Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач»), треті особи: [PERSON] , [PERSON] про припинення сервітуту шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування приватним будинком. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. Позивач є співвласником індивідуального житлового будинку [ADDRESS] яку Позивач отримала у власність згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 04.04.1990 року, зареєстроване в реєстрі № 1-2786 Білоцерківською державною нотаріальною конторою, після смерті її батька [PERSON] . Право власності на нерухоме майно Позивач зареєструвала 18.01.1992 року в реєстрі №7140 Білоцерківського МБТІ. Іншим співвласником житлового будинку [ADDRESS] є мати Позивача - [PERSON] та сестра - [PERSON] 28.07.1987 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб. Після укладення шлюбу Відповідач був зареєстрований у спірному будинку на правах члена сімї 21.11.2014 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Починаючи з моменту розірвання шлюбу Відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає, своїх речей не зберігає, плату за комунальні послуги не несе. Позивачем Відповідач був зареєстрований і проживав в даному помешканні на умовах сервітуту, як член сімї власника житла. За таких обставин Позивач була вимушена звернутися до суду та просила припинити сервітут та визнати Відповідача таким, що втратив право користування приватним будинком [ADDRESS] . Оскільки дана справа є малозначною, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 05.03.2021 року постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання Позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, заяву підтримала у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала, судові витрати по справі залишила за собою (а.с.45). В судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило (а.с.41,42). В судове засідання треті особи [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило (а.с.43, 44). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач є співвласником індивідуального житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 04.04.1990 року, зареєстроване в реєстрі № 1-2786 Білоцерківською державною нотаріальною конторою (а.с.8). Позивач уклала шлюб з Відповідачем 28.07.1987 року. Відповідно до заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). Згідно витягу з реєстру територіальної громади м.Біла Церква від 26.01.2021 року індексний номер витягу 15.2-03/2546, виданого центром надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, в будинку [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Таким чином, Відповідач у вказаному будинку не проживає та витрат на утримання будинку не несе. При цьому, він не є ані власником, ані співвласником цього нерухомого майна. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 16 ЦК України передбачено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст.ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю у певному аспекті, не пов`язане із позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. У спірному будинку Відповідач був зареєстрований та проживав як член сім`ї Позивача (колишній чоловік власника спірного житлового будинку) і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору. Із матеріалів справи встановлено, що у спірному будинку Відповідач зареєстрований з 24.02.1989 року, однак з 21.11.2014 року у спірному будинку не проживає, не користується ним як своїм житлом, там відсутні його речі, не несе витрат на утримання будинку. З 04.04.1990 року будинок знаходиться у співвласності Позивача, Відповідач права власності на будинок чи його частку не має. Судом встановлено, що сторони не проживають разом однією сім`єю, Відповідач спільним побутом із Позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. З огляду на викладені обставини, та враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також те, що Відповідач без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації, а факт реєстрації перешкоджає Позивачу вільно користуватися, володіти та розпоряджатися її майном, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: approved