Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] 01 липня 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за просрочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона з 22 березня 1997 року по 27 грудня 2011 року з відповідачем перебували в шлюбі, мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із матір'ю. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2012 року було зобов'язано відповідача сплачувати на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини, починаючи з 27 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Зобов'язання зі сплати аліментів відповідач виконує неналежним чином: з січня 2014 року по квітень 2015 року відповідач не сплачував аліментів. У зв'язку з ухилянням від виконання обов'язку зі сплати аліментів утворилась заборгованість в сумі 12026,90 грн., які відповідач сплатив на користь позивача. Таким чином, відповідачем допущено прострочення виконання зобов'язання з оплати аліментів, у зв'язку з чим позивач просить стягнути на її користь неустойку за прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини в сумі 27 959,65 грн. Позивач надала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений. Причини неявки суду не відомі. В зв'язку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22 березня 1997 року по 27 грудня 2011 року сторони перебували в шлюбі, мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із матір'ю. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2012 року було зобов'язано відповідача сплачувати на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини, починаючи з 27 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Зобов'язання зі сплати аліментів відповідач виконує неналежним чином: з січня 2014 року по квітень 2015 року відповідач не сплачував аліментів. У зв'язку з ухилянням від виконання обов'язку зі сплати аліментів утворилась заборгованість в сумі 120260, 90 грн., яку відповідач сплатив на користь позивача у травня 2015 року, що підтверджується довідкою - розрахунком, складеного державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управляння юстиції Садовниченко А.В. Відповідач не позбавлений батьківських прав відносно дитини - доньки [PERSON], він не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України. На теперішній час позивач мешкає разом зі своєю неповнолітньою дитиною, займається її вихованням та утриманням, лікуванням. Відповідач на утримання вказаної дитини матеріальну допомогу надає не регулярно і в різних сумах і проявах, тому мати вимушена була звернутися з позовом до суду. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 196 СК України позивач має право вимагати від боржника по аліментам (відповідачки) неустойку (пеню) в розмірі 1% від суми не сплачених аліментів за кожний день просрочки. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за просрочення сплати аліментів на утримання дитини в сумі 27 989,65 грн. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення неустойки за просрочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved