Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON] в інтересах свого довірителя [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, в підтвердження позовних вимог посилається на те, що 09.09.2016 року померла мама позивача [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді частини земельної ділянки площею 0,06 га по вул.Котляревського, 104 в м.Дрогобич, яка належала покійній на підставі свідоцтва про право власності серії та номер 19570542 від 26.03.2014 року. Дана земельна ділянка належить позивачу та покійній його матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності. На даній земельній ділянці знаходиться житловий будинок. ? ідеальних частин житлового будинку з відповідними господарськими спорудами належали спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.06.2002 року, виданого державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотконтори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-1301. ? вказаного будинку належить позивачу на праві приватної власності згідно договору дарування від 29.04.1999 року, який посвідчено державним нотаріусом Першої [PERSON] нотконтори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2-1016. 24.06.2010 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно заповіла позивачу. В березні 2017 року позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті матері. Нотаріус оформив спадщину на ? ідеальних частин житлового будинку №104 по вул.Котляревського в м.Дрогобичі. Однак, оформити право власності на частину земельної ділянки не вдалося, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Також нотаріусом було зазначено, що спірна земельна ділянка належала позивачу та його матері без визначення часток, а тому неможливо визначити об»єкт спадкування за заповітом щодо земельної ділянки. Відтак, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги свого довірителя з підстав, зазначених у позові. Просив задоволити позов. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, подавши заяв про розгляд справи за його відсутності. Щодо задоволення позову поклався на думку суду. Заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, рцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №433770 від 21.10.2016 року, 08.09.2016 року померла [PERSON], яка була матірю позивача. Після її смерті відкрилася спадщина, в склад якої входить зокрема частина земельної ділянки кадастровий номер 4610600000:01:039:0096, площею 0,06 га по вул.Котляревського, 104 в м.Дрогобич, яка належала покійній на підставі свідоцтва про право власності серії та номер 19570542 від 26.03.2014 року. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Дане спадкове майно померла заповіла позивачу, що підтверджується копією заповіту від 24.06.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1081 та посвідченого державним нотаріусом Першої [PERSON] нотконтори [PERSON] При зверненні позивача до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на землю, так як не визначено розмір ідеальної частки земельної ділянки, належної спадкодавцю. Крім того,в позивача відсутній правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку (свідоцтво про право власності, серія та номер: 19570542, виданого 26.03.2014 року Реєстраційною службою [PERSON] міськрайонного управління юстиції Львівської області). Згідно ст.ст. 1216 - 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 86 Земельного Кодексу України передбачає, що земельна ділянка може знаходитися у спільній сумісній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності або без визначення часток учасників спільної власності. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦК України). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне. Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 [PERSON] 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ у Постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно п. 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Мінюсту № 296/5 від 22.02.2012 року за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об'єкт нерухомості спадкодавцеві. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно частини 1 ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В сукупності наведені вище докази свідчать про підставність позовних вимог позивача.

Outcome: approved