Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

[PERSON] 11 січня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позивач у своєму позові посилається на те, що у період з 20 серпня 1994 року по 12 квітня 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], який на даний час є студентом IV курсу 3 медичного факультету з терміном навчання до 30 червня 2019 року. Син навчається на денній формі навчання, а тому не має можливості працювати. Весь тягар його утримання покладений на позивача, у звязку з чим вона потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на одну працездатну роботу щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 1994 року по 12 квітня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с. 4-5/. Від цього шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Згідно довідки № 165 від 09 грудня 2016 року, виданої ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України», [PERSON] є студентом 4 курсу третього медичного факультету, денна форма навчання, за контрактом, період навчання з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2019 року /а.с. 7/. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача з 11 січня 2017 року. На підставі п.7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, відповідно до вимог ст. 200 СК України, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, до досягнення останнім 23 років, або до закінчення навчання. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved