Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач 1) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення з останнього аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовних вимог вказала, що після розірвання шлюбу Відповідач припинив надавати постійну допомогу у вихованні сина, а тому просила суд присудити їй до стягнення на її користь з Відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, [PERSON] (далі Позивач 2) звернулась до суду з аналогічним позовом до Відповідача та просила присудити на її користь до стягнення з Відповідача 507 грн. щомісячних аліментів. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги Позивача 1 не визнав, не погоджувався з визначеним у вимогах розміром аліментів. З позовними вимогами Позивача 2 погоджувався і не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що Відповідач та Позивач 1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3), і на даний час цей шлюб розірвано. З цього шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], і в свідоцтві про його народження батьком значиться Відповідач (а.с. 4). Згідно довідки голови вуличного комітету [PERSON] проживає з Позивачем 1 та перебуває на її утриманні (а.с. 5), що також стверджується довідкою про склад сімї (а.с. 6). Відповідач офіційно працевлаштований та отримує регулярну постійну заробітну плату в середньому розмірі 4\~609 грн. 64 коп. (а.с. 47). Також, офіційно працевлаштованою являється і Позивач 1, яка щомісячно отримує постійну заробітну плату в меншому розмірі від Відповідача, а саме менше 3\~500 грн (а.с. 41). З вказаної заробітної плати Позивача 1 відраховується майже пята частина доходу на погашення кредитних зобовязань на підставі виконавчого листа про стягнення боргу у зобовязанні, де вона являлась поручителем належного виконання кредитного зобовязання матері Відповідача. Також, спільна дитина Позивача 1 та Відповідача має незадовільний стан здоровя, має хронічну хворобу (а.с. 42-45), у звязку з чим Позивач 1 змушена нести додаткові витрати на придбання для нього ліків, про що нею суду надані докази у вигляді роздруківки здійснених витрат з її банківської картки та відповідні чеки. Також, суд враховує, що Відповідач і Позивач 2 спільно проживають як родина, проте шлюбу не укладали (а.с. 48). У них є спільна дитина [PERSON], 25.10.2016 року і в свідоцтві про народження Відповідач значиться батьком цієї дитини (а.с. 58). Позивач 2 перебуває у відпустці по догляду за новонародженою дитиною (а.с. 46), і єдиним доходом для неї являється отримання відповідної соціальної допомоги. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України, із змісту яких слідує, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до досягнення дітьми повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. Суд знаходить, що позовні вимоги Позивача 1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, так як майновий стан Відповідача є значно кращим від Позивача 1, хоч він і має на утриманні дитину з інших сімейних відносин. Так, суттєвими при вирішенні питання щодо обґрунтованості заявленого до стягнення розміру аліментів суд вважає факти отримання Позивачем 1 заробітної плати у меншому розмірі від Відповідача, наявність кредитних зобовязань, незадовільний стан здоровя самої дитини та потреба у витратах на її лікування. При цьому, надані Відповідачем чеки про витрати на спільну дитину, суд вважає не прийнятними, так як з їх змісту не вбачається цілеспрямованість проведених витрат саме на дитину, призначення платежу як то «добровільна сплата аліментів» вони не мають. При вирішенні питання щодо обґрунтованості заявлених вимог Позивача 2 суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, так як Відповідач має постійний регулярний дохід, а тому в силу положень статті 184 Сімейного кодексу України аліменти на утримання спільної дитини не можуть в такому разі стягуватись в твердій грошовій сумі, а підлягають стягненню у частці від заробітної плати (доходу). Суд вважає, що задоволення вимог Позивача 1 та Позивача 2 про стягнення з Відповідача ? частини заробітної плати (доходу) на кожну дитину не призведе до суттєвого погіршення майнового стану Відповідача, так як згідно законодавства України передбачений обовязок по утриманню дітей їх батьками, витрати по сплаті аліментів не будуть перевищувати половини його доходу, що є прийнятним при вирішенні справ вказаної категорії і передбачено частиною 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами; це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей; у таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Також, у відповідності до статті 88 ЦПК України з Відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, який встановлений до сплати при подачі позову фізичною особою в розмірі 640 грн. за кожний розглянутий судом спір. На підставі викладеного,

Outcome: partial