Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом про виселення [PERSON].(далі - відповідач)з [ADDRESS] (далі по тексту спірна квартира), посилаючись на те, що вона проживає в спірній квартирі разом з своїми дітьми. Також в квартирі проживає її брат [PERSON] з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] Квартира неприватизована, а надана за ордером її батьку. Вважає, що відповідач протиправно вселилась в спірну квартиру, згоди на її вселення позивач не надавала, з чого виходить, що відповідач самоправно зайняла житлове приміщення та підлягає виселенню. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги позовної заяви не визнали, посилаючись на те, що відповідач є членом сім'ї [PERSON], який зареєстрований в спірній квартирі. Відповідач вселилась в спірну квартиру в 1995 р., відповідач на той час була неповнолітньою, а тому в її інтересах діяли її батьки, які не заперечували щодо проживання відповідача в квартирі. Зазначили, що в 2001 р. відповідач досягла повноліття, однак жодних звернень до суду або правоохоронних органів щодо виселення відповідача з квартири остання не вчиняла аж до 2016 р., а отже остання пропустила строки звернення до суду. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Деснянського районної у м. Києві державної адміністраціїдо суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та винести рішення з урахуванням житлових інтересів дітей. Від представника третьої особи - КП «Керуюча компанія житлового фонду Деснянського району м. Києва»до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та винести рішення у відповідності до вимог Закону. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд дійшов до висновку, щодо відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира [ADDRESS]. Дана квартира була надана батьку позивача [PERSON], як службова, на сім»ю з трьох осіб: [PERSON], [PERSON] (дружина), та [PERSON] (син), згідно ордеру № [NUMBER] від 09.06.1975 року. Спірна квартира не приватизована. [INFO] року [PERSON] помер, а [INFO] року померла мати позивача [PERSON] Після смерті останніх особовий рахунок не був переведений на сторін по справі. Квартира складається з двох кімнат, площею 14, 6 кв.м. та 19, 0 кв.м., загальною жилою площею 33, 6 кв.м. На даний час у квартирі, згідно довідки форми № 3, зареєстровано 6 осіб: [PERSON] та його син [PERSON], [INFO], позивач [PERSON] та її троє дітей - [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що в спірній квартирі проживають 7 осіб, а саме особи зазначені вище та відповідач по справі, яка є членом сім»ї [PERSON] Зокрема, у відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.09.1995 р. в Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району, а/з №1589, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1,2 ст.64 ЖК України, члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність та зобов»язаннями, що випливають із зазначено договору. До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.1 ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Відповідно до ч.2 ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім»ї які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2009 р. встановлено, що [PERSON] після народження сина на протязі пів року проживав в спірній квартирі, разом з дружиною [PERSON] та сином. Крім вказаного, рішенням суду встановлено, що оскільки в спірній квартирі не було місця для проживання [PERSON] разом зі своєю сім'єю був вимушений періодично проживати то в спірній квартирі, то в іншому житлі. З вказаного рішення вбачається, що відповідач, разом зі своїм чоловіком [PERSON] та сином, вселилась в спірну квартиру в 1998 році, коли позивач була неповнолітньою. При цьому, позивачем не надано доказів, щодо того, що наймач квартири та члени його рожини, на той час [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечували щодо проживання відповідача в спірній квартирі та не надавали своєї згоди на це, зокрема, і як її законні представники. В той же час, наявні в матеріалах справи докази не суперечать показам свідків, які зазначали щодо проживання відповідача в спірній квартирі з 2012/2014 року, оскільки з вказаного вище рішення суду вбачається, що вселилась відповідач в квартиру в 1998 році, а в подальшому періодично в ній проживала через зміну життєвих обставин. Отже, судом встановлено, що [PERSON] добровільно у 1995 році після одруження та народження в 1996 році, дитини вселив відповідача разом з сином до спірної квартири за згодою всіх членів сім»ї, як дружину. Та обставина, що в подальшому відповідач періодично не проживала в спірній квартирі не може бути підставою для необхідності надання їй повторного дозволу на вселення, оскільки обставини її вселення в 1995 році не змінювались та виходячи зі змісту рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.04.2009 р. терміни відсутності в спірній квартирі були незначними. Суд, не приймає посилання позивача, що відповідач самоправно зайняла житлове приміщення, оскільки остання була вселена в квартиру як дружина [PERSON] і на даний час проживає в даній квартирі зі своїм сином та чоловіком, як член сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною 3 ст.116 ЦК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов»язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі( правова позиція Верховного Суду України. висловлена у справі від 22 червня 2017 року). У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Тривалість часу проживання відповідача в спірній квартирі, відсутність заперечень щодо проживання відповідача у спірній квартирі до моменту звернення позивача до суду ( грудень 2016 р.) дає підстави вважати, що відповідач вселилась у спірну квартиру за згодою наймача та повнолітніх на той час членів сім»ї. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач тривалий час проживає в спірній квартирі, при цьому, протягом цього часу позивач не заперечувала щодо її проживання та користування квартирою. Позивачем не надано суду доказів чинення з боку відповідача перешкод в реалізаії позивачем та її дітям права користування спірним майном, руйнування чи псування жилого приміщення відповідачем, порушення нею правил соціального співжиття тощо. Як вбачається з пояснень сторін, між ними узгоджено порядок користування як жилими кімнатами, в більшій кімнаті ( 19 кв.м.) проживає позивач з трьома дітьми в меншій ( 14,6 кв.м.) проживає її брат з відповідачем на їх повнолітнім сином Отже, у зв'язку з тим, що відповідач на протязі тривалого часу мешкає в [ADDRESS], вселилась до спірної квартири за згодою наймача та інших повнолітніх членів сім»ї, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виселення відповідача як такої, що самоправно зайняла жиле приміщення. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Outcome: dismissed