Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Меланчук І.В., звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» на свою користь 180 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я (без урахування податку з доходів фізичних осіб, інших зборів і платежів). Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що позивач в період з 04.01.1987р. по 22.01.1993р. працював на посаді плавильника металів і сплавів; з 05.08.1993р. по 22.08.1994р. працював на посаді електрослюсаря з ремонту та обслуговування електрообладнання на гарячих дільницях; з 22.08.1994р. по 31.10.2001р. працював на посаді плавильника металів і сплавів Відкритого акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод», правонаступником прав та обов`язків якого на теперішній час являється відповідач. У вказаний період часу, позивач виконуючи покладені на нього трудові обов`язки, підпадав під вплив шкідливих виробничих чинників, таких як\~важка фізична праця, несприятливий мікроклімат. Дія на організм позивача даних шкідливих виробничих факторів призвела до розвитку у нього хронічного професійного захворювання \~«радикулопатія попереково-крижова з помірновираженими статико-динамічними порушеннями, больовим і периферичним нейросудинним синдромом». Внаслідок вказаного захворювання позивачу 12.07.2006 року вперше встановлено втрату професійної працездатності в ступені 30% та встановлено ІІІ групу інвалідності. З 2007 по 2012 рік, проходячи повторні огляди медико-соціальною експертною комісією, підтверджувався первинний висновок. 04.08.2015 року позивачем безстроково втрачено професійну працездатність в ступені 25%. Представник позивача, вказує, що зазначене ушкодження здоров`я та втрата професійної працездатності призвели до спричинення позивачу немайнової шкоди, яка полягає у перенесенні больових відчуттів, обмеженні функцій організму, необхідності проходження тривалих курсів лікування, втрати позивачем можливості повною мірою реалізовувати свої звички та бажання, повноцінно працювати. Зазначив, що вказані шкідливі виробничі фактори, які мали місце на робочому місці позивача, не усунуто з вини відповідача. Вказав, що викладені обставини свідчать про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, за рахунок відповідача. Оцінюючи розмір завданної моральної шкоди позивач виходив з огляду на ступінь втрати працездатності, а також розмір мінімальної заробітної плати, який визначений Законом України «Про державний бюджет на 2021рік», враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотних недоотриманих благ внаслідок втрати працездатності в сумі180\~000 грн. (з розрахунку: 6000 грн. Х 30%втратипрацездатності), яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 05серпня 2021 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.(а.с.62-63) Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеногопозовногопровадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судовезасідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам\~ст. 247 ЦПК України. Відповідач, отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовнузаяву. Відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди відповідачем було подано до суду 10 грудня 2021 , тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 05 серпня 2021 року, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції, представник відповідача вказує, що [PERSON] свідомо обрав запропоновані йому умови праці, які на думку представника відповідача являються повністю безпечними, позивач мав можливість змінити місце роботи в будь-який час, вини відповідача в спричиненні шкоди здоров`ю позивача немає, розмір відшкодування завданої позивачу шкоди є необгрунтованим та безпідставним, не відповідає нормам матеріального права та судовій практиці. Відповіді на відзив із обґрунтуванням своїх заперечень протии доводів, наведених представником відповідача, позивач та його представник не подали, додаткового часу для цього не потребували. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заречувалось сторонами, що в період з 04.01.1987р. по 22.01.1993р. [PERSON] працював на посаді плавильника металів і сплавів; з 05.08.1993р. по 22.08.1994р. працював на посаді електрослюсаря з ремонту та обслуговування електрообладнання на гарячих дільницях; з 22.08.1994р. по 31.10.2001р. працював на посаді плавильника металів і сплавів Відкритого акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод», правонаступником прав та обов`язків якого на теперішній час являється Приватне акціонерне товариство «Криворізький центральний рудоремонтний завод». Під час виконання покладених на нього трудових обов`язків підпадав під шкідливий вплив важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату. Так, рівень фізичного перевантаження на вказаних місцях характеризувався наступним чином: -статичне навантаження за участю м`язів тулуба і ніг 220000 кг/с при гранично допустимих 130000 кг/с; -маса підняття та переміщення вантажу - від 32 до 36 кг до 7% зміни при гранично допустимих до 30 кг; - переходи, зумовлені технологічним процесом 10,5 км за зміну , при нормі 10 км за зміну. Важкість праці відноситься до ІІІ класу ІІ ступеню шкідливості. Мікрокліматичні умови на вказаних робочих місцях характеризувались наступним чином: -Температура повітря 11,8 °С 15,2 °С при нормі від 15 °С до 25 °С; -Інфрачервоне випромінювання - від 200 Вт/м2 до 2000 Вт/м2, при нормі 140 Вт/м2. Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача та актом Форми П-4 «Про розслідування хронічного професійного захворювання». Згідно відомостей викладених компетентною комісією в акті Форми П-4 «Про розслідування хронічного професійного захворювання», у позивача виявлено хронічне професійне захворювання - «радикулопатія попереково-крижова з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим і периферичним нейросудинним синдромом». У зв`язку з даним професійним захворюванням позивач 12.07.2006року вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого позивачу встановлено втрату професійної працездатності в ступені 30% по професійному захворюванню та встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» ДНА-02 № 012822, виданої на ім`я позивача. 30.07.2007 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією,за результатами якого йому встановлено втрату професійної працездатності в ступені 30% по професійному захворюванню та встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджуєтьсявипискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» ДНА-02 №020172, виданою на ім`я позивача. (а.с.9) 09.09.2008 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією,за результатами якого йому встановлено втрату професійної працездатності в ступені 30% по професійному захворюванню та встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджуєтьсявипискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги»,ДНА-02 № 028068 виданою на ім`я позивача. (а.с.11) 20.07.2010 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією,за результатами якого йому встановлено втрату професійної працездатності в ступені 30% по професійному захворюванню та встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», серії 10ААА виданою на ім`я позивача. 14.09.2012 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією,за результатами якого йому встановлено втрату професійної працездатності в ступені 30% по професійному захворюванню та встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії 10 ААА № 084000, виданою на ім`я позивача. (а.с.13 04.08.2015 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією,за результатами якого йому встановлено втрату професійної працездатності в ступені 25% по професійному захворюванню - безстроково, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я позивача. (а.с.14) Згідно медичної документації, виданої на ім`я позивача та наявної в матеріалах справи, позивач неодноразово проходив лікування у зв`язку з професійним захворюванням, при госпіталізації до медичних закладів знаходили своє підтвердження скарги позивача на больові відчуття. Згідностатті 3 Конституції Українилюдина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції Українивизначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2ст.\~153\~КЗпПУкраїни забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці»державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно\~ст.\~153\~КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. У відповідності зі ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно абзацу 10 пункту 9\~рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У відповідності зі ст. ст.23,1167\~ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або в наслідок профзахворювання полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання нею трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Надаючи оцінку доводам сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Наведені вище докази свідчать, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають у перенесенні фізичного болю, в суттєвому порушенні функцій організму, обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, постійному перенесенні страждань у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку з професійним захворюванням, яке призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 25%, тому суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено факт втрати позивачем працездатності внаслідок професійного захворюання, що об`активно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що втрати працездатність внаслідок професійного захворювання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати нею професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) грн., що буде домірним спричиненій позивачу шкоді та достатнім для її відшкодування. Щодо проведення оподаткування моральної шкоди, завданої позивачеві ушкодженням здоров`я, присудженої судом йому до відшкодування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон №466) внесено зміни до п.п.164.2.14 «а» ст.164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). Так, відповідно до п.п.164.2.14 «а» ст.164 ПК України (з урахування змін, внесених Законом №466), до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що з 23 травня 2020 року суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків [PERSON] , внаслідок заподіяння йому шкоди здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», характер позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, визначеної у грошовому вимірі, яка є майновою. У зв`язку з цим суд вважає за необхіднесудовийзбір в розмірі 908, 00 грн. стягнути з відповідача, Приватного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» в дохіддержави до спеціального фонду Державного бюджету України

Outcome: partial