Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON] 02.12.2014 року (згідно поштовому штемпелю на конверті а.с.17) звернулася до суду з позовом до ТОВ «КЗЕМ» про стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди. У судове засіданні позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на позові наполягав (а.с.21). Згідно позову, [PERSON] працював електромонтером по ремонту електрообладнання 6-го розряду на ТОВ «КЗЕМ» з 09.07.2012 року. Був звільнений з 30.07.2014 року за власним бажанням на підставі п.1 ст.38 ЗКпП України. У зв'язку з наявністю заборгованості по зарплаті за липень 2014 року орієнтовно в сумі 1500 грн., невиплаченої компенсації за невикористану відпустку в розмірі орієнтовно 1417,92 грн., позивач просить суд стягнути цю заборгованість з відповідача. А також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку в сумі 59,08 грн., та моральну шкоду в розмірі1000 грн., заподіяну порушенням його прав на своєчасну оплату праці, необхідністю позичати гроші для підтримання своєї життєдіяльності. У судове засідання представник ТОВ «КЗЕМ» Степанченко А.С. не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, а також заяву та довідки про відсутність заборгованості за зарплаті перед [PERSON], яка була погашена 20.11.2014 року. Просить в позові відмовити. (а.с.28-30) Суд, дослідивши надані позов, заяви та докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так з копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що останній 09.07.2012 року на підставі наказу №29к від 09.07.2012 року був прийнятий на роботу на ТОВ «КЗЕМ» на посаду електромонтера по ремонту електрообладнання 6-го розряду. 30.07.2014 року на підставі наказу №80к від 30.07.2014 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі п.1 ст.38 ЗКпП України. (а.с.9-13) [PERSON] вимагає стягнення з ТОВ «КЗЕМ» заборгованості по зарплаті, яку визначає орієнтовно в сумі 2917,92 грн., де зарплата за липень 2014 року - 1500 грн., компенсація за невикористану відпустку - 1417,92 грн. Доказами зазначену заборгованість позивач не підтвердив. Між тим доводи позивача спростовуються заявою та довідкою відповідача ТОВ «КЗЕМ» (а.с.28-29), згідно яким заборгованість по зарплаті перед [PERSON] була повністю виплачена 20.11.2014 року, заборгованість на даний час відсутня. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. На підставі наведеного, з огляду на офіційну довідку ТОВ «КЗЕМ» про відсутність заборгованості по зарплаті, в задоволенні позову [PERSON] в цій частині слід відмовити. Разом з тим вбачається, що повний розрахунок ТОВ «КЗЕМ» з [PERSON]. було проведено з порушенням строків, встановлених у ст.116 КЗпП України, згідно якій при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З огляду на вказане, є підстави для стягнення з ТОВ «КЗЕМ» на користь [PERSON] середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Так, згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Від моменту звільнення [PERSON] 30.07.2014 року до моменту фактичного розрахунку з ним 20.11.2014 року спору з приводу належних звільненому працівнику сум не малося. Тримісячний строк позовної давності згідно ст.233 КЗпП України позивачем порушено не було, оскільки після фактичного розрахунку з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку останній звернувся до суду 02.12.2014 року. З огляду на вказане, з ТОВ «КЗЕМ» на користь [PERSON] слід стягнути на підставі ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 30.07.2014 року по 20.11.2014 року, в розмірі 4667,32 грн. (79 раб.днів х 59,08 грн. середньоденний заробіток) (а.с.14) Згідно ст.237-1 КЗпП України передбачено право на відшкодування роботодавцем моральної шкоди, завданої працівнику. Позивач [PERSON] об'єктивно знаючи, що на момент його звільнення з роботи 30.07.2014 року, з ним не було проведено повного розрахунку, тобто саме з цього часу права позивача є порушеними, з вимогами про відшкодування моральної шкоди звернувся лише 02.12.2014 року. Тобто позивачем не враховано те, що згідно ст.233 ч.1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. За таких обставин, строк позовної давності за вимогами [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є пропущеним. Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Позивачем [PERSON] клопотань про поновлення строку позовної давності не заявлено та судом підстав для його поновлення встановлено не було. З огляду на вказане, в задоволенні позову [PERSON] в частині вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 243,60 грн. слід покласти на відповідача, судовий збір за позов в частині немайнового характеру, в задоволенні якого позивачу відмовлено, слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial