Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому вказав, що йому на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] згідно витягу з реєстру нерухомого майна від 05.12.2016 року, №запису 75563519. Незважаючи на те, що з 28.09.2017 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, залишається зареєстрованою за даною адресою, що позбавляє позивача можливості оформити субсидію по відшкодуванню витрат з оплати житлово-комунальних послуг придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива відповідно до Постанови КМУ від 21.10.1995 року №848. Добровільно відповідач знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажає, а тому позивач, посилаючись на ст.ст. 321, 386, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на житловий будинок по [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON], такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням зі зняттям її з реєстрації. Ухвалою суду від 10.05.2018 року позовну заяву [PERSON],, прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 10.05.2018 року та позовну заяву з додатками відповідач не отримала, поштове відправлення (№0800100818600) повернулося до суду без врученням по причині відсутності адресата за адресою реєстрації, а тому згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України особа вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 21.06.2018 року. Відповідно відзиву на позов, у строк, встановлений судом, відповідач не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS], на підставі витягу з погосподарської книги №972, виданого 05.12.2016 року, та технічного паспорту на будинок № 580 від 15.07.1986 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2016 року, №запису 75563519 (а.с. 11). З акту обстеження матеріально-побутових умов від 07.11.2017 року, складеного депутатом Кодрянської селищної ради Башинським О.В., за участю сусідів позивача, а також з актів депутатів Кодрянської селищної ради від 07.11.2017 року, 03.01.2018 року, 02.02.2018 року, 05.03.2018 року, 02.04.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON], зареєстрована [ADDRESS], але з 28.09.2017 року по березень 2018 року не проживає, тобто більш ніж 6 місяців. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Правовідносини, що виникли між сторонами, є житловими та регулюються ст.ст. 391, 405 ЖК України та ст.ст. 63, 71, 72, 116, 150, 158 ЖК УРСР. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. До членів сім'ї власника будинку (квартири) згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником будинку, де відповідач, як член сім'ї є зареєстрованою, однак більше 6 місяців у ньому не проживає, відповідно не сплачує комунальних платежів, що позбавляє позивача можливості оформити субсидію по відшкодуванню витрат з оплати житлово-комунальних послуг придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива відповідно до Постанови КМУ від 21.10.1995 року №848 та порушує право власності позивача на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають, оскільки позивач звільнений від їх сплати а також відсутні особи, що їх понесли. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved