Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] , який доводився чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку літ. «А», загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м., вбиральня літ. В, душ літ. Г, сарай літ. Д, колодязь 1, огорожа 2, замощення 1, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Даний житловий будинок був побудований до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка була надана [PERSON] в користування для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель загальною площею 553 кв.м. за адресою : [ADDRESS] , на підставі Рішення Слов`янської міської ради народних депутатів від 10 лютого 1994 року № 10.1-XIV-21 «Про надання в користування земельних ділянок». На підставі ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] належать позивачі - [PERSON] та [PERSON] . Інших спадкоємців немає, оскільки батьки [PERSON] померли. Позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки подали відповідну заяву нотаріусу. Пізніше вони звернулися до нотаріуса з заявою про видачу їм Свідоцтва про право на спадщину, однак Постановою приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. № 392/02-31 від 23 грудня 2020 року їм було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, який підтверджує право власності спадкодавця та державної реєстрації права власності на майно. За життя [PERSON] не оформив своє право власності на нерухоме майно. Таким чином, виникла ситуація, коли позивачі успадкували по Ѕ частці житлового будинку після смерті [PERSON] , проте позбавлені можливості оформити спадщину шляхом отримання Свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на житловий будинок. Просять суд визнати за ними: - [PERSON] , право власності на Ѕ частку житлового будинку літ. «А», загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м., Ѕ частку вбиральні літ. «В», Ѕ частку душу літ. «Г», Ѕ частку сараю літ. «Д», Ѕ частку колодязю 1, Ѕ частку огорожі 2, Ѕ частку замощення 1, розташованих за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - [PERSON] , право власності на Ѕ частку житлового будинку літ. «А», загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м., Ѕ частку вбиральні літ. «В», Ѕ частку душу літ. «Г», Ѕ частку сараю літ. «Д», Ѕ частку колодязю 1, Ѕ частку огорожі 2, Ѕ частку замощення 1, розташованих за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] до підготовчого засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 02 квітня 2021 року надали Заяви про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник позивачів - адвокат Прокопцев С.В., який діє на підставі Ордеру серії АА № 110832472 від 16 березня 2021 року, до підготовчого засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 02 квітня 2021 року до суду надав Заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Слов`янської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до підготовчого засідання не з`явився. 31 березня 2021 року від представника відповідача до суду надійшло Клопотання, в якому він просить суд розглянути справу у його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів. Згідно ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27 серпня 1994 року, зареєстрованого Слов`янським міськвідділом РАЦС Донецької області, 27 серпня 1994 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після чого останній було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.16). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 серпня 2020 року, виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Згідно з Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23 червня 2016 року, виданим Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 23 червня 2016 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після чого останній присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.18). Як вбачається з Виписки з Рішення Слов`янської міської ради народних депутатів «Про надання в користування земельних ділянок» № 10.1-XIV-21 від 10 лютого 1994 року, [PERSON] була надана в користування земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будов площею 553 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-21). Відповідно до Довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 28 січня 2021 року, станом на 20 січня 2021 року, будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. «А», загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м., вбиральня літ. В, душ літ. Г, сарай літ. Д, колодязь 1, огорожа 2, замощення 1. Відомості про право власності відсутні (а.с.28). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 вересня 2017 року, виданим Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.30). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будовами, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] 21 лютого 2018 року Приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. було зареєстровано Спадкову справу (а.с.42). Постановою Приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. від 23 грудня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] , [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках на Ѕ частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцями не надані відомості та документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.43). Відповідно до Звіту про оцінку майна від 04 березня 2021 року, ринкова вартість житлового будинку з прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить 288100,00 грн. (а.с.44-45). Згідно до п.3.1 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням Свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Отже, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України. У склад спадкового майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , до складу яких входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м., вбиральня літ. В, душ літ. Г, сарай літ. Д, колодязь 1, огорожа 2, замощення 1, які вони прийняли у спадок за законом після смерті [PERSON] , але не оформили своїх спадкових прав, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок у спадкодавця. Викладене було підставою для винесення Приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. 23 грудня 2020 року Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі позивачам [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , до складу яких входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м., вбиральня літ. В, душ літ. Г, сарай літ. Д, колодязь 1, огорожа 2, замощення 1. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена 21 лютого 2018 року Приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. за заявою [PERSON] . Проте, у встановленому нотаріальному порядку позивачі не можуть оформити право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами, оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності на ім`я спадкодавця на даний житловий будинок. У зв`язку з цим, 23 грудня 2020 року Приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І., спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на вищезазначений житловий будинок на ім`я спадкодавця. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. На теперішній час отримати правовстановлюючий документ на ім`я [PERSON] неможливо у зв`язку з його смертю, так як відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Таким чином, позивачами [PERSON] та [PERSON] правомірно набуто право на спадщину за законом, відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України після смерті [PERSON] , до складу якої увійшло і право на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , до складу яких входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м., вбиральня літ. В, душ літ. Г, сарай літ. Д, колодязь 1, огорожа 2, замощення 1. Однак через відмову нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації прав власності за [PERSON] на житловий будинок вони не мають можливості оформити право власності на своє ім`я. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що даний житловий будинок з господарськими спорудами має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. «А», загальною площею 136,2 кв.м., житловою площею 52,6 кв.м., вбиральня літ. В, душ літ. Г, сарай літ. Д, колодязь 1, огорожа 2, замощення 1 (а.с.22-27). Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , однак їх право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивачів немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» їх вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved