Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) про звільнення майна з - під арешту, в якому вказує, що на виконанні у Солом`янському РВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві перебувало виконавче провадження № 26328872 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2839- 1 від 10.05.2011 року виданого Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення боргу з [PERSON] на користь ТОВ «УАЗ Факторинг». Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою Солом`янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні № 26328872 від 12.05.2011 року накладено арешт на все майно належне позивачу [PERSON] , в тому числі на земельну ділянку площею 1,2662 га (кадастровий номер 1824784100:02:000:0058) та на земельну ділянку площею 2,7418 га (кадастровий номер 1824784100:01:000:0131). На теперішній час в провадженні виконавчої служби відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] , а виконавче провадження № 26328872 знищено відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 року № 2274/5. Враховуючи те, що виконавче провадження закінчено, а матеріали провадження знищено позивач звернувся до Солом`янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з заявою про скасування арешту з земельних ділянок площею 1,2661 га та 2,7418 га. Листом від 04 листопада 2019 року Солом`янське РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві повідомило позивача про відмову в знятті арешту з майна належного [PERSON] , посилаючись на те, що єдиною підставою для зняття арешту з майна є відповідне рішення суду. Крім того, за виконавчим документом № 2-2839-1 від 10 травня 2011 року виданого Солом`янським районним судом м. Києва, іншими відділами Державної виконавчої служби України, виконавчі провадження не відкривались. Таким чином, на теперішній час, незважаючи на закінчення виконавчого провадження № 26328872 та відсутність будь-якого іншого відкритого виконавчого провадження відносно позивача, земельна ділянка площею 1,2661 га та площею 2,7418 га належні позивачу продовжують перебувати під арештом, що порушує її право на вільне володіння та розпорядження майном. На підставі вищевикладеного позивач просить зняти арешт з нерухомого майна, належного їй, а саме: земельної ділянки площею 1,2661 га (кадастровий номер 1824784100:02:000:0058) та земельної ділянки площею 2,7418 га (кадастровий номер 1824784100:01:000:0131), накладеного постановою Солом`янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні № 26328872 від 12.05.2011 року та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 08 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, відповідно до норм статті 128 ЦПК України, що підтверджується повідомленням «Укрпошти» про вручення поштового відправлення, яке отримали 13 липня 2020 року, 04 серпня 2020 року, про причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Пункт 1 частини 7 статті 128 ЦПК України визначає, що судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі письмових доказів. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, тому суд з власної ініціативи розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами та письмовими доказами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами ст. ст. 274-279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 07 жовтня 2019 року, актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме: арешт нерухомого майна - земельних ділянок площею 2,7418 га та площею 1,2661 га, власником яких є [PERSON] . Обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, опис предмета обтяження: все майно. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження 26328872 від 12.05.2011 року. Відповідно до повідомлення № 85776 від 04 листопада 2019 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, [PERSON] відмовлено у скасуванні арешту майна, так як 26 червня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення Вп п. 10 ч. 1 ст. 49 (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС) та виконавчий документ направлено до ВДВС Печерського РУЮ за місцем роботи боржника. Надати більш детальну інформацію не мають можливості, оскільки вищезазначене виконавче провадження знищене відповідно до ч. 1, 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби передані до архіву органу державної виконавчої служби, справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Згідно повідомлення № 62313 від 02 вересня 2019 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, [PERSON] роз`яснено, що виконавче провадження № 37813767 перебувало на виконанні у 2014 році, відкрито на підставі виконавчого листа № 2-3143/12 від 03.12.2012 року виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» борг у розмірі 291297, 17 гривень. 07 травня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 37813767. 16 травня 2013 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% - 29129,71 гривню. 03 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунок боржника. 13 червня 2013 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. 26 вересня 2013 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 1116,82 гривні. 09 грудня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Залишок заборгованості за виконавчим документом складає 272044,26 гривень, виконавчого збору - 26990,50 гривень. Додатково повідомляють: перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що відповідно до [PERSON] перебувало виконавче провадження № 26328872 відкритого на підставі виконавчого листа № 2-2839-1 від 10.05.2011 року виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АУЗ Факторинг» борг у розмірі 26700,42 гривні. Відповідно даного виконавчого провадження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про арешт майна боржника під реєстраційним номером 11327995. Надати більш детальну інформацію немає можливості у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження за строком їх зберігання. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Так, згідно з частиною 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», (чинного на момент вчинення виконавчих дій 12.05.2011 року), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Положеннями частини 2 статті 57 Закону передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону). Згідно частини 2 статті 50 Закону, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. При цьому, згідно частини 1 статті 6 Закону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Таким чином, аналізуючи положення вказаного Закону, саме на державного виконавця в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених в тому числі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону, покладено обов`язок вказати в постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав та про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Позивач, звертаючи до суду з вказаним позовом та обираючи спосіб захисту, посилається на частину 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція за 2020 рік) та зазначає, що існування арешту та заборони відчуження майна порушує його конституційні права власника майна. Так, згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 25.09.2020 року) визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Наведеною нормою визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвалою суду відповідача зобов`язано надати матеріали виконавчого провадження № 26328872 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2839-1 від 10.05.2011 року виданого Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення боргу з [PERSON] на користь ТОВ «УАЗ «Факторинг», проте вказані матеріали до суду не надано. Також судом двічі направлялось на адресу відповідача нагадування щодо виконання ухвали суду, однак дана ухвала залишилась без виконання. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Знищення виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання не свідчить про належне виконання рішення суду, належних та допустимих доказів того, що рішення суду виконано, до матеріалів справи не надано. Крім того, з повідомлення № 62313 від 02 вересня 2019 року Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, вбачається, що залишок заборгованості за виконавчим документом № 2-3143/12 від 03.12.2012 року складає 272044,26 гривень, виконавчого збору - 26990,50 гривень. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed