Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

[PERSON] 27 січня 2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В., про визнання права власності на частину квартири та звільнення майна з-під арешту. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2020 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 03 лютого 2020 року позивачем було подано до суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року позовну заяву судом було прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у цивільній справі. Позивач у своєму позові посилалася на те, що 24 травня 2011 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування ј частини квартири [ADDRESS] ), який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лопатою О.О. і зареєстровано у реєстрі за № 471. Зазначений договір підлягав державній реєстрації в КП «ДМБТІ», але позивач зазначену вимогу не виконала і реєстрацію не здійснила. 20 січня 2020 року їй стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] , та яке подаровано позивачеві відповідачем. Таким чином, арешт було накладено на майно позивача, яке належить їй на підставі договору дарування. Просила суд визнати за нею право власності на ј частину квартири [ADDRESS] ) на підставі договору дарування від 24 травня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лопатою О.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 471, та звільнити з-під арешту ј частину зазначеного спірного майна. У своїй заяві до суду просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити у підготовчому засіданні. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровській області Щигарцев І.В. у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення на позов до суду не направив. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24 травня 2011 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір дарування частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лопатою О.О. і зареєстрований у реєстрі за № 471, згідно з умовами якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар ј частину квартири [ADDRESS] ) (а.с. 6-7). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровській області Щигарцева І.В. від 26 листопада 2019 року про арешт майна боржника накладений арешт на все майно, що належить боржникові [PERSON] (а.с. 8). Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з приписами ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки сторонами дотримано форми договору дарування та його було укладено у письмовій формі та посвідчено нотаріально, то даний правочин є таким, що породжує права для позивача як законного власника. Проте, оскільки нею не було у встановленому порядку зареєстровано своє право власності на належну їй ј частину квартири [ADDRESS] , а на теперішній час здійснити таку реєстрацію вона не має можливості через наявність арешту, накладеного приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В., тому її право як законного власника спірного майна є порушеним і підлягає судовому захисту. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, оскільки набуття позивачем права власності на квартиру підтверджено належними доказами, суд приходить до висновку, що підтвердити своє право власності, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості, оскільки наявна заборона на вчинення будь-яких реєстраційних дій. [PERSON] позбавлена можливості здійснювати право власності на власний розсуд, тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а порушення прав позивача підлягає усуненню шляхом визнання за нею права власності на ј частину квартири [ADDRESS] та звільнення зазначеного майна з-під арешту, накладеного постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В від 26 листопада 2019 року. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем позовні вимоги було визнано під час підготовчого засідання відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 845 гривень 64 коп. (1 691 гривня 29 коп. х 50 % = 845 гривень 64 коп.). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом було задоволено, позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 845 гривень 65 коп. (1 691 гривня 29 коп. х 50 % = 845 гривень 65 коп.), оскільки 50 % сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved