Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача, представника позивача та представника відповідача. 27.09.17. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги наступним. У справі № 751/10600/16-ц, яка розглядалась суддею І.В. Цибенко, ПАТ «Універсал Банк» звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за «Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.2008» і за «Додатковою угодою № BL2055/K-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.2008». Згідно до п. 1 Додаткової угоди визначено, що «[PERSON] надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № 03604012000026941, код банку (МФО) 322001». [PERSON] не надав до позовної заяви докази, в розумінні ст.ст. 57-66 ЦПК, щодо перерахування коштів на поточний рахунок № 03604012000026941, код банку (МФО) 322001. [PERSON] кошти на вказаний рахунок не отримував, а отже спірний договір позики є неукладеним (недійсним), згідно ст. 1046 ЦК. В даному випадку укладеність договору зобовязаний довести позивач. [PERSON] доведе, що Гасанов отримав кошти іншим чином, який вказаними договорами не передбачений, то [PERSON] має право звернутися з позовом про повернення вказаних коштів на інших правових підставах. Також, Банк надав «Додаткову угоду № 3 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.2008» разом із відповідним «Додатком від 25.11.2009 до Додаткової угоди № 3 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.2008» із змісту якого вбачається, що: «1. Банк надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № 26201000552, код банку (МФО) 322001». [PERSON] не надав до позовної заяви доказів, в розумінні ст.ст. 57-66 ЦПК України, «перерахування коштів на поточний рахунок № 26201000552, код банку 322001». У своєму позові у справі № 751/10600/16-ц банк посилається на те, що він нібито перерахував позивачу на його поточний рахунок саме долари США, а останній неналежним чином виконує свої зобовязання, оскільки має прострочення повернення чергової частини, а тому банк має право вимагати від нього дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. [PERSON] первісний позов у справі № 751/10600/16-ц не визнав, проти позову заперечував, оскільки він як позичальник потребував кредитних коштів для оплати споживчих потреб у гривні. [PERSON] коли він звернувся до банку, щоб позичити гривні, йому було запропоновано укласти договір, який номінований в доларах США, але по факту, отримати кредит в гривнях та в сумі, яка була йому необхідна. Позивач не заперечує, що він отримав саме таку суму в гривнях, а тому і повернути зобовязаний таку суму саме в гривнях. Позивач не заперечує, що з банком укладав кредитний договір № BL2055 від 22.02.2008, однак ніяких перерахувань доларів США відповідачем здійснено не було, що підтверджується тим, що на його вимоги банк не надав жодного платіжного доручення в доларах США про перерахування з їх рахунку на поточний рахунок позивача саме доларів США. Таким чином, сам банк не виконав на себе взятих зобовязань про перерахування на його поточний рахунок доларів США. Отже, у зв'язку з тим, що банк не перерахував позивачу на його рахунок долари США, у Банку відсутній платіжний документ як в доларах США, так і в гривнях, а тому спірний договір є неукладеним і не створює ніяких правових наслідків. Крім того, позивач зазначає, що кредитний договір повинен містити згоду сторін по істотним умовам, однак відсутність платіжного документа щодо перерахування коштів позивачу є підставою вважати про відсутність згоди між сторонами договору про суму, дату та валюту платежу, що є підставою для визнання його недійсним. Просив визнати недійсним кредитний договір № BL2055 від 22.02.2008. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що вважає строк звернення до суду з позовом не пропущеним. Просить визнати кредитний договір недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України з урахуванням положень ст.ст. 1046, 1051 ЦК України. Вважає оспорюваний договір в порушення вимог чинного законодавства неукладеним, оскільки банком не була здійснена передача грошових коштів у валюті, а кредит позивачем отриманий в гривні. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини, які викладені у письмовому відзиві. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи. 15.12.17. представник ПАТ «Універсал Банк» подав до суду клопотання, згідно якого просив винести ухвалу про закриття провадження у справі 751/6503/17 за позовом [PERSON] Гасан-огли до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним (а.с.52-53). Клопотання обґрунтовує тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 141 120 доларів США в рахунок часткового погашення заборгованості по Генеральному договору № BL2055 від 22.02.2008 року, крім того в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Гасан-огли до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним було відмовлено. Даним рішенням було встановлено факт перерахування ВАТ «Універсал Банк» на рахунок [PERSON] коштів, що підтверджено копіями меморіальних ордерів. Також судом встановлено, що [PERSON] не навів доказів неотримання вищезазначених коштів, однак факт їх отримання підтверджується діями позивача у вигляді часткового повернення коштів. Крім того, представником ПАТ «Універсал Банк» було подана до суду клопотання від 12.12.17., згідно якого просив застосувати позовну давність до вимог [PERSON] щодо визнання недійсним кредитного договору № BL2055 від 22.02.2008 року (а.с.80), яке обґрунтовував тим, що позивач намагається визнати недійсним кредитний договір № BL2055 від 22.02.2008 року, однак згідно ст. 257 ЦПК України, якою визначено строк загальної позовної давності тривалістю у три роки, а тому у позивача виникло право звернутися до суду за захистом свого порушеного права в 2011 році, а тому ним було пропущено строк позовної давності для звернення до суду. 26.03.18. представником ПАТ «Універсал Банк» до суду було надано відзив на позовну заяву про захист прав споживачів та про визнання кредитного договору недійсним, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Гасан-огли до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та про визнання кредитного договору недійсним, у повному обсязі та закрити провадження у справі (а.с.86-90). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 22.02.08. між ВАТ «Універсал банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2055 (а.с.6-12). Згідно п. 1.1. Генерального договору № BL2055 визначено, що [PERSON] зобовязується надавати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 235 000 доларів США, у порядку та на умовах зазначених у цьому Договорі. Пунктом 1.1.3. Генерального договору визначено, базовою валютою за даним Договором є долар США (USD). Під базовою валютою розуміється валюта, в яку перераховується суми наданих та/або запитаних до отримання кредитних послуг в різних валютах даного договору, для розрахунку ліміту Договору. Відповідно до п. 1.2.1 Генерального договору № BL2055 вбачається, що позичальник повинен виконати свої зобовязання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим Договором не пізніше 01 лютого 2028 року, і виконати всі зобовязання, передбачені Індивідуальними угодами в терміни, встановлені Індивідуальними угодами, але в будь-якому випадку терміни виконання зобовязань Позичальника за Індивідуальними угодами не повинні перевищувати термін, передбачений цим пунктом Договору, якщо тільки не застосовується інший коротший термін виконання зобовязань, встановлений Договором та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. 22.02.08. між ВАТ «Універсал банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено додаткову угоду № BL2055/K-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.2008 року (а.с.13-14), відповідно до п. 1. якої [PERSON] зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 100 000,00 доларів США, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даній Індивідуальній угоді. Згідно п. 2.2. Додаткової угоди № BL2055/K-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.2008 року визначено, що Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку 1. до цієї Індивідуальної угоди, якщо тільки не застосовується інший (коротший) термін повернення кредиту, відповідно до умов Генерального договору та/або цієї індивідуальної угоди та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. При цьому Сторони погодили, що терміном погашення кожного щомісячного ануїтетного платежу за Графіком погашення кредиту вважається останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобовязаний сплатити ануїтетний платіж. Відповідно до п. 3.1. Додаткової угоди передбачено, що за користування кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією Індивідуальної угодою встановлюється процентна ставка в розмірі 14 % річних. Пунктом 3.2. Додаткової угоди визначено, що за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або цією Індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 28 % річних. У зв'язку з неможливістю боржником виконувати взяті на себе зобовязання по Генеральному договору № BL2055 від 22 лютого 2008 року та Додатковій угоді № BL2055/K-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВГ2055 від 22 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем по справі укладено додаткові угоди, відповідно до яких сторони внесли зміни, зокрема, щодо розміру процентних ставок за користування кредитними коштами. 25 листопада 2009 року між сторонами по справі було укладено Додаткову угоду № 3 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.2008 (том 1 а.с.36-41 цивільної справи № 751/10600/16-ц). У звязку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 141 120 доларів США в рахунок часткового погашення боргу за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL 2055 від 22.02.2008 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2017 року по справі № 751/10600/16-ц було вирішено: позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити; стягнути з [PERSON] Гасан-огли (ІПН [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL 2055 від 22.02.2008 в розмірі 141120 (сто сорок одна тисяча сто двадцять) доларів США, що складається: із простроченої заборгованості по тілу кредиту - 4829 (чотири тисячі вісімсот двадцять девять) доларів США 48 центів, дострокового стягнення тіла кредиту 54102 (пятдесят чотири тисячі сто два) долари США 24 центи, станом на 28.09.2016, за Додатковою угодою № BL 2055/К-1 від 22.02.2008 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 2055 від 22.02.2008; із простроченої заборгованості по тілу кредиту 7211 (сім тисяч двісті одинадцять) доларів США 60 центів, дострокового стягнення тіла кредиту - 56080 (пятдесят шість тисяч вісімдесят)доларів США 72 центи, станом на 30.09.3016, за Додатковою угодою № BL 2161/2055-КL+/1 від 22.02.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 2055 від 22.02.2008; із простроченої заборгованості по тілу кредиту - 1296 (тисяча двісті девяносто шість) доларів 56 центів, дострокового стягнення тіла кредиту - 17599 (сімнадцять тисяч пятсот девяносто девять) доларів США 40 центи, станом на 29.09.2016, за Додатковою угодою № BL 6779/К-1 від 18.07.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 2055 від 22.02.2008; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Гасан-огли до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити. Рішення набуло законної сили 10.11.17. (а.с.91-100). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Стаття 629 визначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 та Глави 71 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина друга статті 1047 Цивільного кодексу України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. [PERSON] договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір є консенсуальним. Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами. Кредитний договір є двостороннім, оскільки він встановлює права і обовязки як для кредитодавця, так і для позичальника, та відплатним. Позичальник зобовязаний сплатити за користування кредитом проценти, розмір яких встановлюється сторонами у договорі. При його укладенні кредитодавець приймає на себе зобовязання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту і несе зобовязання по своєчасному його поверненню та сплаті процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про всі кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на валюто-обмінні операції, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинюється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. [PERSON] недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 14 Постанови № 5 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року визначено, що кредитний договір може бути визнаний неукладеним (не відбувся) у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства. Абзацами 3, 6 п. 8 Постанови № 9 Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року визначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Згідно п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом. Вимагаючи визнання кредитного договору недійсним, позивач зазначає однієї з підстав його неукладеність, оскільки банк не перерахував на його рахунок долари США, чим не дотримався істотних умов кредитного договору. При цьому позивач посилається на зміст ст. 1046 ЦК України (договір позики), вказуючи на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, однак таке посилання є безпідставно, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Факт передачі грошових коштів стосується виконання умов кредитного договору, а не його укладення. Крім того судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2017 року по справі № 751/10600/16-ц доведено факт перерахування ВАТ «Універсал Банк» на рахунок [PERSON] Гасан-огли грошових коштів на виконання умов кредитних договорів, що підтверджується первинними документами, а саме: випискою з особового рахунку № 03604012000026941 [PERSON], на який було перераховано 35 000 доларів США, призначення: надання кредиту згідно договору від 17.01.2008 (том 1 а.с.245 цивільної справи № 751/10600/16-ц), 22.02.2008 року 50 000 доларів США, та 31.03.2008 50 000 доларів США (том 1 а.с.246, том 2 а.с.31-102 цивільної справи № 751/10600/16-ц); копіями меморіальних ордерів про перерахування на особовий рахунок № 03604012000026941 [PERSON] Гасан-огли 50 000 доларів США, 50 000 доларів США, 35 000 доларів США та 100 000 доларів США (том 1 а.с.247-249 цивільної справи № 751/10600/16-ц). Також, виписки про рух коштів по рахунках (том 1 а.с.245-246, том 2 а.с.31-102, 126-197 цивільної справи № 751/10600/16-ц), які є первинними банківськими документами, містять відомості про періодичну сплату [PERSON] Гасан-огли коштів в рахунок погашення кредиту, що свідчить про визнання відповідачем зобовязань за кредитними договорами. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, з пояснень сторін та з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що кредитний договір Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.08. укладено у письмовій формі, ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] досягли згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи позивача та уповноваженої особи банку на кредитному договорі та на Додаткових угодах до нього, та до моменту звернення до суду у [PERSON] не виникало сумнівів щодо укладеності договору, та як наслідок його дійсності, оскільки він виконував взяті на себе зобовязання. Крім того, представником відповідача було зазначено, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом, однак щодо цього слід вказати наступне. Відповідно до змісту ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст. 258 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. [PERSON] вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог, позов задоволенню не підлягає з підстав зазначених вище, а тому клопотання представника відповідача про застосування позовної давності до вимог [PERSON] є безпідставним. Одночасно представником відповідача було подано до суду клопотання про закриття провадження по справі у звязку з тим, що позивач вже звертався до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, однак при ухваленні рішення по справі № 751/10600/16-ц [PERSON] просив визнати недійсною Додаткову угоду № BL2055/K-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.2008 року, а в даному провадженні позивач просить визнати недійсним кредитний договір, а саме: Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2055 від 22.02.2008 року, а тому дані позовні вимоги не можна вважати зверненням до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи, оцінюючи наявні у ній докази, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачем не зазначено законних підстав та не доведено обставини на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову [PERSON] Гасан-огли до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed