Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] 09 липня 2015 року звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. 17 листопада 2015 року позивач уточнила вимоги до [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, в якому просить суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль КАМАЗ, д/н [NUMBER]; автомобіль марки ВАЗ, д/н [NUMBER]; житловий будинок [ADDRESS]; - визнати договір купівлі-продажу автомобіля КАМАЗ, укладений 30.06.2015 року між відповідачами, оформлений довідкою рахунком, виданою МПП Вибір - недійсним, скасувавши державну реєстрацію автомобіля на [PERSON]; - розподілити зазначене майно між подружжям, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину автомобіля КАМАЗ, д/н [NUMBER]; 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ, д/н [NUMBER]; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбу з 05 червня 1999 року, який було розірвано 08 липня 2015 року за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Під час шлюбу сторонами було придбане наступне майно: автомобіль КАМАЗ, д/н [NUMBER]; автомобіль марки ВАЗ, д/н [NUMBER]; житловий будинок [ADDRESS], на загальну суму 484284 грн., яке вони в позасудовому порядку розподілити не можуть, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися із зазначеним позовом до суду. Після подачі позову до суду їй стало відомо, що за довідкою рахунком від 30 червня 2015 року [PERSON] без її відома був проданий автомобіль його матері [PERSON], а тому вона просить визнати цей договір недійсним, визнавши спільною сумісною власністю подружжя зазначене майно, розподіливши його між подружжям, шляхом визнання за кожним права власності на 1/2 частину майна. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому після його уточнення просив: - визнати його особистою приватною власністю: житловий будинок [ADDRESS] та автомобіль КАМАЗ, д/н [NUMBER]; - визнати спільною сумісною власністю подружжя: автомобіль ВАЗ, д/н [NUMBER]; комп'ютер «Мастер»; МФУ XEROX; фритюрницю Philips; духову шафу Samsung; варочна панель Hotpoint-Ariston; план захисту КрБТ дома і кухні; додатковий захист; комбайн Braun k700; праску Philips GC 2006; пилосос HR 6836; праску GC2010; плоско панельний телевізор LG; ноутбук Lenovo IDEAPad Z585; витяжка Ibiza Ventolux; додатковий захист; Strong CAM модуль цифрового ТВ; сумка для ноутбука; навушники з мікрофоном Logitech; план захисту КРБТ для дому і кухні; миша дротова Pleomax; холодильник Vestfrost; модуль пам'яті GOOFDRAM; материнська плата Gigabyte; куток м'який кухонний; стіл кухонний, табуретки; кухонні приналежності (каструлі, сковородки, ложки, виделки, тарілки, чашки, інший кухонний посуд); постільна білизна, ковдри, подушки; килими на підлогу; комп'ютерний стіл; полотенця; водяна станція; золоті прикраси; телевізор LG; фотоапарат Nikon P80 Coolpix - на загальну суму 152729,80грн. - розподілити спільне майно подружжя, залишивши у відповідача за зустрічним позовом спільне майно подружжя, стягнувши з неї на його користь половину вартості спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбу з 05 червня 1999 року, який було розірвано 08 липня 2015 року за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Під час шлюбу сторонами було придбане наступне майно: автомобіль ВАЗ, д/н [NUMBER]; комп'ютер «Мастер»; МФУ XEROX; фритюрницю Philips; духову шафу Samsung; варочна панель Hotpoint-Ariston; план захисту КрБТ дома і кухні; додатковий захист; комбайн Braun k700; праску Philips GC 2006; пилосос HR 6836; праску GC2010; плоско панельний телевізор LG; ноутбук Lenovo IDEAPad Z585; витяжка Ibiza Ventolux; додатковий захист; Strong CAM модуль цифрового ТВ; сумка для ноутбука; навушники з мікрофоном Logitech; план захисту КРБТ для дому і кухні; миша дротова Pleomax; холодильник Vestfrost; модуль пам'яті GOOFDRAM; материнська плата Gigabyte; куток м'який кухонний; стіл кухонний, табуретки; кухонні приналежності (каструлі, сковородки, ложки, виделки, тарілки, чашки, інший кухонний посуд); постільна білизна, ковдри, подушки; килими на підлогу; комп'ютерний стіл; полотенця; водяна станція; золоті прикраси; телевізор LG; фотоапарат Nikon P80 Coolpix - на загальну суму 152729,80грн.; яке відповідачка за зустрічним позовом вивезла з будинку[ADDRESS], та забрала і користується автомобілем ВАЗ. Житловий будинок [ADDRESS] був придбаний ним особисто за кошти, які йому подарували його батьки за договором дарування від 01 грудня 2000 року; а автомобіль КАМАЗ, д/н [NUMBER] був придбаний ним особисто за кошти, які йому подарували його батьки за договором дарування від 29 липня 2002 року, а тому відповідно до вимог ст. 57 СК України просив визнати це майно його особистою приватною власністю. В судовому засіданні позивач за первісним позовом повністю підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити його в повному обсязі. Зустрічний позов не визнала, посилаючись на те, що і автомобіль КАМАЗ і будинок придбавався за спільні з [PERSON] кошти. При цьому зазначила, що будинок придбавався за кошти, що були подаровані їм на весілля, а для придбання автомобіля КАМАЗ вони навіть вимушені були позичати, тому як [PERSON] необхідно було працювати на ньому, а потім вже віддавали ці кошти разом. Що стосується того. що вона користується автомобілем ВАЗ, то зазначила, що вона лише недавно ним користується, а більше ніж півроку ним користувався відповідач. Майно, зазначене [PERSON] домашнього вжитку, частково придбавалося сторонами, частина майна є власністю дітей; частини майна не має або в поламаному стані; вона дійсно частину майна забрала в будинок, в якому вимушена мешкати з дітьми, однак майно домашнього вжитку між ними поділене. Більше того, вона вважає, що [PERSON] не вірно зазначена вартість такого майна, тому як майно не нове, а деяке поламане, не підтверджена його наявність, а тому просила відмовити в задоволенні зустрічного позову повністю. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити його. Зустрічний позов не визнала в повному обсязі, та посилаючись на те, що надані договори дарування є нікчемними, а вартість побутової техніки, та іншого майна домашнього вжитку не доведена - просила відмовити в задоволення зустрічного позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом вважав, що автомобіль ВАЗ є спільним сумісним майном, а тому підлягає поділу. В задоволенні позов просив відмовити, тому як автомобіль КАМАЗ та будинок придбаний за його особисті кошти, що були йому подаровані батьками, а тому не є майном подружжя; а автомобіль ВАЗ використовується [PERSON] Тому в задоволенні первісного позову просив відмовити. Зустрічний позов підтримав та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити його в повному обсязі. З приводу заперечень [PERSON] та її представника щодо незгоди з вартістю майна домашнього вжитку, зазначив, що він вважає, що вартість ним визначена правильно. Будь-яких спеціальних знань авто товарознавця він не має. Після неодноразового роз'яснення йому вимог ст.ст. 10, 11, 60, 143, 146 ЦПК України, відмовився від проведення експертизи. Представник [PERSON] з тих же підстав позовні вимоги за первісним позовом не визнав, зустрічний підтримав в повному обсязі та, посилаючись на ті ж підстави просив його задовольнити. На підтвердження наявності майна - домашнього вжитку вважає наявність акту про те, що [PERSON] вивезла майно з будинку. З приводу заперечень [PERSON] та її представника щодо незгоди з вартістю майна домашнього вжитку, зазначив, що він вважає, що вартість визначена правильно. Будь-яких спеціальних знань авто товарознавця він не має. Після неодноразового роз'яснення йому вимог ст.ст. 10, 11, 60, 143, 146 ЦПК України, відмовився від проведення експертизи. [PERSON] пояснила, що вона з чоловіком 01 грудня 2000 року за договором дарування, складеного задовго до цього правочину - подарували своєму синові кошти для придбання будинку; а 29 липня 2002 року вони також подарували синові кошти для придбання автомобіля КАМАЗ, також за договором дарування, складеним задовго до цього правочину. 30 червня 2015 року за довідкою-рахунком син фактично повернув їй автомобіль КАМАЗ, придбаний за її з її чоловіком кошти. 30 червня 2015 року вона синові будь-яких коштів за автомобіль не сплачувала. [PERSON] при цьому не була присутня, письмової згоди на продаж не надавала, тому як автомобіль не придбавався за її кошти. Представник третьої особи не з'явився, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили, з урахуванням вимог ст.. 169 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи. Також в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON]., який пояснив, що він є батьком [PERSON] Будинок по [ADDRESS] дочка з чоловіком купляли на гроші, що їм подарували на весілля, а автомобіль КАМАЗ купляли за гроші, що частково самі зібрали, а частково позичали Свідок [PERSON], яка показала, що вона позичала свого часу гроші у [PERSON], а коли вона їх повертала десь в грудні 2000 року, то віддавала в руки [PERSON] для придбання будинку в розмірі 13000 грн. При цьому окрім неї та [PERSON] була також присутня [PERSON] Більше нікого не було. Свідок [PERSON], показав, що він допомагав [PERSON] придбавати автомобіль КАМАЗ влітку 2002 року, перед тим, як їхати за автомобілем мати [PERSON] подарувала йому 13500 грн., він особисто був при цьому присутній. При даруванні коштів були присутніми він, [PERSON] та [PERSON], ніяких документів або розписок при цьому не оформлювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Судом по справі встановлено, що 05 червня 1999 року, який було розірвано 08 липня 2015 року за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 16 січня 2001 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу будинку № [ADDRESS] (а.с. 15, 211). 29 червня 2001 року за договором купівлі-продажу №_АЕВ158087 на ім'я [PERSON] був придбаний автомобіль КАМАЗ, модель 5511, 1988 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], двигун № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], дата видачі свідоцтва 25 вересня 2002 року (а.с. 14). 22 травня 2012 року ім'я [PERSON] був придбаний автомобіль ВАЗ, модель 11193, тип транспортного засобу - легковий - Комбі-В, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-[NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 13). Обставини придбання за спільні кошти автомобіля ВАЗ сторонами не оспорюються та визнаються, а тому відповідно до вимог ст.. 61 ЦПК України - не підлягають доказуванню. В той же час відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача за первісним позовом та його представника на те, що спірний будинок був придбаний за кошти, які належали [PERSON], які їй подарували йому його батьки, тому як в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України - відповідачем не надано належних та допустимих доказів таких тверджень. А надані [PERSON] письмові договори дарування - є нікчемними за своєю природою, тому як мають просту письмову форму, більше того при укладенні у 2000 та 2001 р.р. містять посилання на норми Цивільного Кодексу України, в редакції 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року. В той же час посилання позивача за первісним позовом та її представника про те, що спірний будинок та автомобіль КАМАЗ були придбані за спільні кошти сторін повністю узгоджуються з матеріалами справи. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що автомобіль КАМАЗ, д/н [NUMBER]; автомобіль марки ВАЗ, д/н [NUMBER]; житловий будинок [ADDRESS] - являються спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], як подружжя. 30 червня 2015 року автомобіль марки КАМАЗ, модель 5511, 1988 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], двигун № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] був проданий [PERSON] за 45450 грн. (а.с. 128, 219), оформлений довідкою-рахунком серії ААЕ № 236798 від 30 червня 2015 року, виданою Фізичною особою підприємцем [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 CK України та ч. 4 ст. 65 СК Кодексу якщо один із подружжя уклав договір і в інтересах сім'ї, то гроші, одержані за цим договором, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використовується в інтересах сім'ї. Також судом беруться до уваги пояснення [PERSON], що нею не сплачувалося синові будь-які кошти за цей автомобіль, тому як на її думку, автомобіль КАМАЗ був придбаний за подаровані нею та її чоловіком кошти синові. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. У відповідності зі ст. 368 ч. 3 ЦК України, ст. 60 СК України дружина має право на майно, яке було набуте подружжям за час шлюбу та яке належать їм на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 369 ч.2 ЦК України, 65 ч.1 СК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (тлумачення ст. 65 ч. 1 СК України наведено в рішенні Конституційного суду від 19.09.2012 р. за № 17-рп/2012). У відповідності зі ст. 65 ч.2,3 СК України дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода іншого з подружжя має бути подана письмово. Особами, що беруть участь у справі не заперечувалось в судовому засіданні того факту, що письмової згоди [PERSON] не надавала, яка відповідно до вимог ст.65 СК України є обов'язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині і визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки КАМАЗ, модель 5511, 1988 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], двигун № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], укладений 30 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений довідкою рахунком серії ААЕ № 236798, виданою приватним підприємством «МПП «Вибір» - недійсним. Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тобто, в даному випадку, з 30 червня 2015 року, а тому суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію спірного автомобіля за [PERSON] Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача за первісним позовом про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за кожним по 1/2 частині - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі задоволених вимог, а саме в розмірі 454,84 гривень. Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом, то суд приходить до наступних висновків, а саме: Щодо визнання відповідно до вимог ст. 57 СК України спірного будинку та автомобіля КАМАЗ особистою власністю [PERSON], то вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з підстав, встановлених раніше. Що стосується вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля ВАЗ, то на підставі вищенаведеного вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Однак відповідно до вимог ч. 4, 5 ст. 71 СК України - присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою; за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. А тому посилання позивача за зустрічним позовом на те, що [PERSON] нещодавно забрала та використовує автомобіль ВАЗ - не можуть слугувати підставою для задоволення вимог щодо стягнення з неї половини вартості майна. Також в своєму зустрічному позові [PERSON] посилається на те, що у сторін на праві спільної сумісної власності є майно, яке було придбано ними час шлюбу, а саме: - комп'ютер «Мастер», вартістю 6273 грн.; - МФУ XEROX, вартістю 983 грн.; - фритюрницю Philips, вартістю 1092,96 грн.; - духову шафу Samsung, вартістю 3886,08 грн.; - варочна панель Hotpoint-Ariston, вартістю 2352,42 грн.; - план захисту КрБТ дома і кухні, вартістю 684 грн.; - додатковий захист, вартістю 125 грн.; - комбайн Braun k700, вартістю 607,2 грн.; - праску Philips GC 2006, вартістю 135 грн.; - пилосос HR 6836, вартістю 1115 грн.; - праску GC2010, вартістю 145 грн.; - плоско панельний телевізор LG, вартістю 3956,3 грн.; - ноутбук Lenovo IDEAPad Z585, вартістю 3859,11 грн.; - витяжка Ibiza Ventolux, вартістю 3442,59 грн.; - додатковий захист, вартістю 551 грн.; - Strong CAM модуль цифрового ТВ, вартістю 399 грн.; - сумка для ноутбука, вартістю 207,2 грн.; - навушники з мікрофоном Logitech, вартістю 207,2 грн.; - план захисту КРБТ для дому і кухні, вартістю 138 грн.; - миша дротова Pleomax, вартістю 87,2 грн.; - холодильник Vestfrost, вартістю 3191,34 грн.; - модуль пам'яті GOOFDRAM, вартістю 166,2 грн.; - материнська плата Gigabyte, вартістю 354 грн.; - куток м'який кухонний, вартістю 1500 грн.; - стіл кухонний, табуретки, вартістю 1500 грн.; - кухонні приналежності (каструлі, сковородки, ложки, виделки, тарілки, чашки, інший кухонний посуд) , вартістю 6500 грн.; - постільна білизна, ковдри, подушки, вартістю 5000 грн.; - килими на підлогу, вартістю 5000 грн.; - комп'ютерний стіл, вартістю 1500 грн.; - полотенця, вартістю 1000 грн.; - водяна станція, вартістю 2800 грн.; - золоті прикраси, вартістю 15000 грн.; - телевізор LG, вартістю 800 грн.; - фотоапарат Nikon P80 Coolpix , вартістю 3226 грн. [PERSON] та її представник відповідача в судовому засіданні наполягали на тому, що сторони на праві спільної сумісної власності мають не усе перелічене, тому як частина належить дітям; вартість цього майна на день розгляду справи в суді, або на день звернення [PERSON] до суду, та визначена ним нічим не підтверджена; а з урахуванням зносу цих речей, частина з яких поламана - завищена. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З копій товарних чеків та накладних вбачається, що за період шлюбу як [PERSON], [PERSON] так і іншими особами придбавалися техніка і т.і. із зазначенням ціни товару (а.с. 172-177). Судом не може бути прийнятий до уваги акт (а.с. 184), складений комісією в складі: голови Піщанської сільради та депутатів, тому як відомості щодо [PERSON] не підписані нею, а відомостей про те, що вона відмовилася підписувати цей акт не містить. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожнасторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, [PERSON] та його представнику надавався час для подачі клопотання про проведення товарознавчої експертизи з метою визначення вартості майна, від заявлення якого відмовилися та їм були роз'яснені вимоги ст.ст. 11, 60, 143, 146 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до вимог ст. 71 СК України - майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. П. 22 цього Пленуму, роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як зазначалося вище, в ході розгляду справи сторонам неодноразового роз'яснювалися вимоги ст.ст. 10, 11, 60, 143, 146 ЦПК України, враховуючи, що в даному випадку обов'язок щодо доведення дійсної вартості майна покладається, виходячи з вимог ст.. 60 ЦПК України, на [PERSON], який від проведення товарознавчої експертизи відмовився, іншим чином не довів наявність та дійсну вартість спірного майна, то суд позбавлений можливості самостійно визначити його вартість. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що законні підстави для задоволення позову [PERSON] в цій частині - відсутні. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі задоволених вимог, а саме в розмірі 2534,07 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial