Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

[PERSON] 25.02.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Свій позов мотивувала тим, що сторони 23.09.2006 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, який розірвано 11.12.2009 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]). Під час шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, має достатній рівень доходу, працює неофіційно на різних роботах, інших утриманців не має. Оскільки відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб'єкту господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, позивач просить визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень щомісячно. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з наведеним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вказала, що вони з відповідачем перебувають в конфліктних відносинах, відповідач не виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання неповнолітньої дитини, прохання позивача надавати матеріальну допомогу ігнорує, додатково пояснила, що вона не має постійної роботи, її заробітки мають нерегулярний характер, вона самотужки утримує спільного з відповідачем сина, який відвідує гурток з греко-римської боротьби та репетитора з англійської мови, у неї немає змоги самостійно забезпечити його нормальне матеріальне становище, вона потребує матеріальної допомоги на утримання сина від колишнього чоловіка. Востаннє відповідач бачив сина приблизно рік тому, раніше коли він виявляв бажання бачити сина, то приходив п'яним, просила позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомив, що він офіційно не працює, «перебивається» випадковими заробітками (працює на будівництві різноробочим), його заробітки мають нерегулярний характер, в середньому щомісячний дохід складає 800 гривень, зазначив, що він не являється інвалідом, інших утриманців, кредитів не має, рухомого та нерухомого майна у власності не має, визнав позов частково в розмірі 500 гривень. Вказав що він хоче та може забезпечувати свого сина матеріально, однак не в такому розмірі як заявлено позивачем, на даний час посильна для нього сума це саме 500 грн. на місяць. Коли він влаштується на роботу, або у нього будуть гроші він згоден надавати допомогу і в більшому розмірі. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], розірвано 11.12.2009 року (а.с.5). Під час шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 06.03.2007 року, в якому в графі «Батько» зазначено відповідача [PERSON] (а.с.4). Позивач разом з сином проживає за адресою: [ADDRESS] що підтверджується довідкою від 25.02.2016 року №384, виданої ПП «[PERSON]» (а.с.6). Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. У цьому зв'язку судом встановлено, що відповідач по справі офіційно не працює, а тому аліменти з нього слід стягувати у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, матеріальне становище відповідача, часткове визнання ним позову, суд вважає можливим встановити аліменти на рівні 500 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Суд не приймає до уваги позицію позивача, що розмір аліментів має становити не менше 1 500 грн. щомісячно, оскільки нею не доведено перед судом того, що відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти в такому розмірі. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 25.02.2016 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial