Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Литвиненко Є.В., звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 30.08.2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від вказаного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Батьком дитини є відповідач по справі. З березня 2019 року сторони припини спільне проживання та позивач разом з дитиною переїхала проживати до квартири батьків та з того часу дитина проживає зі своєю матір`ю- [PERSON] Остання займається вихованням, доглядом сина, самостійно забезпечує дитину всім необхідним для нормального розвитку, у тому числі і матеріально. Позивач перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому не має можливості працевлаштуватися. Єдиним доходом [PERSON] є грошові виплати від держави у розмірі 860,00грн. на місяць, а також щомісячні виплати у розмірі 1921,00грн. з підприємства ВП «Атоменергомаш». Відповідач у добровільному порядку не надає ні позивачу ні дитині матеріальної допомоги, хоча працює на ВП «Атоменергомаш» електрогазозварником та має стабільний щомісячний дохід у приблизному розмірі 10000,00грн. Інших дітей або повнолітніх осіб на утриманні, аліментних зобов`язань [PERSON] не має. Отже, відповідач може та має можливість надавати матеріальну допомогу своїй малолітній дитині та дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, однак цей обов`язок ігнорує. Уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову, і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її тримання у розмірі 1/8 частки від усіх видів доходу відповідача щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.04.2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність за участю представника- адвоката Литвиненка Є.В. (а.с. 41). Представник позивача- адвокат Литвиненко Є.В. через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 48). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує (а.с. 49). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 30.08.2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 15), від якого мають одну неповнолітню дитину- сина [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). На даний час дитина не досягла трирічного віку, позивачка здійснює за нею догляд та потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка- батька дитини. Як встановлено в судовому засіданні та визнано учасниками справи дитина проживає разом з позивачем. Відповідач допомоги на утримання сина не надає, у зв`язку з чим у [PERSON] склалося тяжке матеріальне становище, оскільки остання несе витрати, пов`язані з утриманням дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу- із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка- батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Оскільки [PERSON] на утримання позивача та дитини грошових коштів не надає, не має інших утриманців, то суд, з урахуванням вимог, передбачених ст.ст. 84, 180 СК України, беручи до уваги матеріальне становище сторін, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, [PERSON] як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved