Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

[INFO] помер [PERSON], [INFO], що народився в с. Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 08.07.2017 року, виданим Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом РАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області, актовий запис №1147 (а.с.37). За життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS], загальною площею 52,3 кв.м., приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з видачею Управлінням ЖКГ виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 27.08.1993 року відповідно до розпорядження №С-3964 від 04.08.1993 року. Право власності зареєстроване в КП «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №39П-434-434 (а.с.65, 66). Враховуючи сутність інституту спільної сумісної власності в розумінні ч.2 ст.370 ЦК України та з огляду на відсутність виділу часток співвласників, вони є рівними, тобто кожному зі співвласників за життя належало по 1/2 частині вказаної квартири. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом. Враховуючи відсутність складеного та посвідченого за життя [PERSON] заповіту згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 52501778 від 05.07.2018 року (а.с.42-57), спадкування належного йому за життя майна здійснюється в порядку спадкування за законом відповідно до черговості, визначеної ст.ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, в силу ст.1261 ЦК України позивач [PERSON], а.с.10) та [PERSON], а.с.25) є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], оскільки є його рідними доньками, що підтверджується їх свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 21.09.1960 року та серії [NUMBER] від 12.06.2018 року (видане повторно) (а.с.11, 24). Інших спадкоємців за законом, які б належали до першої черги спадкування, в ході судового розгляду не встановлено, оскільки дружина спадкодавця [PERSON] померла [INFO], свідченням чому є свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] від 12.12.2005 року (а.с.14, 65), а мати [PERSON] померла [INFO], свідченням чому є актовий запис про її смерть №500 від [INFO] (а.с.35). До моменту своєї смерті [PERSON] значився зареєстрованим та проживав сам за адресою: [ADDRESS]. Раніше разом з ним значились зареєстрованими та проживали його дружина [PERSON] - до [INFO], та [PERSON] - до [INFO]. Вказані обставини підтверджуються довідками Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №37/02-14, №38/02-14 від 12.01.2018 року (а.с.63-зворот, 64). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та копії витребуваної судом спадкової справи (а.с.38-72), після смерті [PERSON] до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом 16.08.2017 року звернулася його донька [PERSON] та з заявою про відмову від прийняття спадщини - донька [PERSON] (а.с.58, 59). Нотаріусом заведено спадкову справу №368/2017 року (номер у спадковому реєстрі 61091174) та 23.02.2018 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом [NUMBER] - на 2/3 частин квартири [ADDRESS], з яких 1/3 - належна за життя її батькові [PERSON], інша 1/3 - фактично успадкована ним після смерті дружини [PERSON] (а.с.70). Натомість постановою нотаріуса від 14.03.2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/3 частину квартири [ADDRESS] було відмовлено у зв'язку з неможливістю встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між рідними сином та матір'ю, а також з огляду на відсутність доказів в підтвердження факту її смерті (а.с.16). Відсутність доказів в підтвердження вказаних фактів унеможливлює прийняття [PERSON] вказаної частки спадщини після смерті [PERSON] як такої, що була за життя фактично успадкована ним після смерті матері [PERSON] без юридичного оформлення прав. Перевіряючи обґрунтованість пред'явлених позивачем вимог щодо встановлення факту родинних відносин, суд виходить з наступного. Як вказувала позивач, її батько - [PERSON] є сином [PERSON] та єдиним спадкоємцем після її смерті, натомість підтвердити факт родинних відносин між ними є ускладненим в силу відсутності актового запису та свідоцтва про його народження, оскільки вони не збереглись. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, якщо цей факт безпосередньо породжує права на спадщину. В розумінні ст.3 Сімейного кодексу України, Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року, мати та син є членами сім'ї та прямими родичами в силу наявності у них кровного споріднення. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо його підтвердження необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Так, в підтвердження наявності між [PERSON] та [PERSON] родинних відносин як між сином та матір'ю, позивач посилалась на те, що останні значились зареєстрованими та проживали разом в житловому приміщенні, яке за життя набули спільно в порядку приватизації як члени сім'ї. Суд приймає до уваги такі доводи позивача, оскільки вони є дійсними та доведеними обсягом наявних письмових доказів. Крім того, допитана судом в якості свідка [PERSON] підтвердила, що [PERSON] дійсно був сином [PERSON], вона їх добре пам'ятає, оскільки все своє дитинство провела з ними. Зазначені обставини ніким не оспорюються, будь-яких заперечень чи доказів в їх спростування щодо родинних відносин між ними суду не надано, а в ході судового розгляду не встановлено. Аналізом встановлених судом обставин справи та доказів, наданням їм оцінки в сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між рідними сином та матір'ю, а відповідно [PERSON] є її онукою, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Поміж іншим, суд вважає за необхідне акцентувати увагу, що доведеність в ході судового розгляду справи факту смерті [PERSON], померлої [INFO], наявність актового запису про її смерть №500 від [INFO] (а.с.35), не анульованого та не скасованого у встановленому законом порядку, дійсність наявності між [PERSON] та [PERSON] родинних відносин по лінії батька дають позивачеві право на отримання в органах реєстрації актів цивільного стану дублікату свідоцтва про смерть [PERSON] як її онукою (близьким родичем) в порядку, передбаченому ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», розділом IV Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року (із змінами та доповненнями), підтвердження чого в окремому судовому порядку не потребує. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.ст.141, 142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне повернути з державного бюджету [PERSON] 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову. Підстав для відшкодування інших 50% сплаченого нею судового збору суд не вбачає у зв'язку з вимогою останньої не стягувати судові витрати з відповідача.

Outcome: approved