overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися із заявою про розірвання шлюбу в порядку ч.3 ст.234 ЦПК України, в якій просять розірвати шлюб, зареєстрований 15 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 429, зазначивши, що від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Заявники зазначили, що подружнє життя не склалося, за час спільного сімейного проживання дійшли висновку про відсутність інтересів, протягом останніх років подруже життя постійно супроводжувалося сварками, з 01 березня 2014 року вони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо. Син проживає весь час, починаючи з 01.03.2014 року з батьком [PERSON] 16.02.2015 року вони уклали письмовий договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Вони не мають майнових претензій один до одного. У судове засідання сторони не з'явились, надали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з урахуванням такого. Відповідно до ч.3 ст.234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Між заявниками відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова 15 липня 2006 року укладено та зареєстровано шлюб, актовий запис № 429. Від даного шлюбу заявники мають дитину [PERSON], [INFO], актовий запис № 226 від 30.07.2008 року. Судом встановлено, через непорозуміння, різницю інтересів та втрату поваги одне до одного подружжя втратило почуття взаємної любові та поваги одне до одного, спільне життя припинили з 01 березня 2014 року та з того часу проживають окремо. 16.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 826, відповідно до якого визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], порядок здійснення батьківських прав, права та обов'язки сторін договору. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б таким, що мають істотне значення інтересам подружжя, а також суперечило б моральним засадам суспільства. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися із заявою про розірвання шлюбу в порядку ч.3 ст.234 ЦПК України, в якій просять розірвати шлюб, зареєстрований 24 липня 2009 року [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 373, зазначивши, що від шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO], доньку Крістіну, [INFO]. Заявники зазначили, що подружнє життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного, з червня 2011 року вони не підтримують подружніх стосунків. У судове засідання сторони не зявились, надали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з урахуванням такого. Відповідно до ч.3 ст.234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Між заявниками [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, 24 липня 2009 року укладено та зареєстровано шлюб, актовий запис № 373. Від даного шлюбу заявники мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, через непорозуміння, різницю інтересів та втрату поваги одне до одного подружжя втратило почуття взаємної любові та поваги одне до одного, шлюбні відносини припинені з червня 2011 року. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б таким, що мають істотне значення інтересам подружжя, а також суперечило б моральним засадам суспільства. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] з метою захисту прав звернулася до суду із позовною заявою до Російської Федерації, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, посилаючись на те, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської області було порушено невід`ємне право на життя їхнього сина [PERSON] , передбачене статтею 27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована Законом України №475/75-ВР від 17.07.1997р., який під час виконання бойового завдання [INFO] щодо підтримки вогнем та евакуації військовослужбовців Збройних Сил України поблизу с.Зеленопілля Свердловського району Луганської області отримав смертельне поранення, та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] [PERSON] Мохаммад звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований 07.08.2015 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 256. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сімейні стосунки у них з дружиною не склалися, з їх стосунків зникли взаєморозуміння та довіра, вже кілька років вони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, а тому вважає, що сімя розпалася остаточно і зберігати її надалі недоцільно. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] [PERSON] Мохаммад не прибув, до суду надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.15). Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибула, до суду надіслала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає (а.с.76). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 07.08.2015 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 256, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії I-КИ № 329525, виданого повторно 24.02.2016 року (а.с.4). Від шлюбу дітей не мають. В період спільного проживання сімейні стосунки у сторін не склалися через різницю характерів, з їх стосунків зникли взаєморозуміння та довіра, вже кілька років вони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, їх шлюб став носити формальний характер, а тому його збереження є недоцільним. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в суді докази, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони зберігати шлюб не бажають, а тому суд приходить до висновку, що їх сімя розпалася остаточно і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2015 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися до суду з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться з березня 2020 року, а тому вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вони досягли згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дітей того з батьків, хто проживатиме окремо та розмір аліментів на дітей. Просили їх шлюб розірвати. У судове засідання заявники не з`явилися, суду подано клопотання про розгляд заяви за їх відсутності, заявлені вимоги про розірвання шлюбу просили задовольнити. Представник органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про його дату та місце повідомлено заінтересовану особу належним чином. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] , про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст.. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо визначення місця проживання їх неповнолітнього сина, участь кожного із них в його матеріальному забезпеченні та вихованні. Відповідно до правил статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що заявниця, при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, звертаючись до суду з заявою про розірвання шлюбу просила відновити їй її ж дошлюбне прізвище, а суд за результатами розгляду справи за заявою подружжя [PERSON] та [PERSON] , приходить до висновку и про наявність підстав для розірвання їх шлюбу, відповідно підлягає задоволенню і заява [PERSON] щодо відновлення її дошлюбного прізвища, що передбачено правилами статті 113 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON] подали до суду спільну заяву про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 серпня 2014 року у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №507. Заявники посилаються на те, що подружнє життя між ними не склалося через різні погляди на сімейне життя та життєві цінності, вони переконалися що є зовсім різними людьми і тому в своїх інтересах та в інтересах їх дитини вирішили розірвати шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спору між заявниками щодо місця проживання дитини та його утримання немає. У судове засідання заявники не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких підтримують свою заяву та просять її задовольнити. Заявник [PERSON] після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище без змін - «[PERSON]». Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON], [PERSON] 15 серпня 2014 року укладено шлюб, зареєстрований у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №507. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Подружжя звернулось до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що подружнє життя між ними не склалося, тому вони бажають шлюб розірвати. Питання щодо участі у вихованні сина, його утриманні та місце проживання вирішені сторонами в добровільному порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Враховуючи, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті права, а також права їхньої дитини, суд вважає за можливе заяву подружжя про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON], [PERSON] подали на розгляд суду позовну заяву до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про праву на спадщину та визнання права власності у порядку спадкування. Суд вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 3 ст. 209 ЦПК України, відклавши виготовлення повного рішення на п'ять днів.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON] (Позивачі) звернулись до суду із позовом до [PERSON] (Відповідач) третя особа, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті [PERSON] ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідно до Свідоцтва на спадщину за заповітом [PERSON] є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Медова, буд. 16. На теперішній час Позивачі бажають оформити субсидію, однак реєстрація Відповідача у належному Позивачеві домоволодіння перешкоджає у цьому. Відповідач не мешкає за вище вказаною адресою з 2009 року, тобто понад 9 років. Даний факт підтверджується актом за підписом сусідів. Будь-які речі відповідача у домоволодінні відсутні. Зняття з реєстрації особи здійснюється за особистим зверненням особи із заявою або за рішенням суду. Оскільки Відповідач не бажає добровільному порядку знятись з реєстрації, то така можливість є лише за рішенням суду про позбавлення його права користування житловим приміщенням, що передбачено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». У зв'язку з чим Позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у домоволодінні №16, що розташоване по вулиці Медова у місті Кривому Розі Дніпропетровської області. У судовому засіданні Позивачі позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення, пояснили, що їх син не мешкає вже більше 9 років, речей його не має, через його реєстрацію змушені платити комунальні платежі і за нього. У подальшому Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання на неодноразові виклики не зявився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення. Про поважність причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті [PERSON] ради - надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при прийнятті рішенні покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачів по будинку. Відповідача теж знає, він є сином позивачів. Близько 8-9 років відповідач не проживає за адресою: [INFO], речі відповідача у квартирі відсутні, позивачі живуть у квартирі вдвох. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачів по будинку. Відповідача теж знає, він є сином позивачів. Близько 10 років відповідач не проживає за адресою: [INFO], речі відповідача у квартирі відсутні, позивачі живуть у квартирі вдвох.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 18 березня 2006 року між ними був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у них народилася одна дитина: дочка [PERSON] Анджеліка [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає. Просить стягнути з відповідача 2000 грн. на дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму залежно від віку дитини щомісячно. Позивачка в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, в якій позов підтримує повністю, просить суд справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини неявки суд не повідомив, а тому суд розглядає справу без його участі. Свідоцтвом про одруження №5/2006, підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] , 18 березня 2006 року зареєстрували шлюб у відділі запису актів цивільного стану у Копшивниці, Свентокшиського воєводства, [PERSON] і після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дівоче прізвище на прізвище чоловіка [PERSON] [PERSON]. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Із свідоцтва про народження: №355/2004, виданого відділом запису актів цивільного стану у Сандомирі, [PERSON] від 03 вересня 2009 року на ім'я [PERSON] Анджеліка, [INFO], вбачається, що її батьком записаний [PERSON], матір'ю [PERSON]. Враховуючи докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] пред`явили позов до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачі є власниками житлового будинку в якому зареєстрований [PERSON] - чоловік та зять позивачів. [PERSON] не проживає в цьому житловому будинку протягом чотирьох років, не бере участі в його утриманні, його реєстрація є формальною та спричиняє для позивачів зайві витрати при оплаті за комунальні послуги, є перешкодою для оформлення субсидії. Позивачі, їхній представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач не з`явився в судове засідання, був належним чином повідомлений про місце та час його проведення, відзиву не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Рогатинської міської ради 04.04.2002, копією розпорядження міського голови м. Рогатина від 23.06.2009 про присвоєння адреси. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 02.03.2021, складеного комісією в складі депутата Рогатинської міської ради Сороки Х. В., сусідів [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживає за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS] . Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні норми зазначено в ст. ст. 319, 321 ЦК України: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина перша ст. 383 ЦК України встановлює, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Реєстрація місця проживання відповідача у житловому будинку позивачів створює перешкоди позивачам у користуванні цим майном - в частині збільшення розміру оплати за комунальні послуги, створення перешкод для оформленням субсидії, в зв`язку з чим на підставі ст. 391 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON]., [PERSON]. пред'явили позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться по [ADDRESS]. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є співвласниками даної квартири, з 25 січня 2002 року по даний час зареєстровано місце проживання батька позивачів [PERSON], однак з 2003 року відповідач не проживає у квартирі. Його прописка перешкоджає позивачам належним чином користуватися власним житлом. Позивач [PERSON]. та його представник в судове засідання не з'явилися, однак надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлений позов підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Позивач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON]., [PERSON] підлягає до задоволення з наступних міркувань. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.09.2008 року вбачається, що власниками квартири по [ADDRESS] є [PERSON]. та [PERSON]. згідно договору дарування ВСМ №748001від 30.09.2005 року (а.с.5). З договору дарування квартири ВСМ №748001від 30.09.2005 року вбачається, що [PERSON]. подарувала квартиру, що за адресою: [ADDRESS], а [PERSON]. та [PERSON]. прийняли її в дар в рівних долях (а.с.11). З будинкової книги для прописки громадян вбачається, що [PERSON] прописаний в даній квартирі з 25 січня 2002 року по даний час (а.с.12-16). Згідно акту обстеження на факт проживання осіб від 28.12.2015 року вбачається, що [PERSON] з 2003 року не проживає за місцем реєстрації, місце проживання невідоме (а.с.17). За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає в даній квартирі понад встановлені законодавством строки, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом.

Outcome: approved