Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] 22.01.2014 року звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 30.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON], про визнання вказаного договору дарування договором купівлі-продажу вказаної квартири, оскільки договір дарування був удаваний з метою приховування договору купівлі-продажу вказаної квартири, про визнання квартиру [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , так як вона була придбана під час зареєстрованого шлюбу, про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину кожному квартири [ADDRESS], так як подружжя має рівні частки у придбаній під час шлюбу квартирі, про вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов'яння [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні вказаною квартирою і передати йому ключи від вхідних дверей квартири, так як [PERSON] замінила замки від вхідних дверей вказаної квартири тим самим чинить перешкоди в користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю із викладених у ньому підстав. Відповідачка [PERSON] та її представники в судовому засіданні позов не визнали повністю з тих підстав, що [PERSON] 30.07.2002 року подарувала квартиру [ADDRESS], виходячи із свого волевиявлення, без будь-якої передачі коштів. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні також позов не визнала повністю, з тих підстав, що вона подарувала квартиру [ADDRESS], виходячи із свого волевиявлення, як подяку за надані послуги. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони на справді вчинили. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали 30.07.2002 року договір дарування квартири [ADDRESS], по якому [PERSON] подарувала [PERSON] вказану квартиру. Судом також встановлено, що вказаний договір дарування приховує договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], оскільки по зазначеному договору [PERSON] передала [PERSON] кошти в сумі 4000 доларів США за відчужену квартиру. Вказана обставина стверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], які позичали подружжю [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі 4000 доларів США на придбання квартири [ADDRESS]. Також факт надання позики на придбання квартири стверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну суму. Згідно ч.2 ст.235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчиняли, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчиняли. Також в судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечуючи факту отримання від [PERSON] коштів за спірну квартиру, підтвердила, що квартира була подарована за надані [PERSON] послуги, які не назвала в судовому засіданні, тобто була подарована не безоплатно. Також [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона спірну квартиру придбала також за 4000 доларів США незадовго до укладання договору дарування. З урахуванням викладеного має бути визнано договір дарування укладеного 30.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON], щодо відчуження квартири [ADDRESS], таким, що приховує договір купівлі-продажу вказаної квартири. При цьому додатково не потрібно визнавати договір дарування недійсним. Згідно ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.ст.28,29 КпШС України, (ст.ст.60,61 СК України), в разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS], була придбана [PERSON] та [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу, який тривав з 29.07.1993 року по 19.04.2011 року, за спільні кошти, то дана квартира є спільною сумісною власністю вказаного подружжя. Враховуючи викладене [PERSON] має право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні також встановлено, що відповідачка восени 2013 року замінила замки від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та з цього часу не допускає [PERSON] до вказаної квартири чим чинить останньому перешкоди у її користуванні. Вказані обставини визнаються відповідачем [PERSON], тому відповідно до вимог ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. [PERSON] та [PERSON] являються власниками по 1/2 частини квартири [ADDRESS] і відповідно до вимог ст.391 ЦК України, [PERSON] має право на усунення будь яких перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні своїм майном. Отже [PERSON] має бути вселений в квартиру [ADDRESS], а [PERSON] має бути зобов'язана не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] та передати йому ключи від вхідних дверей квартири. [PERSON] не пропустив строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки дізнався що спірна квартира була набута [PERSON] не по договору купівлі-продажу, а по договору дарування тільки восени 2013 року, коли [PERSON] перестала допускати його [PERSON] до квартири, мотивуючи тим, що останній не має будь яких прав на неї. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 243,60 грн. сплаченого судового збору та на користь держави 3654 грн. судового збору.

Outcome: approved