Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

[PERSON] 20 травня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» (зараз це АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів депозитних вкладів в банку, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. [INFO] позивач помер, його дочка як спадкоємиця прийняла спадщину і вступила в розгляд цієї справи як правонаступник батька, заявила і уточнила свої позовні вимоги - визнання права власності в порядку спадкування за законом та стягнення грошових коштів, оскільки на її звернення ні банк, ні нотаріальна контора кошти не повертають, свідоцтво на них не видають, в неї виник спір. Позивач [PERSON] в своїх позовних вимогах, а її представник в ході судового засідання посилалися на те, що між [PERSON] та банком було укладено договір банківського строкового вкладу (депозит) SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року на суму 50000 доларів США строком до 06 вересня 2014 року включно з процентною ставкою 10% річних. За умовами даного договору його дія подовжується на той самий строк, якщо від вкладника не надійшла заява про повернення суми депозиту. Окрім того, між ним та банком були укладені наступні договори банківських рахунків: № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , залишок коштів на яких у загальній сумі становить: 1189 грн. 12 коп., 168581.94 доларів США та 1000 євро. З врахуванням того, що АТ КБ «ПриватБанк» належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання з приводу повернення грошових коштів позивач просив розірвати депозитний договір SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь за цим депозитним договором 407 660. 56 доларів США, а за договорами банківських рахунків стягнути 576242. 50 доларів США та 1 000 євро. Крім того просив стягнути з відповідача також 3% річних та інфляційні втрати. Справа неодноразово розглядалася судами. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання депозитного договору, договорів банківських рахунків та стягнення грошових коштів, що знаходяться на рахунках. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16 лютого 2017 року залишено без змін. Верховний Суд 27 лютого 2019 року скасував вищезазначені судові рішення та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду цієї справи [INFO] [PERSON] помер. У якості його правонаступника до участі у даній справі було залучено його доньку [PERSON] . Вона є єдиною спадкоємицею, яка після смерті свого батька звернулася з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №434/2019. [PERSON] з врахуванням останніх уточнень її позовної заяви просила суд визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті її батька, [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на грошові кошти разом з усіма процентами за наступними договорами її батька: 1) за договором банківського рахунку № SAMDN03000104866021 від 29 серпня 2013 року (картка «PLATINUM» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки до 31 серпня 2014 року) та стягнути з АТ комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) наступні грошові кошти: станом на 01 квітня 2014 року у валюті картки у сумі 14 879.59 доларів США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «На вимогу» - 1% річних за період з 01 вересня 2014 року по 03 травня 2017 року та за процентною ставкою «До запиту» - 0.01% річних за період з 04 травня 2017 року по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 3% у валюті у межах позовної давності за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку у межах позовної давності за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 2) за договором банківського рахунку № SAMDN03000104866483 від 29 серпня 2013 року (картка «PLATINUM» номер рахунку № [NUMBER] , строк дії картки 31 серпня 2014 року) та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) наступні грошові кошти станом на 01 квітня 2014 року у валюті картки у сумі 995.19 Євро; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «На вимогу» - 1% річних за період з 01 вересня 2014 року по 03 травня 2017 року та за процентною ставкою «До запиту» - 0.01% річних за період з 04 травня 2017 року по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 3% у валюті у межах позовної давності за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку у межах позовної давності за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 3) за договором банківського рахунку № SAMDNWFC00002324958 від 06 березня 2014 року («Карта для виплат» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки 31 жовтня 2017) та стягнути з Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) наступні грошові кошти: станом на 01 квітня 2014 року у валюті картки у сумі 53 676.08 доларів США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» - 0.01% річних за період з 01 листопада 2017 року по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 3% у валюті у межах позовної давності за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку у межах позовної давності за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 4) за договором банківського рахунку № SAMDNWFC00002325041 від 06 березня 2014 року («Карта для виплат» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки 31 липня 2017 року) та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) наступні грошові кошти: станом на 01 квітня 2014 року у валюті картки у сумі 50 024.64 доларів США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» - 0.01% річних за період з 01 серпня 2017 року по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 3% у валюті у межах позовної давності за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку у межах позовної давності за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; за договором банківського рахунку № SAMDNWFC00002324995 від 06 березня 2014 року («Карта для виплат» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки 31 липня 2017 року) та стягнути з АТ комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) наступні грошові кошти: станом на 01 квітня 2014 року у валюті картки у сумі 50 024.64 доларів США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» - 0.01% річних за період з 01 серпня 2017 року по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 3% у валюті у межах позовної давності за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку у межах позовної давності за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; 6) за депозитним договором № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт» з особовим рахунком № [NUMBER] , укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) наступні грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору у сумі 50 298.50 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01 квітня 2014 року по день ухвалення судом рішення про стягнення коштів; 3% у валюті (підстава ч.2 ст.625 ЦК України) договору у межах позовної давності за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку у межах позовної давності за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів. Також представником позивача до кожного судового засідання надавався розрахунок розміру позовних вимог станом на день судового засідання, останній розрахунок ним було подано станом на 27 листопада 2020 року. Відповідач, який здійснював діяльність на території республіки Крим, тривалий час не виконував зобов`язань, що випливають із договору банківського рахунку, в тому числі відповідачем не виконані зобов`язання за договорами перед позивачем, зобов`язання не тільки в частині повернення суми коштів в порядку, встановленому договором ПАТ КБ «Приватбанк» не виконані, але і нарахованих відсотків. З посиланням в тому числі і на ст. 509, 512, 525, 526, 1068, 1074, 1075 ЦК України, позивач вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення належних позивачу коштів вкладів разом із нарахованими відсотками згідно умов договорів, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладеного договору та законних прав позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому його гроші за вказаним вкладом, договором, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Отже, на сьогодні відповідач фактично відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, безпідставно посилаючись на неіснуючі обставини, що нібито унеможливлюють повернення позивачу суми вкладів, разом із нарахованими відсотками. Вважає такі дії відповідача не законними, позивачу фактично завдана матеріальна і моральна шкода та просив стягнути з відповідача на виконання умов укладених між ними договору суми вказаних в позові коштів по вкладам, повернути кошти згідно відповідей банку про баланс рахунків і розрахунків самого позивача, з урахуванням відсотків річних, неустойки і витрат позивача, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Представник відповідача АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» вимоги категорично не визнали повністю, заперечували проти них, вважали ці вимоги безпідставними і не підтвердженими, посилаючись на те, що позов не доведений належними доказами, через особливий стан і окупування агресором Криму вони не мають ніякої інформації про ці договори і не мають можливості виплачувати вклади по депозитним договорам в тому числі відсотки. Кошти знаходяться на розрахунковому рахунку, а не на депозитному, тому там відсотки не передбачені. Проти стягнення з них коштів вони заперечують, оскільки коштів немає, зробити це вони не мають можливості, це на даний час буде порушенням закону і обставин в країні. На письмові звернення позивача вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Позовні вимоги не доведені. Вважають позовні вимоги до них безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представники третіх осіб ТОВ «Фінілон» і Полтавської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином; позовні вимоги фактично не визнали повністю і не заперечували проти розгляду справи без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних третіх осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін, третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що позивачем було надано суду оригінал депозитного договору № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт» з особовим рахунком № [NUMBER] , на зворотній стороні якого мається факсимільне відтворення підпису Голови Правління банку Дубілета Олександра , а також відтворення відбитка печатки банку технічними друкованими пристроями - що повністю відповідає нижчезазначеним положенням «Умов та Правил надання банківських послуг» АТ КБ «ПриватБанк», розміщеним на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк»: п. 2.2.3.7.10. «Договір оформляється у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один примірник договору видається КЛІЄНТУ, другий зберігається в БАНКУ. При укладанні договору БАНКОМ використовується факсимільне відтворення підпису Голови Правління БАНКУ, а також відтворення відбитка печатки БАНКУ технічними друкованими пристроями. 1.1.3.2.28. При укладанні Договору Банком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами. 1.1.3.2.29. Банк має право проставляти на документах печатку шляхом використання технічних друкованих пристроїв, що дозволяють перетворювати і роздруковувати електронний зразок відбитка механічної печатки в зображення його на папері. Також позивачем надано для огляду суду оригінали ощадної книжки № 120000166599766 до депозитного договору на якій зазначено «ця картка є підтвердженням укладення депозитного вкладу в Приватбанку» та надано перелік оригіналів документів для огляду їх судом, зокрема, судом були оглянуті і копії оригіналів платіжних карт, засвідчені судом копії яких знаходяться в матеріалах справи. З оригіналу квитанції [PERSON] вбачається, що 06 березня 2014 року [PERSON] з одного його рахунку [NUMBER] (Дебет рахунку) здійснив о 18:24:48 год. переказ у сумі 50000 USD на рахунок (Кредит рахунку) [NUMBER] - який є особовим рахунком, відкритим при укладенні батьком позивача Депозитного договору № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт» з особовим рахунком № [NUMBER] (відповідно до положень п. 2.9 Глави 2 Розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - зазначається час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»). Також наявний оригінал банківської квитанції містить: найменування банку ПриватБанк, назву філії «Филиал Крымское Региональное Управление VIP Центр» в який батько позивача здійснив касову операцію; дату здійснення касової операції 06 березня 2014 року; містить підпис працівника банку, який прийняв готівку - « Касир [PERSON] » та містить «ПІБ платника [PERSON] » та «ПІБ одержувача [PERSON] ». Також з оригіналу зазначеної квитанції вбачається, що банківська касова операція (транзакція) була проведена [PERSON] у касі ВІП відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» «95011, г. Симферополь, ул. Николая Гоголя, дом. 15», яке, як і більшість ВІП відділень банку, працює та обслуговує своїх ВІП клієнтів і в вечірній час. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Також позивачем було надано суду банківську виписку по усім рахункам [PERSON] у формі «Справка № 13443265» 11 червня 2014 року з інформацією про розмір належних [PERSON] грошових коштів по кожному його рахунку станом на 11 червня 2014 року, засвідчену у відповідності до положень п. 1.1.3.2.28. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» (При укладанні Договору Банком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами). Доказів того, що довідка з таким номером та з такою інформацією по усім договорам [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» не надавалася, а також доказів того, що [PERSON] не є відповідальною особою банку з відповідними повноваженнями, відповідачем суду надано не було. Аналогічну позицію зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 12 вересня 2019 року аналогічній цивільній справі №234/3636/16-ц (провадження № 61-28787св18) за позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення банківських вкладів, оформлених на території АР Крим. На підтвердження факту укладення [PERSON] усіх депозитних договорів АТ КБ «ПриватБанк» надав суду документ, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ст. 1059 ЦК України), а саме: Витяг з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 23 червня 2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. Витяг з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року» за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по усім банківським договорам [PERSON] , які є предметом цієї справи. Адже, він засвідчений уповноваженою особою Головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. та у ньому зазначені: у колонці витягу № 2 (наименование кредитора) зазначено ПІБ позивача; в колонці витягу № 8 (Референс) зазначено повні номери усіх банківських договорів [PERSON] ; в колонці витягу № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено повні номери банківських рахунків позивача за його депозитними договорами; в колонці витягу № 5 (валюта денежных средств) зазначено валюту кожного договору [PERSON] ; в колонці витягу № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено розмір зобов`язань банку перед позивачем по усіх договорах [PERSON] станом на 17 листопада 2014 року, коли банк вже працював виключно на неокупованій території; в колонці № 7 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником в гривневом эквиваленте) зазначено розмір зобов`язань банку перед позивачем по усіх договорах [PERSON] станом на 17 листопада 2014 року у національній валюті; в колонці № 11 зазначено курс НБУ станом на 17 листопада 2014 року за 1 долар США - 15.2601 гривень, за яким визначався еквівалент належних [PERSON] грошових коштів за його договорами у національній валюті. Верховний Суд сформував усталену судову практику стосовно юридичної сили іншого документа (банківських виписок), що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1059 ЦК України), який може бути доказом укладення банківського договору, а саме: Верховний Суд у кожній з наступних постанов: ВС від 29 квітня 2020 року по цивільній справі № 761/34628/15-ц (провадження № 61-4828св19); ВС від 07 квітня 2020 року по цивільній справі № 316/265/17 (провадження № 61-20111св19; ВС від 11 вересня 2019 року по цивільній справі №487/6896/16-ц (провадження №61-34239св18); ВС від 11 вересня 2019 року по справі № 591/678/16; ВС від 12 вересня 2019 року по справі № 234/3636/16-ц; ВС від 11 грудня 2019 року у аналогічній цивільній справі № 757/18978/18-ц (провадження № 61-19019св19), а у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зазначив наступне: «…надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору». Постановою Національного банку України від 19 березня 2003 року № 124 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2003 року за № 353/7674, на даний час втратила чинність на підставі Постанови Національного банку України № 129 від 01 березня 2016 року) було затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України» в якій міститься Форма № 625 (місячна) «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку». На виконання ухвали суду про витребування доказів Національний банк України надав суду документ, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1059 ЦК України), а саме: Витяг зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625), який за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по усім банківським договорам [PERSON] , які є предметом цієї справи. Зазначений Звіт засвідчено Начальником управління правового забезпечення діяльності Національного банку України, а тому суд його вважає належним, достовірним та допустимим доказом укладення [PERSON] банківських договорів, які є предметом цієї справи. У наданому суду Національним банком України «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року міститься детальна інформація про усі діючі, станом на 01 квітня 2014 року договори, які укладені з позивачем. При дослідженні та оцінці зазначеного Звіту суд враховував «Пояснення щодо заповнення форми № 625 Звіт про концентрацію ризиків банків за пасивними операціями банку», що містяться у Постанові Правління НБУ від 19 березня 2003 року, якою затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України». У вказаному Звіті (Форма № 625) усі суми зобов`язання банку перед [PERSON] визначені у національній валюті, при переведенні зобов`язання за депозитним договором у доларах США необхідно застосовувати курс НБУ станом на останній день перед поданням Звіту (31 березня 2014 року згідно курсу НБУ 1 долар США = 10.9546 грн.). З відповіді суду Національного банку України (Форма № 625) вбачається наступні обставини: 1) по договору банківського рахунку № SAMDN03000104866021 від 29 серпня 2013 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDN03000104866021», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «29 серпня 2013 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDN03000104866021». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «163 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «14 879.59» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка №13443265») відносно картки «PLATINUM» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки до 31 серпня 2014 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці №18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «163 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «14 879.59» доларів США. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 вересня 2014 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року); 2) по договору банківського рахунку № SAMDN03000104866483 від 29 серпня 2013 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDN03000104866483», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «29 серпня 2013 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDN03000104866483». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «978» - Євро. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «15 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «978» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1 Євро = 15.0724 гривень) становить «995.19» Євро. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно картки «PLATINUM» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки до 31 серпня 2014 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «15 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «978» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1 Євро = 15.0724 гривень) становить «995.19» Євро. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 вересня 2014 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року); 3) по договору банківського рахунку № SAMDNWFC00002324958 від 06 березня 2014 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDNWFC00002324958», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «06 березня 2014 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDNWFC00002324958». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «588 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «53 676.08» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно картки «Карта для виплат» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки 31 жовтня 2017 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «588 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «53 676.08» доларів США. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 листопада 2017 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року); 4) по договору банківського рахунку № SAMDNWFC00002325041 від 06 березня 2014 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDNWFC00002325041», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «06 березня 2014 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDNWFC00002325041». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно картки «Карта для виплат» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки 31 липня 2017 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 серпня 2017 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року.»; 5) по договору банківського рахунку № SAMDNWFC00002324995 від 06 березня 2014 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDNWFC00002324995», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «06 березня 2014 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDNWFC00002324995». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно картки «Карта для виплат» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки 31 липня 2017 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 серпня 2017 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року»; 6) по Депозитному договору № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт» з особовим рахунком № [NUMBER] . У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDNWFD0070088230000», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного договору. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «06 березня 2014 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDNWFD0070088230000», у колонці № 11 Звіту зазначена дата «06 березня 2015 року» - це «дата кінцевого погашення зобов`язань» - вона ж дата закінчення чергової автоматичної пролонгації договору з настанням якої знову розпочинається наступна автоматична пролонгація, а саме: з дня укладення договору 06 березня 2014 року по 06 березня 2015 року завершився його основний 12 місячний термін дії; потім з 06 березня 2015 року по 06 березня 2016 року розпочалася автоматична пролонгація дії зазначеного договору на тих же самих умовах, з 06 березня 2016 року по 06 березня 2017 року відбулась наступна пролонгація і т.д. й до сьогоднішнього дня. У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту зазначена процентна ставка «10.00», яка діяла під час першої автоматичної пролонгації договору, після завершення першого 12 місячного (основного до пролонгації) строку дії цього договору. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими процентами за даним договором станом на дату повного місяця дії зазначеного договору у березні місяці 2014 року «06 березня 2014 року» він складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно Депозитного договору № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт» з особовим рахунком № [NUMBER] . У колонці № 17 зазначена «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - це проценти, які банк повинен сплатити з дати виникнення «основного зобов`язання» (колонка 10) станом на дату (колонка 11) у даному випадку станом на дату цього Звіту НБУ від 01 квітня 2014 року, вона складає «4 тис. грн.» або у валюті договору «365.14» доларів США. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 (сума вкладу після пролонгації та нараховані банком проценти за відповідний період) вона складає «551 тис. грн.» або у валюті договору 50 298.50 доларів США. Відповідно положень «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» та з врахуванням положень умов зазначеного договору: п.4 «Действие договора прекращается с выплатой Вам всей суммы вклада вместе с процентами, причитающимися в соответствии с условиями договора. Если окончание срока вклада приходится на выходной день, то выплата суммы вклада производится в первый рабочий для Банка день»; п. 7 «Если по окончании 6 месяцев Вы не заявили Банку о желании забрать свои средства, вклад автоматически продлевается еще на 6 месяцев»; п. 9 «Проценты за каждые 6 месяцев, на которые продлен минимальный срок вклада, начисляются по процентной ставке для вкладов данного наименования и минимального срока, действующей в Банке на день окончания предыдущего срока вклада, без заключения дополнительных соглашений к договору. Текущий размер действующей процентной ставки по вкладу Вы можете узнать в отделении или на сайте Банка»). Крім того Головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. було надано довідку від 23 червня 2020 року, якою підтверджено, що порушення прав позивача відбулося ще 17 листопада 2014 року «АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує факт виконання банком у повному обсязі зобов`язань, щодо перерахування на рахунки ТОВ «Фінілон» грошових коштів [PERSON] відповідно до договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 та витягу з електронного додатку до цього договору». Тому за даних обставин позивач має право на стягнення 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України) та пені (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів). Представник АТ КБ «ПриватБанк» під час розгляду цієї справи не визнавав факт укладення [PERSON] вищезазначених депозитних договорів та на запит державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь, що грошові кошти належні [PERSON] відсутні. У той же час на підтвердження факту укладення [PERSON] його банківських договорів іншим представником АТ КБ «ПриватБанк» суду було надано, який з врахуванням положень (ч. 1 ст. 1059 ЦК України) може бути доказом укладення банківських договорів позивачем - Витяг з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 23 червня 2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. та який містить інформацію про усі банківські договори [PERSON] та про розмір належних [PERSON] грошових коштів за кожним його договором, який є предметом цієї справи. Така взаємовиключна позиція різних представників АТ КБ «ПриватБанк» у різних справах по одним же й тим договорам [PERSON] не відповідає основним «Принципам, визначенням і модельним правилам європейського приватного права», відповідно до яких «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці». [INFO] під час розгляду цієї справи помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 липня 2019 року, актовий запис № 19. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця - останнє місце реєстрації та постійного проживання [PERSON] - Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, разом з ним проживала та була зареєстрована його донька [PERSON] та інші, більш далекі родичі. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 6383 та довідкою Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 2602 від 15 липня 2020 року. Протягом шестимісячного терміну, [PERSON] , як єдина спадкоємиця першої черги (ст.1261 ЦК України) після свого батька, звернулася до державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Косик В.О. з заявою про прийняття нею спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на усі грошові кошти її батька, що знаходяться на рахунках АТ КБ «ПриватБанк». Жодна інша особа з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] не зверталася. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спакової справи та повторно наданої суду повної копії спадкової справи. Тому після смерті [PERSON] його донька, [PERSON] , є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину. Крім того, вона була зареєстрована та проживала разом зі своїм батьком за вищезазначеною адресою. Тому відповідно до положень ч. 5 ст. 1268, 1296 ЦК України вся спадщина належить їй з часу її відкриття, причому не залежно від того отримала вона чи ні відповідні свідоцтва про право на спадщину. 17 жовтня 2019 року позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що листом від 06 вересня 2019 року вих. № 20.1.0.0.0/7-190904/1393 на запит державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Косик В.О. АТ КБ «ПриватБанк» надав недостовірну відповідь про відсутність коштів на рахунках, що були відкриті на ім`я [PERSON] . Недостовірність відповіді АТ КБ «ПриватБанк» спростовується відповіддю суду Національного банку України; наявністю у позивача оригіналів депозитного договору та оригіналу квитанції про внесення її батьком грошових коштів у початковій сумі 50 000 доларів США; роздруківкою електронної банківської виписки про стан рахунків [PERSON] на 11 червня 2014 року, а також Витягом з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 23 червня 2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. Зобов`язання банку виплачувати проценти за договором вкладу не припиняється зі смертю вкладника, входить до складу спадщини та триває до дня, який передує дню повернення коштів спадкоємцям». Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Згідно з ч. 2 ст. 1228 ЦК право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України «Склад спадщини»: до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1219 ЦК України «Права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини»: не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Тому оскільки сторонами спірного договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов`язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов`язаним з особою вкладника, то таке зобов`язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям. Враховуючи вищезазначене [PERSON] , до якої відповідно до положень ст. 1216, 1216 ЦК України перейшли усі права за депозитним договором № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт», має право на стягнення процентів за ставками цього договору з врахуванням змін процентних ставок банком для даного типу договорів при їх пролонгації. Така позиція суду відповідає позиції Верховного Суду по нижчезазначеним справам. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання»: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Велика Палата Верховного Суду 20 березня 2019 року у цивільній справі № 761/26293/16-ц підтвердила правомірність стягнення пені у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Також стягнення судом пені у розмірі, утримуваних банком коштів вкладників, відповідатиме судовій практиці Верховного Суду по аналогічних справах: постанова від 20 березня 2019 року Великої палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц; постанова від 21 серпня 2019 року Великої палати Верховного Суду по цивільній справі № 727/9352/17; постанова від 20 грудня 2019 року по цивільній справі № 757/70995/17-ц; постанова від 20 березня 2019 року ВС у справі № 761/24461/15-ц; постанова від 01 жовтня 2018 року у справі № 761/42169/16-ц; постанова від 05 грудня 2018 року у справі № 369/8423/16-ц. Конституційний Суд України в рішенні по справі №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року, зокрема, зазначив які обставини можна вважати істотними для зменшення судом розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України: «За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання)». На підтвердження майнового стану боржника (АТ КБ «ПриватБанк») представник позивача надав суду роздруківку з офіційного сайту НБУ про те, що «Прибуток банківської системи за дев`ять місяців 2019 року збільшився у 4.4 рази до 48.4 млр. грн.» та був сформований здебільшого ПриватБанком та роздруківку з офіційного сайту АТ КБ «ПриватБанк» про те, що «ПриватБанк» збільшив чистий прибуток до 27.4 млрд. грн. за результатами 9 місяців року». Відповідно до положень п. 20, 21 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція від 14 серпня 2019 року): «Банк самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном та коштами відповідно до законодавства. Банк не відповідає за зобов`язаннями держави, а держава не відповідає за зобов`язаннями Банку, крім випадків, передбачених законом або договором.». Тому стягнення неустойки з відповідача не призведе до жодних витрат з державного бюджету, не дивлячись на те, що АТ КБ «ПриватБанк» є державним банком. Тим більше тільки за 2020 рік відповідач збільшив свої прибутки в 4.4 рази, тобто на 440%. В матеріалах справи міститься заява (повідомлення) [PERSON] від 08 вересня 2014 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» про виплату належних йому грошових коштів за вищезазначеними договорами. Тому при визначені розміру пені з врахуванням вищезазначених роз`яснень Конституційного Суду враховує, що відповідач, протиправно не повертав [PERSON] з 2014 року (протягом 5-ти років) та до дня його смерті (під час розгляду цієї справи [PERSON] ), а також відмовляється повернути кошти доньці спадкодавця [PERSON] , - сам сприяв збільшенню суми утримуваних коштів за депозитними договорами з автоматичною пролонгацією. Тому така поведінка відповідача безпосередньо приводить до збільшення розміру пені, адже відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №761/26293/16-ц базою для нарахування пені є саме сума, утримуваних банком коштів. «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку, є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України, адже будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Крім того «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року» також є нікчемним відповідно до положень ст. 228 ЦК України, адже він порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння вкладами громадян України. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04 червня 2019 року за результатами розгляду справи № 916/3156/17 дійшла наступного правового висновку: «68. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. 69. Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемний правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 70. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 75. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. 76. Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.». Депозитний договір є одностороннім правочином - з моменту внесення [PERSON] вищезазначених грошових коштів в касу банку саме банк набуває на них право власності, а у [PERSON] виникає право вимагати від банку повернення грошових коштів у розмірі її вкладу та сплати відповідних процентів протягом всього часу дії договору з врахуванням його положень про автоматичну пролонгацію. Відповідно до ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ ФК «Фінілон», є належним відповідачем по даній справі - причому не залежно від того дійсним чи нікчемним є договір «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку. Відповідачем жодних доказів на спростування зазначених доводів та обставин суду надано не було. Також не було надано доказів повернення позивачу належних йому коштів. В матеріалах справи міститься довідка фонду Російської Федерації захисту вкладників АНО ФЗВ від 21 червня 2017 року, що станом на 20 червня 2017 року [PERSON] до фонду не звертався та коштів не отримував. ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення належних позивачу коштів вкладу разом із нарахованими відсотками згідно умов договору, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладеного договору та законних прав позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому його гроші за вказаним вкладом, договором, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Отже, на сьогодні відповідач фактично відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, безпідставно посилаючись на неіснуючі обставини, що нібито унеможливлюють повернення позивачу суми вкладів, разом із нарахованими відсотками. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зараз термін дії вказаних договорів закінчився. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому його гроші за вказаними вкладами, договорами, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права. Вважає такі дії відповідача не законними, позивачу фактично завдана матеріальна і моральна шкода, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до умов договору сторін відповідач зобов`язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Згідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1058 ЦК України «Договір банківського вкладу» до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. 27 лютого 2019 року Верховний Суд, направляючи цю справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив наступне: «Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Доведення обставин, чи укладалися між сторонами договір банківського вкладу та договори банківських рахунків, мають істотне значення для висновку про обґрунтованість застосування мір відповідальності за порушення договірних зобов`язань. Верховним Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах». В судовому засіданні судом встановлено, що позивачем було надано суду оригінал депозитного договору № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт» з особовим рахунком № [NUMBER] , на зворотній стороні якого мається факсимільне відтворення підпису Голови Правління банку Дубілета Олександра , а також відтворення відбитка печатки банку технічними друкованими пристроями - що повністю відповідає нижчезазначеним положенням «Умов та Правил надання банківських послуг» АТ КБ «ПриватБанк», розміщеним на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк»: п. 2.2.3.7.10. «Договір оформляється у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один примірник договору видається КЛІЄНТУ, другий зберігається в БАНКУ. При укладанні договору БАНКОМ використовується факсимільне відтворення підпису Голови Правління БАНКУ, а також відтворення відбитка печатки БАНКУ технічними друкованими пристроями. 1.1.3.2.28. При укладанні Договору Банком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами. 1.1.3.2.29. Банк має право проставляти на документах печатку шляхом використання технічних друкованих пристроїв, що дозволяють перетворювати і роздруковувати електронний зразок відбитка механічної печатки в зображення його на папері. Також позивачем надано для огляду суду оригінали ощадної книжки № 120000166599766 до депозитного договору на якій зазначено «ця картка є підтвердженням укладення депозитного вкладу в Приватбанку» та надано перелік оригіналів документів для огляду їх судом, зокрема, судом були оглянуті і копії оригіналів платіжних карт, засвідчені судом копії яких знаходяться в матеріалах справи. З оригіналу квитанції [PERSON] вбачається, що 06 березня 2014 року [PERSON] з одного його рахунку [NUMBER] (Дебет рахунку) здійснив о 18:24:48 год. переказ у сумі 50000 USD на рахунок (Кредит рахунку) [NUMBER] - який є особовим рахунком, відкритим при укладенні батьком позивача Депозитного договору № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт» з особовим рахунком № [NUMBER] (відповідно до положень п. 2.9 Глави 2 Розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - зазначається час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»). Також наявний оригінал банківської квитанції містить: найменування банку ПриватБанк, назву філії «Филиал Крымское Региональное Управление VIP Центр» в який батько позивача здійснив касову операцію; дату здійснення касової операції 06 березня 2014 року; містить підпис працівника банку, який прийняв готівку - « Касир [PERSON] » та містить «ПІБ платника [PERSON] » та «ПІБ одержувача [PERSON] ». Також з оригіналу зазначеної квитанції вбачається, що банківська касова операція (транзакція) була проведена [PERSON] у касі ВІП відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» «95011, г. Симферополь, ул. Николая Гоголя, дом. 15», яке, як і більшість ВІП відділень банку, працює та обслуговує своїх ВІП клієнтів і в вечірній час. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Щодо відсутності «мокрої» печатки банку на вищезазначеній квитанції [PERSON] , то суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у цивільній справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Також позивачем було надано суду банківську виписку по усім рахункам [PERSON] у формі «Справка № 13443265» 11 червня 2014 року з інформацією про розмір належних [PERSON] грошових коштів по кожному його рахунку станом на 11 червня 2014 року, засвідчену у відповідності до положень п. 1.1.3.2.28. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» (При укладанні Договору Банком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами). Доказів того, що довідка з таким номером та з такою інформацією по усім договорам [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» не надавалася, а також доказів того, що [PERSON] не є відповідальною особою банку з відповідними повноваженнями, відповідачем суду надано не було. Аналогічну позицію зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 12 вересня 2019 року аналогічній цивільній справі №234/3636/16-ц (провадження № 61-28787св18) за позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення банківських вкладів, оформлених на території АР Крим. Відповідно до положень «Умов та Правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» (архів «Умови та Правила надання банківських послуг» підпункт 1.1.3.2.29.1 пункту 1.1.3 глави 1.1 розділу 1 «Загальне», розміщених на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/): «1.1.3.2.29. При укладанні Договору Банк може використовувати факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами. 1.1.3.2.29.1. Банк має право надавати Клієнтам довідки, виписки та інші документи, які не є договорами, у електронному вигляді, підписаними шляхом використання факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису (в т.ч. електронно-цифрового підпису) або іншого аналогу власноручного підпису уповноваженого представника Банку. Такі електронні документи мають статус оригіналу та мають юридичну силу. 1.1.3.2.30. Банк має право проставляти на документах печатку шляхом використання технічних друкованих пристроїв, що дозволяють перетворювати і роздруковувати електронний зразок відбитка механічної печатки в зображення його на папері.». Відповідно до положень п. 3.4.2.2. публічних загальнодоступних «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» (у редакції чинній станом на день укладення позивачами кожного з їх договорів), які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua/terms у розділі архів договорів передбачено наступне: «За допомогою системи дистанційного обслуговування клієнт може здійснювати: 1. підготовку платежів (за Україну і міжнародних) і відсилання їх у банк? 2. підготовку заявок на купівлю / продаж безготівкової іноземної валюти та проведення конверсійних операцій і відсилання їх у банк (згідно Публічному договором)? 3. формування банківських виписок по 1.рахунках клієнта з відтворенням печатки за допомогою технічних друкувальних приладів та факсимільним підписом? 4. отримання інформації з архіву платіжних документів клієнта? 5.отримання інформації про статус відправлених у банк електронних платіжних документів? 6. контроль проходження платежів? 7. заповнення даних довірених осіб під час видачі картки? 8. розподіл коштів по картах довірених осіб? 9. формування виписок по картрахунку та корпоративним картам довірених осіб? 10. отримання довідкової інформації. 11. відправку відомості на зарахування заробітної плати. Сторони визнають юридичну силу платежів (виписок), сформованих через системи дистанційного обслуговування, і їх еквівалентність платежах (виписках), які здійснюються з використанням паперових носіів.» Зазначену обставину представник відповідача у суді не заперечував. Станом на 11 червня 2014 року цей пункт (3.4.2.2. ) мав уже мав номер 3.7.2., але зміст його залишився ідентичним. На підтвердження факту укладення [PERSON] усіх депозитних договорів АТ КБ «ПриватБанк» надав суду документ, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ст. 1059 ЦК України), а саме: Витяг з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 23 червня 2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. Витяг з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року» за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по усім банківським договорам [PERSON] , які є предметом цієї справи. Адже, він засвідчений уповноваженою особою Головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. та у ньому зазначені: у колонці витягу № 2 (наименование кредитора) зазначено ПІБ позивача; в колонці витягу № 8 (Референс) зазначено повні номери усіх банківських договорів [PERSON] ; в колонці витягу № 3 (номер депозитного/текущего счета) зазначено повні номери банківських рахунків позивача за його депозитними договорами; в колонці витягу № 5 (валюта денежных средств) зазначено валюту кожного договору [PERSON] ; в колонці витягу № 6 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником) зазначено розмір зобов`язань банку перед позивачем по усіх договорах [PERSON] станом на 17 листопада 2014 року, коли банк вже працював виключно на неокупованій території; в колонці № 7 (размер денежных средств, в том числе проценты, подлежащие к выплате должником в гривневом эквиваленте) зазначено розмір зобов`язань банку перед позивачем по усіх договорах [PERSON] станом на 17 листопада 2014 року у національній валюті; в колонці № 11 зазначено курс НБУ станом на 17 листопада 2014 року за 1 долар США - 15.2601 гривень, за яким визначався еквівалент належних [PERSON] грошових коштів за його договорами у національній валюті. Верховний Суд сформував усталену судову практику стосовно юридичної сили іншого документа (банківських виписок), що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1059 ЦК України), який може бути доказом укладення банківського договору, а саме: Верховний Суд у кожній з наступних постанов: ВС від 29 квітня 2020 року по цивільній справі № 761/34628/15-ц (провадження № 61-4828св19); ВС від 07 квітня 2020 року по цивільній справі № 316/265/17 (провадження № 61-20111св19; ВС від 11 вересня 2019 року по цивільній справі №487/6896/16-ц (провадження №61-34239св18); ВС від 11 вересня 2019 року по справі № 591/678/16; ВС від 12 вересня 2019 року по справі № 234/3636/16-ц; ВС від 11 грудня 2019 року у аналогічній цивільній справі № 757/18978/18-ц (провадження № 61-19019св19), а у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зазначив наступне: «…надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору». Постановою Національного банку України від 19 березня 2003 року № 124 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2003 року за № 353/7674, на даний час втратила чинність на підставі Постанови Національного банку України № 129 від 01 березня 2016 року) було затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України» в якій міститься Форма № 625 (місячна) «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку». На виконання ухвали суду про витребування доказів Національний банк України надав суду документ, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1059 ЦК України), а саме: Витяг зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625), який за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по усім банківським договорам [PERSON] , які є предметом цієї справи. Зазначений Звіт засвідчено Начальником управління правового забезпечення діяльності Національного банку України, а тому суд його вважає належним, достовірним та допустимим доказом укладення [PERSON] банківських договорів, які є предметом цієї справи. У наданому суду Національним банком України «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року міститься детальна інформація про усі діючі, станом на 01 квітня 2014 року договори, які укладені з позивачем. При дослідженні та оцінці зазначеного Звіту суд враховував «Пояснення щодо заповнення форми № 625 Звіт про концентрацію ризиків банків за пасивними операціями банку», що містяться у Постанові Правління НБУ від 19 березня 2003 року, якою затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України». У вказаному Звіті (Форма № 625) усі суми зобов`язання банку перед [PERSON] визначені у національній валюті, при переведенні зобов`язання за депозитним договором у доларах США необхідно застосовувати курс НБУ станом на останній день перед поданням Звіту (31 березня 2014 року згідно курсу НБУ 1 долар США = 10.9546 грн.). У зазначеному Звіті (Форма № 625) вказані: повні номери депозитних договорів (колонка № 9); черговий строк дії депозитних договорів під час їх пролонгації (дата виникнення зобов`язань та дата кінцевого погашення зобов`язань - колонки № 10, 11); валюта договорів (колонка № 12); процентна ставка по кожному з депозитних договорів (колонка № 13); балансова вартість зобов`язання - основна сума (колонка № 15) - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими процентами станом на повний місяць дії кожного з депозитних договорів, що припадає на березень місяць 2014 року; балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати (колонка № 17) - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з донарахованими процентами за кількість днів, що минули від дати завершення повного місяця дії кожного з депозитних договорів, що припав на березень місяць 2014 року, до дня подання Звіту станом на 01 квітня 2014 року; загальна сума зобов`язання (колонка № 18) вона є сумою колонок № 15 та № 17 - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими та донарахованими процентами станом на 1 квітня 2014 року - день подання відповідачем Звіту (Форми № 625) до НБУ. У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по аналогічній цивільній справі № 201/202/16-ц (касаційне провадження № 61-3879св18); постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі № 201/10374/14-ц (провадження № 61-12093св180; постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі № 201/13102/14-ц (провадження № 61-16248св18) факт укладення депозитних договорів було підтверджено Національним банком України, який надав суду «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625). З відповіді суду Національного банку України (Форма № 625) вбачається наступні обставини: 1) по договору банківського рахунку № SAMDN03000104866021 від 29 серпня 2013 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDN03000104866021», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «29 серпня 2013 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDN03000104866021». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «163 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «14 879.59» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка №13443265») відносно картки «PLATINUM» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки до 31 серпня 2014 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці №18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «163 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «14 879.59» доларів США. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 вересня 2014 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року); 2) по договору банківського рахунку № SAMDN03000104866483 від 29 серпня 2013 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDN03000104866483», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «29 серпня 2013 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDN03000104866483». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «978» - Євро. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «15 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «978» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1 Євро = 15.0724 гривень) становить «995.19» Євро. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно картки «PLATINUM» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки до 31 серпня 2014 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «15 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «978» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1 Євро = 15.0724 гривень) становить «995.19» Євро. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 вересня 2014 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року); 3) по договору банківського рахунку № SAMDNWFC00002324958 від 06 березня 2014 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDNWFC00002324958», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «06 березня 2014 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDNWFC00002324958». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «588 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «53 676.08» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно картки «Карта для виплат» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки 31 жовтня 2017 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «588 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «53 676.08» доларів США. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 листопада 2017 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року); 4) по договору банківського рахунку № SAMDNWFC00002325041 від 06 березня 2014 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDNWFC00002325041», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «06 березня 2014 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDNWFC00002325041». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно картки «Карта для виплат» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки 31 липня 2017 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 серпня 2017 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року.»; 5) по договору банківського рахунку № SAMDNWFC00002324995 від 06 березня 2014 року. У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDNWFC00002324995», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору банківського рахунку. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «06 березня 2014 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDNWFC00002324995». У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту напроти цього договору процентна ставка не зазначена, адже за картковим рахунком проценти не нараховуються. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» станом на березень місяць 2014 року вона складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно картки «Карта для виплат» номер рахунку [NUMBER] , строк дії картки 31 липня 2017 року. У колонці № 17 «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - не зазначена, адже нарахування процентів договором банківського рахунку не передбачено. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 - вона є незмінною, адже проценти не нараховуються, та складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. На наступний день після завершення дії зазначеної картки з 01 серпня 2017 року грошові кошти з картки перераховуються на зберігальний рахунок за яким клієнту банка нараховуються проценти з розміром процентної ставки для вкладу типу «На вимогу» - 1% річних та відповідно з 04 травня 2017 року за ставкою 0.01% річних для вкладу типу «До запиту» (Витяг з Протоколу комітету управління активами і пасивами від 25 квітня 2017 року»; 6) по Депозитному договору № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт» з особовим рахунком № [NUMBER] . У колонці № 3 «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625) від 01 квітня 2014 року в графі «(код) номер контрагента/інсайдера банку» зазначений ідентифікаційний номер [PERSON] - « [NUMBER] ». У колонці № 9 зазначеного Звіту зазначений номер «SAMDNWFD0070088230000», укладеного [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитного договору. У колонці № 10 Звіту зазначена дата «06 березня 2014 року» виникнення «основного зобов`язання» за договором «SAMDNWFD0070088230000», у колонці № 11 Звіту зазначена дата «06 березня 2015 року» - це «дата кінцевого погашення зобов`язань» - вона ж дата закінчення чергової автоматичної пролонгації договору з настанням якої знову розпочинається наступна автоматична пролонгація, а саме: з дня укладення договору 06 березня 2014 року по 06 березня 2015 року завершився його основний 12 місячний термін дії; потім з 06 березня 2015 року по 06 березня 2016 року розпочалася автоматична пролонгація дії зазначеного договору на тих же самих умовах, з 06 березня 2016 року по 06 березня 2017 року відбулась наступна пролонгація і т.д. й до сьогоднішнього дня. У колонці № 12 Звіту зазначений код валюти договору «840» - долар США. У колонці № 13 Звіту зазначена процентна ставка «10.00», яка діяла під час першої автоматичної пролонгації договору, після завершення першого 12 місячного (основного до пролонгації) строку дії цього договору. У колонці № 15 Звіту зазначена «балансова вартість зобов`язання (основна сума)» - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими процентами за даним договором станом на дату повного місяця дії зазначеного договору у березні місяці 2014 року «06 березня 2014 року» він складає «548 тис. грн.» у національній валюті, що у валюті договору код валюти «840» з врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 31 березня 2014 року (1$=10.9546 гривень) становить «50 024.64» доларів США. Зазначена сума відповідає інформації зазначеній в електронній банківській виписці від 11 червня 2014 року по усім рахункам [PERSON] (мовою оригіналу) «Справка № 13443265») відносно Депозитного договору № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт» з особовим рахунком № [NUMBER] . У колонці № 17 зазначена «балансова вартість зобов`язання - нараховані витрати» - це проценти, які банк повинен сплатити з дати виникнення «основного зобов`язання» (колонка 10) станом на дату (колонка 11) у даному випадку станом на дату цього Звіту НБУ від 01 квітня 2014 року, вона складає «4 тис. грн.» або у валюті договору «365.14» доларів США. У колонці № 18 Звіту зазначена «загальна сума зобов`язань банку» - це сума колонок № 15 та № 17 (сума вкладу після пролонгації та нараховані банком проценти за відповідний період) вона складає «551 тис. грн.» або у валюті договору 50 298.50 доларів США. Відповідно положень «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» та з врахуванням положень умов зазначеного договору: п.4 «Действие договора прекращается с выплатой Вам всей суммы вклада вместе с процентами, причитающимися в соответствии с условиями договора. Если окончание срока вклада приходится на выходной день, то выплата суммы вклада производится в первый рабочий для Банка день»; п. 7 «Если по окончании 6 месяцев Вы не заявили Банку о желании забрать свои средства, вклад автоматически продлевается еще на 6 месяцев»; п. 9 «Проценты за каждые 6 месяцев, на которые продлен минимальный срок вклада, начисляются по процентной ставке для вкладов данного наименования и минимального срока, действующей в Банке на день окончания предыдущего срока вклада, без заключения дополнительных соглашений к договору. Текущий размер действующей процентной ставки по вкладу Вы можете узнать в отделении или на сайте Банка»). Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до положень ст. 1059 ЦК України письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Тому суд приходиь до висновку, що не має жодної суперечності між практикою Верховного Суду про стягнення «кримських» депозитів (на яку посилається відповідач) у якій мова йдеться, що наявність оригіналів договору банківського вкладу та квитанції є підтвердженням укладення такого договору (ст. 1059 ЦК України), та практикою Верховного Суду (на яку посилається позивач) у яких суди за відсутності у позивачів оригіналів банківського договору та оригіналів квитанцій вважали доведеним факт укладення банківського договору та внесення відповідних коштів на підставі інших документів, що відповідають вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ст. 1059 ЦК України), а саме: - 1) банківських виписок та довідок (постанови: ВС від 29 квітня 2020 року по цивільній справі № 761/34628/15-ц (провадження № 61-4828св19); ВС від 07 квітня 2020 року по цивільній справі № 316/265/17 (провадження № 61-20111св19; ВС від 11 вересня 2019 року по цивільній справі № 487/6896/16-ц (провадження №61-34239св18); ВС від 11 вересня 2019 року по справі № 591/678/16; ВС від 12 вересня 2019 року по справі № 234/3636/16-ц; ВС від 11 грудня 2019 року у аналогічній цивільній справі № 757/18978/18-ц (провадження № 61-19019св19), а у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19); 2) відповіді Національного банку України (Форма № 625, яка заповнюється, коли розмір вкладу перевищує 2 млн. грн. у еквіваленті) «наприклад: постанова Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по аналогічній цивільній справі №201/202/16-ц (касаційне провадження №61-3879св18) були залишені без змін рішення судів обох інстанцій, у яких факт укладення депозитних договорів підтвердив Національний банк України, надавши суду відповідний «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку»; у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі № 201/10374/14-ц (провадження № 61-12093св18) та постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по аналогічній цивільній справі № 201/13102/14-ц (провадження № 61-16248св18) факт укладення депозитних договорів теж було підтверджено Формою № 625 НБУ»; 3) судових економічних експертиз (постанова ВС від 21 вересня 2020 року по аналогічній цивільній справі № 754/12901/15-ц з АТ КБ «ПриватБанк»); 4) ксерокопій банківських квитанцій, існування яких банк не зміг спростувати у судовому засіданні (постанова ВС від 23 жовтня 2019 року по справі № 127/2812/15-ц у якій ВС зазначив наступне: «Заперечуючи проти позову, банк не пояснив існування чеку № 12064729583 від 11 березня 2014 року із залишком на рахунку у сумі 8 843.18 доларів США іншими обставинами, аніж існування договору рахунку від 25 липня 2008 року, а тому суди правильно вважали доведеним укладення між сторонами у належній письмовій формі договору банківського рахунку». Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 ЦПК України «Обов`язок доказування і подання доказів» у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Враховуючи вищезазначене - саме відповідач повинен довести перед судом відсутність дискримінації прав позивача, а саме: що АТ КБ «ПриватБанк» після 17 листопада 2014 року виплатив позивачу належні йому грошові у розмірі, підтвердженому самим же АТ КБ «ПриватБанк» станом на 17 листопада 2014 року. Натомість відповідачем під час розгляду цієї справи не було спростовано факт укладення позивачем його депозитних договорів та не надано суду доказів повернення [PERSON] належних йому коштів за його всіма депозитними договорами. Крім того Головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. було надано довідку від 23 червня 2020 року, якою підтверджено, що порушення прав позивача відбулося ще 17 листопада 2014 року «АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує факт виконання банком у повному обсязі зобов`язань, щодо перерахування на рахунки ТОВ «Фінілон» грошових коштів [PERSON] відповідно до договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 та витягу з електронного додатку до цього договору». Тому за даних обставин позивач має право на стягнення 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України) та пені (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів). Представник АТ КБ «ПриватБанк» під час розгляду цієї справи не визнавав факт укладення [PERSON] вищезазначених депозитних договорів та на запит державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь, що грошові кошти належні [PERSON] відсутні. У той же час на підтвердження факту укладення [PERSON] його банківських договорів іншим представником АТ КБ «ПриватБанк» суду було надано, який з врахуванням положень (ч. 1 ст. 1059 ЦК України) може бути доказом укладення банківських договорів позивачем - Витяг з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 23 червня 2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. та який містить інформацію про усі банківські договори [PERSON] та про розмір належних [PERSON] грошових коштів за кожним його договором, який є предметом цієї справи. Така взаємовиключна позиція різних представників АТ КБ «ПриватБанк» у різних справах по одним же й тим договорам [PERSON] не відповідає основним «Принципам, визначенням і модельним правилам європейського приватного права», відповідно до яких «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці». Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи № 390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року (касаційне провадження № 61-22315сво18, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/81263995) зробив правовий висновок щодо принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину - застосувавши при цьому принцип «естопель». Мовою оригіналу на латині «venire contra factum proprium» («приходять по собі» або заборона суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності. У статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Суд вважає таку поведінку банку недобросовісною, а тому в врахуванням вищезазначених доказів з врахуванням невиконанням відповідачем ухвали суду про витребування доказів та положення ч. 10 ст. 84 ЦПК України «У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ» - суд прийшов до висновку про доведеність позивачем факту укладення усіх його банківських договорів за якими обліковуються належні [PERSON] грошові кошти у розмірах, підтверджених АТ КБ «ПриватБанк» у колонці № 6 витягу з електронного додатку «Приложение №1 - Перечень депозитных договоров и договоров банковского обслуживания» до договору «Договор о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014 г.», який засвідчений 29 травня 2020 року печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та Головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В., а також підтверджені суду Національним банком України. [INFO] під час розгляду цієї справи помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 липня 2019 року, актовий запис № 19. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця - останнє місце реєстрації та постійного проживання [PERSON] - Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, разом з ним проживала та була зареєстрована його донька [PERSON] та інші, більш далекі родичі. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 6383 та довідкою Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 2602 від 15 липня 2020 року. Протягом шестимісячного терміну, [PERSON] , як єдина спадкоємиця першої черги (ст.1261 ЦК України) після свого батька, звернулася до державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Косик В.О. з заявою про прийняття нею спадщини та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на усі грошові кошти її батька, що знаходяться на рахунках АТ КБ «ПриватБанк». Жодна інша особа з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] не зверталася. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спакової справи та повторно наданої суду повної копії спадкової справи. Тому після смерті [PERSON] його донька, [PERSON] , є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину. Крім того, вона була зареєстрована та проживала разом зі своїм батьком за вищезазначеною адресою. Тому відповідно до положень ч. 5 ст. 1268, 1296 ЦК України вся спадщина належить їй з часу її відкриття, причому не залежно від того отримала вона чи ні відповідні свідоцтва про право на спадщину. 17 жовтня 2019 року позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що листом від 06 вересня 2019 року вих. № 20.1.0.0.0/7-190904/1393 на запит державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Косик В.О. АТ КБ «ПриватБанк» надав недостовірну відповідь про відсутність коштів на рахунках, що були відкриті на ім`я [PERSON] . Недостовірність відповіді АТ КБ «ПриватБанк» спростовується відповіддю суду Національного банку України; наявністю у позивача оригіналів депозитного договору та оригіналу квитанції про внесення її батьком грошових коштів у початковій сумі 50 000 доларів США; роздруківкою електронної банківської виписки про стан рахунків [PERSON] на 11 червня 2014 року, а також Витягом з електронного додатку до «Договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», який 23 червня 2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом Головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. Верховний Суд України у справі № 6-157 цс 13 від 22 січня 2014 року сформулював наступну правову позицію: «Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, право на який відповідно до частини другої статті 1228 ЦК України входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно із частиною другою статі 608 ЦК України зобов`язання не припиняється зі смертю кредитора, якщо воно не є нерозривно пов`язаним з особою останнього. У такому разі права й обов`язки (спадщина) фізичної особи (вкладника), яка померла, переходять до інших осіб - спадкоємців. Отже, зобов`язання банку виплачувати проценти за договором вкладу не припиняється зі смертю вкладника, входить до складу спадщини та триває до дня, який передує дню повернення коштів спадкоємцям». Згідно з пунктом 2 частини першої статті 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно зі ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всю, або її функцій. Філії не є юридичними особами. Відповідно до ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Згідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Згідно з ч. 2 ст. 1228 ЦК право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Суд звертає увагу, що з тексту оригіналу Депозитного договору № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року у ньому [PERSON] не робив будь-якого заповідального розпорядження щодо свого банківського вкладу. Тому спадкування відбувається за законом. Відповідно до вимог статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно із частиною п`ятою статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України «Склад спадщини»: до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1219 ЦК України «Права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини»: не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Тому оскільки сторонами спірного договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов`язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов`язаним з особою вкладника, то таке зобов`язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям. Враховуючи вищезазначене [PERSON] , до якої відповідно до положень ст. 1216, 1216 ЦК України перейшли усі права за депозитним договором № SAMDNWFD0070088230000 від 06 березня 2014 року вклад «Стандарт», має право на стягнення процентів за ставками цього договору з врахуванням змін процентних ставок банком для даного типу договорів при їх пролонгації. Така позиція суду відповідає позиції Верховного Суду по нижчезазначеним справам. 20 травня 2020 року Верховний Суд по аналогічній справі № 175/2329/18 (провадження № 61-5043св19) стягнув проценти за весь час пролонгації договору за процентною ставкою, зазначеною у самому договорі, адже відповідач не надав суду інформації про можливу зміну процентних ставок для відповідного типу договору. При цьому Верховний Суд зазначив наступне: «Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за відсотками, нарахованими за договорами банківського вкладу, оскільки суди при стягненні відсотків за договорами банківського вкладу врахували встановлену процентну ставку, а також те, що після звернення позивача у 2014 році до банку із проханням повернути вклад та розірвати договір розірвання договору та відповідної виплати не відбулось. Посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15 в частині застосування процентної ставки в розмірі 1 % при автоматичній пролонгації дії договорів Верховний Суд до уваги не бере, оскільки у тій справі встановлені інші обставини, а саме про строковий депозитний договір, умовами якого не передбачено пролонгацію, і після припинення його дії дійсно повинна застосовуватися процентна ставка «на вимогу», яка становить 1 %.». З врахуванням особливостей застосування судами положень ч. 3 ст. 653 ЦК України (якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили) та врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по цивільній справі № 373/2054/16-ц (ВП ВС зазначає, що 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за невчасне виконання грошового зобов`язання теж повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення та позиції Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (пеня у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів стягується за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі) - 3% річних (ч. 2 ст. 625 ЦК України) та пеня (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») може нараховуватися позивачем до дня ухвалення судом рішення. Тому визначаючи розмір 3% річних та пені суд виходить з останнього за часом розрахунку розміру позовних вимог, який представником позивача було надано суду станом на 27 листопада 2020 року. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання»: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. На даний час чинним законодавством України не врегульовано питання до якого саме розміру суд повинен зменшувати розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, за наявності про таке зменшення клопотання з боку відповідача. За наявності протилежних і суперечливих судових рішень по аналогічних справах Верховного Суду на які посилається позивач та відповідач - судом при ухваленні рішення по цій справі враховує позицію Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по цивільній справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) у якій Велика Палата Верховного Суду з приводу застосування судами суперечливої практики Верховного Суду рекомендувала застосовувати одну з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Велика Палата Верховного Суду 20 березня 2019 року у цивільній справі № 761/26293/16-ц підтвердила правомірність стягнення пені у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Також стягнення судом пені у розмірі, утримуваних банком коштів вкладників, відповідатиме судовій практиці Верховного Суду по аналогічних справах: постанова від 20 березня 2019 року Великої палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц; постанова від 21 серпня 2019 року Великої палати Верховного Суду по цивільній справі № 727/9352/17; постанова від 20 грудня 2019 року по цивільній справі № 757/70995/17-ц; постанова від 20 березня 2019 року ВС у справі № 761/24461/15-ц; постанова від 01 жовтня 2018 року у справі № 761/42169/16-ц; постанова від 05 грудня 2018 року у справі № 369/8423/16-ц. Конституційний Суд України в рішенні по справі №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року, зокрема, зазначив які обставини можна вважати істотними для зменшення судом розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України: «За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання)». На підтвердження майнового стану боржника (АТ КБ «ПриватБанк») представник позивача надав суду роздруківку з офіційного сайту НБУ про те, що «Прибуток банківської системи за дев`ять місяців 2019 року збільшився у 4.4 рази до 48.4 млр. грн.» та був сформований здебільшого ПриватБанком та роздруківку з офіційного сайту АТ КБ «ПриватБанк» про те, що «ПриватБанк» збільшив чистий прибуток до 27.4 млрд. грн. за результатами 9 місяців року». Відповідно до положень п. 20, 21 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція від 14 серпня 2019 року): «Банк самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном та коштами відповідно до законодавства. Банк не відповідає за зобов`язаннями держави, а держава не відповідає за зобов`язаннями Банку, крім випадків, передбачених законом або договором.». Тому стягнення неустойки з відповідача не призведе до жодних витрат з державного бюджету, не дивлячись на те, що АТ КБ «ПриватБанк» є державним банком. Тим більше тільки за 2020 рік відповідач збільшив свої прибутки в 4.4 рази, тобто на 440%. Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року по аналогічній цивільній справі № 757/29269/18-ц (провадження № 61-15058св19) зазначив наступне: «Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення». В матеріалах справи міститься заява (повідомлення) [PERSON] від 08 вересня 2014 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» про виплату належних йому грошових коштів за вищезазначеними договорами. Тому при визначені розміру пені з врахуванням вищезазначених роз`яснень Конституційного Суду враховує, що відповідач, протиправно не повертав [PERSON] з 2014 року (протягом 5-ти років) та до дня його смерті (під час розгляду цієї справи [PERSON] ), а також відмовляється повернути кошти доньці спадкодавця [PERSON] , - сам сприяв збільшенню суми утримуваних коштів за депозитними договорами з автоматичною пролонгацією. Тому така поведінка відповідача безпосередньо приводить до збільшення розміру пені, адже відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №761/26293/16-ц базою для нарахування пені є саме сума, утримуваних банком коштів. 14 квітня 2020 року Верховний Суд залишаючи без задоволення касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» по цивільній справі № 201/4722/16-ц (провадження № 61-710св20) зазначив наступне: «Доводи касаційної скарги про те, що у відповідача відсутня будь-яка інформація щодо наявності відкритих у філіях на території Автономної Республіки Крим депозитних рахунків та залишків грошових коштів на них у зв`язку із окупацією Автономної Республіки Крим, є безпідставними, оскільки договір укладений із ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому відповідач, як фінансова установа, зобов`язаний був забезпечити облік всієї банківської інформації, у тому числі і проведеної філіями.» Стягнення пені у розмірі, що не перевищує розмір утримуваних банком коштів носить компенсаційний, а не каральний характер. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року по аналогічній цивільній справі № 757/56287/18-ц (провадження № 61-1581св20) зазначив наступне: «Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер». Суд враховує, що позивач з власної ініціативи у 10 разів вже зменшив розмір пені. Але, з метою дотримання принципу пропорційності, справедливості та добросовісності суд зменшує розмір неустойки пені) до розміру утримуваних банком коштів, підтвердженому суду Національним банком України (Форма № 625). Ще 17 листопада 2014 року у м. Дніпропетровську на не окупованій території на якій відповідач не втрачав жодних документів, ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з ТОВ ФК «Фінілон» (мовою оригіналу) «Договор о переводе долга г. Днепропетровск 17 ноября 2014 г.» у п. 7 якого зазначено (мовою оригіналу) « Приложение №1 - Перечень депозитных договоров и договоров банковского обслуживания». В той же час у своєму відзиві представник відповідача зазначає, що банк не володіє інформацією по усім «кримським» депозитам, яка весь час зберігалася у м. Дніпропетровськ, а не на окупованій території АР Крим. Тому суд вважає, що така процесуальна поведінка юридичної особи не є добросовісною та призвела до збільшення розміру утримуваних банком коштів позивача, що робить не справедливим та не добросовісним (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) зменшення судом неустойки до суми, меншої від суми утримуваних банком коштів. Крім того, додаткове зменшення розміру стягуваної пені, буде зводитись до нівелювання принципу очікуваності судового рішення, що в свою чергу призведе до втрати довіри до судової гілки влади, на закріплення якої в державі проведено судову реформу, про що зазначає Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року по аналогічній цивільній справі № 758/10471/15-ц (провадження №61-18955св19) у якій, стягнута судом пеня (76 676.40 грн.) приблизно дорівнює розміру основної заборгованості (81 873.33 грн.). Щодо доводів представника відповідача проте, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем, суд вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. За вимогами ч.2 ст. 1059 ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до положень ст. 633 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. За змістом ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно вимог ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Враховуючи вищезазначене, «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку, є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України, адже будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Крім того «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року» також є нікчемним відповідно до положень ст. 228 ЦК України, адже він порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння вкладами громадян України. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04 червня 2019 року за результатами розгляду справи № 916/3156/17 дійшла наступного правового висновку: «68.Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. 69.Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемний правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 70.Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 75.За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. 76.Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.». Депозитний договір є одностороннім правочином - з моменту внесення [PERSON] вищезазначених грошових коштів в касу банку саме банк набуває на них право власності, а у [PERSON] виникає право вимагати від банку повернення грошових коштів у розмірі її вкладу та сплати відповідних процентів протягом всього часу дії договору з врахуванням його положень про автоматичну пролонгацію. Відповідно до ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ ФК «Фінілон», є належним відповідачем по даній справі - причому не залежно від того дійсним чи нікчемним є договір «Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку. Відповідачем жодних доказів на спростування зазначених доводів та обставин суду надано не було. Також не було надано доказів повернення позивачу належних йому коштів. В матеріалах справи міститься довідка фонду Російської Федерації захисту вкладників АНО ФЗВ від 21 червня 2017 року, що станом на 20 червня 2017 року [PERSON] до фонду не звертався та коштів не отримував. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою унаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Стаття 1068 ЦК України визначає, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зараховувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ч. З ст. 1075 ЦК України, залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Відповідно до статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення належних позивачу коштів вкладу разом із нарахованими відсотками згідно умов договору, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладеного договору та законних прав позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому його гроші за вказаним вкладом, договором, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Отже, на сьогодні відповідач фактично відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, безпідставно посилаючись на неіснуючі обставини, що нібито унеможливлюють повернення позивачу суми вкладів, разом із нарахованими відсотками. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. За приписами ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважається залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення. Відповідно до п. 1 та п. З ч. З ст. 47 Закону «Про банки і банківську діяльність» до банківських послуг належать залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб. Згідно ст. 47 даного Закону депозитні операції є банківськими операціями. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем не заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Згідно зі ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У справі «Zolotas проти Греції» (№2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)». Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, зі спливом кожного кварталу. Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Таким чином, виходячи з положень статей 1058, 1060, частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу до банку, до дня фактичного його повернення вкладникові. Отже, банківський вклад є повернутим у день його фактичного повернення, а не в день формального перерахування на рахунок вкладника, з якого кошти неможливо отримати. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19). Крім того, такої ж правової позиції дотримувався і Верховний Суд України. Зокрема, у постанові від 25 грудня 2013 року №6-140цс13 зазначено, що згідно зі статтями 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже позивач має право на отримання заборгованості по відсоткам та компенсаційних виплат, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; визначаючи розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд здійснює їх розрахунок, який був перевірений судом та оцінений у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. Позивач надав відповідний розрахунок, який відповідачем не спростований. Ситуація в АР Крим жодним чином не може бути підставою для невиконання банком (відповідачем) свої зобов`язань, адже банк був зареєстрований та знаходився в м. Дніпро, зараз в м. Києві, де він здійснює свою діяльність в звичайному режимі та виконує перед всіма клієнтами всі свої обов`язки. Відповідно до ст. 58 «Відповідальність банку за своїми зобов`язаннями» Закону України «Про банки і банківську діяльність»: банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З моменту внесення вкладником грошових коштів у касу банка в банка виникає на них право власності та обов`язок повернути вкладнику після спливу строку дії договору таку ж грошову суму та додатково проценти, нараховані відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 323 ЦК України («Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна»): «Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.» Саме така позиція відповідає здоровому глузду та положенням ч. 6 ст. 3 ЦК (розумність, добросовісність та справедливість), а також загальним положенням про виконання зобов`язань, встановлених положеннями ст. 545 ЦК України «Підтвердження виконання зобов`язання» відповідно до яких: прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Якщо Банк «працює» (отримує рефінансування НБУ, приймає депозити, видає кредити, т.і.), - то він зобов`язаний виконувати свої зобов`язання перед усіма своїми клієнтами. В іншому випадку повинно ставитися питання про позбавлення його ліцензії. Згідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Адже обмеження повернення грошей позивача на невизначений час є нічим іншим - як протиправним привласненням грошових коштів та користування ними без належної правової підстави. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. Не здійснюючи повернення вкладів, нарахування та виплату процентів за депозитами, банки порушують положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення статті 1 Першого протоколу, де вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі; відповідач укладав договір, приймав кошти і зобов`язувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства незалежно від мораторію та інших чинників, тому відповідач мав можливість виконати умови договорів і повернути вклади позивачу, але без поважних причин цього не зробив. Стосовно пені, то суд вважає за можливе відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити її розмір до суми вкладу, оскільки вона значно перевищує розмір збитків, заявлених позивачем. Таким чином неправомірними діями відповідача, пов`язаними з невиконанням належним чином умов укладених договорів і закону позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. Враховуючи результат вирішення даної справи судові витрати повинні бути покладені на відповідача. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Тобто, відповідач (банк) повинен довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдача (крім договірних, зазначених в позові) відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження можливе вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги незгоду відповідача (банку) з позовом, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір, не звільнений за законом, тому вказане потрібно стягнути на його корись з відповідача. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити частково і визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті її батька, [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на грошові кошти та стягнути зазначені в позові і розрахунку грошові кошти з урахуванням вкладів, відсотків і пені, а також судових витрат. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, його позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial