Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

I. \~ \~ \~ \~Виклад позиції позивача. У квітні 2015 року ПФ «Капітал-Сервіс», СУЧП у формі ТОВ «Вевсо», ПП «Італія Моторс», ПП «Фірма «Євро-Авто» звернулися до суду з позовом про визнання недійсними кредитних договорів, договорів іпотеки та поруки, скасування рішень про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, у якому з урахуванням поданих в ході розгляду справи заяв, остаточно просили: -визнати недійсними: кредитний договір №111/1/13-KL від 19.04.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Приватною Фірмою «Капітал-Сервіс»; кредитний договір №108/1/13-KL від 19.04.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Спільним українсько-чеським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «BEBCO»; кредитний договір №109/1/13-KL від 19.04.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Приватним підприємством «Фірма «Євро-Авто»; кредитний договір №110/1/13-KL від 19.04.2013р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Приватним підприємством «Італія-Моторс»; -визнати недійсними: договір іпотеки від 15.07.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Приватною Фірмою «Капітал-Сервіс», посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козоріз Р.В.; договір іпотеки від 18.07.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Спільним українсько-чеським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «BEBCO», посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І.; -визнати недійсними договір поруки №108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013р., укладений між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] ; договір поруки №108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013р., укладений між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] ; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 3972921 від 15.07.2013р., а також запис про іпотеку №1657399; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 3971658 від 15.07.2013р., а також запис про обтяження №1656573; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4103705 від 18.07.2013р., а також запис про іпотеку №1714321; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4100809 від 18.07.2013р., а також запис про обтяження №1712930; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4104412 від 18.07.2013р., а також запис про іпотеку №1714728; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4101704 від 18.07.2013р., а також запис про обтяження №1713340; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4105246 від 18.07.2013р., а також запис про іпотеку №1715062; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4102424 від 18.07.2013р., а також запис про обтяження №1713766. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 квітня 2013 року між позивачами та ПАТ «Златобанк» укладені кредитні договори, згідно з умовами яких та з урахуванням додаткових договорів про внесення змін до кредитних договорів від 30 липня 2014 року, ПФ «Капітал-Сервіс» відкрито кредитну лінію в межах 1 594 000,00 доларів США, ПП «Фірма «Євро-Авто» - 506 865,00 доларів США; ТОВ «Вевсо» - 213 000,00 доларів США; ПП «Італія-Моторс» - 213 000,00 доларів США, із строком їх повернення не пізніше 17 квітня 2015 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14,5 % річних. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаними вище кредитними договорами, 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] , [PERSON] з кожним окремо, укладені договори поруки. Також 15 та 18 липня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал-Сервіс», ТОВ «Вевсо», з кожним окремо, укладені договори іпотеки, на підставі яких приватним нотаріусом Козорізом Р.В. і приватним нотаріусом Іваніщенко С.І. відповідно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеки та обтяження. Позивачі посилалися на те, що під час укладення вказаних кредитних договорів від 19 квітня 2013 року ПАТ «Златобанк» порушено вимоги статей 1, 36 та 66 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки та банківську діяльність», статті 6 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», і статей 7, 59 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України». Вважають, що порушення відповідачем ПАТ «Златобанк» наведених вимог законодавства України при укладенні оспорюваних кредитних договорів суперечить положенням частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України та є підставою для визнання договорів недійсними згідно ч.1 ст.215 ЦК України. Також, зазначають, що оскільки недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, то іпотечні договори між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал-Сервіс» від 15.07.2013 та між ПАТ «Златобанк» та Спільним українсько-чеським підприємством у формі ТОВ «BEBCO» від 18.07.2013, укладені на їх забезпечення, а також договори поруки №108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013 між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] та №108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013 між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] є також недійсним в силу закону. Крім того, зазначають, що з огляду на те, що недійсність договору має наслідком скасування державної реєстрації прав, проведеної на підставі такого договору, то у зв`язку з недійсністю договорів іпотеки підлягають скасуванню як незаконні відповідні записи про обтяження іпотечного майна іпотекою та забороною відчуження. II. Виклад позиції відповідачів. У вересні 2015 року представник АТ «ЗЛАТОБАНК» подав заперечення на позовну заяву, у яких просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що відсутність формування резерву та непроведення банком перевірки кредито- та платоспроможності позивачів по оскаржуваних кредитних договорах не підтверджено доказами та не може бути підставою для визнання договорів недійсними. Крім того, підписуючи оскаржувані договори позивачі надали своє волевиявлення в їх підписанні та визнали обов`язковість їх умов. 01 липня 2021 року адвокат Петрова О.О., діючи в інтересах відповідача [PERSON] на підставі ордеру подала відзив на позовну заяву, за змістом якого вимоги позивачів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Вказала, що посилання позивачів на те, що ПАТ «Златобанк» в порушення приписів Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, постанови НБУ від 11.03.2013 №82, Законів України «Про банки та банківську діяльність», «Про Національний Банк України», не забезпечив формування в повному обсязі резервів за наданими позивачам кредитами є такими, що не стосуються обставин даної справи. Твердження позивачів про те, що ПАТ «Златобанк» порушив обов`язок щодо перевірки кредито- та платоспроможності позивачів суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду у цій справі, яка викладена у постанові від 24.04.2019. Вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів іпотеки та поруки, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від позовних вимог про визнання недійсними кредитних договорів, підстави для визнання недійсними яких відсутні. IІI. Виклад позиції третіх осіб. У грудні 2017 року представник Національного банку України подав заперечення на позов, у яких вказав, що порушення банком формування резервів є підставою для застосування Нацбанком відповідних санкцій, а не визнання кредитних договорів недійсними. Означені договори не містять умов, які суперечать чинному законодавству, крім того, у справі №668/477/15-ц була надана правова оцінка їх положенням. В ході розгляду справи представник Національного банку України підтримав викладену позицію та додатково пояснив, що підстав для визнання правочинів недійсними не вбачає, вважає, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають. В ході розгляду справи у судовому засіданні представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вважала позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. Просила відмовити у їх задоволенні. IV. Процесуальні дії суду у справі. Херсонським міським судом Херсонської області 01 грудня 2017 року у справі ухвалено рішення, відповідно до якого позов задоволено. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 03.04.2018, рішення суду І інстанції скасовано. У задоволенні позову Приватної фірми Капітал-Сервіс», Спільного українсько-чеського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕВСО», Приватного Підприємства «Фірма «Євро-Авто», Приватного підприємства «Італія-Моторс» до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними кредитних договорів, договорів іпотеки та поруки, скасування рішень про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна - відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог Приватної фірми Капітал-Сервіс», Спільного українсько-чеського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕВСО», Приватного Підприємства «Фірма «Євро-Авто», Приватного підприємства «Італія-Моторс» до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про визнання недійсними кредитних договорів, договорів іпотеки та поруки, скасування рішень про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна закрито. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 постанова Апеляційного суду Херсонської області від 03.04.2018 в частині закриття провадження у справі скасовано, справу в цій частині передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 03.04.2018 року в частині відмови у задоволенні вимог до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними кредитних договорів, договорів іпотеки та поруки, скасування рішень про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна змінено та відмовлено у позові Приватної фірми Капітал-Сервіс», Спільного українсько-чеського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕВСО», Приватного Підприємства «Фірма «Євро-Авто», Приватного підприємства «Італія-Моторс» до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними кредитних договорів, договорів іпотеки та поруки, скасування рішень про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06.06.2019 вказана справа в частині переданої для продовження розгляду надійшла в провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.06.2019 справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.03.2020 задоволено відвід головуючого судді, справу передано до канцелярії суду для повторного перерозподілу. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2020, цивільна справа передана на розгляд судді Булах Є.М. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2020 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.08.2020 залучено до участі у справі [PERSON] та [PERSON] в якості співвідповідачів. У судовому засіданні 17.03.2021 Ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання без виходу до нарадчої кімнати задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] та постановлено виключити із складу третіх осіб Державну реєстраційну службу Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні з підстав визначених ст. ст. 52-55 ЦПК України. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.03.2021 залучено до участі у справі відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.04.2021 року. У зв`язку з неявкою представника позивачів судове засідання відкладено на 27.04.2021 року. У зв`язку з неявкою учасників справи судове засідання відкладено на 02.06.2021 року. За клопотанням представника відповідача [PERSON] судове засідання відкладено на 01.07.2021 року. 01.07.2021 року представник відповідача Бебко І.Я. подала відзив на позов. За клопотанням представників позивачів та АТ «Златобанк» судове засідання відкладено на 30.07.2021 року. 30.07.2021 року справи не розглядалася, судове засідання призначено на 14.09.2021 року. За клопотанням представника АТ «Златобанк» судове засідання відкладено на 28.10.2021 року. У зв`язку з перебуванням судді на навчанні справа не розглядалася, судове засідання призначено на 29.11.2021 року. У зв`язку з неявкою представника позивачів судове засідання відкладено на 06.12.2021 року. У судовому засіданні 06.12.2021 року оголошено перерву до 07.12.2021 року. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вказав, що в ході нового розгляду справи усунуто недоліки, допущені судами при первісному розгляді справи та встановлені ВП ВС у постанові від 24.04.2019 року. Відповідачами не надано доказів на спростування позовних вимог, а тому останні підлягають задоволенню у повному обсязі. Представник АТ «Златобанк» заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що у встановленому законом порядку позивачами не доведено порушення банком законодавства, що є підставою для відмови у позові. Крім того, вказав, що в ході розгляду справи знайшли підтвердження обставини укладення завідомо неплатоспроможними позивачами кредитних договорів та введення цим банку в оману, що має ознаки шахрайських дій та є підставою для винесення відносно позивачів окремої ухвали. Представник відповідача Бебка І.Я. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечила проти задоволення позовних вимог з раніше викладених підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, заяв та/ або клопотань, які унеможливлюють розгляд справи без її участі не надходило. У судовому засіданні представник Національного банку України заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання приватний нотаріус Херсонського МНО Козоріз Р.В. не з`явився, у раніше поданій заяві просив розгляд справи провести у його відсутність, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. У судове засідання приватний нотаріус Новокаховського МНО Іваніщенко С.І. не з`явився, у раніше поданій заяві просив розгляд справи провести у його відсутність, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. У судове засідання представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради не з`явився, у раніше поданій заяві просив розгляд справи провести у його відсутність. З`ясувавши думку учасників, що прибули у судове засідання, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідачів [PERSON] та [PERSON] , та третіх осіб. Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для прийняття рішення у справі. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал-Сервіс» укладено кредитний договір, згідно з умовами якого та з урахуванням договору про внесення змін до кредитного договору від 30 липня 2014 року, остання отримала кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії із визначеним максимальним лімітом заборгованості за кредитною лінією в розмірі 1 594 000,00 доларів США строком до 17 квітня 2015 року. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати проценти у вигляді фіксованої процентної ставки в розмірі 14,5 процентів річних. 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Вевсо» укладено кредитний договір, згідно з умовами якого та з урахуванням договору про внесення змін до кредитного договору від 30 липня 2014 року, останнє отримало кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії із визначеним максимальним лімітом заборгованості за кредитною лінією у розмірі 213 000,00 доларів США строком до 17 квітня 2015 року. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у вигляді фіксованої процентної ставки у розмірі 14,5 % річних. 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПП «Фірма «Євро-Авто» укладено кредитний договір, згідно з умовами якого та з урахуванням договору про внесення змін до кредитного договору від 30 липня 2014 року, останнє отримало кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії із визначеним максимальним лімітом заборгованості за кредитною лінією у розмірі 506 865,00 доларів США строком до 17 квітня 2015 року. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у вигляді фіксованої процентної ставки у розмірі 14,5 % річних. 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ПП «Італія-Моторс» укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останнє та з урахуванням договору про внесення змін до кредитного договору від 30 липня 2014 року, отримало кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії із визначеним максимальним лімітом заборгованості за кредитною лінією у розмірі 213 000,00 доларів США строком до 17 квітня 2015 року. Позичальник зобов`язаний сплачувати за користування кредитними коштами проценти у вигляді фіксованої процентної ставки у розмірі 14,5 % річних. У всіх випадках цільове призначення наданого кредиту - поповнення обігових коштів. На забезпечення виконання позичальниками зобов`язань за вказаними кредитними договорами між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал-Сервіс» від 15 липня 2013 року укладено договір іпотеки та між ПАТ «Златобанк» із ТОВ «Вевсо» від 18 липня 2013 року. Також 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] та [PERSON] , з кожним окремо, укладені договори поруки на забезпечення виконання згаданих кредитних договорів. 05 березня 2014 року між НБУ та ПАТ «Златобанк» укладено договір застави майнових прав за кредитними договорами, укладеними останнім, зокрема й з позивачами, а також із зобов`язань, якими забезпечуються укладені із ПФ «Капітал-Сервіс», ТОВ «Вевсо», ПП «Італія Моторс», ПП «Фірма «Євро-Авто» оспорювані кредитні договори, з метою забезпечення виконання вимог НБУ, що випливають із укладеного між ним та ПАТ «Златобанк» кредитного договору від 05 березня 2014 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 30 від 13 лютого 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Златобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а рішенням того ж органу № 99 від 13 травня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Златобанк» з 14 лютого 2015 року. VІ. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. За загальним правилом, викладеним у ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначено Законом України «Про банки та банківську діяльність» (далі по тексту - №2121-III). Статтею 1 Закону №2121-III регулюється правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні, засади створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків. Національний Банк України встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна, здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі, що передбачено статтею 7 Закону України «Про Національний Банк України». Відповідно до статей 7 та 59 Закону України «Про Національний банк України», статей 36 та 66 Закону №2121-III, з урахуванням основних положень міжнародних стандартів фінансової звітності та принципів і рекомендацій Базельського комітету з банківського нагляду постановою від 25.01.2012 №23 Правлінням Національного банку України затверджено Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями (далі - Положення). Пункт 1.2. глави 1 розділу І Положення (в редакції, чинній на момент укладання оспорюваних договорів) визначає порядок (методику) формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями (далі - резерви). Банк із метою визначення можливих втрат (збитків) невиконання боржником/контрагентом зобов`язань здійснює оцінку ризику невиконання ним таких зобов`язань (тобто ризику того, що виконання боржником зобов`язання проводитиметься з перевищенням строків, передбачених умовами договору, або в обсягах, менших, ніж передбачено договором, або взагалі не проводитиметься) за всіма активними банківськими операціями та наданими банком фінансовими зобов`язаннями (пункт п.1.3 глави 1 розділу І Положення). Відповідно до змісту п.п.1.4, 1.5 глави 1 розділу І Положення, під резервами, визначеними в цьому Положенні, розуміються у тому числі резерви за наданими фінансовими зобов`язаннями, які є забезпеченням виконання зобов`язань в майбутньому, що визнається в балансі банку як зобов`язання та свідчить про можливі втрати внаслідок вибуття ресурсів, пов`язаного з виконанням банком таких фінансових зобов`язань. У п.2 преамбули Положення та у п.1.6 глави 1 розділу І Положення, передбачено обов`язок банків України станом на 01.01.2013 року здійснити розрахунок та сформувати в повному обсязі резерви для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями згідно з вимогами Положення, та в подальшому проводити оцінку ризиків невиконання боржником/контрагентом зобов`язань та формувати резерв у повному обсязі незалежно від розміру його доходів за станом на перше число кожного місяця, наступного за звітним, до встановленого строку подання статистичної звітності за формою N 10 (місячна) «Оборотно-сальдовий баланс банку», затвердженої відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України. Процедура резервування коштів банками України на окремому рахунку в Національному банку України у сумі, що відповідає обсягу сформованого резерву за кредитними операціями в іноземній валюті з позичальниками, у яких немає документально підтверджених очікуваних надходжень валютної виручки, що здійснені на підставі кредитних договорів, укладених після 27 грудня 2008 року затверджена в окремій постанові НБУ від 11.03.2013 №82 (в редакції, чинній на момент укладання оспорюваних договорів). В порушення зазначених приписів Положення, постанови НБУ від 11.03.2013 №82, Законів України «Про банки та банківську діяльність», «Про Національний банк України», в редакції на момент укладання кредитних договорів, відповідач ПАТ «Златобанк» не забезпечив формування в повному обсязі резервів за наданими позивачам кредитами згідно кредитних договорів №№111/1/13-KL від 19.04.2013, №108/1/13-KL від 19.04.2013, №109/1/13-KL від 19.04.2013, №110/1/13-KL від 19.04.2013. Відповідно до ч. 5 ст. 49 Закону №2121-III (в редакції, чинній на момент укладання оспорюваних договорів), банк зобов`язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Згідно п.1.10. глави 1 розділу І Положення, кредитоспроможність визначається як наявність у боржника (контрагента банку) передумов для проведення кредитної операції і його спроможність повернути борг у повному обсязі та в обумовлені договором строки. Згідно з положеннями глави 1 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 №368, в редакції, чинній на момент укладання кредитних договорів (надалі Інструкція), кредитоспроможність позичальника визначається за показниками, що характеризують його здатність своєчасно розраховуватися за раніше одержаними кредитами, його поточне фінансове становище, спроможність у разі потреби мобілізувати кошти з різних джерел і забезпечити оперативну конверсію активів у ліквідні кошти. Згідно абзацу 2 п.1.1 глави 1 розділу VІ Інструкції, кредитна діяльність банків пов`язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов`язання згідно з угодою, тому банки зобов`язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів. Згідно п.2.4 глави 2 розділу І Положення, банк здійснює оцінку фінансового стану боржника відповідно до вимог цього Положення. Банк, оцінюючи фінансовий стан боржника, визначає його кредито- та платоспроможність. Банк визначає кредитоспроможність боржника під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору, у тому числі пов`язаних із фінансовими труднощами боржника. Банк визначає платоспроможність боржника протягом строку дії договору з періодичністю, визначеною цим Положенням. Про необхідність при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, перевіряти кредитоспроможність позичальників та додержуючись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків наголошено також у листі Національного банку України від 11.12.2003 N42-315/4047-9379. Разом з тим, в порушення вимог чинного законодавства України ПАТ «Златобанк», як спеціалізована фінансова установа, не провів аналіз кредитоспроможності своїх контрагентів-позичальників, в межах повноважень та у спосіб, визначений Положенням та іншими нормативно-правовими актами, які надані лише банку та відсутні у юридичної особи-позичальника, в той час як обов`язок банку як фінансової установи перевіряти кредито- та платоспроможність позичальника є встановленою у статті 1 Закону №2121-III гарантією належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, захисту прав та законних інтересів вкладників і клієнтів банків. Згідно вимог ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III (в редакції, чинній на момент укладання кредитних договорів), фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору, який повинен містити: порядок зміни і припинення дії договору, а також права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту. З аналізу оспорюваних кредитних договорів випливає, що права позичальників носять формальний характер та витікають з правової природи договору отримати кредит в сумі, визначеній договором; проте, дане право обмежене низкою несправедливих зобов`язань, невиконання будь-якого з них є підставою згідно п.п.3.1.1. п.3.1 договорів для відмови у видачі кредиту. Зокрема, умови розділу 3 договорів кредиту порушують засаду свободи підприємницької діяльності, визначену статтею 3 ЦК України, оскільки передбачають повноваження банка на зміну відсоткової ставки без згоди позичальника, застосування будь-яких ставок комісійних винагород за обмін валюти та інші банківські операції без погодження з позичальником, списання у будь-який час та з будь-яких рахунків коштів позичальників з утриманням винагород, розмір яких не передбачений договором, притримання будь-якого майна позичальників, збирати, зберігати використовувати, поширювати будь-яким третім особам, з будь-якого та будь-яку інформацію про позичальників (у т.ч. й ту, що містить банківську, комерційну таємницю чи іншу інформацію), а також право на відмову від проведення банківських операцій за вимогами клієнта. Крім того, з аналізу кредитних договорів вбачається, що вони не містять і умов порядку зміни і припинення договорів. Також у порушення приписів ст. 652 ЦК України не передбачено умов на розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин та обмежено у п.5.1 гл.1 договорів. Додатковим підтвердженням недотримання ПАТ «Златобанк» вимог законодавства щодо порядку видачі та укладення кредитних договорів суд сприймає введення Нацбанком України процедури нагляду, про що зазначено представником ПАТ «Златобанк» в ході розгляду справи у судовому засіданні. На підставі викладеного, враховуючи досліджені у судовому засіданні докази та встановлені обставини, суд доходить висновку про порушення ПАТ «Златобанк» вимог цивільного законодавства України, Закону України «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» при укладенні оспорюваних кредитних договорів, що суперечить положенням частини 1 статті 203 ЦК України та в силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання недійсними кредитного договору №111/1/13-KL від 19.04.2013, кредитного договору №108/1/13-KL від 19.04.2013, кредитного договору №109/1/13-KL від 19.04.2013, кредитного договору №110/1/13-KL від 19.04.2013 р., а тому позовні вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню. Заперечення представника відповідача ПАТ «Златобанк» та представників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України про необґрунтованість позовних вимог суд відхиляє з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. В ході нового розгляду справи відповідач та треті особи не надали суду в обґрунтування своїх заперечень ані письмових відзивів, ані доказів, якими б спростовувались доводи позивача. Досліджені в судовому засіданні матеріали справи взагалі не містять доказів, наданих відповідачем чи третіми особами, які б стосувались предмету доказування у даній справі. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч.4 ст.3 Закону України «Про іпотеку»). Зважаючи на те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, суд дійшовши вище висновку про недійсність основних кредитних зобов`язань, в порядку ст. 548 ЦК України, визнає недійсними укладені в забезпечення їх виконання договір іпотеки від 15.07.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Приватною Фірмою «Капітал-Сервіс», посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козоріз Р.В. та договір іпотеки від 18.07.2013, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Спільним українсько-чеським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «BEBCO», посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І., а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оскільки договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов`язання характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, то суд дійшовши вище висновку про недійсність основних кредитних зобов`язань, в порядку ст. 548 ЦК України, визнає недійсними укладені в забезпечення їх виконання договір поруки №108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013р., укладений між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] та договір поруки №108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013р., укладений між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] , а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~10571\~ЦК України\~у разі\~визнання недійсним\~кредитного договору\~суд за\~заявою сторони\~в обов`язковому\~порядку застосовує\~наслідки недійсності\~правочину,\~передбачені ч.\~1\~ст.\~216\~цього Кодексу,\~та визначає\~грошову суму,\~яка має\~бути повернута\~кредитодавцю.\~Така сума\~визначається з\~урахуванням сплачених\~позичальником сум\~основного зобов`язання,\~відсотків за\~користування кредитними\~коштами,\~комісійних винагород\~банку тощо\~(п.\~2.4\~Постанови Пленуму\~ВГСУ від\~24.11.2014р.\~№ 1\~«Про деякі\~питання практики\~вирішення спорів,\~що виникають\~з кредитних\~договорів»).\~При цьому\~не має\~значення,\~з яких\~причин (підстав)\~договір визнається\~недійсним. Заявлене представником ПАТ «Златобанк» про одночасне вирішення питання про стягнення з позивачів поточної заборгованості за кредитними договорами, у випадку задоволення позовних вимог про їх недійсність, не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не було надано суду доказів щодо розміру такої заборгованості і питання її стягнення не входило в обсяг доказування по справі. Крім того,\~згідно ч.\~2\~ст.\~10571\~ЦК України\~визнаючи недійсним\~кредитний договір,\~у якому\~виконання зобов`язання\~позичальника забезпечено\~заставою майна\~позичальника або\~поручителя,\~суд за\~заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт. У відповідності до частини п`ятої статті 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. Що стосується зазначеного представником відповідача ПАТ «Златобанк» про вирішення в порядку ст.1057-1 ЦК України питання про арешт майна позивачів, у випадку задоволення позову, то суд виходить з огляду на наступне. У відповідності до частини п`ятої статті 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що накладення арешту на майно, яке було предметом застави (іпотеки), у разі визнання недійсним договору, який забезпечував виконання кредитного договору, покликано забезпечити повернення кредитору коштів за кредитним договором, який визнано недійсним. Отже, у разі відсутності обов`язку позичальника щодо повернення кредитору коштів у разі визнання недійним кредитного договору, накладення арешту з такою метою є безпідставним. Таким чином, оскільки предметом вирішення спору не було встановлення розміру кредитної заборгованості та чи вона існує, а відтак судом не визначався обов`язок позивачів з повернення коштів, тому відсутні підстави для накладення арешту на майно в порядку частини 5 статті 1057-1 ЦК України. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи, що судом визнано недійсними кредитні договори №111/1/13-KL від 19.04.2013, №108/1/13-KL від 19.04.2013, №109/1/13-KL від 19.04.2013, №110/1/13-KL від 19.04.2013 р. та укладені в їх забезпечення договори іпотеки, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачів в частині скасування рішень та записів, внесених на підставі цих договорів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За встановлених обставин, які підтверджені належними та допустимим доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Додатково, суд констатує що при вирішенні спору не виявлено порушень законодавства та, відповідно відсутні підстави для постановлення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України. VІI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувались. VІIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до платіжного доручення №3986 від 16.04.2015 року позивачем ПП «Фірма «Євро-Авто» сплачено 3 654,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обсязі в рахунок відшкодування судових витрат.

Outcome: approved