Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядько» на його користь моральну шкоду, завдану каліцтвом під час виконання трудових обовязків, в розмірі 150000 грн. В обґрунтування позову позивач послався на приписи статей 153, 173,\~237-1 КЗпП, 1167, 1168 ЦК України та зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 06.02.2008 року по 03.11.2008, звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком. 02.03.2008 позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обовязків. Після отримання першої медичної допомоги доставлено до Обласної травматологічної лікарні, що підтверджується медичним висновком від 24.06.2008. Посилається на Акти від 01.04.2008 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, та розслідування нещасного випадку за формами Н-1 та Н-5, за якими основними причинами нещасного випадку є низький контроль зі сторони енерго- механічної служби за безпечною експлуатацією компресорних установок порушення Посадової інструкції та встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці. 03.07.2008 згідно з випискою із акта огляду Міжрайонної МСЕК №082583 та довідкою МСЕК Серії ДОН-04 №082583 позивачу за наслідками трудового каліцтва первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, оперативному лікуванні. Позивач зауважує, що лікування за наслідками травми, отриманої під час виконання трудових обовязків, він продовжує, стан його не є стабільним, має виражені болі у нозі, постійно змушений приймати знеболювальні ліки, і надалі потребує реабілітаційного лікування. Вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що під час одержання травми, а також в подальшому він зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. 22.05.2018 позивачем до суду подане клопотання про заміну відповідача [PERSON] підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядько» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Шахта імені [PERSON]», яке ухвалою суду від 22.05.2018 було задоволено, Орендне підприємство «Шахта ім. О.Ф. Засядько» (ідентифікаційний номер 00174846) замінено правонаступником Публічним акціонерним товариством «Шахта імені [PERSON]» (ідентифікаційний номер 00174846), до якого, відповідно до ст.108 ЦК України переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи. В судове засідання позивач не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, в якому зазначив, що на задоволенні позовних вимог наполягає та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник Публічного акціонерного товариства «Шахта імені [PERSON]» (далі відповідач), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 8606500545423, в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення засідання та відзив на позов не надав. За змістом ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на приписи ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, надані позивачем, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. Згідно з трудовою книжкою БТ-І №4077212 позивач з 06.02.2008 по 03.11.2008 перебував у трудових відносинах, працюючи на посаді заступника технічного директора; звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком (а.с.11). За змістом Актів про нещасний випадок форми Н-1 та Н-5, затверджених директором шахти 01.04.2008, позивача 02.03.2008 під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача було травмовано в область правої ноги; причини нещасного випадку: низький контроль зі сторони енерго-механічної служби за безпечною експлуатацією компресорних установок порушення Посадової інструкції; діагноз згідно з листком непрацездатності: часткове ушкодження звязкового апарату, забій м'яких тканин області правого колінного суглоба. Особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці: заступник головного механіка [PERSON] (а.с.14-16). За змістом медичного висновку Консультативної поліклініки обласної травматологічної лікарні від 24.06.2008 позивачу визначений діагноз: пошкодження зовнішньої зв'язки правого колінного суглоба другого ступеня, виробнича травма (а.с.13). Згідно з випискою із акту огляду МСЕК № 082583 та довідкою МСЕК Серії ДОН-04 № 082583 позивачу за наслідками трудового каліцтва первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково з 26.06.2008, визначено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, оперативному лікуванні (а.с.12). Розвязуючи спір, суд враховує такі норми права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~частин першої\~ третьої\~статті 23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров'я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім'ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Моральна\~шкода відшкодовується\~грішми,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.9 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У п.13 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що факт установлення позивачу трудового каліцтва, отриманого на підприємстві відповідача, яке призвело до втрати його професійної працездатності на 30% та встановлення 3 групи інвалідності безстроково, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 30% втрати професійної працездатності та 3 групи інвалідності безстроково, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає факт отримання ним виробничої травми колінного суглобу, що повязано з рухом особи, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, завданий каліцтвом під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача, дорівнює 12 000 грн. На думку суду, заявлена позивачем сума моральної шкоди є завищеною, адже, як вбачається з трудової книжки позивача, останній був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію, а не за станом здоровя, яке перешкоджає продовженню такої роботи, отримана виробнича травма не заважає позивачу працювати, адже з грудня 2008 року він перебуває в трудових відносинах з ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна №1» (а.с.11), доказів постійного вживання знеболювальних ліків, проходження реабілітаційного лікування тощо, на що посилається позивач в обґрунтування заявленої суми в розмірі 150\~000 грн., ним до суду не надано. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 56 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial