Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON] 12.09.2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини з твердої грошовї суми 800 грн. щомісячно до 972 грн. щомісячно, але не більше десяти прожитковоих мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві викладено наступну позицію: вони із відповідачем є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.09.2014 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 800 грн. щомісячно. Даний розмір аліментів на даний час є недостатнім для забезпечення дитини, оскільки дитина готується піти до 1 класу, і потребує відповідних фінансових витрат, а розмір аліментів є досить малим та його не вистачає для належного утримання дитини. Вона офіційно не працює. Після розлучення із відповідачем вона вдруге вийшла заміж та у неї є народилась дочка [PERSON] 2016 року народження. Син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач інших утриманців не має, він працездатний та стан його здоров'я дозволяє йому працювати, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти. Відповідач неофіційно працює на території України, має відповідний дохід, але де саме він працює та який його дохід їй не відомо. Посилаючись на положення ст.ст. 182, 184, 192 СК України просить збільшити розмір аліментів, що стягуються із відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] аліментів, встановлених рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 26.09.2014 року, з твердої грошової суми 800 грн. щомісячно до 972 грн. щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-2) В п.п. 3, 4 прохальної частини позовної заяви просила допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежі за один місяць та розгляд справи провести в порядку спрощеного позвоного провадження у її відсутність. Ухвалою суду від 25.09.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 17) Відповідачу неодноразово було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (а.с.24, 20), що відповідає адресі, вказаній позивачкою у позовній заяві (а.с.22, 24). Усі конверти повернулись на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що свідчить про відсутність відповідача за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку. Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомлений розгляд даної справи, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також щодо виду та розміру аліментів не надав. Судом установлено такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що стягнутий за рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання неповнолітньої дитини, потреби якої змінились, у неї змінився сімейний стан, на утриманні є також інша дитина та законодавчо збільшився мінімальний розмір аліментів, які стягуються на дитину. А тому просить збільшити розмір стягнуваних аліментів із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини з 800 грн. щомісячно до 972 грн., але не більше десяти прожитковоих мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини з метою забезпечення кращого матеріального забезпечення дитини. Підставою позову - зміна матеріального стану позивача у зв»язку із збільшенням потреб дитини та зміна її сімейного становища. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 11) Відповідно до копії заочного рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.07.2014 року (а.с. 6) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Рішення суду набуло законної сили 19.08.2014 року. Відповідно до копії виконавчого листа у справі №130/2567/14-ц від 26.09.2014 року (а.с. 8) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісяця, починаючи з 26.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та позивачка [PERSON] 23.11.2014 року зареєстрували шлюб, після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 11-а) Відповідно до довідки Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області №683 від 06.09.2018 року позивачка [PERSON] проживає в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області, її син [PERSON], 2011 року народження, проживає разом із ним та знаходиться на її утриманні (а.с. 5) Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини, на які посилалась і позивачка. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Тобто тверда грошова сума, яку просить стягувати позивачка із відповідача у сумі 972 гривні щомісячно складає на час зверненням із позовом 50% прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років станом з 01.07.2018 по 01.12.2018 року. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про зміну розміру аліментів, суд враховує, що з часу ухвалення Жмеринським міськрайонним судом 26.09.2014 року рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в сім'ї одержувача аліментів - позивачки народилася друга дитина - [PERSON], 2016 року народження, якій вона за законом зобов'язана надавати утримування, синові сторін у справі [PERSON], [INFO], виповнилося 7 років, змінились потреби дитини для шкільного віку, зросли витрати на його утримання, та законодавчо визначений мінімальний прожитковий розмір для дітей віком від шести років більший ніж сума аліментів, які стягуються на теперішній час, та ці всі обставини в сукупності визначаються судом як підставу для зміни раніше визначеного розміру аліментів за рішенням суду відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, а тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі який просить позивачка, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Щодо визначення розміру аліментів, суд враховує, що позивачка просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, ще й визначила конкретну грошову суму аліментів, яка починаючи із грудня 2018 року буде меншою мінімального гарантованого законом розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме аліменти мають стягуватись у твердій грошовій сумі, яка складає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Щодо вимог про стягнення аліментів з дня пред'явлення позову та негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць слід зазначити наступне. Відповідно до роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. А за таких обставин негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць та стягнення аліментів у новому розмірі з дня пред'явлення позову неможливі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial