Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] , 13.05.2019 звернулася в суд з позовом до Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації Львівської області про визнання недійсним та скасування Державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданий 26.12.2002 Городоцькою районною державною адміністрацією Львівської області про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 1.1304 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області та визнання права на земельну частку (пай) площею 1,21 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] згідно Сертифікату серії [NUMBER] виданого 30.05.2000 та зареєстрованого за №7902, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та за заповітом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , мотивуючи тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1.1304 га, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], на ім`я померлої [INFO] [PERSON] , виданий Городоцькою райдержадміністрацією 26.12.2002, тобто після її смерті. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 17.05.2019 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. [PERSON] у заяві від 11.11.2019 просила про задоволення позову та розгляд справи за її відсутності (а.с. 75). Сільський голова Артим В.В., як представник Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області у листі № 254 від 31.10.2019 просив про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, заперечень щодо позовних вимог [PERSON] , не висловив (а.с. 72). Представник Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив (а.с. 76). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Із змісту позовної заяви від 13.05.2019, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] значилась зареєстрованою та проживала на [ADDRESS] . Згідно довідки Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області №453 від 18.04.2019, [PERSON] , при житті, належало право на земельну частку (пай) площею 1, 21 умовних кадастрових гектари, що на території Керницької сільської ради Гороцького району Львівської області, згідно Сертифікату серії [NUMBER] від 30.05.2000, що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №7902 (а.с. 14). [PERSON] померла [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Як убачається із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №55866546 від 16.04.2019, довідки Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області №425 від 11.04.2019, після смерті [INFO] [PERSON] , прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом [PERSON] , який постійно проживав на [ADDRESS] разом із спадкодавцем в т.ч. і на час відкриття спадщини (а.с. 17-19, 22). Згідно копій свідоцтв про одруження [NUMBER] , про укладення шлюбу серії [NUMBER] та про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 02.05.1963 перебували у зареєстрованому шлюбі, позивачка [PERSON] , [INFO]. значиться їх дочкою (а.с. 11-12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). За положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із матеріалів спадкової справи №25/2019 від 11.04.2019 убачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину в порядку спадкування за законом, значаться [PERSON] , [INFO]. та [PERSON] , [INFO]., - позивачка у справі (а.с. 41-57). Із копії заповіту, посвідченого 23.02.2017 сільським головою Керницької сільської Городоцького району Львівської області Артим В.В. та зареєстрованого за №8 убачається, що [PERSON] , при житті, на випадок смерті все майно, яке належитиме їй і на яке за законом матиме право заповіла дочці [PERSON] (а.с. 15). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). 16.04.2019, приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округ Павлишин Х.М., позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1.1304 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, оскільки правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], на ім`я померлої [INFO] [PERSON] , виданий Городоцькою райдержадміністрацією 26.12.2002, тобто після її смерті. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Із матеріалів справи і зокрема свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , Державного акту серії [NUMBER] убачається, що 26.12.2002 головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , видано Державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю площею 1.1304 га призначену для ведення товарного сількогосподарського виробництва, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, на підставі розпорядження №721 від 02.12.2002, тобто через шість місяців після смерті спадкодавця (а.с. 8, 16). Державний акт серії [NUMBER] від 26.12.2002 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №272 (а.с. 16 зворот). Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Отже, ураховуючи, що Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] від 26.12.2002, виданий через шість місяців після її смерті, а отже в порушення вимог закону, суд визнає такий Державний акт недійсним. Позовну вимогу про скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 26.12.2002, суд вважає безпідставною, оскільки визнання такого акту недійсним не потребує додаткового його скасування. Із матеріалів справи убачається, що на ім`я [PERSON] 30.05.2000 видано Сертифікат серії [NUMBER] на право приватної власності на землю (середню земельну частку), що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №7902 (а.с. 14). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З огляду на вищенаведене, а також ураховуючи фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд доходить висновку, що [PERSON] при житті набула право на середню земельну частку площею 1.21 умовних кадастрових гектари, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, згідно Сертифікату серії [NUMBER] , а отже, таке право є об`єктом прав та обов`язків, що входить до складу спадщини, що після смерті [INFO] [PERSON] таке право успадковано [PERSON] , а після смерті останнього [INFO] у рівних частках - [PERSON] та [PERSON] , що після смерті останньої [INFO], позивачка фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавців в цілому, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно за законом чи за заповітом немає, відтак є підстави для визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії [NUMBER], в порядку спадкування.

Outcome: partial