Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[INFO] у м. Добропілля народився [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 19.03.2009 зроблено актовий запис №100, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 19.03.2009. Батьками [PERSON] є - батько [PERSON] , матір - [PERSON] , які перебували у шлюбі з 11.03.2008 по 30.07.2019. Шлюб розірвано рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30.07.2019 по справі №234/5711/19. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу і до 14 серпня 2020 року малолітній [PERSON] мешкав разом із матір`ю у м. Макіївка Донецької області за домовленістю між батьками. 14 серпня 2020 року [PERSON] , без погодження з [PERSON] , таємно вивіз дитину з м. Макіївки Донецької області до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Судом також встановлено, що [PERSON] , покидаючи м. Макіївка разом із сином, не взяв з собою дитячий одяг, а також інші дитячі речі. Вказані дії [PERSON] є недобросовісними по відношенню до малолітнього [PERSON] та [PERSON] , так як порушили встановлену між батьками домовленість та значно вплинули на уклад життя дитини, який мешкав разом з матір`ю як до розлучення батьків так і після. З акту про фактичне проживання від 07.09.2020 судом встановлено, що починаючи з серпня 2020 року малолітній [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком - [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.09.2019 [PERSON] є власником вказаної квартири. Згідно акту обстеження умов проживання, який складений ССД виконкому Покровської районної в м. Кривому Розі ради від 12.01.2021, квартира [PERSON] розміщена на 3 поверсі 4 поверхового будинку, складається з 3-х кімнат: вітальня, дві спальні, балкон, кухня, туалет. Знаходиться в стані ремонту. Умови проживання задовільні. В квартирі чисто, охайно, в наявності газо -, електропостачання. У дитини є окрема кімната, окреме місце для відпочину. За місцем мешкання [PERSON] характеризується позитивно (характеристика від 07.09.2020). З 07.09.2020 малолітній [PERSON] перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] (довідка від 07.09.2020 №1210-5000304616). З 01.09.2020 [PERSON] навчається в Криворізькій ЗОШ №112, що підтверджується довідкою від 02.09.2020. [PERSON] з 01.10.2018 працює технологом ТОВ «Аікон», що підтверджується довідкою №11 від 07.09.2020 та має середньомісячний дохід приблизно 7 500,00 грн., що підтверджується листом ТОВ «Аікон». [PERSON] з 12.03.2021 мешкає за адресою: [ADDRESS] . (довідка №64 від 22.03.2021) Одна третя (1/3) частка вказаної квартири належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.10.2009. З 15.03.2021 [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою як тимчасово переміщена особа (довідка №1422-5000346789 від 15.03.2021). 29.03.2021 комісією ССД Добропільської міської ради були обстежені матеріально-побутові умови проживання [PERSON] та встановлено, що вона мешкає на 5 поверсі п`ятиповерхового будинку в чотирьох кімнатній квартирі. Умови проживання - добрі. Санітарно-гігієнічні норми витримані. Водопостачання та електроенергія централізовані. Для малолітнього [PERSON] створені належні умови для проживання. Є окрема кімната в якій є окреме спальне місце, шафа для одягу, комод для білизни. Є письмовий стіл для занять. В квартирі чисто, прибрано, є сучасні меблі та електричні прилади. Для дитини створені належні умови для проживання та гармонійного розвитку. (акт від 29.03.2021р.) Згідно побутової характеристики №65 від 22.03.2021 [PERSON] зі слів сусідів характеризується позитивно. На обліку у нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується довідками КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування». З 17.03.2021 [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність у м. Добропілля, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.03.2021. Зареєстрована як платник єдиного податку у Добропільській державній податковій інспекції (витяг №2105073400060 від 19.03.2021). Підприємницьку діяльність здійснює у орендованому приміщенні (договір оренди №12 від 01.04.2021) за адресою: [ADDRESS] та надає перукарські послуги. З відповіді ГУ ДПС у Донецькій області від 18.05.2021 випливає, що місячний дохід [PERSON] складає 31 250,00 грн. Згідно інформації Державної прикордонної служби України від 25.10.2021, яка надана на запит суду, [PERSON] регулярно відвідує тимчасово окуповану територію України, але завжди повертається. Суд зазначає, що відповідно до ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Будь-яких обмежень щодо виїзду до тимчасово окупованої території законами України не встановлено і це завжди вільний вибір кожного. Таким чином судом встановлено, що доводи [PERSON] про те, що [PERSON] мешкає у окупованому м. Макіївці спростовуються сукупність письмових доказів, а отже судом відхиляються. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування до самостійного життя є обов`язком батьків. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 161 СК України визначаючи місце мешкання дитини, суд враховує рівність прав та обов`язків батьків, виходить із інтересів дитини, приймає до уваги відношення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, ставлення дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та інші обставини, котрі мають суттєве значення. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства») Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судом була з`ясована думка малолітнього [PERSON] та встановлено, що він любить своїх батьків, але мешкати хоче разом із батьком, так як батько не такий строгий та на відміну від матері не контролює його за допомогою програми у телефоні «Батьківський контроль». Отже, [PERSON] емоційно прив`язаний до обох батьків, але через свій вік не в повній мірі розуміє значення батьківського контролю за своєю поведінкою, а відтак суд не приймає до уваги його думку. Крім того, відхиляючи думку дитини суд виходить з характеристики, наданої класним керівником [PERSON] , з якої випливає, що [PERSON] навчається не в повну міру своїх сил, потребує контролю з боку дорослих. На уроках не завжди уважний. Правила поведінки не завжди виконує, але на зауваження вчителя реагує. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суду надано висновок органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради про визначення місця проживання дитини №03/1607-10/02 від 29.09.2021. З вказаного висновку випливає, що за результатами обстеження умов проживання [PERSON] , з урахуванням наданих [PERSON] документів, а також після з`ясування думки [PERSON] , але без врахування думки [PERSON] , який на засідання комісії не з`явився, пославшись на відсутність коштів на проїзд до м. Добропілля, орган опіки та піклування прийшов до висновку, що мати [PERSON] має всі умови для виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , та вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Щодо рішення виконкому Покровської районної у м. Кривому Розі ради від 20.01.2021 №20.01.2021 яким було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком суд зазначає, що вказане рішення було прийнято на підставі не повних даних, а саме [PERSON] приховав від органу опіки та піклування виконкому Покровської районної у м. Кривому Розі ради контактні дані [PERSON] , але при цьому послався на те, що вона мешкає на тимчасово окупованій території. Вказані обставини позбавили комісію можливості заслухати матір дитини та встановити усі фактичні обставини спору між батьками щодо місця проживання дитини. Крім того, [PERSON] не повідомив комісію про обставини переїзду дитини до м. Кривий Ріг. Окрім вказаного рішення, Органом опіки та піклування виконкому Покровської районної у м. Кривому Розі ради не складався окремий висновок про визначення місця проживання дитини. З урахуванням встановлених судом обставин, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради про визначення місця проживання дитини №03/1607-10/02 від 29.09.2021 та вважає, що він є достатньо обґрунтованим, складений по результатам ретельної перевірки усіх фактичних обставин, та повністю відповідає інтересам малолітнього [PERSON] . У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Отже, ретельно оцінивши докази про справі, прагнучі забезпечити дотримання найкращих інтересів дитини, а саме того, що дитині необхідно рости в сімейному оточенні, в атмосфері любові та турботи, мати гідні умови проживання, суд приходить до висновку, що в теперішній час, враховуючи вік дитини, його ставлення до батьків, дані, що характеризують обох батьків, а також те, що дитина потребує контролю за поведінкою, необхідно визначити місце мешкання малолітнього [PERSON] з матір`ю, тобто з [PERSON] , і як слід позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення Це не впливатиме на взаємовідносини батька із сином, оскільки не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування із сином, вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей (в тому числі у судовому порядку - у разі наявності перешкод для вчинення таких дій). Суд наголошує, що цей спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, і суд при розгляді справи надав першочергове значення саме якнайкращим інтересам дитини. Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлене судовим рішенням у цій справі місце проживання дитини, що буде відповідати інтересам дитини. З 14 років [PERSON] має право самостійно визначити з ким з батьків він бажає проживати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 24.02.2021, у зв`язку з чим виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved