суд вважає даний заповіт нікчемним. До аналогічного висновку прийшла і Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у своїй ухвалі від 28 квітня 2010 року.

Outcome: approved