Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

[PERSON] 16 травня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Фактор» про визнання дій неправомірними, поновлення особистих немайнових прав, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання недійсними і скасування рішень загальних зборів учасників і змін до Статуту та скасування реєстрації. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2014 року позовні вимоги задоволено: витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] частку у статутному капіталі ТОВ «ФАКТОР» у розмірі 26500.00 грн., що становить 100 % статутного капіталу Товариства, визнано за [PERSON] право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «ФАКТОР» у розмірі 26500.00 грн., що становить 100 % статутного капіталу Товариства; визнано дії [PERSON] по розпорядженню особистим немайновим правом [PERSON] на участь у ТОВ «ФАКТОР», вчинені шляхом підписання заяви, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 3392 від 05 березня 2014 року неправомірними та поновити порушені права шляхом відновлення права участі [PERSON] в ТОВ «ФАКТОР»; визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ФАКТОР», оформлених протоколом від 05 березня 2014 року №05/03/14; визнано недійсними та скасовано зміни до Статуту ТОВ «ФАКТОР», зареєстровані державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, номер запису 12241050023005019 від 26 березня 2014 року; скасовано реєстраційні дії, проведені після реєстрації змін до Статуту ТОВ «ФАКТОР», зареєстровані державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, номер запису 12241050023005019 від 26 березня 2014 року, а саме: від 27 березня 2014 року - зміна керівника, номер запису 1224107002400519; від 31 березня 2014 року - зміна керівника, номер запису 1224107002500519; від 07 квітня 2014 року - зміна керівника, номер запису 12241070026005019; від 08 квітня 2014 року - внесення змін до установчих документів, номер запису 12241050027005019. Відповідач [PERSON] не погодився з цим рішенням, на вказане рішення ним було апеляційну скаргу і справа була направлена для розгляду цієї скарги в апеляційний суд. Ухвалою судді судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року цивільна справа була повернута до районного суду для вирішення питання про винесення додаткового рішення в справі стосовно розподілу судових витрат . Частиною 1 статті 220 ЦПК України передбачено випадки, коли судом повинно бути ухвалено додаткове рішення. З'ясувавши думку учасників судового засідання, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає доцільним ухвалення додаткового рішення. В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час слухання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу без вказаних осіб згідно ст. 169, ч. 3 ст. 220 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає можливим ухвалити додаткове рішення щодо вирішення питання про вказаний недолік рішення суду. Згідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що позовна заява мала одночасно майновий і немайновий характер та з урахуванням зазначеного позивачем було сплачено судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 268 гривень та за вимоги немайнового характеру 243 гривні 60 коп., а всього 511 гривень 60 коп.. У судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач [PERSON] 16 травня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Фактор» про визнання дій неправомірними, поновлення особистих немайнових прав, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, визнання недійсними і скасування рішень загальних зборів учасників і змін до Статуту та скасування реєстрації і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2014 року позовні вимоги задоволено: витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] частку у статутному капіталі ТОВ «ФАКТОР» у розмірі 26500.00 грн., що становить 100 % статутного капіталу Товариства, визнано за [PERSON] право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «ФАКТОР» у розмірі 26500.00 грн., що становить 100 % статутного капіталу Товариства; визнано дії [PERSON] по розпорядженню особистим немайновим правом [PERSON] на участь у ТОВ «ФАКТОР», вчинені шляхом підписання заяви, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 3392 від 05 березня 2014 року неправомірними та поновити порушені права шляхом відновлення права участі [PERSON] в ТОВ «ФАКТОР»; визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «ФАКТОР», оформлених протоколом від 05 березня 2014 року №05/03/14; визнано недійсними та скасовано зміни до Статуту ТОВ «ФАКТОР», зареєстровані державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, номер запису 12241050023005019 від 26 березня 2014 року; скасовано реєстраційні дії, проведені після реєстрації змін до Статуту ТОВ «ФАКТОР», зареєстровані державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, номер запису 12241050023005019 від 26 березня 2014 року, а саме: від 27 березня 2014 року - зміна керівника, номер запису 1224107002400519; від 31 березня 2014 року - зміна керівника, номер запису 1224107002500519; від 07 квітня 2014 року - зміна керівника, номер запису 12241070026005019; від 08 квітня 2014 року - внесення змін до установчих документів, номер запису 12241050027005019. Вказаним рішенням дійсно не було вирішено питання розподілу судових витрат. Тобто з урахуванням вище викладеного та зазначеного судові витрати слід присудити позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а оскільки зазначений позов було задоволено в частині позовних вимог майнового та немайнового характеру повністю, то з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 511.60 гривень. Таким чином, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення про вищезазначене і стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] і ТОВ «Фактор» вказані судові витрати з кожного окремо по 127.9 грн. (511.60:4=127.90), оскільки закон не передбачає солідарної відповідальності відповідачів стосовно понесених позивачем судових витрат; тобто вимоги позивача обґрунтовані і відповідають вимогам закону. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. В зв'язку з зазначеним, відповідачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано та з заявами про забезпечення доказів вони не зверталися. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi (крім договірних, Статутних, передбачених законом) домовленості i зобов'язання стосовно вiдповiдачів відносно довіреності, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження можливе вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідачів стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідачів, пов'язаними з протиправними діями стсовно [PERSON] позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідачів і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідачів), викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідачі суду не надали, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved