Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] в серпні 2019 року звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] , [INFO] та його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані попередній власник квартири, відповідач [PERSON] , [INFO] , його малолітній син [PERSON] , [INFO] . Проте, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі позивача не проживають, оскільки вони виїхали до Російської Федерації на постійне місце проживання. У зв`язку з цим позивачу самому приходиться нести всі затрати по утриманню квартири, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в його квартирі, тощо. Вважає, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Позивач, його представник в судове засідання не з`явилися, надавши письмову заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, заявлені вимоги підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні. Відповідач, який діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дитини в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяви, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Представник третьої особи - Служби у справах дітей військово - цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії паспорта громадянина України (а.с. 14-15), оглянутої в судовому засіданні відповідач по справі [PERSON] народився [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження (а.с. 17) батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , тобто відповідач по справі та [PERSON] . Згідно договору купівлі - продажу квартири від 12.08.2019 позивачу по справі [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї № б/н від 27.08.2019 (а.с. 13) відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою позивача по справі. Згідно витягу з домової книги (а.с. 22), засвідченої Муніципальним бюджетним закладом міського округу Подільськ, відповідач по справі [PERSON] має вид на проживання, УФМС Росії по Московській області № 902 від 10.08.2017. Згідно свідоцтва про реєстрацію за місцем проживання № 1665 від 25.08.2018 за формою № 3 відповідач [PERSON] , [INFO] є громадянином Російської Федерації і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки з учбового закладу № 963 від 16.08.2019 (а.с. 21) вбачається, що малолітній [PERSON] навчається в середній загальноосвітній школі № 24 м.Подільська Московської області. З огляду на це, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16. Судом з`ясовано той факт, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , не проживають за місцем реєстрації в Україні. Тому позивач по справі вимушений нести всі витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг, тощо. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач по справі [PERSON] , будучи власником квартири, правомірно звернувся до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки він не є членом його сім`ї та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем по справі і ведуть з ним спільне господарство. Що стосується малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Виходячи з цієї норми закону, дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Так, в матеріалах справи містяться відомості про місце реєстрації малолітнього [PERSON] , [INFO] в Російській Федерації, де зареєстрована і проживає його мати [PERSON] , яка також є громадянкою Російської Федерації (а.с. 22). Таким чином, право малолітнього [PERSON] на користування спірною квартирою є похідним від права його батьків. У зв`язку з тим, що батько втратив право на користування спірною квартирою, тому його дитина втратила право на користування спірною квартирою. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved