Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Сніжко В.І. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимогу обґрунтовані наступним. Позивачка [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , з 26.10.2016 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю [PERSON] . Позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Єдиним доходом позивачки [PERSON] є щомісячна одноразова допомога при народженні дитини, розмір якої становить 860 грн. на місяць. Відповідач у повному обсязі не надає матеріальної допомоги на утримання двох малолітніх дітей та її утриманні. Просить стягнути аліменти з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 6000 грн щомісячно, стягнути аліменти з відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Розмір аліментів обґрунтовує тим, що позивачка щомісячно сплачує за дитячий садочок, який відвідує син, 3900-4000 грн, гурток з айкідо 850 грн, зайняття з логопедом 200 грн за одне заняття, відвідування лікаря педіатра 300 грн за одне відвідування, відвідування дитячого психолога 400-500 грн за одне відвідування, відвідування масажиста для дитини, сплата комунальних послуг, несе додаткові витрати, пов`язані з лікуванням дитини, зокрема регулярні відвідування дитячих стоматологів та проведення операцій на зубах. Відповідач працює, має додатковий дохід, оскільки займається вирощуванням квітів, тому позивачка вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти в заявлених нею грошових розмірах. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.53). 05.11.2011 року надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Соботюк В.А., в якому відповідач частково визнає позовні вимоги вказуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований, додаткових доходів не має, підприємницькою діяльністю не займається. (а.с.62-64) В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. Представник позивача адвокат Сніжко В.І. позовні вимоги, з підстав викладених у позові, підтримав повністю та просить їх задовольнити вважаючи, що відповідач має змогу сплачувати вказаний розмір аліментів на двох малолітніх дітей та на утримання дружини. Просить стягнути витрати на правову допомогу на користь позивачки в розмірі 3870 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що він погоджується на сплату аліментів на кожну дитину по 2000 грн щомісячно та на утримання дружини 1000 грн. На теперішній час він с дружиною разом не проживають, він переїхав жити до батьків у Дніпропетровську область, з цих підстав звільнився з роботи. На теперішній час він не працює. Під час мешкання с дружиною, вони на земельній ділянці дачного будинку займалися вирощуванням квітів, однак після припинення сумісного життя, він вирощуванням квітів не займається і ця діяльність ним припинена. Підприємницькою діяльністю він не займається, підприємцем не є. Під час сумісного життя він брав кредити для купівлі необхідного обладнання для сім`ї, які сплачує самостійно. Дружині він допомагає матеріально, однак таку суми аліментів, яку просить позивачка, він сплачувати не зможе. Просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Представник відповідача адвокат Соботюк В.А. позовні вимоги позивачки [PERSON] задовольнити частково в розмірі, який погодився сплачувати відповідач [PERSON] . Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 26 жовтня 2016 року у Бердянському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області, про що вчинено актовий запис №679 ( а.с.10). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] не заперечує ту обставину, що діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні. Угоди про розмір та добровільну сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто, відповідач [PERSON] аліменти сплачує на свій розсуд. У відповідача аліментні зобов`язання перед іншими особами та соціальні зобов`язання відсутні. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Обґрунтовуючи позовні вимоги та наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання дітей, а саме на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 6000 грн та донька [PERSON] , [INFO] , 5000 грн позивачка посилається на ту обставину, що відповідач має реальну можливість виплачувати матеріальну допомогу, оскільки є працездатною особою, офіційно працевлаштований, отримує, як регулярний, так і додатковий неофіційний дохід. Точний дохід позивачці невідомий, однак позивачка стверджує, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , 6000 грн щомісячно, а на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , 5000 грн щомісячно. Представник позивача в судовому засіданні обґрунтував заявлені суми аліментів та різницю в аліментах на малолітнього сина та малолітню дочку обох сторін тим, що малолітній син позивача та відповідача відвідує дитячий садочок, гурток з айкідо, зайняття з логопедом та психологом. Разом з тим, позивачка на підтвердження своїх вимог не подала суду будь-яких доказів щодо працевлаштування відповідача та наявності в нього роботи, а також не надала жодного доказу отримання відповідачем будь-яких додаткових неофіційних доходів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він не працює, з місця роботи звільнився, оскільки після припинення шлюбних відносин з позивачкою, він переїхав жити до батьків в іншій район. Звільнення [PERSON] з місця роботи ТОВ «Вітол Логістик» підтверджується наказом №33/К/л від 08.10.2021 року (а.с.65). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач підприємницькою діяльністю не займається, що не заперечується сторонами. Суд не приймає до уваги додані до відзиву роздруківку з Інтернету щодо продажу квітів та насіння, оскільки жодних підтверджень того, що вказані документи є дійсними та створені відповідачем, суду не надано. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він займався на дачній земельній ділянці разом з дружиною, а потім самостійно вирощуванням квітів, але після припинення шлюбних стосунків, він припинив свою діяльність та необхідне пристосування для вирощування квітів, яке знаходилося на вказаній земельній ділянці він розібрав, що не заперечується сторонами. Тобто на час розгляду справи в судовому засідання встановлено, що вказане пристосування та теплиця на дачній земельній ділянці розібрана, що не заперечується представником позивача. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що під час шлюбу були взяти у кредит телевізор, пральна машина, пилосос, чайник. Телевізор він забрав, пральна машина, пилосос і чайник залишилися у позивачки, однак обидва кредиту сплачує він, що не заперечується представником відповідача. Пояснення відповідача [PERSON] в цієї частині підтверджуються довідками про стан та історію заборгованості за кредитними договорами: № 40015805624 від 19.03.2020 року (а.с.67), № 40017300714 від 10 листопада 2020 року (а.с.68), рахунком коштів по картці [PERSON] (а.с.69). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 липня у розмірі 2 013,00 грн, дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2 510,00 грн. Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Суд, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, врахував принцип найкращого забезпечення інтересів дитини та положень статті 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Малолітні діти проживають разом з позивачем, і [PERSON] не звільнена від обов`язку утримувати спільних дітей на рівні з відповідачем, а тому зобов`язана нести відповідальність за розвиток дітей в межах своїх фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дітей Зважаючи на те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття в рівній мірі покладено на обох батьків; те, що шлюбні відносини між сторонами припинені; те, що діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні; те, що відповідач визнав частково позов; відсутність даних про офіційну, постійну роботу та доходи відповідача та майно, що перебуває у його власності та користуванні; суд вважає, що розмір аліментів на дітей по 2000 грн на кожну дитину при частковому задоволенні позову є таким, що відповідає обставинам, що мають значення для даної справи та вимогам закону. Щодо вимоги про стягнення аліментів на дружину в сумі 1500 грн щомісячно, то суд зазначає наступне. Згідно ч.1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи положення статті 84 СК України щодо права дружини на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, та зважаючи на те, що відповідач є працездатною особою, за станом здоров`я він не позбавлений можливості надавати допомогу на утримання дружини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення молодшою дитиною трьох років у розмірі 1000 грн щомісячно. При цьому, суд вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на дітей у розмірі 11 000 грн та на своє утримання 1 500,00 грн, а тому її вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч.ч.1-3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Частинами 2,3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року №308/15007/15-ц дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Представником [PERSON] - адвокатом Сніжко В.І. заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу в розмірі 3870 грн. Представник відповідача заперечив проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому позивачкою розмірі, посилаючись на не співмірність таких витрат та їх необгрунтованість відповідності цьому критерію, а саме складністю справи. Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16 зазначив, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial