Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 19.11.2018 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у якому просить стягнути з відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі розмірі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення сином навчання або досягнення ним двадцятитрирічного віку у випадку навчання; стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 1000 грн. за надання професійної правничої допомоги; допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30.07.1998 року по 10.01.2018 року перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого має повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею у с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області і на даний час навчається на 1 курсі в Бершадському медичному коледжі за контрактом. На навчання сина за І півріччя вона сплатила 7250 грн., за проживання в гуртожитку у період навчання - 1665 грн., проте, у цих витратах відповідавч участі не брав. Крім того, син [PERSON] хворіє остеохондрозом грудного відділу хребта, комбінованою деформацією грудної клітини І ступеню, плоскостопістю обох стоп ІІ ступеню з ознаками артозу, в тому числі суглобів з незначним порушенням функцій, у зв'язку із чим потребує грошових коштів на лікування, проте, відповідач не приймає участі у витратах на лікування сина. Так як син проживає з нею, то вона несе весь обсяг витрат на його утримання, хоча, окрім заробітної плати в сумі 4105 грн. на місяць, інших доходів не має, у зв'язку із чим їй важко одній утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Вона утримує підсобне господарство для того, щоб утримувати сім'ю, але відповідач, коли покинув сім'ю і пішов проживати окремоа, забрав корову, автомобіль ВАЗ 2107, 1993 року випуску, сільськогосподарську техніку - трактор з навісним обладнанням та причепом, що нажиті ними за період спільного проживання в шлюбі. Відповідач використовує сільськогосподарську техніку, якою обробляє земельні ділянки собі та жителям села, від чого отримує доходи. Так як відповідач, хоч і не працює, але має доходи від ведення домашнього господарства та тимчасових підробітків, то, на її думку, він може утримувати сина, який продовжує навчання, сплачуючи аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. При зверненні до суду нею понесені витрати за надання професійної правничої допомоги адвокатом Лиськом В.П. в сумі 1000 грн., а саме: 100 грн. за попередню консультацію; 100 грн. - за вивчення документів та правовий аналіз; 200 грн. - за підготовку пропозиції відповідачу досудового врегулювання спору; 600 грн. - за складання позовної заяви. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.ст.133, 141 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили стягнути з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього [PERSON], який продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., витрати на надання позивачеві професійної правничої допомоги в розмірі 1000 грн., допустити до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів за один місяць. Позивач [PERSON] суду пояснила, що від шлюбу з відповідачем має двох дітей: сина [PERSON], який є повнолітнім і продовжує навчання, та неповнолітню доньку [PERSON]. На утримання неповнолітніх дітей з відповідача за рішенням суду було стягнуто аліменти. Після досягнення сином повноліття стягнення аліментів на його утримання з відповідача припинено. Діти проживають з нею, тому їх утриманням займається вона, зокрема, сина утримує повністю, а на утримання доньки відповідач сплачує аліменти. Вона працює прибиральницею в Михайлівській сільській раді, отримує мінімальну заробітну плату, яку повністю витрачає на утримання дітей, зокрема, придбання одягу, взуття, продуктів харчування, медикаментів, а також на сплату комунальних послуг, коштів, пов'язаних з на навчанням дітей. До того ж, вона утримує підсобне господарство, обробляє земельну ділянку, щоб отримувати сільськогосподарські продукти, птицю та менше коштів витрачати на придбання продуктів. Так як їй одній важко утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, син потребує утримання, стипендії не отримує у зв'язку із тим, що навчається на контрактній формі, а відповідач добровільно коштів на утримання сина не надає, то вона змушена звернутися з позовом до суду. Представник позивача [PERSON] пояснив, що повнолітній син сторін - [PERSON] продовжує навчання, потребує утримання з боку батьків, так як навчається на денній контрактній формі навчання, тому в силу вимог ст.ст.199, 200, 201 СК України, батьки зобов'язані його утримувати. Позивач повністю утримує повнолітнього сина, який навчається, а відповідач від надання добровільно коштів на утримання сина ухиляється. Просить позов задовольнити у повному обсязі. 2. Виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву [PERSON], зазначивши своє прізвище та прізвище позивача, відповідно, [PERSON] та [PERSON] (а.с.53-54). Разом з тим у відзиві зазначено, що [PERSON] є відповідачем у справі №152/1614/18 та додано паспорт відповідача серії [NUMBER] що виданий на ім'я [PERSON] (а.с.55). У зв'язку із вказаними обставинами 11.12.2018 року відкладено перше судове засідання у справі та призначено друге судове засідання на 27.12.2018 року. 02.01.2019 року відповідач направив до суду заяву про усунення недоліків (а.с.79), в якій зазначив, що у відзиві допущено технічну помилку у написанні прізвищ позивача та відповідача, у зв'язку із чим, з врахуванням цієї заяви просить приєднати відзив до матеріалів справи з усіма додатками, що подані з відзивом (а.с.79). Враховуючи, що 02.01.2019 року відповідач надіслав до суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що його прізвище та прізвище позивача змінено випадково внаслідок технічної описки, суд вважає можливим прийняти до уваги надісланий 07.12.2018 року та повторно 02.01.2019 року відзив з додатками до нього. У відзиві відповідач просить позов задовольнити частково, визначити щомісячну суму на утримання дочки в розмірі 700 грн. з дня звернення з позовом до суду і до закінчення навчання; судові витрати розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с.53-54, 80-82). Мотивуючи заперечення щодо позову у заяві по суті - відзиві на позов, відповідач зазначив, що позивач з дітьми проживає в будинку, який він побудував за власні кошти, а він проживає у своєї матері. Позов про поділ майна він не подавав лише з поваги до дітей та у зв'язку із кримінальним провадженням щодо позивача, її брата та матері, що пов'язане із нанесенням останніми йому тілесних ушкоджень. Своїм дітям він допомагатиме завжди, проте, на даний час він не працює, довгий час лікувався та потребує хірургічного лікування у зв'язку із його побиттям позивачем та її рідними. 29.12.2017 року йому встановлено початкові дисциркуляторні зміни головного мозку, латеровентрікулоасиметрію, ліквогіпертензивний синдром. На його думку, позивач, не володіє інформацією про його стан здоров'я та важкий матеріальний стан, так як він, потребує лікування, не працює, сплачує аліменти в розмірі 1000 грн. на утримання неповнолітньої доньки, не може сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається у Погребищенському медичному коледжі, в розмірі 1000 грн. У відзиві відповідач зазначає, що не відмовляється приймати участь у забезпеченні сина, який може звернутися до нього і він допоможе, чим зможе. При визначенні розміру аліментів просить врахувати, що він сплачує аліменти на сина та оплачує поточні витрати; перебуває у незадовільному стані за станом здоров'я; його дочка проживає в будинку, побудованому ним; по відношенню до позивача є наявне кримінальне провадження. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином (а.с.64, 74, 84), зазначивши у відзиві, що не заперечує щодо розгляду справи у його відсутності (а.с.54, 82). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про виклик свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.42). Інших заяв та клопотань, пов'язаних із судовим розглядом справи, позивач до суду не подавала. 2. Відповідач [PERSON] 27.12.2018 року подав до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.75). Інших заяв та клопотань, пов'язаних із судовим розглядом справи, відповідач до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 21.11.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, відкрито провадження та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 11.12.2018 року, запропоновано відповідачеві у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, позивачеві - відповідь на відзив на позовну заяву, відповідачеві - заперечення на відповідь на відзив (а.с.47-48). 2. 07.12.2018 року відповідачем надіслано відзив на позовну заяву (а.с.53-54), в якому зазначено, що він подається [PERSON], відповідачем у справі №152/1614/18 та додано паспорт відповідача серії [NUMBER] що виданий на ім'я [PERSON] (а.с.55), у зв'язку із чим 11.12.2018 року відкладено перше судове засідання у справі та призначено друге судове засідання на 27.12.2018 року (а.с.71). 3. У зв'язку із поданням відповідачем до суду заяви про відкладення судового засідання, 27.12.2018 року судове засідання у справі відкладено на 18.01.2019 року (а.с.77). 4. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Позивачем [PERSON] у позові зазначено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у зв'язку із чим суд, при відкритті провадження, вирішив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] в перше, друге та третє судові засідання не прибув, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином (а.с.64, 74, 84), у зв'язку із чим, враховуючи думку позивача та її представника, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності відповідача, враховуючи, що відповідач у відзиві зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи у його відсутності, перешкод для розгляду справи немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, а також докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов'язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.07.1998 року по 10.01.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7) та заочним рішенням Шаргородського районного суду у справі №152/1651/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.28). Позивач та відповідач від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Син сторін [PERSON], [INFO], на даний час є повнолітнім (а.с.8, 9). Повнолітній син сторін - [PERSON], [INFO], є студентом, навчається на 2 курсі на денній контрактній формі навчання в Бершадському медичному коледжі. Термін навчання - з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Зазначена обставина підтверджуються довідками закладу освіти від 27.10.2017 року за №450 та від 12.09.2018 року за №277, а також Договором про надання освітніх послуг (а.с.10, 12, 13). Повнолітній син сторін, який продовжує навчання, відповідно паспорта громадянина України (а.с.8, на звороті), довідки Михайлівської сільської ради від 08.11.2018 року за №1653 (а.с.22), зареєстрований та проживає з матір'ю - позивачем [PERSON], у зв'язку із чим остання, відповідно до вимог ч.3 ст.199 СК України, має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. На підставі рішення Шаргородського районного суду від 12.12.2017 року у справі №152/1727/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. до досягнення ним повноліття, про що 28.12.2017 року видано виконавчий лист (а.с.33-35, 36). Після досягнення сином сторін повноліття 22.09.2018 року стягнення аліментів припинено і відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, внаслідок чого повнолітній [PERSON], який продовжує навчання, знаходиться на повному утриманні матері - [PERSON], з якою проживає, що підтверджується довідкою Михайлівської сільської ради від 08.11.2018 року за №1654 (а.с.23), оскільки не працює у зв'язку з тим, що навчається. Повнолітній син сторін [PERSON] має хворобливий стан здоров'я, що підтверджено актом дослідження стану його здоров'я від 15.12.2017 року (а.с.21). Таким чином, судом встановлено, що повнолітній син сторін - [PERSON], який перебуває на повному утриманні матері [PERSON], потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як не працює, а продовжує навчання. Позивач [PERSON] - матір [PERSON], працює прибиральницею у Михайлівській сільській раді та отримує щомісячно заробітну плату в сумі 3723 грн., що підтверджується довідкою Михайлівської сільської ради від 09.11.2018 року за №1664 (а.с.24). Як пояснила в судовому засіданні позивач [PERSON], заробітну плату вона використовує на утримання сім'ї, яка складається з неї, неповнолітньої доньки [PERSON], повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, та сплату комунальних послуг. Крім того, позивач пояснила, що веде підсобне господарство, щоб частково забезпечувати сім'ю продуктами харчування. Отриманих нею доходів недостатньо для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки нею сплачуються кошти за навчання, так як син навчається на контрактній формі. Вказана обставина щодо контрактної форми навчання повнолітнього сина сторін підтверджується проаналізованими вище довідками закладу освіти (а.с.10, 12). Факт сплати позивачем [PERSON] коштів за навчання сина [PERSON] в сумі 7250 грн. підтверджується квитанціями про оплату (а.с.11, 14). Доказів того, що відповідач є непрацездатним, або що йому заборонено працювати відповідною лікарською комісією, останнім суду не представлено, відтак, суд вважає, що [PERSON], як батько [PERSON], не позбавлений можливості матеріально забезпечувати на рівні з матір'ю повнолітнього сина, який продовжує навчання, тобто може працювати та сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Крім того, доказів того, що відповідач приймає участь в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, [PERSON] суду не представлено. При цьому, суд вважає безпідставним ствердження відповідача у відзиві на позов, що він сплачує аліменти на утримання сина, оскільки за рішенням Шаргородського районного суду від 12.12.2017 року у справі №152/1727/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. до досягнення ним повноліття, про що 28.12.2017 року видано виконавчий лист, але після досягнення повноліття [PERSON] стягнення аліментів припинено. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина - [PERSON], який продовжує навчання. Оскільки судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, але не приймає участі в матеріальному утриманні повнолітнього сина - [PERSON], який продовжує навчання і у зв'язку із цим потребує матеріальної допомоги, то суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, відповідно до приписів ч.3 ст.181 СК України, якою встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). При ухваленні судового рішення суд не приймає до уваги надані позивачем докази, зокрема: копію свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.15); копії паспорта та картки платника податків [PERSON] (а.с.16); копію витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] (а.с.17); довідку від 14.09.2018 року за №01-38/421, що видана Погребищенським медичним коледжем про навчання [PERSON] (а.с.18); договір про навчання [PERSON] (а.с.19), оскільки вважає вказані докази неналежними, так як вони не містять інформацію щодо предмета доказування у означеній справі, відповідно до приписів ч.1 ст.77 ЦПК України, враховуючи, що в справі, яка розглядається, не є предметом доказування утримання сторонами у спорі неповнолітньої [PERSON] Також, при ухваленні судового рішення суд не приймає до уваги надані позивачем як докази: акт дослідження стану здоров'я [PERSON] (а.с.20), оскільки він не містить підпису відповідальної особи та печатки лікувального закладу, який видав вказаний акт, а також дати його видачі; акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с.26), оскільки він не містить дати його складення, тому суд вважає їх не достовірними доказами, в силу вимог ст.79 ЦПК України, на підставі яких не можливо встановити дійсні обставини справи щодо встановленого діагнозу [PERSON] та періоду його встановлення, а також періоду обстеження матеріально-побутових умов сім'ї позивача. До того ж, суд не приймає до уваги надані позивачем як докази: акт №492 від 11.12.2017 року, складений депутатом Михайлівської сільської ради, сусідами [PERSON], затверджений Михайлівським сільським головою, про факти вилучення з домогосподарства позивача відповідачем [PERSON] автомобіля, трактора з навісним інвентарем, вилучення [PERSON] корови (а.с.25); довідку виконкому Михайлівської сільської ради від 09.11.2018 року за №1663 про наявність станом на 01.01.2016 року та на 01.01.2017 року в домогосподарстві [PERSON] мінітрактора (а.с.27), оскільки вважає вказані докази неналежними, так як вони не містять інформацію щодо предмета доказування у означеній справі, відповідно до приписів ч.1 ст.77 ЦПК України, враховуючи, що в справі, яка розглядається, не є предметом доказування обставини щодо наявності чи відсутності у подружжя [PERSON] та [PERSON] спільно нажитого майна. Позивачем у позовній заяві зазначено про наявність у відповідача доходів в сумі 20000 грн., підтвердженням чого, на її думку є часткове заперечення [PERSON] у справі №152/1727/17, яке надано нею до позовної заяви (а.с.31). Суд при ухваленні судового рішення не приймає до уваги вказане ствердження та вказаний доказ, оскільки означене часткове заперечення подано у іншій цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, містить інформацію, що була достовірною станом на 2017 рік, коли розглядалася справа №152/1727/17, тому суд вважає вказане часткове заперечення неналежним на недостовірним доказом у справі, яка розглядається. Крім того, при ухваленні судового рішення суд не приймає до уваги докази, що надані відповідачем [PERSON] для підтвердження хворобливого стану здоров'я останнього і понесення у зв'язку із цим витрат на лікування, зокрема: протокол обстеження головного мозку від 29.12.2017 року, який містить висновок про початкові дисциркуляторні зміни головного мозку, латеровентрікулоасиметрію, лікворгіпертензивний синдром (а.с.56), оскільки, як вбачається із протоколу, цей висновок не є клінічним діагнозом і вимагає подальшої консультації лікаря; квитанції та фіскальні чеки про оплату (а.с.57), оскільки фіскальний чек про оплату у м. Вінниця на вул. Пирогова, 14А не містить суми витрат, дати їх понесення, за який товар було здійснено оплату; квитанція №179864948816042 від 09.10.2017 року свідчить про оплату відповідачем благодійної допомоги, а не витрат на лікування, а фіскальний чек на придбання ліків на суму 94,74 грн. свідчить про придбання ліків, але не підтверджується призначення відповідачеві лікарем саме вказаних ліків. Консультативний висновок спеціаліста від 20.12.2017 року, відповідно до якого встановлено відповідачеві діагноз: травма носа, залишкові явища, деформація носової переділки з порушенням дихальної функції (а.с.56, на звороті) та консультативний висновок №2 від 06.10.2017 року з встановленим відповідачеві діагнозом: краніолицева травма, ЗЧМТ, струс головного мозку з помірними порушеннями, перелом кісток носу, саднини м'яких тканин обличчя (а.с.57, на звороті) не можуть бути взяті судом до уваги як докази на підтвердження хворобливого стану здоров'я відповідача у даний час, тобто на момент розгляду справи в суді, оскільки вказані діагнози [PERSON] встановлені ще наприкінці 2017 року і не підтверджують хворобливого стану на теперішній час та неможливості останнього працювати та сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Також, довідка за №458 про встановлений відповідачеві діагноз 13.12.2018 року: закрита травма лівого г/ступеневого суглобу і гомілки та перебування на амбулаторному лікуванні (а.с.76), не свідчить про постійний хворобливий стан здоров'я відповідача, так як носить тимчасовий характер. При ухваленні судового рішення суд не приймає до уваги ствердження відповідача у відзиві на позов про те, що його дочка проживає у будинку, який побудований ним, що він просить визначити аліменти на утримання дочки в сумі 700 грн. на місяць, оскільки утримання дочки сторін [PERSON] не є предметом спору у цій справі. Також, безпідставним є ствердження відповідача у відзиві на позов, що син [PERSON], утримання якого є предметом спору у цій справі, навчається у Погребищенському медичному коледжі, оскільки з документів закладу освіти встановлено, що повнолітній син сторін продовжує навчання та здобуває освіту у Бершадському медичному коледжі (а.с.10, 12, 13). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що право [PERSON], який є повнолітнім, але продовжує навчання, на утримання з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, а позов - задоволенню, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов'язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. VІ. Висновки суду Враховуючи, що право повнолітнього сина сторін - [PERSON], який продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку батька - відповідача [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов - підлягає задоволенню, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в сумі 1000 грн., так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом, а ствердження відповідача про хворобливий стан здоров'я та протипоказання до працевлаштування і праці не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Безпідставними, на думку суду, є ствердження відповідача у відзиві на позов про те, що позивач з дітьми проживає у побудованому ним будинку, що впливає на розмір аліментів, оскільки вказане ствердження спростовується копією договору дарування будинку [ADDRESS] позивачеві [PERSON] 08.11.2007 року (а.с.66, 67). Також, на переконання суду, безпідставним є ствердження відповідача у відзиві про те, що він сплачує аліменти на утримання сина, оскільки за рішенням Шаргородського районного суду від 12.12.2017 року у справі №152/1727/17 аліменти з відповідача стягнуто на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] (а.с.33-35), тоді як у зв'язку із досягненням повноліття стягнення аліментів на утримання [PERSON] з відповідача припинено. Крім того, судом встановлено в ході проведеного аналізу доказів, що відповідач [PERSON] мав хворобливий стан у зв'язку із отриманими травмами наприкінці 2017 року, а на теперішній час має тимчасовий хворобливий стан у зв'язку із перебуванням на амбулаторному лікуванні внаслідок закритої травми лівого г/ступневого суглобу і гомілки, яка, разом з тим, не носить постійного характеру, тому судом не встановлено в ході проведення аналізу доказів незадовільного стану здоров'я відповідача, який став би перешкодою до працевлаштування та сплати коштів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Розмір аліментів - 1000 грн., який просить стягнути позивач з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є меншим мінімального гарантованого розміру, встановленого ст.182 СК України, але, відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, у зв'язку із чим суд не може виходити за межі заявлених [PERSON] позовних вимог. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити у рішенні суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж мінімальний гарантований розмір, визначений у ст.182 СК України, тобто не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи, при цьому, що позивачем така вимога заявлена у позові. Проте, суд не вбачає підстав для зазначення у рішенні суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, що розмір аліментів не може бути більшим десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки така вимога відсутня у СК щодо розгляду справ у порядку позовного провадження і стосується спорів за заявами в порядку наказного провадження, відповідно до вимог ст.183 СК України та ст.161 ЦПК України. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн. Крім того, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України). Частиною 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем додано до позову угоду про надання професійної правничої допомоги від 05.10.2018 року, укладену між нею та адвокатом Лисько\~В.П. (а.с.38); копію свідоцтва адвоката Лиська\~В.П. про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.39); копію посвідчення адвоката Лиська\~В.П. (а.с.39); розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 11.09.2018 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лисько В.П. (а.с.43); квитанцію до прибуткового касового ордера №156 від 16.11.2018 року про оплату позивачем послуг та робіт адвоката Лисько В.П. при наданні їй професійної правничої допомоги на суму 1000 грн. (а.с.44). Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 1000 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки розмір витрат встановлений згідно з умовами угоди про надання професійної правничої допомоги і є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені.

Outcome: approved