Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) в особі представника адвоката Ганенка Романа Андрійовича, звернувся до суду із позовом до Гружчанської сільської ради (далі - відповідач), в якому вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка за життя склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла йому - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 1,7509 га з кадастровим номером 3222782100:05:003:0009 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Гружчанської сільської ради Макарівського району Київської області. Так, рішенням Макарівського районного суду у справі №2-354 за 2006 рік за [PERSON] визнано права на отримання земельної частки (паю) та зобов`язано Макарівську райдержадміністрацію виділити [PERSON] земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу чи резерву фонду. На підставі зазначеного рішення суду розпорядженням Макарівської РДА від 18.07.2007 року №2336 [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації по складанню державного акту на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства із земель запасу № [NUMBER] площею 2,50 га в межах Гружчанської сільської ради. На підставі вказаного розпорядження РДА було розроблено та затверджено відповідну технічну документацію, з якої вбачається, що [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 1,7509 га з кадастровим номером 3222782100:05:003:0009. Розпорядженням Макарівської райдержадміністрації від 10.07.2008 року №2620 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам України - власникам сертифікатів на право на земельні частки (паї) в межах Гружчанської сільської ради Макарівського району Київської області та передано безоплатно у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства 4 громадянам України - власникам сертифікатів на право на земельні частки (паї), зокрема і [PERSON] . Проте, за життя [PERSON] не встигла отримати державний акт на право власності на земельну ділянку, що і стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку позивачу [PERSON] , як спадкоємцю померлої за заповітом, а саме відсутності правовстановлюючого документу (державного акту) та відсутність відповідних відомостей про реєстрацію права власності у ДРРП. На підставі викладеного, позивач, посилаючись на ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1268 ЦК України, просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,7509 га з кадастровим номером 3222782100:05:003:0009 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 19.05.2020 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.06.2020 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також даною ухвалою суду від 19.05.2020 року відповідно до ст. 84 ЦПК України витребувано від Макарівської районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідь нотаріальної контори про відсутність такої спадкової, яка надійшла до суду 03.06.2020 року, приєднана до матеріалів справи (а.с. 48). Копію ухвали суду від 19.05.2020 року та позовну заяву з додатками відповідач отримав 26.05.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №0800104985218 (а.с. 46). Ухвалою суду від 09.06.2020 року підготовче засідання у зв`язку з неявкою сторін було відкладене на 10.08.2020 року. Ухвалою суду від 10.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 25.08.2020 року. Ухвалою суду від 25.08.2020 року судове засідання відкладено на 14.09.2020 року. У судове засідання 14.09.2020 року позивач не прибув, згідно письмового клопотання представника позивача, адвоката Ганенка Р.А., останній просив слухати справу у його відсутності (а.с. 61). Відповідач в судове засідання представника не направив, причини його неявки суду не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.07.2014 року (а.с. 9), свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 15.02.1974 року (а.с. 10). За життя [PERSON] склала заповіт (а.с. 11), посвідчений 27.01.2000 року секретарем виконкому Колонщинської сільської ради Безсмертною С.В., зареєстрований в реєстрі за №3, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON] , тобто позивачу у справі. Згідно відмітки сільської ради на заповіті, останній на день смерті заповідача не змінений та не скасований. Позивач, [PERSON] , спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняв відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття проживавав та був зареєстрований разом із нею за однією адресою, а саме: [ADDRESS] ; також за вказаною адресою була зареєстрована та проживала невістка померлої - [PERSON] , що підтверджується довідкою Колонщинської сільської ради Макарівського району №160 від 01.04.2020 року (а.с. 57). Інших спадкоємців майна померлої [PERSON] за законом/заповітом, які б прийняли спадщину судом не встановлено. Як вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №60621595 від 19.06.2020 року (а.с. 56) спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. При звернені позивача до Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області щодо видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , позивачу було відмовлено у видачі такого свідоцтва на земельну ділянку площею 1,7509 га з кадастровим номером 3222782100:05:003:0009 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з відсутності інформації у ДРРП про вказану земельну ділянку та відсутність правовстановлюючого документу, а саме державного акту на неї (відмова нотаріуса №409/02-31 від 08.05.2020 року, а.с. 34). Так, рішенням Макарівського районного суду від 28.04.2006 року у справі №2-354 за 2006 рік за [PERSON] визнано права на отримання земельної частки (паю) та зобов`язано Макарівську райдержадміністрацію виділити [PERSON] земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу чи резерву фонду (а.с. 12). На підставі зазначеного рішення суду розпорядженням Макарівської РДА від 18.07.2007 року №2336 [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації по складанню державного акту на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства із земель запасу № [NUMBER] площею 2,50 га в межах Гружчанської сільської ради (а.с. 13). На підставі вказаного розпорядження РДА №2336 ТОВ «ТІОН-3» було розроблено відповідну технічну документацію (а.с. 14-61), з якої вбачається, що [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 1,7509 га з кадастровим номером 3222782100:05:003:0009. Розпорядженням Макарівської райдержадміністрації від 10.07.2008 року №2620 (а.с. 30) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам України - власникам сертифікатів на право на земельні частки (паї) в межах Гружчанської сільської ради Макарівського району Київської області та передано безоплатно у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства 4 громадянам України - власникам сертифікатів на право на земельні частки (паї), зокрема і [PERSON] . Як вбачається із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області (а.с. 32), станом на 01.01.2013 року в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, не значить запис про реєстрацію та видачу державного акту на ім`я [PERSON] на право власності на земельну ділянку з визначеним кадастровим номером 3222782100:05:003:0009. Таким чином, за життя [PERSON] не встигла отримати державний акт на право власності на земельну ділянку на руки, що і стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку позивачу [PERSON] , як спадкоємцю померлої за заповітом, а саме відсутності правовстановлюючого документу (державного акту) та відсутність відповідних відомостей про реєстрацію права власності у ДРРП. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються зокрема Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) та Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Як встановлено ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1217 та ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1233 та ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2018 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач належать до спадкоємців за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, ні за законом/заповітом судом не встановлено, спадщину прийняв, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,7509 га, оскільки спадкодавець за життя розпочавши процес приватизації зазначенні земельної ділянки не встиг зареєструвати своє право власності на неї, а тому до спадкоємця в порядку спадкування переходить право на завершення процесу приватизації, а не права власності на земельну ділянку, тож позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права на завершення приватизації та отримання у власність земельної ділянки площею 1,7509 га з кадастровим номером 3222782100:05:003:0009 для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за законом після смерті матері підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач звільнений від їх сплати на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (а.с. 7 - посвідчення особи, віднесеної до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), і відсутні особи, які їх понесли. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial