Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , який було прийнято ним у власність на підставі договору дарування житлового будинку від 21.12.2017 року. В даному житловому будинку крім матері позивача [PERSON] та брата [PERSON] також зареєстрований батько позивача [PERSON] , який без поважних причин з 05.12.2017 року за місцем реєстрації у спірному будинку не проживає. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача в будинку не має. У зв`язку з реєстрацією відповідача у вищевказаному житловому будинку, фактичне місце проживання якого не відоме, позивач позбавлений можливості скористатися субсидією на оплату житлово-комунальних послуг. Отже, позивач вважає, що реєстрація місця проживання відповідача у будинку, який йому належить, створює для нього перешкоди у здійсненні ним його прав власника майна. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . В судове\~засіданні позивач\~ [PERSON] \~не з`явився, надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши в заяві, що представництво його інтересів в суді буде здійснювати представник [PERSON] , позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі, при цьому не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив з викладеними запереченнями проти позову до суду не надав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 13.02.2019 року (а.с.24), посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Крім того, представник позивача пояснила суду, що вона є матір`ю позивача, відповідач є батьком позивача та її колишнім чоловіком, з яким вона розлучилася в грудні 2017 року. 05 грудня 2017 року відповідач зібрав всі свої речі та з власної волі пішов з будинку до іншої жінки, місце його перебування на даний час їй не відомо. З того часу відповідач в спірному житловому будинку не проживає, жодного разу не навідувався, будь-яких його речей в будинку не має, участі в обслуговуванні будинку та сплаті житлово-комунальних послуг він не приймає, будь-яка угода між позивачем та відповідачем про порядок користування відповідачем спірним житловим будинком відсутня. Наявність реєстрації місця проживання відповідача в будинку позбавляє позивача можливості оформити субсидією на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому представник позивача зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 108608992 від 21.12.2017 року (а.с.16). Положення ст. 150 ЖК УРСР та ст. 383 ЦК України закріплюють права власника житлового будинку, зокрема його право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. За змістом ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами ч. 4 ст. 156 та ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника жилого будинку належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника жилого будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником жилого будинку і ведуть з ним спільне господарство. В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що відповідач є батьком позивача, а отже членом сім`ї власника жилого будинку, що визнано представником позивача, а також підтверджується довідкою Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області № 3072 від 17.09.2019 року. Як вбачається із змісту довідки Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області № 3072 від 17.09.2019 року та акту обстеження матеріально-майнового стану, який складено 25.09.2019 року комісією за участю депутата Великобілозерської сільської ради, позивач [PERSON] проживає та зареєстрований в будинку [ADDRESS] , в даному будинку крім інших членів сім`ї позивача також зареєстрований батько позивача [PERSON] , [INFO] , який за вказаною адресою не проживає з 05.12.2017 року (а.с.19). Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , справжність підпису яких засвідчено секретарем виконавчого комітету Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області 07.10.2019 року, останні є сусідами позивача [PERSON] та підтверджують, що його батько [PERSON] розлучився з матір`ю позивача та на початку грудня місяця 2017 року залишив спірний житловий будинок та виїхав з села і відтоді вони його не бачили. Свідкам також відомо, що відповідач участь у витратах по утриманню будинку не приймає, місце його знаходження на даний час їм не відомо. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Нормою частини 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім того, за правилами частини 3 статті 156 ЖК УРСР, повнолітні члени сім`ї власника будинку зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положення частини 2 статті 405 ЦК України передбачають, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] , який належить позивачу, з 05.12.2017 року, тобто протягом більше ніж один рік, участь у витратах по утриманню будинку і при домової території не приймає, а також приймаючи до уваги, що в процесі розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання в будинку, який належить позивачу, враховуючи, що судом не встановлено факту досягнення між сторонами угоди та існування домовленості щодо порядку користування відповідачем спірним житловим будинком, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаному будинку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Також на думку суду наявність реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] , який за вказаною адресою відсутній без поважних причин строком понад один рік, створює для позивача перешкоди у здійсненні ним права власності, користування і розпорядження належним йому будинком, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: approved