Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] 14.03.2017 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Ухвалою (протокольною) Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2017 року до участі у справі було залучено [PERSON], у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці Відповідача. У відкритому судовому засіданні, представник Позивача [PERSON], [PERSON], який діяв на підставі довіреності (а.с.22) просив суд позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що 03 вересня 2016 року між сторонами по справі було укладено безстроковий договір позики, згідно якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 25 000 доларів США. Після чого, враховуючи, що договір безстроковий, позивач 04.10.2016 р. направив на адресу відповідача лист з вимогою про повернення грошей, але зазначений лист повернувся з відміткою: «за зазначеною адресою не проживає». З урахуванням того, що Позивач ужив всіх необхідних заходів спрямованих на повернення коштів та враховуючи, що Відповідач не повернув кошти, та ухиляється від виконання зобовязання, [PERSON] був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повісткою в матеріалах справи. Жодних клопотань до суду не заявляв. Представник третьої особи, [PERSON], [PERSON], який діяв на підставі довіреності (а.с.52), заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що рішення по вказаній справі впливає на права та інтереси [PERSON], на майно якої було накладено арешт у якості вжиття запобіжних заходів та з тих підстав, що [PERSON] нічого не було відомо про існування боргу. Суд вирішив розглядати справу в порядку ст. 169 ЦПК України, оскільки неявка Відповідача [PERSON] у судове засідання без поважних причин та неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника Позивача, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи дійшов до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що згідно розписки від 03 вересня 2016 року. (а.с.4) між [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий договір позики, згідно якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 25 000 доларів США. Після чого, враховуючи, що договір безстроковий, позивач 04.10.2016 р. направив на адресу відповідача лист з вимогою про повернення грошей, але зазначений лист повернувся з відміткою : «за зазначеною адресою не проживає» та штампом з датою 05.11.16р. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який\~видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» 17.12.2013\~ № 14, де в п.1.7 зазначається, що «Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення») З урахуванням викладених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що Позивач вжив усіх заходів, щодо повідомлення Відповідача, про повернення боргу, та вважає що тридцятиденний строк на добровільне повернення коштів починає свій відлік з 05.11.16р., тобто з моменту оформлення повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення. Між тим, судом встановлено, що зобовязання з повернення суми позики відповідачем виконанні не були. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами\~1 та 2 ст.\~533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У цьому випадку судом не встановлено обставин, за яких позивач може бути звільнений від доказування обставин, на які він посилається. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 660 500 (шістсот шістдесят тисяч пятсот) гривень. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім цього, у порядку ст. 88 ЦПК України, зі [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі.

Outcome: approved