Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Кошеля А.С. звернулась до суду з позовом до відповідачів по справі, в якому з урахуванням поданих уточнень (а.с.76-78) зазначила, що 16 січня 2018 року приблизно о 04 годині 40 хвилини водій [PERSON] , під час виконання трудових обов`язків, керуючи належним ПуАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» (після зміни типу товариства - АТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409») автобусом марки БАЗ «А 079.23», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по проїжджій частині вулиці О.Тихого у м.Костянтинівка Донецької області, в районі АЗС «Extra» здійснив наїзд на її чоловіка - [PERSON] , якому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він загинув на місці. За фактом наїзду 16 січня 2018 року було зареєстроване кримінальне провадження № 12018050000000016 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою прокурора відділу процесуального керівництва Ганночки В.В. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діянні водія [PERSON] складу злочину. Діями відповідача позивачці заподіяно немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які призвели до негативних змін у її житті: негативних переживань і спогадів за чоловіком, настороги, тривоги, емоційних та тілесних реакцій при згадуванні чоловіка, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на проблемі одужання, переживання фізичних незручностей, тимчасової відірваності від активного соціального життя, зниження настрою, порушення сну, неприємних сновидінь, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, реакції замикання. Вона перебуває у стані постійного стресу у зв`язку із втратою рідної людини. Спричинену загибеллю чоловіка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду оцінює в розмірі 100 000 гривень. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ПуАТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу № АК/9448415 від 21 листопада 2017 року. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідачів солідарно на її користь моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень 00 копійок, судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги в розмірі 3500 гривень 00 копійок та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1000 гривень 00 копійок. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2021 року строк проведення підготовчого провадження по справі продовжено на 30 днів. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2021 року до участі в справі залучено в якості співвідповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кошель А.С. підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивачка зазначила, що внаслідок загибелі чоловіка - [PERSON] , з яким вона перебувала у шлюбі протягом 49 років, їй заподіяно моральну шкоду, оскільки через втрату рідної людини вона постійно перебуває у стані стресу та хвилювань, внаслідок погіршення здоров`я перебуває під наглядом у лікаря; позбавлена матеріальної, моральної та фізичної підтримки чоловіка, який надав їй допомогу по господарству та у догляді за сином - інвалідом другої групи. Представники АТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» передали їй 15000 гривень, які вона витратила на організацію поховання чоловіка, інших грошей від відповідача вона не отримувала. Представник відповідача - АТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» та третьої особи - [PERSON] - адвокат Стряпча І.О. заперечувала проти задоволення позову [PERSON] , пославшись в обґрунтування заперечень на недоведеність позивачкою факту заподіяння та розміру моральної шкоди. Крім того, зазначила, що підприємством на її користь в добровільному порядку було сплачено близько 40000 гривень. Представник співвідповідача - ПАТ «Страхова група «ТАС» в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу за його відсутності та відмовити задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, пославшись на те, що оскільки виплата за шкоду здоров`ю не здійснювалась у зв`язку з не зверненням позивачки із заявою про виплату страхового відшкодування, отже вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними з огляду на неможливість визначити розмір відшкодування моральної шкоди, яка відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплачується страховиком у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Крім того, позивачка не має права на отримання страхового відшкодування, оскільки не звернулась до страхової компанії із заявою про виплату протягом 3 років, як того вимагає ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.98-99). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову [PERSON] , пославшись на те, що кримінальне провадження № 12018050000000016 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину. Крім того, він представники АТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» передали [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 гривень у відшкодування заподіяної шкоди. Допитаний в якості свідка в порядку ст. 234 ЦПК України [PERSON] пояснив, що 16 січня 2018 року приблизно о 04 годині 40 хвилини він під час виконання трудових обов`язків, керуючи належним АТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» автобусом на вулиці О.Тихого у м.Костянтинівка Донецької області збив чоловіка - [PERSON] , який помер, проте в його діях склад злочину відсутній. Через представників АТ «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» передавав [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000 гривень. Йому відомо про те, що працівники підприємства збирали та згодом передавали позивачці по справі кошти в розмірі приблизно 15000 гривень. Проте, під час передачі грошових коштів він присутній не був. [PERSON] телефонувала на підприємство та просила матеріальної допомоги. Заслухавши пояснення позивачки та її представника - адвоката Кошеля А.С., представника відповідача та третьої особи - адвоката Стряпчої І.О., третьої особи [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] (а.с.9-10) перебувала у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Власником автобусу марки БАЗ «А 079.23», номерний знак [NUMBER] станом на 16 січня 2018 року та станом на теперішній час є АТ «Костянтинівське АТП 11409», що підтверджується листом Територіального сервісного центру МВС № 1442 від 28 квітня 2021 року № 31/5-1442-1007 (а.с.74). Як встановлено із заяви представника відповідача - АТ «Костянтинівське АТП 11409» від 05 травня 2021 року (а.с.69) та копії виписки з наказу від 22 березня 1988 року № 27-к, [PERSON] з 24 березня 1988 року до теперішнього часу працює водієм АТ «Костянтинівське АТП 11409». Із змісту заяви представника відповідача - АТ «Костянтинівське АТП 11409» від 05 травня 2021 року (а.с.69), її пояснень та пояснень третьої особи [PERSON] суд дійшов висновку про те, що останній станом на 16 січня 2018 року перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, керуючи в цей автобусом марки БАЗ «А 079.23», державний реєстраційний номер [NUMBER] , виконував свої посадові обов`язки водія. Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9448415 від 21 листопада 2017 року між АТ «Костянтинівське АТП 11409» та ПАТ «Страхова Група «ТАС» укладено договір, яким застраховано цивільно-правову відповідальність, пов`язану з експлуатацією транспортного засобу - марки БАЗ «А 079.23», номерний знак [NUMBER] , 2010 року випуску (а.с.79). Строк дії договору страхування з 23 листопада 2017 року до 22 травня 2018 року, отже станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 січня 2018 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 гривень; за шкоду, заподіяну майну - 100 000 гривень (а.с.79). Судом досліджено постанову про закриття кримінального провадження № 12018050000000016 від 26 лютого 2018 року, зі змісту якої вбачається, що 16 січня 2018 року близько 04 години 40 хвилин водій [PERSON] , керуючи автобусом марки БАЗ «А 079.23», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїжджій частині вулиці О.Тихого в м.Костянтинівка Донецької області, в районі АЗС «Extra» здійснив наїзд на пішохода - [PERSON] , [INFO] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди (а.с.6-8). Суд зауважує, що зазначені вище обставини не оспорювались в судовому засіданні ані представником відповідача - АТ «Костянтинівське АТП 11409», ані третьою особою - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Постановою від 26 лютого 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050000000016 від 16 січня 2018 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.6-8). З постанови про закриття кримінального провадження № 12018050000000016 від 26 лютого 2018 року вбачається, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 15 від 07 лютого 2018 року про дослідженні трупа [PERSON] виявлена сполучена тупа травма тіла, переломи 2-10 ребер праворуч по передньо-пахвовій лінії, 3,4,5,8 ребер праворуч по лопатковій лінії, 3-7 ребер зліва по задньо-пахвовій лінії, ушкодження верхньої частки правої легені, ушкодження диафрагмальної поверхні правої частки печінки, двосторонній перелом нижньої щелепи, розтрощення правої нирки, частковий надрив міжхребтового зчленування між 10-11 грудними хребцями, забійні рани волосистої частини голови, крововилив у праву плевральну порожнину (500.0), крововилив у черевну порожнину (700.0), крововилив в навколониркову клітковину справа, явища порушення мікроциркуляції у нирках, набряк головного мозку та легенів, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, причиною смерті [PERSON] є травматичний шок, що обумовлений проявами сполученої тупої травми тіла. Як вбачається з довідки № 17 від 16 січня 2018 року, причиною смерті [PERSON] є шок, множинні переломи ребер (а.с.12). З постанови про закриття кримінального провадження № 12018050000000016 від 26 лютого 2018 року вбачається, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 441 від 23 лютого 2018 року в даній дорожній обстановці водій [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України; в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди при виконанні належних дій, регламентованих вимогою п.п. 12.2, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, водій автобуса БАЗ «А 079.23», державний реєстраційний номер [NUMBER] не мав технічної можливості запобігти даній події; з технічної точки зору в даній дорожній обстановці в діях водія автобуса марки БАЗ «А 079.23», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку з настанням події, не вбачається (а.с.6-8). З розписки позивачки [PERSON] вбачається, що вона отримала від АТ «Костянтинівське АТП 11409» грошову компенсацію в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з похованням її чоловіка - [PERSON] . До підприємства та водія [PERSON] претензій матеріального та морального характеру за фактом дорожньо-транспортної пригоди не має (а.с.105-106). Як пояснила в судовому засіданні позивачка по справі, 17 січня 2018 року вона отримала від представників відповідача 15 000 гривень, які витратила на організацію поховання чоловіка, інших грошових коштів на її користь ані представники АТ «Костянтинівське АТП 11409», ані [PERSON] не передавали, зважаючи на що суд відхиляє доводи представника АТ «Костянтинівське АТП 11409» про сплату на користь позивачки по справі 40000 гривень 00 копійок. Крім того, із розписки вбачається, що позивачці було відшкодовано витрати, пов`язані із похованням чоловіка, а не моральна шкода. Суд зауважує, що відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч., п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, зі змісту ч.5 ст.1187 ЦК України слідує, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування тільки у випадку, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі N 466/4412/15-ц (провадження N 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі N 756/16649/13-ц (провадження N 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі N 447/2438/16-ц (провадження N 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі N 601/1304/15-ц (провадження N 61-33216св18). Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин не виключається. Частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм, що узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі N 6-108цс13. Отже, обов`язок з відшкодування заподіяної [PERSON] моральної шкоди в силу вимог ст.ст. 1187, 1172 ЦК України в даному випадку має бути покладений на відповідача по справі - АТ «Костянтинівське АТП 11409». Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. Частиною 1 ст. 985 ЦК України передбачено, що страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Відповідно до п.3) ч.1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. За змістом статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження№ 14-316цс18) викладено правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто, Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Це: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. З пояснень позивачки [PERSON] вбачається, що до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою з приводу отримання страхового відшкодування відповідно до статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачка не зверталась, до суду із позовом звернулась 03 лютого 2021 року, тобто вже після спливу трирічного строку. Обгрунтовані підставі стверджувати, що страхувальник - АТ «Костянтинівське АТП 11409» повідомляло страхову компанію про настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу відсутні, оскільки належних доказів на підтвердження цієї обставини відповідач не надав. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивачки моральної шкоди з ПАТ «Страхова група «ТАС» (в межах ліміту відповідальності). Проте, на переконання суду, не зважаючи на те, що позивачка [PERSON] втратила право на отримання відшкодування від страхової компанії, оскільки не дотрималась вимог ст.35Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», її право підлягає захисту на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до - АТ «Костянтинівське АТП 11409», як до особи, на яку згідно ч. 1 ст.1172 ЦК України покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно п.1) ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. На позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, з якими позивачка [PERSON] звернулась до суду позовна давність не поширюється, що узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-24цс15, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 210/5259/16-ц. Згідно ч.1, п.2) ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачці загибеллю чоловіка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки за недоведеності відповідачем факту виникнення такої шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого обов`язок з її відшкодування відповідно до вимог статей 1167, 1187 ЦК України покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями у зв`язку із загибеллю чоловіка. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 16 січня 2018 року [PERSON] втратила рідну людину, у зв`язку з чим зазнала і в теперішній час зазнає душевних страждань через непоправну втрату, зважаючи на що суд, враховуючи характер страждань та переживань позивачки по справі, яка є людиною похилого віку, їх тривалість, неможливість поновлення у майбутньому, важкість вимушених змін у її житті, які полягають у необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачка, будучи особою похилого віку, позбавилась матеріальної та фізичної підтримки,яку надав чоловік, виходячи і засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується із визначеним [PERSON] розміром заподіяної моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень 00 копійок. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до АТ «Костянтинівське АТП 11409» та стягнення з останнього на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 100000 гривень 00 копійок. Суд не приймає в якості доказу копію протоколу допиту свідка [PERSON] від 17 січня 2018 року, зважаючи на принцип безпосередності дослідження судом доказів та враховуючи, що ані позивачкою, ані її представником клопотання про допит [PERSON] в якості свідка не заявлялось. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно п.1) ч.2, ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка надала договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2020 року (а.с.14-16), угоду-замовлення до вказаного договору від 29 грудня 2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 12/1/20 від 29 грудня 2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] сплатила адвокату Кошелю А.С. на підставі договору про надання правової допомоги 3500 гривень 00 копійок (а.с.19). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог до АТ «Костянтинівське АТП 11409» в повному обсязі, витрати пов`язані зі сплатою позивачкою судового збору у розмірі 1000 гривень 00 копійок (а.с.4а) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 гривень 00 копійок (а.с.19) слід покласти на останнього.

Outcome: partial