Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість із заробітної плати разом із вихідною допомогою у розмірі 133 308,94 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2020 по 05.11.2020 в розмірі 23208,57 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом від 10.09.2020 №1560/к був звільнений з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням; в день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 133 308,94 грн. Також позивач зазначає, що в день звільнення він не працював, тому 17.09.20200 направив відповідачу заяву про проведення з ним остаточного розрахунку, однак на день подання позову заборгованість відповідач не сплатив. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за період з 19.09.2020 по 05.11.2020 в розмірі 23208,57 грн, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача, визначений відповідачем, дорівнює 703,29 грн. Позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с.37). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. За змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнює 133 308,94, де нарахована і вихідна допомога за ст.44 КЗпП України; середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 703,29 грн. Відповідач вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з дня отримання відповідачем копії позову - 13.09.2020 (а.с.30-32). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 12.11.2020 провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.24). Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 11.06.2018 по 10.09.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №1560/к від 10.09.2020 позивач був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю; розрахунковому відділу наказано виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі ст.44 КЗпП України з 10.09.2020 (а.с.8-16). Сторонами визнано, що позивач в день звільнення не працював, що підтверджується й даними довідки про відмітки, таб.№ 408 , за 10.09.2020 (а.с.33). Відповідно до довідки відповідача від 28.10.2020 №1708 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 133308,94 грн, з яких за 12.2019 р. - 5662,08 грн, за 01.2020 р. - 10691,38 грн, за 02.2020 р. - 8721,19 грн, за 03.2020 р. - 10372,57 грн, за 04.2020 р. - 10926,36 грн, за 06.2020 р. - 1500,54 грн, за 07.2020р. - 11152,49 грн, за 08.2020 р. - 15256,43 грн, за 09.2020 р. - 59025,90 грн (з урахуванням вихідної допомоги); суми вказані після обов`язкових утримань до сплати (а.с.17). Відповідно до довідки від 28.10.2020 №1707, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 703,29 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за липень-серпень 2020 року та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.18). 17.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просить погасити заборгованість по заробітній платі, заява отримана відповідачем 23.09.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 85310 00798813 (а.с.19-21). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Згідно зі ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. За приписами ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.38 і ст.39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене, за відсутністю доказів на підтвердження виконання відповідачем свого обов`язку із проведення зі звільненим працівником - позивачем повного розрахунку та виплати йому всіх належних сум, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати разом із вихідною допомогою в розмірі 133 308,94 грн. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2020 по 05.11.2020 (включно) в сумі 23208,57 грн, суд зазначає таке. Як зазначено вище, позивач в день звільнення - 10.09.2020 не працював, письмова вимога позивача про здійснення з ним повного розрахунку отримана відповідачем 23.09.2020; доказів виплати позивачу всіх належних йому сум не пізніше наступного дня - 24.09.2020 відповідачем не надано та зазначено, що заборгованість не виплачена. З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для настання для відповідача передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності, а саме, виплати позивачу середнього заробітку за період з 24.09.2020 по день фактичного розрахунку. Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.09.2020 по 05.11.2020 (включно). Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за вказаний період затримки, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 28.10.2020 (а.с.18), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 703,29 грн. Час затримки з 24.09.2020 по 05.11.2020 включає 30 робочих днів. Таким чином, сума середнього заробітку за відповідний час затримки розрахунку дорівнює 21098,70 грн (703,29 грн.*30 робочих днів). Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 840,80 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 765,13 грн (91% від 840,80 грн - судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 5662,08 грн.

Outcome: partial