Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

I.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своєму позові позивач просить суд визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] його сестру [PERSON] та зняти з реєстраційного обліку. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що він є спадкоємцем квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрована є його сестра, яка веде аморальний спосіб життя, пиячить, коли була жива їх мати, сестра приходила тільки коли мати получала пенсію. Після похорон матері, на який сестра не з`явилась пропала зовсім, де вона зараз перебуває він не знає. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, не заперечував розглядати справу в порядку заочного розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином, причин не явки до суду не повідомила, викликалась через сайт суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам?янської міської ради в судове засідання не з`явилась, просить розглядати справу за відсутністю представника, винести рішення згідно чинного законодавства. Частиною 1 статті 279 ЦПК України, встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. III. Процесуальні дії по справі. 17 квітня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. Відповідач до суду відзиву не надала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт того, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає зі смерті її матері. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт того, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає зі смерті її матері, де вона зараз проживає не знає. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.5). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] [INFO] померла (а.с.10). Відповідно до довідки в квартирі [ADDRESS] ? [ADDRESS] зареєстрованою значиться [PERSON] , але не проживають в квартирі з серпня 2017 року, що підтверджується актом про не проживання (а.с.3). Згідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 21 грудня 2018 року, [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно після померлої [PERSON] не виявляється можливим, так як закликаються до спадкування два спадкоємця першої черги (а.с.9). Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснено п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. VI. Висновки суду. Таким чином суд приходить до висновків, що позивач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] , тому не має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном, яке зареєстровано за [PERSON] , в зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed