Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовною заявою до Підволочиської селищної обєднаної територіальної громади в особі Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області про визнання права власності за: [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Відродження, 65, с. Галущинці, Підволочиський район Тернопільської області (1/6 в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 01 лютого 2009 року, та 1/6, - як за членом колгоспного двору); [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Відродження, 65, с. Галущинці, Підволочиський район Тернопільської області (1/6 в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 02 жовтня 2015 року, та 1/6, - як за членом колгоспного двору); [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/6 частку (за кожним) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Відродження, 65, с. Галущинці, Підволочиський район Тернопільської області. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивачі покликалися на те, що відповідно до довідки, виданої архівним відділом Підволочиської РДА, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є членами колгоспного двору житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Відродження, 65, с. Галущинці, Підволочиський район Тернопільської області. [PERSON] померла 01 лютого 2009 року. [PERSON] помер 02 жовтня 2015 року. Після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер 02 жовтня 2015 року, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Відродження, 65, с. Галущинці, Підволочиський район Тернопільської області, позивачу 2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. З огляду на вказане Позивачі змушені звернутися до суду для захисту своїх невизнаних прав. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивач 1, Позивач 2, Позивач 3 та Позивач 4 подали заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, [PERSON] просила повенути їй зайво сплачений судовий збір у розмірі 296 (двісті девяносто шість гривень) 28 (двадцять вісім) копійок згідно квитанції №33 від 27 листопада 2018 року. Представник відповідача подав заяву в якій позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову представником відповідача, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 28 лютого 1992 року виконкомом [PERSON] сільської ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Галущинці по вулиці Відродження за №65 належить колгоспному двору, що складається з 6-х членів, головою якого є [PERSON]. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому [PERSON] народних депутатів №39 від 25 лютого 1992 року. Відповідно до реєстрового напису, даний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 6-х членів, записаний року в реєстрову книгу №2 стор. №165 за реєстром №228. До складу даного колгоспного двору станом на 1992 року входили: [PERSON], [INFO] голова двору; [PERSON], - [INFO] дочка, [PERSON], - [INFO], - зять; [PERSON], - [INFO], - внук; [PERSON], - [INFO], - внук; та [PERSON], - [INFO], - внучка, що підтверджується довідкою №761 Архівного відділу Підволочиської районної державної адміністрації від 28 серпня 2017 року (справа №3, арк. 12, Фонд №51). Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів. Таким чином,\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~належало по\~1/6\~частці будинковолодіння\~(кожному)\~по вул.\~Відродження,\~65,\~в с.\~Галущинці,\~Підволочиського району,\~Тернопільської області,\~як членам\~колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності» - Судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 26\~грудня 2008року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Підволочиського району Тернопільської області посвідчено заповіт [PERSON], [INFO], уродженки та жительки с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області, ІПН [NUMBER], відповідно до якого остання на випадок своєї смерті зробила наступне заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, включаючи усі грошові заощадження (грошові суми, відсотки і компенсацію) у відповідних банківських установах заповіла в користь [PERSON], [INFO]. 01 лютого 2009 року померла [PERSON], про що [PERSON] сільською радою Підволочиського району 02 лютого 2009 року складено запис №6 (свідоцтво про смерть серії І-ИД №080352, видане 02 лютого 2009 року). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, - 1/6 частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №65, що знаходиться в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області по вул. Відродження. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. На день смерті [PERSON], яка померла 01 лютого 2009 року, разом з нею проживали: [PERSON] дочка, [INFO]; [PERSON] внук, [INFO]; [PERSON] внучка, [INFO]; [PERSON] правнук, [INFO], що вбачається із архівної довідки №938 від 12 листопада 2018 року, виданої Архівним відділом Підволочиської РДА, а також довідки №19 від 18.01.2019 року, виданої старостою села Галущинці. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка спадщину прийняла відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ИД №197223, виданого 05 жовтня 2015 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, 02 жовтня 2015 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, - 1/6 частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №65, що знаходиться в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області по вул. Відродження. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно з вимогами ч.1 ст.1258 УК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до\~ст.\~1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Позивач [PERSON], - донька [PERSON], що вбачається із свідоцтва про народження серія ІІ-ИД №350483, виданого 26 червня 1983 року [PERSON] сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, та рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/287/16 про розірвання шлюбу від 25 липня 2016 року. Таким чином, Позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], який помер 02 жовтня 2015 року, яка спадщину прийняла відповідно до довідки №20 від 18.01.2019 року, виданої старостою села Галущинці. Таким чином, з врахуванням норм чинного законодавства, позивачу [PERSON] належить 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Відродження, 65, с. Галущинці, Підволочиський район Тернопільської області (1/6 в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 01 лютого 2009 року, та 1/6, - як за членом колгоспного двору); [PERSON] 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Відродження, 65, с. Галущинці, Підволочиський район Тернопільської області (1/6 в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 02 жовтня 2015 року, та 1/6, - як за членом колгоспного двору); [PERSON] та [PERSON] 1/6 частка (за кожним) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Відродження, 65, с. Галущинці, Підволочиський район Тернопільської області,- як членам колгоспного двору. Однак, 14 квітня 2018 року та 07 листопада 2018 року приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Позивачу 1 та Позивачу 2 розяснено, що вчинення нотаріальної дії, - видача свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №65, що знаходиться в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області по вул. Відродження, неможливе по причині відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, і розяснено право на звернення до суду. З огляду на вказане Позивачі через відсутність правовстановлюючого документа не можуть оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення їх прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, згідно п. 1 ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, поміж іншого, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно з ч. 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, встановлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Як вбачається з матеріалів справи позивачами сплачений судовий збір у розмірі більшому ніж встановлено законом, а тому, суд приходить до висновку про необхідність повернення зайво сплаченої суми судового збору у розмірі 296 (двісті девяносто шість гривень) 28 (двадцять вісім) копійок. Враховуючи наведене,

Outcome: approved