Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ГУНП в Черкаській області (далі - відповідач-1), ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області (далі - відповідач-2) про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 грудня 2019 року о 18:30 у с. Лихоліти по вул. Шевченка відбулася ДТП в якій позивач, який керував автомобілем VOLKSWAGEN Jetta 1,6, д.н.з [NUMBER] зіткнувся з автомобілем OPEL ZAFIRA-A д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Працівниками поліції, які прибули на місце ДТП було складено два адміністративні протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП позивача та [PERSON] . Чорнобаївським районним судом Черкаської області 18 червня 2020 року адміністративні провадження відносно нього та [PERSON] закриті у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Внаслідок даної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача. Згідно звіту вартість завдано матеріального збитку власнику пошкодженого автомобіля складає в сумі 28324,95 грн. За виконання даного дослідження позивачем сплачено кошти в сумі 2000 грн., а також витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3000 грн. Страхові компанії відмовляються відшкодувати завдані збитки, так як не була встановлена особа, що завдала шкоду, а встановити її і притягнути до відповідальності не можливо так як працівники поліції неправильно склали протокол. Завдану моральну шкоду неправомірними діями поліції позивач оцінює в сумі 15000 грн. Враховуючи викладене, посилаючись на норми законодавства, а також практику Верховного Суду позивач просив відшкодувати йому матеріальну шкоду в сумі 33482,55 грн та моральну шкоду в сумі 15000 грн завдану незаконними діями та рішеннями службової особи органу державної влади ГУНП в Черкаській області та стягнути з відповідачів судовий збір. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2020 року відкрито провадження у справі призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Від представника відповідача-2 [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що посилання позивача, як на підставу відшкодування моральної шкоди по факту закриття справи про адміністративне правопорушення є помилковим, оскільки в даному випадку у позивача наявний обов`язок доведення заподіяння йому моральної шкоди внаслідок його притягнення до адмінвідповідальності, сам факт складання протоколу про адмінправопорушення не має преюдиційного значення для відшкодування моральної шкоди. Від представника відповідача-1 [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній вважає, що позов не підлягає до задоволення. Підставою для звернення до суду позивача з даним позовом стало закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього за ст. 124 КУпАП у зв`язку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу та якими доказами це підтверджується. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. За таких обставин та враховуючи відсутність належних доказів заподіяння моральної та матеріальної шкоди, відповідач просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, у відзивах на позовну заяву просили відмовити в задоволенні позову. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідні до них правовідносини. З позову вбачається, що 27 грудня 2019 року о 18:30 у с. Лихоліти по вул. Шевченка відбулася ДТП в якій позивач, який керував автомобілем VOLKSWAGEN Jetta 1,6, д.н.з [NUMBER] зіткнувся з автомобілем OPEL ZAFIRA-A д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок зіткнення автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Працівниками поліції, які прибули на місце ДТП було складено два адміністративні протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП позивача та [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановами Чорнобаїського районного суду Черкаської області від 18 червня 2020 року провадження у справі відносно позивача та [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в їхніх діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 32-33). Згідно звіту №А04-28 вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля VOLKSWAGEN Jetta 1,6складає 28324,95 грн (а.с.9-30). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст 56 Конституції України, визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Свої вимоги про відшкодування матеріальної шкоди позивач обґрунтовував тим, що внаслідок неправильного складання матеріалів про адміністративне правопорушення винна особа не понесла відповідальності, а тому шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повинна були відшкодована державою Україна. Разом з цим такий висновок позивача є помилковим, оскільки причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями працівників поліції відсутній. В даному випадку саме на особу, яка винна в дорожньо-транспортній пригоді лягає тягар відшкодування матеріальних збитків, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд зазначає наступне. Як було зазначено вище, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідач-1 протиправно склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно нього, чим завдав йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року, справа №312/262/18. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди. Щодо вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, то в цій частині заявлених вимог також необхідно відмовити виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки, рішення по справі прийнято не на користь позивача, то вимога про стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача задоволенню не підлягає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed