Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] 26 червня 2015 року звернувся до суюду з позовом дко [PERSON] сільської ради Кременчуцькогоі районуі Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно посилаючись, що його батькові [PERSON], який помер 01 травня 2003 року належав житловий будинок з господарським будівлями в с. Салівка вул. Леніна, 92 Кременчуцького району Полтавської області, спадщину після якого прийняла його мати [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав, померла 20 травня 2011 року. Він являється спадкоємцем її майна за законом. Державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області 16 червня 2015 року йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями розташований в с. Салівка вул. Леніна, 92 Кременчуцького району Полтавської області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Третя особа Реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши надані матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Так, як вбачається з матеріалів справи 01 травня 2003 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 01 травня 2003 року виконкомом [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 13. Спадщину після [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], але не оформила своїх спадкових справ. Згідно свідоцтва про смерть виданого 20 травня 2011 року [PERSON] сільською радою Кременчуцького району Полтавської області 20 травня 2011 року померла [PERSON]. З заявою про прийняття спадщини до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернувся [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. 16 червня 2015 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 19 червня 2015 року за № 501 на підставі записів по господарської книги № 2 за особовим рахунком № 0066-1 за [PERSON] числиться житловий будинок в с. Салівка вул. Леніна, 92 Кременчуцького району Полтавської області 1966 року забудови, який згідно технічного паспорта виданого 28 квітня 2015 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» складається з житлового будинку літ. «А», підвалу під частиною будівлі літ. «Вп», прибудови літ. «а», гаража літ. «Б», оглядової ями гаражної літ. «Бо», сараю літ. «в», сараю-літньої кухні літ. «В», навісу літ. «в1», сараю літ. «Д», ганку літ. «аг», трубопроводу літ. «К», огорожі №1, воріт № 2, інвентаризаційна вартість якого 136 396 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12,20), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, спадкоємець [PERSON] набуває право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування і в відповідності до ст. 328 ЦК України, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, суд визнає за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями розташований в с. Салівка вул. Леніна, 92 Кременчуцького району Полтавської області. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved