Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] 22 грудня 2020 року звернулася до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача АТ «ДТЕК Дніпровські електричні мережі» про визнання акту про порушення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, який надійшов до суду 23 грудня 2020 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотримання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4, 7 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 22 січня 2021 року надано два примірника позовної заяви з додатками. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2021 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилався на те, що 06 серпня 2020 року співробітниками АТ «ДТЕК Дніпровські електричні мережі» було складено акт про порушення № 026674, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] , за якою зареєстровано [PERSON] та відкрито особистий рахунок № [NUMBER] , виявлено порушення обліку електричної енергії у вигляді самовільного підключення струмоприймачів до електромережі, яка не є власністю АТ «ДТЕК Дніпровські електричні мережі». Самовільне підключення виконане дротами СІП з площею перерізу 10.0 кв.мм від розподільної коробки на шостому поверсі, навантаження квартири приховане, виявити яке при контрольному обліку не було можливості. Електрична енергія споживається, приладом обліку не враховується, прилад обліку відключений. У серпні 2020 року позивач отримала лист від АТ «ДТЕК Дніпровські електричні мережі», в якому зазначено, що розгляд акту про порушення № 026674 від 06 серпня 2020 року відбудеться 08 вересня 2020 року. На засіданні комісії з розгляду акту про порушення № 026674 позивач з`явилася, на її прохання надати фото та відео докази порушення, їй було відмовлено. Також зазначила, що 12 квітня 2013 року вона отримала лист з вимогою сплатити рахунок за несправний лічильник у розмірі 2 938 гривень 79 коп., з яким вона не погодилась, однак, коли влітку 2020 року вирішила продати квартиру, сплатила вказану суму. Але відновлення електричної енергії не відбулося, незважаючи на сплату штрафу. Вважає дії співробітників АТ «ДТЕК Дніпровські електричні мережі» упередженими та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд визнати акт про порушення № 026674 від 06 серпня 2020 року недійсним, зобов`язати відповідача відновити постачання електричної енергії у квартирі [ADDRESS] або повернути їй сплачені кошти за відновлення постачання електричної енергії у розмірі 3 092 гривні 20 коп. У своїй заяві до суду просила провести судове засідання без її участі. Представник відповідача надала суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просила розгляд справи провести без її участі. У своєму відзиві на позов, який було подано до суду 01 квітня 2021 року, відповідач посилався на те, що позивачем не надано доказів того, яким саме чином складання акту про порушення порушує права позивача. Щодо повернення коштів на відновлення постачання електричної енергії зазначила, що дійсно 04 березня 2013 року відносно позивача було складено акт про порушення № Д 016898 від 04 березня 2013 року, в результаті якого було виконано нарахування вартості недорахованої електричної енергії в сумі 2 938 гривень 79 коп., яку позивач сплатила 13 серпня 2020 року. Докази відновлення електричної енергії у позивача будуть надані суду додатково. Враховуючи викладене, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є побутовим споживачем послуг з електропостачання за адресою: [ADDRESS] , та на її ім`я відкрито особистий рахунок № [NUMBER] (а.с. 29, 30-31). 06 серпня 2020 року за місцем надання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , при проведенні перевірки стану електричних приладів обліку та електроустановок, було виявлено порушення, а саме: самовільне підключення струмоприймачів до електромережі, яка не є власністю АТ «ДТЕК Дніпровські електричні мережі», з порушенням схеми обліку. Самовільне підключення виконане алюмінієвими дротами СІП з площею перерізу 10.0 кв.мм від ввідних до облікових дротів розподільної коробки на шостому поверсі, навантаження квартири приховане, виявити яке при контрольному обліку не було можливості. Електрична енергія споживається, приладом обліку не враховується, прилад обліку відключений. За результатами перевірки було складено акт про порушення № 026674 від 06 серпня 2020 року (а.с. 24-25). Протоколом засідання комісії № 57/20 від 08 вересня 2020 року за результатами розгляду акту про порушення № 026674 від 06 серпня 2020 року встановлено, що акт про порушення складено правомірно та прийнято рішення провести розрахунок згідно з Методикою обчислення розміру відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення (а.с. 26). [PERSON] була присутня на засіданні комісії та зазначила, що з рішенням комісії не згодна, про акт про порушення № 026674 від 06 серпня 2020 року їй стало відомо лише 08 вересня 2020 року. Судом також встановлено, що відповідно до виконаної заявки від 30 березня 2021 року, позивачу 01 квітня 2021 року відновлено постачання електричної енергії, що підтверджується підписом виконавця (а.с. 56). Положеннями ч. 1 ст. 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язаний оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п.п. 6 п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено Постановою НКЕР № 312 від 14 березня 2018 року, споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України. Згідно із п.п. 20 п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено Постановою НКЕР № 312 від 14 березня 2018 року, споживач електричної енергії зобов`язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача Відповідно до п. 8.2.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджено Постановою НКЕР № 312 від 14 березня 2018 року, у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 9 до цих Правил. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у ст. 16 ЦК України. Так, положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші особи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. Як вбачається із матеріалів справи, 06 серпня 2020 року за місцем надання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , при проведенні перевірки стану електричних приладів обліку та електроустановок, було виявлено порушення, про що було складено акту про порушення № 026674 від 06 серпня 2020 року (а.с. 24-25). З цього приводу суд зазначає, що сам по собі складений співробітниками АТ «ДТЕК Дніпровські електричні мережі» акт про порушення є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки. Зазначений акт може бути визнаний в якості доказу при вирішенні іншого спору, де б оспорювались дії, рішення, які є обов`язковими до виконання, зокрема, при визнанні дій відповідача щодо відключення від електропостачання неправомірними та відшкодуванні шкоди або при заявленому позові про стягнення матеріальних збитків, заподіяних розкраданням електроенергії у разі самовільного підключення до електромережі або споживанні електроенергії без приладів обліку, при вирішенні яких суд зобов`язаний буде дати оцінку вказаному акту. Тому оскарження дій щодо факту складення акту, який не встановлює для позивача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, що не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання недійсним складеного акту про порушення, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Аналогічний висновок зазначений у Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі № 757/3567/16-ц (провадження № 61-20146св18). Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18. На підставі вищенаведеного, суд приходить висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про зобов`язання відновити електропостачання або повернути сплачені кошти, то, як зазначалося вище, за адресою: [ADDRESS] , 01 квітня 2021 року електропостачання було відновлено, про що було зроблено відповідну відмітку у заявці від 30 березня 2021 року, таким чином, позовні вимоги в цій частині також задоволені бути не можуть. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. За змістом ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи те, що позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені нею судові витрати підлягають віднесенню за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed