Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] 01.12.2016 року звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення, зазначивши третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача Ожівську сільську раду Сокирянського району Чернівецької області. Посилалася на те, що її мати [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 10.09.1994 року відділом РАГС м.Новодністровськ Чернівецької області за актовим записом №65. Під час перебування у шлюбі у них народились діти: позивачка по справі [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Як члени сім`ї відповідача, позивачка, її брат та сестра проживали спільно однією сім`єю в житловому будинку за адресою: вул. Шкільна, 2 с.Ожеве Сокирянського району Чернівецької області, який належить відповідачу на праві власності. З 01.09.2012 року позивачка вступила до Вінницького національного технічного університету, де була зарахована студенткою 1-го курсу денного навчання. У зв`язку з навчанням в університеті та за погодженням з відповідачем позивачка була вимушена на час навчання змінити своє місце проживання, тобто 28.08.2012 року знятись з реєстрації місця проживання свого батька, що в с.Ожеве, вул. Шкільна, буд.2 Сокирянського району Чернівецької області та 04.09.2012 року прописатись в студентському гуртожитку за адресою: м.Вінниця, вул.Келецька, буд.100. У зв`язку з погіршенням стосунків між її батьками, 24.12.2013 року згідно рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області шлюб між її батьками було розірвано. Після розірвання шлюбу за неможливості спільного проживання з відповідачем в одному будинку, її мати з дітьми переїхала проживати в [INFO], а пізніше в с.Василівка Сокирянського району Чернівецької області до своєї рідної сестри, де проживає і по даний час. За відсутності коштів на утримання позивачки та можливості навчатися в університеті, позивачка була змушена припинити своє навчання і за її заявою її було відраховано з університету. У зв`язку з цим, вона була змушена звільнити кімнату в гуртожитку і 19.02.2016 року знятись з реєстрації місця проживання. За відсутності в позивачки іншого житла для проживання, вона звернулась до свого батька з проханням вселити її в належний йому на праві приватної власності житловий будинок та надати письмову згоду на її реєстрацію в даному будинку, однак відповідач їй відмовив, посилаючись на те, що домоволодіння належить тільки йому і вона не має будь-якого права на проживання в ньому. Крім того, позивачка 10.11.2016 року звернулася із заявою до Ожівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області про здійснення реєстрації її місця проживання в житловому будинку її батька, однак 21.11.2016 року отримала письмову відповідь, згідно якої їй було роз`яснено, що при усній розмові з відповідачем він категорично відмовляється зареєструвати позивачку в своєму житловому будинку. Просила з підстав, передбачених ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу, ст. 156 Житлового кодексу України, ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні будинковолодінням, яке розташоване за адресою: вул. Шкільна, буд.2 с.Ожеве Сокирянського району Чернівецької області, шляхом її вселення в будинковолодіння, з передачею відповідачем дублікату ключа від вхідних дверей будинку. Під час судового розгляду 24.01.2017 року позивачкою було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої вона просить вселити її в житловий будинок, що розташований за адресою: вул.Шкільна, буд.2 с.Ожеве Сокирянського району Чернівецької області. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Крім того, позивачка, допитана як свідок, дала суду наступні пояснення. З 2005 року вона проживала разом зі своїми батьками у житловому будинку за адресою: вул. Шкільна, буд.2 с.Ожеве Сокирянського району Чернівецької області. Між її батьками була усна домовленість щодо здійснення її реєстрації у даному будинку після закінчення чи припинення навчання. Позивачка особисто з батьком дане питання не обговорювала, оскільки на той час була неповнолітньою. Вона зверталася в усній формі до свого дідуся, оскільки на той час він був власником будинку, а також до свого батька у серпні 2016 року, після того як він став власником будинку, щодо її реєстрації у будинку, однак вони їй відмовили. Після розірвання між батьками шлюбу, між нею та відповідачем погіршилися відносини, а з травня 2015 року вона з батьком не спілкується та не підтримує будь-яких відносин. На даний час у неї відсутнє власне житло, вона тимчасово проживає у м. Вінниці у свої колеги. Вона має намір проживати у даному будинку. Крім того, відсутність реєстрації створює їй труднощі у працевлаштуванні, а також пошуку місця тимчасового проживання, оскільки від неї вимагають зазначення у паспорті відмітки щодо наявності реєстрації. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні у зв`язку з їх безпідставністю. Крім того, відповідач [PERSON], допитаний які свідок дав суду наступну пояснення. У 1994 році він одружився і спочатку вони з дружиною проживали у гуртожитку в м. Новодністровськ Чернівецької області. У 2003 році з дозволу його батька, який був власником будинку, вони разом з дітьми переїхали за адресою: вул. Шкільна, буд.2 с.Ожеве Сокирянського району Чернівецької області. Батько відповідача проживав за іншою адресою: вул. Головна, буд. 91 с.Ожеве Сокирянського району Чернівецької області. При вселенні між ними та батьком не було будь-яких домовленостей щодо періоду та умов їхнього проживання. У 2005 році відповідач став власником даного будинку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.06.2005 року виконавчим комітетом Ожівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Однак, рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01.04.2015року зазначене свідоцтвом було визнано недійсним і власником будинку знову став його батько. 01.08.2016 року відповідач знову став власником будинку на підставі договору дарування. Позивачка по справі є його дочкою. У 2012 році вона знялася з реєстрації у даному будинку у зв`язку з навчанням та зареєструвалася у гуртожитку. Будь-якої домовленості з нею або її матір`ю щодо здійснення ним реєстрації позивачки після припинення чи закінчення навчання не було. З квітня 2014 року він не спілкується з позивачкою і вони не підтримують будь-яких відносин. Позивачка зверталася до нього щодо здійснення її реєстрації у будинку відразу після того, як він став власником у серпні 2016 року, однак він їй відмовив, оскільки не вважає її членом своєї сім`ї та не вважає, що вона має право проживати у належному йому на праві приватної власності будинку. На даний час він проживає у будинку з другою дружиною і не бажає вселяти у будинок позивачку. Представником третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - сільським головою Ожівська сільська рада Сокирянського району Чернівецької області [PERSON] подано письмову заяву про проведення судового розгляду без її присутності. Свідок [PERSON], яка є матір`ю позивачки та перебуває з нею у нормальних відносин, а також є бувшою дружиною відповідача [PERSON], з яким у неї неприязні відносини, у судовому засіданні дала наступні показання. У даному будинку вона проживала з відповідачем з 2003 року по 2012 рік. Відповідач не спілкується з дітьми, оскільки образився, що свідок розірвала з ним шлюб. Двоє малолітніх дітей зареєстровані у даному будинку, однак фактично проживають разом з нею. На час зняття позивачки з реєстрації у даному будинку, між нею та відповідачем була усна домовленість, що після закінчення навчання вона зможе проживати та зареєструватися у будинку. З другої половини травня 2015 року позивачка та відповідач не спілкуються та не підтримують будь-яких відносин. У позивачки відсутнє інше житло, у свідка також, коштів на придбання власного житла вони не мають. Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення сторін, допитаних як свідків, показання свідка [PERSON], судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] та свідок по справі [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.1994 року по 08.01.2014 року та є батьками трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У 2003 року з дозволу власника житла батька відповідача [PERSON] відповідач з дружиною та дітьми почали проживати за адресою: [INFO]. Згідно пояснень відповідача, допитаного в якості свідка, будь-якої домовленості під час вселення між ними щодо періоду та умов проживання його сім`ї у даному будинку між ним та його батьком не було. Власник будинку на той час проживав за іншою адресою і вони не були членами його сім`ї. У 2005 році відповідач став власником даного будинку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.06.2005 року виконавчим комітетом Ожівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Однак, рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01.04.2015 року, яке набрало законної сили 20.04.2015 року, зазначене свідоцтвом було визнано недійсним і власником будинку знову став батько відповідача [PERSON] З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №65221820, сформованого 05.08.2016 року приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], встановлено, що з 02.08.2016 року відповідач [PERSON] знову став власником будинку на підставі договору дарування, посвідченого 01.08.2016 року зазначеним приватним нотаріусом. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV встановлено, що громадяни України а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 18 даних Правил реєстрація місця проживання особи може бути проведена у т.ч на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про надання особі права на вселення до житлового приміщення. Згідно копії паспорта серії КТ №044852, виданого 04.02.2011 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області, [PERSON], [INFO], уродженка м.Новодністровськ Чернівецької області, 04.02.2011 року була зареєстрована за адресою: [INFO] та 28.08.2012 року знята з реєстрації місця проживання, 04.09.2012 року зареєстрована за адресою: [INFO] та 19.02.2016 року знято з реєстрації місця проживання. З довідки, виданої 13.07.2016 року за вих. № 148 Вінницьким національним технічним університетом, встановлено, що [PERSON] була зареєстрована з 04.09.2012 року по 19.02.2016 року за адресою: вул.Келецька, буд.100 м. Вінниця (гуртожиток) у зв`язку з навчанням. Згідно акту обстеження від 17.11.2015 року, затвердженого головою Василівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області [PERSON], [PERSON] проживає разом з дітьми у будинку своєї сестри [PERSON], в якому вони не зареєстровані. Старша донька [PERSON] навчається у Вінницькому національному технічному університеті на 3-му курсі, донька [PERSON] та син [PERSON] навчаються у Василівській [PERSON] ступенів. Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно пояснень сторін, допитаних як свідків, пояснень свідка [PERSON] судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON], яка з 17.01.2013 року стала повнолітньою і відповідно втратила правовий статус дитини, після припинення нею навчання та зняття 19.02.2016 року з реєстраційного обліку у гуртожитку, спільно не проживають, не пов`язані спільним побутом та не мають будь-яких взаємних прав та обов`язків. З таких обставин та відповідно до положень ч.2 ст.3 СК України сторони по справі не є сім`єю. Позивачкою та її представником підставою заявлених позовних вимог зазначено ч.1 ст.405 ЦК України та ст. 156 ЖК України, однак дані норми регулюють відносини щодо права користування житлом між членами сім`ї власника будинку. Відповідно посилання позивачки та її представника на зазначені норми є помилковими, оскільки вони не підлягають застосуванню до встановлених судом правовідносин. Крім того, обставини наявності чи відсутності будь-яких домовленостей між відповідачем та його дружиною під час шлюбу чи після його розірвання щодо реєстрації місця проживання їхньої дочки після припинення чи закінчення нею навчання, будь-яким чином не впливають на вирішення даного спору, оскільки предметом позовних вимог є не реєстрація місця проживання позивачки, а встановлення наявності у неї права на користування житлом відповідача та відповідно вселення до нього. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 4, 15, 16, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст.150 ЖК України, ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: dismissed