Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

[PERSON] 06.04.2016 року предявила позов до Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 111 у с. Викоти Самбірського району Львівської області, з якого 1/3 частина, як частка у майні колишнього колгоспного двору, та 2/3 частин у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], котрий помер 2 березня 2015 року. У обгрунтування свої позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що господарство по вул. Шевченка, 111 у с. Викоти Самбірського району Львівської області відносилося до сімейно-трудового обєднання колгоспний двір, головою якого була [PERSON] і станом на 01.07.1990 року, крім неї, в господарстві були прописані та проживали її син [PERSON] та вона, позивач, і тому кожному із них належить по 1/3 частині майна колишнього колгоспного двору. Крім того, 6 травня 2014 року померла мати її чоловіка [PERSON], котра за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла своєму сину, а її, позивача, чоловіку [PERSON], котрий, як спадкоємець майна за заповітом, постійно проживаючи зі своєю матірю на день її смерті відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав та 2 березня 2015 року помер, але заповіту на випадок своєї смерті не склав. Вона, позивач, будучи спадкоємцем майна свого чоловіка за законом, звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття і оформлення спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що вказаний будинок належить колгоспному двору та [PERSON], котрий спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання своїх позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Від відповідача Бісковицької сільської ради Самбірського району надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника та визнання позову. Вислухавши пояснення позивача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із довідок, виданих 11.03.2016 року виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району, технічного паспорта, виготовленого 16 березня 2016 року Самбірським МБТІ, довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна та довідки від 23.03.2016 року вбачається, що господарство по вул. Шевченка, 111 (попередня назва Жовтнева) у с. Викоти Самбірського району, головою якого була [PERSON], відносилося до колгоспного двору, майно якого складалося: із житлового будинку, літньої кухні, сараю, гаражу, вбиральні, стайні, колодязя, огорожі та відмостки і станом на 1 липня 1990 року членами цього двору були: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11, 12, 15, 16, 17- 20). Із довідки, виданої 23.03.2016 року Самбірським МБТІ, видно, що будинок № 111 по вул. Шевченка у с. Викоти в цілому зареєстрований за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого згідно рішення виконкому Самбірської міської ради від 22 грудня 1988 року за № 509 (а.с. 15). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із свідоцтва про смерть відомо, що [PERSON] померла 6 травня 2014 року (а. с. 6 ). За наведеного на момент припинення зазначеного колгоспного двору його членам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме, по 1/3 частині вказаного будинку, і після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину цього будинку. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, складеного 23 січня 1998 року, видно, що [PERSON] належний їй житловий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться у с. Викоти по вул. Жовтневій ,111 Самбірського району і все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право заповідає своєму сину [PERSON] (а. с. 8). Частинами третьою та пятою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району, вбачається, що на день смерті [PERSON] за адресою: с. Викоти, вул. Шевченка, 111 були зареєстровані та проживали: [PERSON], котра померла 06.05.2014 року, син [PERSON] та невістка [PERSON] (а.с. 12). Отже, після смерті [PERSON] спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Із свідоцтва про смерть відомо, що [PERSON] помер 2 березня 2015 року (а.с. 5). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району 11.03.2016 року вбачається, що на день смерті [PERSON] за адресою: с. Викоти, вул. Шевченка, 111 були зареєстровані та проживали: [PERSON], котрий помер 02.03.2015 року, та дружина [PERSON], [INFO] (а.с. 11 ). Унаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/3 частини вказаного житлового будинку, з яких: 1/3 частина, яку він прийняв як спадщину після смерті матері [PERSON] та 1/3 частина цього будинку, як частка у майні колишнього колгоспного двору. Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Із свідоцтва про шлюб відомо, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 4 лютого 1967 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 9 ) Самбірська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за законом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] з посиланням на те, що вказаний будинок належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON], котра померла 6 травня 2014 року, спадкоємцем якої був її син [PERSON], котрий спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, інших перешкод в оформленні права на спадщину немає (а. с. 13). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи наведене, право власності позивача [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди по вул. Шевченка, 111 у с. Викоти Самбірського району Львівської області, з якого 1/3 частина - частка в майні колишнього колгоспного двору та на 2/3 частини цього майна у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]

Outcome: approved