Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] 17.01.2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь боргу у розмірі 3800 грн., три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення у сумі 114 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 243,60 грн. і надання правової допомоги в розмірі 250 грн. В позовній заяві позивач зазначив, що 14.07.2013 року він позичив [PERSON] 4000 грн. строком на десять місяці до 14.05.2014 року зі сплатою щомісячно по 400 грн. На момент звернення до суду відповідачка повернула йому борг в сумі 200 грн., залишок суму боргу становить 3800 грн., який вона не повернула до цього часу, жодних кроків для погашення боргу не робить та ухиляється від виконання своїх зобов'язань. Особи, які беруть участь у справі про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від них надійшло. Від представника позивача - [PERSON] 21.02.2014 року до суду надійшла письмова заява в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Так, як відповідачка в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, від неї не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази у справі, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоводенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що згідно розписки 14.07.2013 року відповідачка по справі [PERSON] взяла позику у [PERSON] на суму 4000 грн. (а.с.3-а) в даній розписці відповідачка зобов'язалась повертати борг, щомісячно до 24 числа по 400 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права то обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термі. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи в підтвердження позову є також: копія паспорту та ідентифікаційного номеру [PERSON] (а.с. 4-5). Відповідачка, як особа яка не виконала взяті на себе зобов'язання, повинна відшкодувати збитки заподіяні позивачеві. Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки підлягають судові витрати відповідно до частини задоволення позову. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 554, 623, 625, 1050 ЦК України та

Outcome: approved