Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 120341 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. 02.05.2013р. стався страховий випадок, а саме застрахований автомобіль «HYUNDAI Sonata» було викрадено невідомою особою. У зв'язку з цим, СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області порушено кримінальне провадження по факту незаконного заволодіння транспортним засобом. Позивач 08.05.2013р. звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте відповідач протиправно відмови у виплаті пославшись на те що при розгляді та наданні оцінки отриманих від страхувальника документів відповідачем встановлено, що свідоцтво про реєстрацію автомобіля видано 06.12.2012р. тобто після підписання договору страхування і є дублікатом. Позивач вважає що такі дії відповідача є неправомірними, порушують його законні прав та охоронювані законом інтереси, а тому він змушений звернутись із даним позовом до суду. Крім цього, позивач зазначає, що розділом 8 договору встановлена агрегатна страхова виплата 130000грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог надавши письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що приймаючи до уваги, що подія яка трапилася має ознаки страхового випадку за ризиком «Викрадення» то відповідно до умов договору передбачено обов'язки страхувальника щодо фіксації, повідомлення та надання інформації по страховому випадку. Так, при розгляді наданих документів, відповідачем було встановлено що свідоцтво про реєстрацію застрахованого автомобіля видано після підписання договору страхування і є дублікатом. Разом з тим, позивачем не було повідомлено відповідача про втрату свідоцтва про реєстрацію автомобіля та отримання дубліката. Тобто вказане на думку представника відповідача свідчить про невиконання позивачем умов договору. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06/0655084/1046/12. Відповідно до укладеного договору його предметом є страхування ризиків пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем [NUMBER], 2007 року випуску (далі автомобіль), що на праві приватної власності належить позивачу. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 02.05.2013р. СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області 02.05.2013р. порушено кримінальне провадження № 12013100100000945 по факту незаконного заволодіння транспортним засобом за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України. Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до п.24.2.5 договору одним із страхових випадків є незаконне заволодіння застрахованим тз з будь-якою метою (викрадення або спроба викрадення застрахованого тз та додаткового обладнання, встановленому на ньому). 08 травня 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку із незаконним заволодінням автомобіля. Разом з тим розділом 25 договору передбачено обов'язки страхувальника у тому числі у разі настання страхового випадку. Так, відповідно до п.25.2.17 договору страхувальник зобов'язаний у разі викрадення або втрати свідоцтва про реєстрацію тз та (або) ключі (карток, брелоків системи сигналізації тощо) від застрахованого тз: п.п.25.2.17.2 договору не пізніше 2 (двох) робочих днів, як тільки це стане відомо страхувальникові, повідомити страховика в письмовій формі з наданням у той же строк копії повідомлення поданого до правоохоронних органів з приводу викрадення та вжиття заходів щодо змінення ключів, кодів доступу тощо; п.п.25.2.17.3 договору - у разі невиконання страхувальником цих заходів, крім випадків викрадення застрахованого тз протягом 24 годин з моменту виявлення викрадення або втрати свідоцтва про реєстрацію тз та (або) ключів, карток, брелоків систем сигналізації тощо, страховик має право відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування. Відповідно до п.п.30.1 договору підставами для відмови страховика здійснити виплату страхового відшкодування є : п.п.30.1.4 - невиконання або неналежне виконання страхувальником своїх зобов'язань, визначених у п.25.2.7, 25.2.11, 25.2.17, 26.1.1.2, 26.1.3 договору страхування. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач письмово не звертався до відповідача про втрату свідоцтва про реєстрацію застрахованого тз та отримання його дубліката. Таким чином, суд прийшов до висновку що позивачем порушено умови договору страхування. Несвоєчасне повідомлення позивачем або ненадання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування. Крім цього, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні, судом не здобуто, а позивачем не доведено протиправність дій відповідача щодо відмови у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed