Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] , від імені якої діє представник - адвокат Гримут Тетяна Василівна, звернулася в суд з позовом до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Бедевлянська сільська рада Тячівського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В позовній заяві представник зазначив, що позивачка [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.01.2010 року по справі №2-304/10, зареєстрованого Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25414222 від 25.02.2010 року. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки, про те він не проживає за місцем реєстрації вже понад 10 років. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00031243591 від 16.06.2021 року, шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2011 року (справа №2-673/11). Реєстрацією у будинку позивачки, відповідач порушує її майнові та житлові права, право власності, оскільки така заважає вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним їй житловим будинком або відчужувати його, у тому числі в оформленні субсидії, розмір якої залежить від кількості проживаючих у будинку осіб. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований в [ADDRESS] , таким, що втратив право на користування житлом в будинку [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, так як надіслали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник Бедевлянської ради, в судове засідання не з`явився, хоч повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] 2 липня 2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00031243591 від 16.06.2021 року. Також, згідно даних вказаного Витягу та рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2010 року в цивільній справі №2-673/11 шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано, Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.02.2010 року за №25414222 власником житлового будинку [ADDRESS] , значиться [PERSON] . Згідно довідки виконкому Бедевлянської сільської ради від 13.09.2021 року за №657/02-09 в будинку в [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Довідкою виконкому Бедевлянської сільської ради від 11.06.2021 року за №466, та актом депутата сільської ради про обстеження матеріально-побутових умов від 11.06.2021 року стверджується, що [PERSON] , [INFO] , не проживає разом з [PERSON] в [ADDRESS] , останні 10 років, однак зареєстрований за вказаною адресою. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника чи членів його сім`ї до нового власника в частині збереження права користування житлом. Згідно ст.405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім`ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені статтею 162 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] більше десяти років не проживає в належному позивачці [PERSON] будинку [ADDRESS] , однак значиться зареєстрованим в ньому. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачем доведено факт порушення з боку відповідача [PERSON] її права користування та розпоряджання своїм майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] , оскільки відповідач значиться зареєстрованим в її будинку, а тому позов слід задовольнити та визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого в [ADDRESS], таким, що втратив право на користування житлом в будинку [ADDRESS]. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача [PERSON] .

Outcome: approved