Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] з вернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визначення часток у спільному майні та визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують наступним. Чоловік [PERSON], дружина [PERSON] та син [PERSON] спільно проживають в належній їм на праві приватної спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] загальною площею 54,80 кв.м., житловою площею 29.1 кв.м., з дати отримання даної квартири, а з 1993 року на постійній основі. Дана квартира належить позивачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.12.1995 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради народних депутатів за №186, право власності зареєстроване в Ужгородському державному міжрегіональному виробничому підприємстві технічної інвентаризації 15.02.1996 року, номер запису 9346. Четвертим співвласником зазначеної квартири виступала мати [PERSON] [PERSON] [INFO], яка на день проведення приватизації та оформлення права власності на зазначену квартиру також була зареєстрована в ній. Однак, фактично в ній не проживала, а в 1998 році була знята з реєстраційного обліку та фактично проживала в Приморському районі м. Одеса до дня своєї смерті. 15 жовтня 2011 року [PERSON] померла. Факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №280604, виданим 15.10.2011 року. Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Ще за життя померлої, а також після її смерті, з 1993 року на протязі вже 21 (двадцяти одного) року позивачі відкрито добросовісно користуються та проживають в [INFO], несуть витрати по її утриманню, облаштуванню, витрати по ремонту, сплачують відповідні комунальні платежі. Посилаючись на положення статті 370, 372 Цивільного кодексу України просять частки визначити частки в спільній сумісній власності квартири [ADDRESS] по ? (одній четвертій) кожному. Посилаючись на положення статті 344 Цивільного кодексу України просять визнати право власності на частку померлої [PERSON] в зазначеній квартирі в рівних ідеальних долях по 1/3 (одній третій) кожному за набувальною давністю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник позивача [PERSON] [PERSON]І в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. При цьому через канцелярію суду 21 жовтня 2014 року подали заяви, якими заявляють, що позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Одночасно просять провести розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи повторно в судове засідання не зявився, свого представника не направив. Заслухавши думку представника позивача судом прийнято рішення провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, як вбачається з матеріалів справи згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.12.1995 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради народних депутатів за №186, право власності зареєстроване в Ужгородському державному міжрегіональному виробничому підприємстві технічної інвентаризації 15.02.1996 року, номер запису 9346, у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебуває квартирі [ADDRESS] загальною площею 54,80 кв.м., житловою площею 29.1 кв.м. 15 жовтня 2011 року [PERSON] померла. Факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №280604, виданим 15.10.2011 року. Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Позивачі з 1993 року на протязі вже 21 (двадцяти одного) року відкрито добросовісно користуються та проживають в [INFO], несуть витрати по її утриманню, облаштуванню, витрати по ремонту, сплачують відповідні комунальні платежі, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями договорів, укладеними з відповідними комунальними службами. У відповідності до ч.2 ст. 370 Цивільного кодексу України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними законом або рішенням суду. У відповідності до ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України визначено, що у випадку поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи, що між співвласниками вказаної квартири договір про встановлення або зміну розміру часток не укладався, зазначений факт в судовому засіданні ніким не заперечувався, суд приходить до висновку, що частки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] станом на 15 жовтня 2011 року, тобто на момент смерті [PERSON] були рівними і становили по ? (одній четвертій) кожному. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірним якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна власність). Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Згідно ч. 4 ст.344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 4 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки достатніми доказами підтверджений факт законного проживання позивачів у вказаній квартирі з 1993 року, підтверджено, що вони постійно, безперервно, відкрито та добросовісно володіють вказаним майном, підтримують його в належному стані та обслуговують житлову квартиру, тому суд приходить до висновку, що у позивачів виникло право на набуття у власність за правилами набувальної давності, частки померлої [PERSON] в зазначеній квартирі в рівних ідеальних долях по 1/3 (одній третій) кожному. Суд вважає, що наведені в судовому засіданні обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved