Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON] 26.01.2016р. звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про зобовязання не чинити перешкод у користуванні квартирою за адресою: м. Львів, вул. Хвильового, 38/29 шляхом вселення у квартиру та надання всіх ключів від усіх дверей цієї квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру власниками квартири за адресою м. Львів, вул.Хвильового 38/29 є [PERSON] та [PERSON] (бабця та дідусь позивачки відповідно). Згідно довідки ЛКП «Балатон 409» з місця проживання про склад сімї і прописку в цій квартирі по вул. Хвильового 38/29 у м. Львові зареєстровано 4 особи, а саме [PERSON] (бабуся), [PERSON] (дідусь), [PERSON]О.(позивачка) та [PERSON], 30.11.2014р. (дитина позивачки). Протягом тривалого часу відповідачами по справі чиняться систематичні перешкоди (сварки, ображання та інше) у проживанні позивачки та її малолітньої дитини за вищезазначеною адресою, з метою виселення та позбавлення їх права проживання в даній квартирі.З даного приводу вона неодноразово зверталася із заявами в різні органи. Так, згідно відповіді №16/13-3634 від 16.03.2015 року з Шевченківського районного відділу ЛМУ ТУ МВС України заяву щодо неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] розглянуто, проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість вчинення насильства в сімї в майбутньому та притягнено до адміністративної відповідальності за cт. 173-2 ч. 1 КУпАП.Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року (справа №466/1899/15-п) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого cт.173-2 ч.1 КУпАП. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року (справа №466/1898/15-п) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого cт.173-2 ч.1 КУпАП. Позивачка зазначає, що 17 січня 2016 року хотіла забрати деякі речі з квартири, однак не змогла відчинити двері, оскільки поміняний один із замків вхідних дверей, хоча відповідачі по справі попереджалися про те, що остання приїде. З даного приводу позивачка викликала працівників поліції та написала відповідну заяву. Такі дії відповідачів призвели до того, що позивачка разом із малолітньої дочкою змушені були покинути місце проживання та винаймати квартиру та звернутися з таким позовом до суду, оскільки мирним шляхом врегулювати дане питання є неможливим. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, давши пояснення аналогічні тим, що вказані у позові. Просив цей позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову в повному обсязі. Відповідачі дали суду пояснення про те, що перешкод своїй онуці [PERSON] в користуванні квартирою за адресою: м. Львів, вул. Хвильового, 38/29 не чинять. З 2010р. позивачка не жила у спірній квартирі, залишила її добровільно. Згодом вона повернулася проживати у цю квартиру. Вони не заперечували проти проживання позивачки та її новонародженої дитини у квартирі, не були проти реєстрації дитини у цій квартирі. Зазначили, що позивачка має від ключі від квартири, може вільно приходити у користуватися квартирою. В 2015р. був випадок, що вони поміняли серцевину в замку, коли їхали на вихідні в село; після приїзду поставили назад стару серцевину. Не заперечили, що з позивачкою у них кілька разів відбувалися конфлікти у звязку з поганим ставленням до них позивачки, її відношенням до виконання батьківських обовязків. Просили у позові відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Суд вважає за можливе вирішити спір у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру [PERSON] САА №990485, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 02.06.2003 року, власниками квартири за адресою м. Львів, вул. Хвильового 38/29 є [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописку, виданої ЛКП «Балатон 409» № 2093 від 15.12.2014 року, в квартирі на вул. Хвильового 38/29 у м. Львові зареєстровано 4 особи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 2014р.н. Судом встановлено, що між сторонами складаються неприязні стосунки, виникають конфлікти на побутовому ґрунті. Дані факти не є регулярними та не носять систематичного характеру. Зокрема, згідно постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 13 березня 2015 року (справа №466/1899/15-п) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого cт.173-2 ч.1 КУпАП, яке полягало у тому, що 07.03.2015р. вона за місцем проживання вчинила конфлікт з онукою, в ході якого висловлювалася нецензурно;згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року (справа №466/1898/15-п) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого cт.173-2 ч. 1 КУпАП, яке полягало у тому, що 07.03.2015р. він за місцем проживання вчинив конфлікт з онукою, в ході якого висловлювався нецензурно, погрожував фізичною розправою. Крім того, з матеріалів ЖЄО № 2588 від 07.03.2015р. Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області [PERSON] через оператора «102» повідомляла 27.02.2015р. про сімейний конфлікт за адресою вул. Хвильового 38/29 у м. Львові. На підставі висновку від 12.03.2015р. розгляд повідомлення припинено. Згідно матеріалів ЖЄО № 9744 від 29.07.2015р. Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області по матеріалах перевірки письмового звернення [PERSON], остання вказувала на погрози та образи по відношенню до неї та її чоловіка [PERSON] зі сторони [PERSON] На підставі висновку від 105.08.2015р. розгляд звернення припинено. В судовому засіданні відповідачі підтвердили лише одноразовий факт заміни серцевини замка вхідних дверей [PERSON] влітку 2015р., який був повязаний з тим, що вони на вихідні виїжджали до села, а позивачка на той час в квартирі тимчасово не проживала. Після повернення [PERSON] змінив серцевину на попередню. Отже, вищевказаний епізод мав разовий характер і не доводить факту чинення відповідачами перешкод. Прохальна частина позову містить вимогу [PERSON] про «зобовязання не чинити перешкод у користуванні квартирою за адресою: м. Львів, вул. Хвильового, 38/29 шляхом вселення у квартиру та надання всіх ключів від усіх дверей цієї квартири», однак, як встановлено судом та не спростовано сторонами по справі, [PERSON] має ключі від усіх дверей спірної квартири та вільно нею може користуватися. Судом встановлено, що у 2014 р. власники квартири відповідачі не заперечували проти реєстрації у їхній квартирі правнучки - доньки позивачки [PERSON], що також свідчить про відсутність перешкод з їх сторони у користуванні позивачкою згаданою квартирою. Також слід зазначити, що позов [PERSON] був зустрічним позові у цій справі, а первісний позов було подано [PERSON] та [PERSON] 22.06.2015 р. про втрату користування житлом [PERSON], проте позов залишено без розгляду за заявою [PERSON] та [PERSON] Статтею 47 Конституції України, закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 4 статті 9 ЖК України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Всебічно та повно дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачкою не доведено факту чинення їй відповідачами перешкод у користуванні квартирою №29 на вул.Хвильового, 38 в м.Львові, а тому позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed