Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] 17.03.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісячно. В позові [PERSON] зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2014 року. Причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаєморозуміння між ними, різні характери та погляди на життя. Відповідач допомоги на утримання доньки не надає, хоча повинен це здійснювати. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 750 грн. щомісячно. Також просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що уточнений позов визнає в повному обсязі, просив ухвалити рішення за його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як убачається зі свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, 20.12.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №2043. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши докази у справі, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, а саме те, що сторони фактично не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим та суперечить їх інтересам. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України обставини, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, відповідач не належним чином виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, хоча повинен це здійснювати, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманню дитини, невиконання своїх обов'язки відповідачем ставить позивачку та дитину у тяжке матеріальне становище, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved