Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Український Страховий Дім», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Український Страховий Дім» (далі - відповідач, ПрАТ «Український Страховий Дім»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Відритого акціонерного товариства «Родовід-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід-Банк» (далі - третя особа, ПАТ «Родовід-Банк»), в якому просить визнати дії відповідача про невизнання випадку, що стався із застрахованим автомобілем неправомірними, а випадок з автомобілем - страховим; стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі 1 889,29 грн., три проценти річних в розмірі 5 668,14 грн., інфляційні збитки в розмірі 4 317,05 грн., компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., а всього 61 874,48 грн., а також просить стягнути з відповідача на користь третьої особи страхове відшкодування в розмірі 101 518,11 грн. та нарахованої санкції у зв'язку із невиплатою страхового відшкодування у розмірі 58 515,78 грн., а всього стягнути - 160 033,89 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 21.11.2008 року між ним та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту НТ-08 № 2730 Кв, згідно якого на повну вартість у період з 21.11.2008 року до 20.11.2009 року було застраховано автомобіль «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER]. Страхова сума за договором склала 62 976,33 грн., франшиза за страховим випадком викрадення склала 5% від страхової суми, а саме, 3 148,82 грн. Вказаний автомобіль було придбано в кредит, у зв'язку із чим вигодонабувачем за договором є ПАТ «Родовід-Банк». 04.11.2009 року стався страховий випадок, а саме, викрадення автомобіля «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], внаслідок чого було порушено кримінальну справу. Дізнавшись про настання страхового випадку, [PERSON] відразу повідомив про це ПрАТ «Український Страховий Дім». 11.11.2009 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте, у серпні 2010 року одержав відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки на викраденому автомобілі не була встановлена сигналізація, а позивач надав у заяві на виплату не правдиві відомості щодо цього. Позивач вважає відмову необґрунтованою та, крім того, просить стягнути з відповідача неустойку, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 3% від загальної суми, яка підлягала виплаті за договором страхування, що становить 1 889,29 грн., а також три проценти річних та індекс інфляції, згідно ст. 625 ЦК України, в розмірі 5 668,14 грн. та 4 317,05 грн. відповідно. Також відповідач має відшкодувати, на думку позивача, збитки позивача, які настали у нього у зв'язку з невиплатою суми страхового відшкодування на користь ПАТ «Родовід-Банк» у вигляді штрафних санкцій за кредитним договором, в розмірі 58 515,78 грн. та страхове відшкодування в розмірі 101 518,11 грн., які необхідно стягнути на користь ПАТ «Родовід-Банк». При цьому, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 50 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2013 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Закритого акціонерного товариства «Український Страховий Дім», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Відритого акціонерного товариства «Родовід-Банк» про визнання відмови у виплаті страхової суми неправомірною та стягнення страхового відшкодування, санкцій та моральної шкоди та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2013 року провадження у справі було зупинено на час проведення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2013 року провадження у справі було відновлено, оскільки справа повернулась до суду, проте, відповідачем не було оплачено вартість експертизи. В судовому засіданні 16.01.2014 року представник ПрАТ «Український Страховий Дім» надав письмові заперечення проти позову в яких просив в позові відмовити, оскільки згідно наданих позивачем документів, зокрема, пояснень [PERSON], на автомобілі була відсутня сигналізація, а встановлено лише іммобілайзер. Крім того, позивач використовував забезпечений автомобіль як таксі, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Також представник ПрАТ «Український Страховий Дім» зазначив, що вигодонабувачем за договором є ПАТ «Родовід-Банк», відтак, у позивача відсутнє право вимоги виплати страхового відшкодування. При цьому, чинне законодавство не передбачає виплати страховиком штрафних санкцій за кредитним договором та моральної шкоди. 21.03.2014 року в судовому засіданні представник ПАТ «Родовід-Банк», скориставшись своїм правом, відповідно до ст. 34 ЦПК України, подав позовну заяву про визнання відмови у виплаті страхової суми неправомірною та стягнення страхового відшкодування, в якій просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Родовід-Банк» страхове відшкодування та нараховані санкції у зв'язку із невиплатою страхового відшкодування в розмірі 160 033,89 грн., оскільки автомобіль «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], був обладнаний сигналізацією та відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, що призвело до прострочення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором та нарахування штрафних санкцій, які також має сплатити відповідач. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги позовної заяви з викладених у ній підстав та просили позов задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав вимоги своєї позовної заяви з викладених у ній підстав та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, зазначивши, що автомобіль «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], використовувався як таксі, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, та крім того, позивач до даного часу не передав ПрАТ «Український Страховий Дім» права власності на викрадений транспортний засіб. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 21.11.2008 року ЗАТ «Український Страховий Дім» правонаступником якого є ПрАТ «Український Страховий Дім» (Страховик) уклало з [PERSON] (Страхувальник) договір добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ-08 № 2735Кв, згідно умов якого у період з 21.11.2008 року по 20.11.2009 року забезпеченим транспортним засобом виступив автомобіль «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] Вигодонабувачем за договором є ВАТ «Родовід-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід-Банк». Страхова сума за договором становить 62 976,33 грн. До страхових випадків, зокрема, відноситься викрадення з безумовною франшизою в розмірі 5% від страхової суми. Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 04.11.2009 року автомобіль «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], було викрадено, внаслідок чого Подільським РУ ГУ МВС України було порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (а. с. 198). 06.11.2009 року [PERSON] повідомив про вказаний випадок ПрАТ «Український Страховий Дім» у письмовому повідомленні про настання страхового випадку (а. с. 190-191). 24.12.2009 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Український Страховий Дім» із заявою на виплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на рахунок ПАТ «Родовід-Банк» (а. с. 201). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Разом з тим, у листі від 03.08.2010 року ПрАТ «Український Страховий Дім» відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки в заяві про страхування [PERSON] зазначив, що автомобіль «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], був обладнаний сигналізацією, а на підставі наданих позивачем документів страховик встановив, що сигналізація відсутня, отже, підставою відмови є п. 11.2.3 п. 11.2 договору - подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей. Так, згідно пп. 11.2.3 п. 11.2 договору, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, подання Страхувальником у заяві на страхування завідомо неправдивих відомостей. Проте, згідно гарантійного талону, 06.12.2006 року на автомобілі «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], було встановлено сигналізацію «Шеріф» (а. с. 37-38). За таких обставин, відмова ПрАТ «Український Страховий Дім» у виплаті страхового відшкодування з огляду на пп. 11.2.3 п. 11.2 договору є неправомірною. Згідно п. 10.10 договору, виплата страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» проводиться двома частинами: 30 % суми відшкодування протягом 15 банківських днів після порушення кримінальної справи за фактом викрадення транспортного засобу; 70% відшкодування протягом 15 банківських днів закінчення попереднього слідства (його зупинення, складання обвинувального висновку, закриття кримінальної справи тощо), але не пізніше як через три місяці після порушення кримінальної справи. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, кримінальна справа за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, щодо незаконно заволодіння транспортним засобом «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], була порушена Подільським РУ ГУ МВС України 11.11.2009 року, отже, ПрАТ «Український Страховий Дім» зобов'язане було виплатити 30% суми страхового відшкодування не пізніше 02.12.2009 року. При чому, вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспорту НТ-08 № 2730 Кв є ПАТ «Родовід-Банк», оскільки автомобіль «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], було придбано за кредитним договором від 21.11.2006 року, укладеним між ВАТ «Родовід-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід-Банк», та [PERSON] та, згідно договору застави транспортного засобу від 21.11.2006 року, вказаний автомобіль було передано у заставу ПАТ «Родовід-Банк». На час розгляду справи, [PERSON] не погашено кредит перед ПАТ «Родовід-Банк», відтак, страхове відшкодування підлягає виплаті на користь третьої особи. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Так, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати, становить 17 948,25 грн. (62 976,33 (страхова сума) - 3 148,82 (франшиза) = 59 827,51 (100% суми страхового відшкодування)*30%/100%). Аналізуючи викладене, ПрАТ «Український Страховий Дім» зобов'язано було не пізніше 02.12.2009 року виплатити суму страхового відшкодування в розмірі 17 948,25 грн. на користь ПАТ «Родовід-Банк». Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виплати страхового відшкодування відповідач не надав. Отже, в цій частині позовні вимоги ПАТ «Родовід-Банк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що страхове відшкодування не підлягає виплаті, оскільки [PERSON] використовував автомобіль «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER], як таксі, зважаючи на те, що ПрАТ «Український Страховий Дім» не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження даного факту. Щодо виплати 70% від суми страхового відшкодування, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 10.12 договору, обов'язковою умовою для виплати страхового відшкодування по ризику «Викрадення» є передача Страховику права власності на викрадений транспортний засіб. Зазначена дія виконується шляхом підписання між Страховиком та Страхувальником договору про передачу права власності, який містить відкладальну умову: викрадений транспортний засіб переходить у власність Страховика з 00:00 дня, наступного за днем отримання Страхувальником другої частини страхового відшкодування. Проте, станом на день ухвалення рішення сторони не надали договору про передачу права власності на автомобіль «RENAULT Kangoo», державний номер [NUMBER]. Більш того, [PERSON] в судовому засіданні 21.03.2014 року підтвердив, що право власності на викрадений автомобіль ПрАТ «Український Страховий Дім» не передавалось. Отже, строк виплати 70% суми страхового - 41 879,26 грн. відшкодування є таким, що не настав. За таких обставин, в цій частині позов ПАТ «Родовід-Банк» є необґрунтованими та не підлягає задоволенню. Також ПАТ «Родовід-Банк» просить стягнути на його користь штрафні санкції, які були нараховані [PERSON] за порушення умов кредитного договору від 21.11.2006 року, оскільки таке нарахування відбулось у зв'язку із невиплатою ПрАТ «Український Страховий Дім» страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту НТ-08 № 2730 Кв. При цьому, суд зазначає, що між [PERSON] та ПрАТ «Український Страховий Дім» існують зобов'язальні правовідносини, які виникли з договору добровільного страхування наземного транспорту НТ-08 № 2730 Кв, якими не передбачено відшкодування будь-яких збитків, що виникли внаслідок невиконання чи не належного виконання зобов'язань за кредитним договором від 21.11.2006 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Родовід-Банк». Відтак, в цій частині позовні вимоги ПАТ «Родовід-Банк» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. [PERSON] просить також стягнути з ПрАТ «Український Страховий Дім» неустойку в розмірі 1 889,29 грн., три проценти річних в розмірі 5 668,14 грн. та інфляційні збитки в розмірі 4 317,05 грн. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частинами 1 та 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Згідно п. 16.1 договору добровільного страхування наземного транспорту НТ-08 № 2730 Кв, Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне проведення виплати страхового відшкодування шляхом сплати отримувачу цього відшкодування пені в розмірі 0,01 % від суми заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Так, сума заборгованості складає 17 948,25 грн., сума пені за один день становить 1,79 грн., а за період заборгованості з 03.12.2009 року по 13.05.2013 року, тобто 1 256 днів, пеня становить 2 248,24 грн. Отже, в частині стягнення пені в розмірі 2 248,24 грн. позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ПрАТ «Український Страховий Дім» прострочило виплату страхового відшкодування, то з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних та індекс інфляції за весь час прострочення, а саме, за період з 03.12.2009 року по 13.05.2013 року. Так, три проценти річних за період з 03.12.2009 року по 13.05.2013 року становить 1 852,85 грн., а індекс інфляції за цей період складає 3 661,44 грн. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ПрАТ «Український Страховий Дім» трьох процентів річних за весь час прострочення грошового зобов'язання в розмірі 1 852,85 грн. та індексу інфляції в розмірі 3 661,44 грн. підлягають задоволенню. Крім того, [PERSON] просить стягнути з ПрАТ «Український Страховий Дім» 50 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Так, позивачем не доведено наявність моральної шкоди та причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та моральною шкодою позивача, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. При цьому, суд також зазначає, що між позивачем та відповідачем існують зобов'язальні правовідносини, що виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту НТ-08 № 2730 Кв, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «Український Страховий Дім» на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а суд задовольняє позов частково, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 77,63 грн. у відшкодування судового збору, пропорційно до задоволених вимог, а з відповідача на користь третьої особи - 179,48 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial