Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Олешанської сільської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у відповідних частках, розташованими по вул. Д.Л. Іванцева, 7, в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області, в т.ч. на належні їм по 1/6 частці кожному домоволодіння та за [PERSON] на 1/12 частку цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та на 3/12 частки вказаного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Свої вимоги обґрунтовували тим, що у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на вказане домоволодіння, в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, що позбавляє їх можливості оформити спадщину на спадкове майно та оформити право власності на належні їм частки домоволодіння. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не зявились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Представник відповідача Олешанськокої сільської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, проти задоволення позову не заперечує та просив розгляд справи провести без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги Делівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 86/02-31 від 17.10.2017 року станом на 1990 року за [PERSON], який був головою двору, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] значилось господарство, розташоване по вул. Д.Л. Іванцева, 7, в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 7). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 26.10.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1961 року по 1975 рік (а.с. 16-20). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (по 1/6 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Д.Л. Іванцева, 7, с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно копії актового запису про шлюб № 6 від 16.02.1962 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 49). У шлюбі у них народилась донька [PERSON] (позивач), [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 21). 22.01.1974 року [PERSON] (позивач) зареєструвала шлюб з [PERSON] (позивач) та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Мандар», що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 21). 16.05.2007 року [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). 03.05.2017 року [PERSON] (батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Ще за життя [PERSON] (батько) посвідчив на імя доньки [PERSON] (позивач) все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 27.12.2011 року (а.с. 12). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (чоловік/батько) та [PERSON] (донька/позивач) прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] (дружина/мати), оскільки, як спадкоємці першої черги за законом, постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Делівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 968 від 17.10.2017 року (а.с. 9). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 215/2017 від 25.10.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 41-58), з якої вбачається, що [PERSON] (чоловік/батько) та [PERSON] (донька/позивач) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (дружина/мати), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає. Також, [PERSON] (донька/позивач) прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (батько), оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Делівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 967 від 17.10.2017 року (а.с. 8). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 199/2017 від 12.10.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 59-92), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (батько), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає. Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул. Д.Л. Іванцева, 7, в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області, в т.ч.: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на належні їм по 1/6 частці кожному домоволодіння, а також [PERSON] на 1/12 частку цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та на 3/12 частки вказаного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який в свою чергу успадкував 1/12 частку домоволодіння після смерті дружини [PERSON] Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом та за заповітом на 1/12 частку та 3/12 частки житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по вул. Д.Л. Іванцева, 7, в с. Делева Тлумацького району Івано-Франківської області, які залишились після смерті батьків [PERSON] та [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданими приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за №№ 138/02-31, 139/02-31 від 07.10.2018 року (а.с. 14, 15). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову, а саме [PERSON] 249,56 грн., а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 83,18 грн. кожному. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1241, 1268 ЦК України,

Outcome: approved