Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] в серпні 2015 року звернувся до суду позовом до [PERSON] про виділ в натурі своєї частки із спільного майна, належного Позивачу та Відповідачу. Позивач вказує, що він є власником 64/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] [PERSON] пояснює, що співвласником інших 36/100 часток будинку є [PERSON]. Садиба, яка перебуває у спільній власності сторін складається з: житлового будинку А; надбудови А-ІІ (самовільне будівництво); прибудови «а»; прибудови «а1»; прибудови «а2»; прибудови «а4»; прибудови «а5»; прибудови «а7» (самовільне будівництво); прибудови «а8» (самовільне будівництво); сарай «Г»; сарай «Д»; погріб «Е»; навіс «М» (самовільне будівництво); сарай «К» (самовільне будівництво); Погріб «К-під» (самовільне будівництво); споруди «№1-10; І». Позивач вказує, що він фактично користується приміщеннями житлового будинку літ. «А», які згідно з технічним паспортом об'єднані в квартиру 2: 1-коридор (3,9 кв.м); 2-веранда (5,4 кв.м); 3-житлова (20,1 кв.м); 4-житлова (13,5 кв.м); 5-кухня (6,0 кв.м); 6-санвузол (4,0 кв.м). Крім того, як вказує Позивач, він користується наступними будівлями та спорудами: Г - сарай, Д - сарай, Е - погріб (окремий). Вказану відокремлену частину будинку Позивач просить виділити йому в натурі з визнанням права власності як на окремий об'єкт нерухомого майна. Крім того, як зазначає Позивач, у спільній власності Сторін перебуває земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок зі спорудами, і [PERSON] у власності на ділянку також належить 64/100 часток. Як, вказує Позивач, між ним та Відповідачем погоджений порядок поділу земельної ділянки, який міститься на плані, складеному Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», згідно з яким Позивачу виділяється земельна ділянка площею 590 кв.м, а Відповідачу - 410 кв.м. Представник Позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. На підставі Договору дарування від 29.12.2014р. [PERSON] отримав 64/100 частин у праві власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: м. Київ, [ADDRESS], і складаються з житлового будинку «А» жилою площею 271,20 кв.м, сараю (літ. «Г»), сараю (літ. «Д»), погребу (літ. «Е»), навісу (літ. «М»), сараю з погребом (літ. «К»), літнього душу (літ. «И»), споруджень (№1-10). (а.с.12) Крім того, на підставі договору дарування від 29.12.2014р. [PERSON] є власником 64/100 частину у праві власності на земельну ділянку площею 0,10 га за вказаною адресою. Іншим співвласником зазначеного нерухомого майна (будинку та земельної ділянки) є [PERSON] Відповідно до ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється (Позивачу), власнику, що залишається (Відповідачу), має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Аналізуючи зазначені норми права Верховний суд України у справі № 6-286цс15 дійшов правової позиції, згідно з якою не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для відходу від наведеної правової позиції суд не вбачає. Відтак у задоволенні позову в частині виділу частки Позивача на житловий будинок в натурі слід відмовити. Відповідно до ч.4 ст. 89 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що знаходиться в спільній власності мають право на його розподіл або виділення з нього окремої частини. Згідно ст. 88 Земельного Кодексу України визначає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Оскільки між сторонами досягнуто домовленість про порядок поділу належної їм на справі спільної часткової власності земельної ділянки за адресою: м. Київ, [ADDRESS], згідно з наданим суду Планом-додатком, складеним Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», із встановленням зазначених у плані кутів поворотів меж земельних ділянок та їх довжини, суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити і: - виділити у користування [PERSON] земельну ділянку площею 590 кв.м; - виділити у користування [PERSON] земельну ділянку площею 410 кв.м. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial