overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] 15 лютого 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись, що вони з відповідачем 24 червня 2016 року зареєстрували шлюб в виконкомі Червонознамянської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, неповнолітніх дітей не мають. З липня 2017 року шлюбно-сімейні відносини припинили із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обовязки подружжя, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сімя їх розпалась остаточно, примирення неможливе. Просила суд шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище Степанишина. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. В відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в звязку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 червня 2016 року в виконавчому комітеті Червонознамянської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 07, неповнолітніх дітей не мають. З липня 2017 року сторони не підтримують шлюбні відносини із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обовязки подружжя, що призвело до втрати почуттів поваги та любові, проживають окремо і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сімї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати, залишити позивачу шлюбне прізвище «Степанишина».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] 15 серпня 2016 року звернувся до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що рішенням Кремінського районного суду від 11 травня 2003 року його батька [PERSON] було визнано безвісно відсутнім. З того часу ніяких відомостей про місце перебування останнього йому невідомо. Для оформлення пільгової стипендії за статусом дитини-сироти просить оголосити свого батька померлим. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просить справу розглядати за його відсутністю. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та свідків, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Кремінського районного суду від 11 травня 2003 року останнього було визнано безвісно відсутнім з лютого 2002 року. На той час вказана особа була зареєстрована у [INFO]. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що заявник є її племінником. Мати останнього позбавлено батьківських прав, а його батько в 2002 році поїхав на заробітки до Російської Федерації, де і помер, але документів про це вони не оформляли у звязку з відсутністю коштів. Аналогічні показання надала свідок [PERSON] З огляду на викладене, суд вважає за необхідне оголосити [PERSON] померлим. Оскільки заявник є інвалідом 2 групи та за законом звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати за рахунок держави відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

[PERSON] 15 серпня 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 08 жовтня 2016 року помер [PERSON], який проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,39 га, що розташована на території Новогеоргіївської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Позивач зазначає, що він як спадкоємець за заповітом від 28 квітня 2015 року звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено, так як ним пропущений строк для прийняття спадщини. Позивач вказує, що строк прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, а саме, через те, що він часто перебуває у тривалих відрядженнях, в тому числі за межами України, які повязані з господарськими справами очолюваного ним підприємства ПП «Агро-ДІС», у зв'язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав на адресу суду письмову заяву (а.с.12), відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, однак надав заяву (а.с.15), в якій просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, взявши до уваги заяви позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи (а.с.1-14), приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом. Заява про прийняття спадщини в установлений ст.1270 ЦК України строк не була подана спадкоємцями. Згідно п.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, що передбачено п.3 ст.1272 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

[PERSON] 15 серпня 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 11 травня 2015 року померла його мати [PERSON], яка проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,86 га, яка розташована на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Позивач зазначає, що він звернувся до Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з приводу належного прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його матері, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропуском шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини, а тому було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач вказує, що строк прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин. Так, йому не було відомо про існування державного акта на право власності на земельну ділянку його матері, а про його існування він дізнався лише 29 березня 2017 року, коли звільняв будинок матері від старих речей, після чого одразу звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим просить задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не зявився, однак його представник надав на адресу суду письмову заяву (а.с.12), відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, однак надав заяву (а.с.11), в якій просить суд розглянути справу у відсутність представника сільської ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, взявши до уваги заяви представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи (а.с.1-14), приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом. Заява про прийняття спадщини в установлений ст.1270 ЦК України строк не була подана спадкоємцями. Згідно п.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, що передбачено п.3 ст.1272 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] 15 серпня 2017 року звернувся до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що його брат [PERSON], [INFO] є інвалідом ІІ групи з дитинства та хворіє на тяжке психічне захворювання, у зв'язку з чим неодноразово знаходився у психіатричних медичних закладах на лікуванні. В силу захворювання брат не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому просить визнати його недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном. Заявник у судове засідання не з'явився, у заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутністю, свої вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи Агафонова І.М. у судове засідання не з'явилася, у заяві на ім'я суду просить розглянути справу за її відсутністю, проти вимог заявника не заперечує, надала суду подання про призначення [PERSON] опікуном свого хворого брата [PERSON] Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. Відповідно до довідки КУ «КРТМО», довідки до акту огляду МСЕК та пенсійного посвідчення (а.с. 6-8) [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, встановленої з 01 серпня 2007 року безстроково, перебуває на обліку у лікаря-психіатра та потребує стаціонарного лікування. Згідно висновку судово-психіатричного експертизи №206 від 05 жовтня 2017 року (а.с. 24-26) [PERSON] виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді епілепсії генералізованої, судомної з частими поліморфними нападами та деменцією. За своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] є батьком [PERSON] і бажає бути його опікуном. Відповідно до подання Кремінської районної державної адміністрації (а.с. 30-31) опікунська рада вважає за доцільне призначити заявника опікуном над сином. З огляду на викладене суд вважає за необхідне визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити опікуном його брата [PERSON] Судові витрати по справі на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] 15 серпня 2018 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що її син [PERSON] з 04 серпня 1988 року є інвалідом ІІ групи у звязку із хворобою Дауна. В силу захворювання син не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому може бути визнаний недієздатним. Вона піклується про сина, тому просить встановити над ним опіку та призначити її опікуном. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, в останнє судове засідання не зявилися, у заяві на імя суду просять розглянути справу за їхньою відсутністю. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судове засідання не зявилася, в заяві на імя суду просить справу розглядати за її відсутністю, проти задоволення заяви не заперечує. До заяви додала подання про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Докази, які надані суду, свідчать про наступне. [PERSON], [INFO], з 04 серпня 1988 року є інвалідом другої групи з дитинства безстроково, діагноз синдром Дауна (а.с. 3-9). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №179 від 26 вересня 2018 року (а.с. 31-33) [PERSON] виявляє ознаки стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки, які вимагають догляду; за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] є матірю [PERSON] (а.с. 10), батько останнього [PERSON] помер 11 червня 2018 року (а.с. 11). [PERSON] бажає бути опікуном [PERSON] Згідно подання Кремінської районної державної адміністрації (а.с. 39-40) опікунська рада з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки /піклування/ вважає доцільним призначити заявника опікуном [PERSON] З огляду на викладене суд вважає за необхідне визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити опікуном [PERSON] Судові витрати по справі на підставі ч. 2 ст. 299 ЦПК України компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] 15 серпня 2019 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником буд . [ADDRESS] , у якому зареєстрований її колишній чоловік. 3 травня 2017 року відповідач подарував їй належну йому Ѕ частку цього будинку. 29 листопада 2018 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач не проживає в цьому будинку без поважних причин, тому просить задовольнити її вимоги, визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач у заяві на ім`я суду просить розглянути справу за її відсутності, свої вимоги підтримує та вказує, що відповідач не проживає в будинку без поважних причин з червня 2017 року. Відповідач у судове засідання також не з`явився, у заяві на ім`я суду повідомив, що позовні вимоги своєї колишньої дружини визнає і просить справу розглянути за його відсутністю. Тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вирішив справу розглянути за відсутності сторін і без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 3 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Будинок [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 17 грудня 2007 року належав на праві спільної часткової власності сторонам по Ѕ частці кожному. 3 травня 2017 року відповідач подарував позивачу належну йому частину будинку. 29 листопада 2018 року сторони розірвали шлюб. Довідка про склад сім`ї від 08 серпня 2019 року свідчить про те, що відповідач у якості колишнього чоловіка позивача зареєстрований у будинку [ADDRESS] з 04 лютого 2016 року, але відповідно до акту обстеження цього будинку від 29 липня 2019 року не проживає у цьому будинку більше року, тому суд не бачить підстав для не задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] 15 серпня 2019 року пред`явив до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 3 січня 2011 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через повну різницю поглядів на життя та характерів, що призводило до постійних непорозумінь і скандалів, відповідачка шукала причини для сварок, а її відношення до нього було фактично неприязним, намагання примиритися не дали жодних результатів і тому, вичерпавши всі засоби для створення сімейних взаємовідносин, вони припинили подружні відносини. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що на даний час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Відповідача [PERSON] позов визнала. Вислухавши пояснення позивача, його представника адвоката та відповідачки, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 3 січня 2011 року, від якого мають одну неповнолітню дитину ( а. с. 3,4) 18 липня 2019 року вони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, на даний час позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та нормам моралі, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 СК України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] 15 січня 2014 р. звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з 17.06.2006 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, спільне життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, у зв'язку з чим постійно виникали сварки та скандали, що негативно вплинуло на сімейні відносини. Шлюбні відносини припинені з січня 2013 року, спільне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам та моральним принципам позивача. Позивачка подала заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності в заочному порядку, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, ніяких заяв та клопотань не надходило. На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 17.06.2006 р. Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, за актовим записом № 153 (а.с.6). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] 15 січня 2014 року звернувся до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 1 листопада 2013 року він надав відповідачам під розписку позику в розмірі 100 000 грн. - по 50 000 грн. кожному, які останні зобов'язувались повернути до 1 грудня 2013 року. Але відповідачі до вказаного строку і по цей час борг не повернули, що змусило його звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив стягнути з відповідачів по 50 000 грн. заборгованості за договором позики та відшкодування витрат по оплаті судового збору по 500 грн. з кожного. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судовим розглядом справи встановлено, що 1 листопада 2013 року [PERSON] позичив [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі 100 000 грн. - по 50 000 грн. кожному. Останні зобов'язувалися повернути всю суму боргу до 1 грудня 2013 року. Досягнута домовленість між сторонами підтверджується письмовою розпискою від 1 листопада 2013 року, яку відповідачі власноручно підписали (а.с.5). Проте [PERSON] та [PERSON] свої зобов'язання по поверненню боргу в зазначений у розписці термін не виконали. Наведене свідчить, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають з договору позики грошових коштів. Дані правовідносини підлягають вирішенню на підставі ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей... Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем, визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій кількості, що були йому передані позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Так як права позивача були порушені, тому підлягають захисту у судовому порядку шляхом задоволення його позову. В силу ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача відшкодування витрат по оплаті судового збору в сумі 1 000 грн. по 500 грн. з кожного.

Outcome: approved