Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] 02.04.2019 року заявила позов до колишнього чоловіка [PERSON] , за яким просила визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що сторони та їх діти [PERSON] , [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2002 року, є співвласниками квартири [ADDRESS] , в рівних частках. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, склались неприязні стосунки, оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири утримується відповідачем, на звернення позивача надати договір для забезпечення реалізації певних прав співвласника, відповідач не відреагував, а тому позивач вважає, що між сторонами виник спір щодо права власності на квартиру і заявила дійсний позов. Провадження за позовом відкрите, відповідно до ухвали судді від 09.04.2019 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник відповідача [PERSON] надіслав відзив, за яким просив провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю предмету спору, пославшись на те, що право власності позивача на квартиру відповідач не оспорює, оригінал договору купівлі-продажу квартири на час звернення позивача у відповідача був відсутній. [PERSON] , [PERSON] не скористались правом на подання письмових пояснень на позов. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають дітей [PERSON] та [PERSON] , останній при одруженні змінив прізвище на « [PERSON] », сторони розірвали шлюб 24 січня 2017 року. 01 липня 2002 року Виробниче ремонтно-будівельне об`єднанням молодіжних житлових комплексів «Будінтер» продали, а [PERSON] , [PERSON] від свого імені та імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] , в рівних частках, про що між ними було укладено договір купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зінов`євим С.В. за реєстровим №1995, що підтверджується фотокопією договору, справжність якої посвідчена тим же нотаріусом за реєстровим №1996 від 01.07.2002 року. Даний договір покупцями було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що підтверджується інформаційними довідками Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Після розлучення, сторони проживають окремо, позивачка, разом з дітьми, залишилась у спірній квартирі. Позивачка стверджує, що оригінал договору утримується відповідачем. Останнім, з огляду на відзив, цей факт не оспорюється. Проте, на вимогу позивача надати оригінал договору відповідач, як це вбачається з відзиву, фактично відмовив, під надуманим приводом. Суд вважає, що відповідач, утримуючи у себе договір, позбавляє позивача повною мірою користуватись правами власника майна, що визначені ч. 1 ст. 317 ЦК України, тим самим, він фактично не визнає право власності позивача на квартиру. Його доводи противного є непереконливі. Отже, права позивача порушені. Доводи відповідача про відсутність предмету спору суперечать дійсним обставинам справи. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наведених обставин та вимог закону, суд знаходить, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Витрати у справі, за вказаного рішення, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст.141 ЦПК України. Заходи забезпечення позову судом не вживались. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved