Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON] 19.02.2015 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 гривень, щомісячно, на утримання кожної дитини, з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що 23 жовтня 2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. У шлюбі народились двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьками яких є відповідач. Приблизно наприкінці листопада 2013 року відповідач виїхав на заробітки, звідки повернувся у травні 2014 року. Після повернення відповідача з заробіток шлюбні відносини між подружжям були припинені і сторони мешкають окремо один від одного. При цьому обидві дитини мешкають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Після припинення спільного проживання [PERSON] у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей не надає, хоча неофіційно працює, та має непоганий щомісячний дохід. У цей же час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку, отримує державну соціальну допомогу і ніяких сторонніх джерел доходу немає. Також в обґрунтування своїх вимог про стягнення аліментів, [PERSON] зазначила, що молодший син постійно хворіє та потребує значних коштів на лікування. На підставі викладеного [PERSON] просить суд задовольнити позов у повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в розмірі 500 гривень щомісячно, на утримання кожної дитини. [PERSON] не заперечує, що з травня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинились і діти разом з матірю мешкають окремо. Не зважаючи на те, що він зареєстрований як фізична особа - підприємець, за останні чотири роки ніякого доходу від підприємницької діяльності він не отримує. Крім цього, у нього від першого шлюбу є неповнолітня донька, яка також потребує його фінансової допомоги. За таких обставин він не заперечує сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх синів, однак виходячи зі свого матеріального становища позбавлений можливості виплачувати суму більшу ніж 500 гривень щомісячно, на утримання кожного з синів. На підставі викладеного [PERSON] просить суд задовольнити позов частково. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом достовірно встановлено, що 23.10.2009 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уклали шлюб (актовий запис № 559) і даний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого 23.10.2009 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с. 7/. 02.12.2010 року в шлюбі народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 254033 від 21.12.2010 року, виданого Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с. 6/, в якому батьками дитини записані позивач та відповідач. 16.01.2013 року в шлюбі народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 340100 від 21.01.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції /а.с. 5/, в якому батьками дитини записані позивач та відповідач. У довідці Виконавчого комітету Вилківської міської ради № 265 від 16.02.2015 року зазначено, що [PERSON] зареєстрована та мешкає у м. Вилкове, по вул. М. Горького, № 19, її діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], мешкають та зареєстровані спільно з матірю, за її реєстрацією /а.с. 4/. Згідно з копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В00 № 098524 [PERSON] з 21.01.2005 року зареєстрований як фізична особа-підприємець /а.с. 24/. У відповідності до довідки № 294 від 27.03.2015 року, виданої Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області [PERSON] перебуває на обліку у ДПІ Приморського району м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на загальній системі оподаткування. Згідно наданих декларацій платника єдиного податку з 2011 року по 2014 рік доходи відсутні /а.с. 22/. Вказане також підтверджується витягом № 39633 від 10.03.2015 року про відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків /а.с. 23/. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження І-МП № 0102554 виданого 03.02.2005 року Тираспольським міським відділом ЗАГС /а.с. 21/. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого позов частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до \~ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено в частині 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні був достовірно встановлений обовязок [PERSON] утримувати своїх неповнолітніх дітей, тому позов в частині стягнення аліментів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Однак суд не може погодитись з розміром аліментів, які позивачка просить стягнути з відповідача на її користь у сумі 1500 гривень, щомісячно на кожну дитину виходячи з наступного: Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ст. 7 Закону «Про державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня становить 1289 гривень. Таким чином 30 % прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 309 гривень 60 копійок, і розмір аліментів не може бути нижчім вказаної суми. З урахуванням матеріального становища [PERSON], наявності на його утриманні іншої неповнолітньої дитини та частковим визнанням позову, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON], на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визначений у твердій грошовій сумі повинен складати 500 гривень щомісячно, на кожну дитину.

Outcome: approved