Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

[PERSON] 02.03.2015 року звернулася до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, на утримання сина [PERSON], а саме: стягнення 1500 грн. щомісячно, до досягнення повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем до 21.01.2013 року, в якому в них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2012 року її позов задоволено частково та стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Оскільки син навчається, потребує додаткових коштів, вона не працює, а відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки має неофіційний заробіток, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, покликалась на мотиви наведені в ньому, додатково пояснила, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів близько 2200 грн., вона не працює, отримує пенсію в розмірі 949 грн., а син навчається на денній формі навчання та отримує стипендію в розмірі 544 грн. при цьому відмітила, що відповідач працює водієм таксі, тому має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. Просить позов задовольнити. Третя особа - [PERSON] позовні вимоги з підстав викладених у позові, просив позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення, однак повідомлення про вручення поштового відправлення було повернуте поштовим відділенням у зв'язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач свідомо не бажав отримати таке, адже як вбачається із відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Львівській області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] /а.с.12/ на яку й були направлені повідомлення /а.с.21, 26/, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, крім цього, позивач зазначила, що не заперечує проти заочного вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку 21.01.2013 року /а.с.4/, син сторін - [PERSON], [INFO], проживає по [ADDRESS] разом з матір'ю, а відповідач проживає за адресою [ADDRESS]. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2012 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. В решті позову - відмовлено. Із пояснень позивача та третьої особи вбачається, що [PERSON] не працює, отримує пенсію в розмірі 949 грн., інших доходів не має, син - [PERSON] [INFO] досягнув повноліття, навчається на денній формі навчання у Технічному коледжі ДВНЗ «Національний лісотехнічний університет України», та отримує стипендію в розмірі 544 грн. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд критично ставиться до покликань позивача про те, що відповідач працює водієм таксі та має певний дохід, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження таких покликань. Разом з тим, позивач не надала суду доказів щодо можливості відповідача надавати утримання дитини у визначеному нею розмірі, доказів про наявність у відповідача доходів та іншого майна, які б давали суду підстави для висновку про можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі і такі не здобуто при розгляді сплави. Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed