Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2006 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які на даний час неповнолітні. Спільне подружнє життя з Відповідачем не склалося через різні характери, погляди на життя. Відповідач часто почав вживати алкоголь, підіймати руку на Позивача, скандалить, ображає нецензурними словами. Позивач зазначає, що вони зовсім різні люди, а тому в їх інтересах розірвати шлюб. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, а тому просить розірвати шлюб, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Сторони, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності, позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 18 травня 2006 року Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області, 18 травня 2006 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області 19 грудня 2006 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області 04 липня 2008 року). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач і Відповідач не мають бажання зберегти сім'ю та дальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», в своїй заяві зазначила про бажання його залишити. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved