Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

[PERSON] (далі-заявник) звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту належності їй свідоцтва про право власності, свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, плана забудови садиби, акта про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, виданих на ім'я «[PERSON]» для оформлення заповіту та перепису на випадок смерті належного їй майна. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що вона у свідоцтві про народження та паспорті записана як [PERSON], [INFO]. 15.10.1969 року Монастириською районною Радою їй видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби, в якому було записано її ім'я як «[PERSON]». Аналогічне ім'я записано і в документах: свідоцтві про право власності, плані забудови садиби, акті про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, коли повинно бути «[PERSON]». Через дану помилку в неї виникає багато труднощів для реалізації її подальших прав для оформлення заповіту та перепису нам випадок смерті належного їй майна. Заявник в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, свої заявлені вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи КП «Монастириське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявникові для оформлення документів на спадкове майно, яке належить їй на праві власності.. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення. Судом не виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 15 жовтня 1969 року Монастириською районною радою було видано «Свідоцтво на забудову індивідуальної садиби» на ім'я «[PERSON]» (а.с.8). Крім того на дане ім'я були видані «План забудови садиби» (а.с.9), «Акт про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку» (а.с.10), «Свідоцтво про право власності» (а.с.11). Зверненням [PERSON] до Монастириського районного суду є те, що у вищевказаних документах невірно вказане її ім'я, а саме замість «[PERSON]» в даних документах повинно було бути вказане ім'я «[PERSON]». Правовстановлюючими документами по даній справі є свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане згідно встановлених даних 02 серпня 1969 року, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] видане 03.серпня 1969 року, згідно якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на «[PERSON]» та паспорт серії [NUMBER], які належать [PERSON], [INFO], і згідно записів яких правильне ім'я заявника «[PERSON]»», коли «Свідоцтво на забудову індивідуальної садиби», «План забудови садиби», «Акт про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку» та «Свідоцтво про право власності», видані на ім'я «[PERSON]». А тому беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані позивачем докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що «[PERSON]», [INFO], «[PERSON]» та «[PERSON]», є одна і та ж особа. З вищезазначеного випливає, що при складанні правовстановлюючих документів органами, які їх складали, були допущені помилки при записі імені заявника. Отже, факт належності [PERSON], [INFO], «Свідоцтва на забудову індивідуальної садиби», «Плану забудови садиби», «Акта про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку» та «Свідоцтва про право власності», підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є одна і та ж особа, то заява про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved