Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON] 10 вересня 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до КЗО «Дошкільний навчальний заклад № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 3-6), в обґрунтування якого позивач посилалась на те, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем була незаконно звільнена з займаної посади вихователя. Не законність звільнення позивача була встановлена відповідним судовим рішенням, а саме: [PERSON] було поновлено на роботі та з відповідача стягнуто моральну шкоду у розмірі 3\~000,00 грн. Проте, лише 28 квітня 2015 року позивач отримала від відповідача довідку про розмір заробітної плати за 2014 рік, що дало їй змогу звернутись до суду з даним позовом, в якому просила суд поновити строк звернення до суду з даним позовом, стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2014 року по 13 серпня 2015 року у розмірі 32\~985,14 грн. Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить висновку щодо можливості задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Судом встановлено, що перебуваючи у трудових відносинах з КЗО Дошкільний навчальний заклад № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради, наказом останнього № 72к/тр від 31 жовтня 2014 року [PERSON] була звільнена за аморальний проступок на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2015 року був задоволений позов [PERSON] до комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди, а саме: поновити [PERSON] на посаді вихователя до комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради; стягнуто з до комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) грн.. 00 коп.; стягнуто з комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп. (а. с. 7-8). Дане судове рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року (а. с. 9-10). Як зазначалось позивачем у позовній заяві, представником інтересів позивача у судовому засіданні та не заперечувалось представниками відповідача у судовому засіданні [PERSON] було поновлено на роботі 13 серпня 2015 року. Відповідно до довідки № 169 про заробітну плату та інші доходи за 2014 рік середньомісячний розмір заробітної плати [PERSON] під час роботи у КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 47 комбінованого типу» Дніпропетровської міської ради за 2014 рік становив 3\~400,53 грн. (а. с. 19). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Приймаючи до уваги, що до суду з позовом про поновлення на роботі [PERSON] звернулась 26 листопада 2014 року, в даному ж позові заявляла вимоги про стягнення середнього заробітку під вимушеного прогулу, проте змушена була їх виключити з огляду на ненадання відповідачем документу на підтвердження розміру заробітної плати, апеляційною інстанцією відповідне судове рішення переглянуто 13 серпня 2015 року та залишено без змін суд приходить до висновку, що [PERSON] з поважних причин був пропущений строк звернення до суду з даним позовом, а тому такий строк підлягає поновленню. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що рішення суду, яким встановлена неправомірність звільнення позивача та про поновлення її на роботі вступило в законну силу, враховуючи, що позивача поновлено на роботі з 13 серпня 2015 року, а звільнено було з 31 жовтня 2014 року, середньомісячний заробіток [PERSON] становить 3\~400,53 грн. суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 жовтня 2015 року по 13 серпня 2015 року у розмірі 32\~985,14 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн.

Outcome: approved