Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати правочин, а саме довіреність від 08.12.2009 року, надану [PERSON] (далі - Відповідач-1) на уповноваження [PERSON] (далі - Позивач) на право експлуатації та розпорядження транспортним засобом марки «Chevrolet Lacetti NF19B», тип легковий-седан-В, номер шасі VIN - [NUMBER] , світло-сірого кольору, 2008 року випуску, р/н [NUMBER] , посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Растєгаєвим В.М., удаваним, тобто таким, що вчинено з метою приховування договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач 08 грудня 2009 року придбав у Відповідача-1 автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF19B», тип легковий-седан-В, номер шасі VIN - [NUMBER] , світло-сірого кольору, 2008 року випуску, р/н [NUMBER] . Оскільки на момент купівлі вказаний автомобіль був після дорожньо-транспортної пригоди у розбитому стані, у зв`язку з чим транспортувати його до органів МВС було неможливо, Позивач з Відповідачем-1 домовились, що Позивач купує у нього за 3200 доларів США вказаний автомобіль, а Відповідач-1 уповноважує його генеральною довіреністю на продаж зазначеного автомобіля і після здійснення його ремонту Позивач зможе переоформити автомобіль на своє ім`я. Так, 08 грудня 2009 року Відповідач-1 оформив на Позивача довіреність на розпорядження автомобілем марки «Chevrolet Lacetti NF19B», тип легковий-седан-В, номер шасі VIN - [NUMBER] , світло-сірого кольору, 2008 року випуску, р/н [NUMBER] , яка була посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Растєгаєвим В.М. і зареєстрована в реєстрі за №2485. Позивач у нотаріуса повністю розрахувався з Відповідачем-1 за вказаний автомобіля, а останній передав йому Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в якому Позивач побачив відмітку про кредит у АКБ Укрсоцбанк, на що Відповідач-1 повідомив Позивачу, що у нього залишилась невиплачена сума по кредиту, але за отримані кошти від продажу вказаного автомобіля він повністю погасить кредиту заборгованість. Отже, Позивач відремонтував автомобіль та почав на ньому їздити, однак 07 листопада 2014 року його зупинили працівники поліції та повідомили, що керований ним автомобіль перебуває у розшуку органів Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, у зв`язку з чим його вилучили, про що було складено відповідний акт. Так, звернувшись до Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Позивач дізнався, що вказаний автомобіль є заставним майном в АКБ «Укрсоцбанк», оскільки його власник під заставу цього автомобіля взяв кредит, який перестав сплачувати. Зрозумівши, що Відповідач-1 не сплатив у банк грошові кошти, які віддав йому Позивач за купівлю вказаного автомобіля, Позивач звернувся до органів МВС за переоформленням автомобіля, однак отримав відмову на тій підставі, що у технічному паспорті є застереження про кредит в АКБ «Укрсоцбанк». Таким чином, Позивач зазначає, що він відкрито володіє вказаним транспортним засобом, дбає про його технічний стан, з вимогою повернути автомобіль Відповідач-1 до нього не звертався, а тому Позивач вважає, що він та Відповідач-1 фактично уклали усний договір купівлі-продажу вказаного автомобіля. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач-1, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Представник АТ «Альфа-Банк» (далі - Відповідач-2) у судове засідання також не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив суд провести розгляд справи без участі представника банку за наявними в матеріалах справи доказами, застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF19B», тип легковий-седан-В, номер шасі VIN - [NUMBER] , світло-сірого кольору, 2008 року випуску, р/н [NUMBER] , Криворізьким ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області зареєстрований за Відповідачем-1 - [PERSON] (а.с.19). Згідно довіреності від 08.12.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Растєгаєвим В.М. та зареєстрованою в реєстрі за №2485, Відповідач-1 уповноважив Позивача представляти його інтереси в органах нотаріату, у відповідних органах Державтоінспекції, на станціях технічного обслуговування або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності - з правом продажу, міни, укладення договорів застави, оренди автомобіля, договорів страхування належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіля марки «Chevrolet Lacetti NF19B», тип легковий-седан-В, номер шасі VIN - [NUMBER] , світло-сірого кольору, 2008 року випуску, р/н [NUMBER] (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вимогами ст..ст. 202, 203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, пунктом 1 якого визначено, що цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (оформлення та видача реєстраційних документів і номерних знаків). Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Такі вимоги є суттєвими умовами при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Так, суд зазначає, що довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами, зокрема перед третіми особами, тоді як одним з основних моментів договору купівлі-продажу є передача майна у власність. Таким чином, на підставі виданої довіреності у Позивача виникли права і обов`язки, що випливали саме зі змісту довіреності, а саме: представляти інтереси Відповідача-1 в органах нотаріату, у відповідних органах Державтоінспекції, на станціях технічного обслуговування або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності - з правом продажу, міни, укладення договорів застави, оренди автомобіля, договорів страхування належного Відповідачу-1 вказаного вище автомобіля, а не придбання спірного автомобіля, оскільки за договором на представництво сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває, а лише діє від імені власника цього майна, а відтак видача вказаної довіреності без належного укладення договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Оскільки, законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, твердження Позивача щодо фактичного набуття ним у власність спірного автомобіля є безпідставними, а надані ним поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та акт виконаних робіт по ремонту автомобіля суд розцінює як виконання Позивачем обов`язків щодо представництва інтересів Відповідача-1, зокрема на станції технічного обслуговування автомобіля та установах, що здійснюють оформлення договорів страхування, що і передбачено посвідченою на ім`я Позивача довіреністю. Відтак, з урахуванням встановлених обставин, згідно зі ст.ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, а тому згідно посвідченої 08 грудня 2009 року на ім`я Позивача довіреності до нього не перейшло від Відповідача-1 право власності на вказаний у довіреності автомобіль, позаяк видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності, зокрема на автомобіль. Отже, оскільки у даній справі договір купівлі-продажу автомобіля не укладався, відомості про зняття автомобіля з обліку в уповноваженому органі МВС України відсутні, власником спірного автомобіля досі є Відповідач-1, довіреність на ім`я Позивача від імені Відповідача-1 оформлена та посвідчена відповідно до вимог законодавства, доказів того, що укладанням цієї довіреності сторони мали на меті приховати укладання іншого правочину матеріали справи не містять, відтак суд уважає, що між сторонами склались саме представницькі відносини, а не двосторонній договір купівлі-продажу, у зв`язку з чим приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення даної позовної заяви. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed