Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25.11.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 14.02.2014 року. Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2009 року сторони проживали окремо: відповідач - у м. Києві, а позивач з дочками - у м. Херсоні. 30.12.2013 року відповідач проти бажання дітей і без згоди позивача забрав у неї дітей і вивіз їх до м. Києва. Позивач зверталась до різних органів державної влади з проханням допомогти їй повернути дітей, однак це їй не вдалось. У лютому 2014 року відповідач привіз дітей до м. Херсона. Діти були в брудному і занедбаному стані і просили матір, щоб вона їх забрала від батька. Тоді позивач викликала міліцію і побачивши стан молодшої дочки [PERSON], працівник міліції дозволив позивачу її забрати. Однак старшу дочку [PERSON] відповідач до приїзду міліції встиг увезти в невідомому напрямку. Оскільки молодша дочка [PERSON] була дуже хвора, позивачу довелось лягти з нею в лікарню на стаціонарне лікування з діагнозом «гострий отит». Відповідач за час знаходження у нього дітей не піклувався про їхнє здоров'я, не надавав можливості старшій дочці [PERSON] відвідувати школу, здійснював на дітей психічний тиск, погрожував фізичною розправою над позивачкою та її батьками у разі спроби останньої забрати дочок. Відповідач на початку березня 2014 року намагався забрати молодшу дочку [PERSON] з помешкання батьків позивача, однак йому це не вдалося. Згодом, наприкінці квітня 2014 року відповідач все-таки забрав її. Після цього позивач не бачила старшу дочку півроку, а молодшу - понад 4 місяці. Врешті їй вдалося забрати обох дочок 30.06.2014 року з будинку відповідача в м. Херсоні у присутності працівників міліції та членів громадських формувань. Діти були у жахливому психічному і фізичному стані. З їхніх слів, відповідач вчиняв щодо них фізичне і сексуальне насилля та знущався над їхніми домашніми тваринами. Крім того, відповідач використовував дітей в своїх особистих цілях, а саме в судових спорах з банком, якому заборгував понад 5 млн грн., з метою визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки. Все вищенаведене свідчить про те, що відповідач в повній мірі ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, жорстоко поводиться з ними та вдається до їхньої експлуатації. З огляду на викладене позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо їхніх неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 21 квітня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення аліментів залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, аргументуючи це мотивами, викладеними в письмових запереченнях. Суду пояснили, що позивач хворіє на психічну хворобу, у зв'язку з чим перебуває на обліку в Херсонській міській психоневрологічній поліклініці з діагнозом - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, не працевлаштована, самостійного доходу не має та не має об'єктивних можливостей забезпечувати утримання та виховання двох малолітніх дітей. Саме відповідач забезпечував матеріальне утримання їхньої родини, забезпечував належний догляд за дітьми, піклуючись про їх виховання і розвиток, приділяв в межах своїх можливостей час для виховання обох дітей. 3 01.09.2013 року старша дочка [PERSON] пішла в перший клас Суданської ЗОШ № 2 АР Крим, де вчилась півроку, після чого за ініціативою відповідача була переведена в 1-А клас СЗОШ № 228 м. Києва. Успіхи з навчання у [PERSON] покращились після того, як він забрав дитину під свій особистий контроль, оскільки до цього вона здебільшого знаходилась з матір'ю та бабусею, які не забезпечували належне виховання. З грудня 2013 року сторони почали проживати окремо, діти за спільною згодою з дружиною залишились проживати з відповідачем. Вночі 30.06.2014 року до будинку відповідача по [ADDRESS] незаконно проникли [PERSON], особа, яка назвалась керівником «Народної самооборони» м. Херсон та інші невідомі особи, які застосувавши фізичне насилля та завдавши відповідачу тілесних ушкоджень, викрали дітей. Після цього [PERSON] зникла в невідомому напрямку і на телефонні дзвінки не відповідає, за адресою її проживання ніхто не відкриває. Під час спільного проживання з позивачем остання поводила себе неадекватно, агресивно по відношенню до відповідача і їхніх дітей, між сторонами часто виникали сварки, ініціатором яких була позивач. Діти почували себе некомфортно з матір'ю та не бажали з нею проживати. Твердження позивача про те, що відповідач нібито сексуально розбещував дітей, є результатом її фантазії та спростовується постановою про закриття кримінального провадження, а доводи про те, що діти хворіли внаслідок ухилення відповідача від батьківських обов'язків є необґрунтованими, оскільки всі діти хворіють і в даному випадку відповідач займався їх лікуванням. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в ході судового розгляду підтримала висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, просила врахувати висновок органу опіки та піклування. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25.11.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 14.02.2014 року, яке набрало законної сили 10.06.2014 року (а.с. 13). Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO], що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.10.2013 року (а.с. 16), та [PERSON], [INFO], що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.10.2013 року (а.с. 15). Згідно з довідкою № 4-5/509 від 27.08.2014 року, виданою Судакською ЗОШ № 2 АР Крим, [PERSON], [INFO], навчалась в 1-Г класі даної школи з 01.09.2013 року по 15.01.2014 року, після чого вибула до м. Києва (а.с. 44). Відповідно до характеристики, наданої Судакською ЗОШ № 2 АР Крим від 13.11.2014 року, [PERSON] пішла в 1 клас у віці 7 років. Раніше відвідувала дитячий садок. Проживає з матір'ю і бабусею. На батьківські збори приходить бабуся. Дитина емоційно неврівноважена, відчуває труднощі при спілкуванні з однокласниками. Спостерігається підвищений рівень тривожності (а.с. 94). Як вбачається з характеристики, наданої ЗОШ № 222 м. Києва, [PERSON] навчається в даній школі з 20.01.2014 року. Зарекомендувала себе, як дисциплінована, старанна учениця. До виконання доручень ставиться відповідально, бере активну участь у житті класу. З однолітками підтримує дружні стосунки. Батько, [PERSON], підтримує зв'язок з класним керівником, постійно займається питанням освіти та інтелектуальним розвитком дитини, розділяє достатньо уваги навчанню та вихованню своєї доньки, відвідує батьківські збори (а.с. 95). Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 22.01.2014 року, складеного працівниками Служби у справах дітей Дніпровської районної ради у м. Херсон, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом зі своїми батьками в [ADDRESS], в приватному будинку, який складається з двох поверхів. Житлово-побутові умови проживання задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам. У помешканні наявні всі зручності. Діти забезпечені всіма необхідними речами відповідно до віку. Для дітей створені належні умови для розвитку та виховання (а.с. 117). Твердження позивача про вчинення відповідачем розбещення щодо неповнолітніх дочок є безпідставним, оскільки воно спростовується постановою слідчого СВ Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 09.04.2014 року, згідно з якою закрито кримінальне провадження № 12014230030001049 за заявою [PERSON] у зв'язку з тим, що факт розбещення неповнолітніх відсутній, отже в даному діянні відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 156 КК України (а.с. 120). Суд вважає, що не можуть бути підставою для задоволення позову про позбавлення батьківських прав надані позивачем звернення до правоохоронних органів, оскільки згідно ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Таких доказів суду не надано, однак до правоохоронних органів та суду неодноразово звертались як позивач, так і відповідач. Також позивачем не доведено, що діти хворіли внаслідок неправомірних дій батька. Навпаки, позивач вказувала, що батько заводив дітей до лікаря. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 12.02.2015 року № 01-00-011-4914 встановлено, що згідно пояснень матері дитини остання наполягала на позбавленні [PERSON] батьківських прав, оскільки, на її думку, він неналежно виконував батьківські обов'язки по вихованню доньок, тривалий період не забезпечував дітям отримання освіти, вчиняв неправомірні дії щодо дітей: фізичне, психологічне насильство та розбещення. Як зазначила [PERSON], протягом останніх шести місяців батько ухилявся від матеріального утримання доньок, не надавав їм ніяких коштів, а також чинив матері перешкоди у користуванні належним їй житлом у м. Херсоні, що змусило [PERSON] виїхати разом з дітьми до іншого міста та винаймати житло. На думку матері, така поведінка батька наносить шкоду дітям та свідчить про ухилення його від виконання батьківських обов'язків. [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав, оскільки, на його думку, для цього немає жодних правових підстав. Батько повідомив, що все життя дітей піклувався про них, створював найкращі житлові та побутові умови, забезпечував доньок на високому матеріальному рівні. Він категорично заперечував проти висловлених матір'ю звинувачень у насильстві щодо дітей та їх розбещенні, вказав на відсутність жодних доказів таких неправомірних дій. [PERSON] повідомив, що матір дітей [PERSON] з липня 2014 року чинить перешкоди у виконанні ним батьківських обов'язків, не дає спілкуватися з доньками, змінила місце проживання та не повідомила про місцезнаходження дітей. [PERSON] зазначив, що любить своїх дітей, бажає брати участь у їх вихованні та матеріальному утриманні. Опитування дітей [PERSON] та [PERSON] проводилося психологом, працівником Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Калитою Д.О. У ході співбесіди з ним діти повідомили, що хочуть проживати з мамою, яку вони дуже люблять та яка добре піклується про них. Діти розповіли про конфліктні ситуації між батьками, які відбувалися в останні два роки. У дітей є певні образи та побоювання щодо батька, пов'язані з даними конфліктами. Враховуючи викладене, орган опіки і піклування вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дітей (а.с. 182, 183). Ч. 1 ст. 171 СК України вказує, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Під час підготовки висновку органу опіки та піклування діти були опитані психологом, а тому суд вважає за недоцільне повторно опитувати дітей в судовому засіданні. При цьому суд враховує вік малолітніх дітей та їх психолого-емоційний стан, який склався внаслідок суперечок та конфліктів між батьками. При цьому сторони в судовому засіданні самі підтвердили, що допит дітей в судовому засіданні буде для них черговою важкою психологічною травмою. Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевказане та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, відсутність належних та допустимих доказів ухилення відповідача від свого обов'язку по вихованню дітей, жорстокого поводження з ними чи їх експлуатацію, суд вважає, що в позові слід відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed