Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

[PERSON] 24 вересня 2020 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення способу участі у вихованні дитини. В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували у шлюбі, від спільного подружнього життя мають дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідачка виїхала до м. Києва, де проживала на протязі року разом з своїм співмешканцем в орендованій кватирі разом з дочкою [PERSON] , не даючи можливості позивачу з нею спілкуватися. На протязі останнього року, після повернення відповідачки до м. Дніпра, вона знову відмовляє батьку в можливості спілкуватися з дочкою. Як зазначає позивач, фактично протягом останніх двох років відповідачка не давала можливості бачитися та спілкуватися з дитиною батьку. На підставі викладеного, позивач просить визначити спосіб участі батька у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення часу побачення з дитиною з відвідуванням місця проживання [PERSON] , або інших міст на його розсуд (місце проживання його батьків, плавальний басейн, будинки відпочинку, льодова ковзанка, кінозал, театр тощо) без присутності матері дитини в період з 15.00 години до 18.00 години кожної середи тижня, а також 1-го та 3-го тижня місяця з 16.00 години п`ятниці до 18.00 години неділі; надання можливості батьку спільного з дитиною відпочинку протягом половини тривалості шкільних канікул поспіль на протязі навчального року з правом вибору місця відпочинку (відпочинок на морі, подорожі тощо) та без присутності матері дитини; надання можливості батьку особисто та його батькам привітати дитину з Днем народження та іншими сімейними чи загальновстановленими державними святами у святкові дні, а саме: 01 січня, 07 січня, 08 березня, 28 червня, 24 серпня кожного року, під час зустрічей з дитиною; надання можливості відвідування дитиною її дідуся [PERSON] та її бабусі [PERSON] за місцем їх проживання: [ADDRESS] за участі позивача та без матері дитини; вирішення спільних за домовленістю обох батьків питань щодо обрання навчальних закладів, в яких в подальшому буде навчатися дитина, щодо обрання репетиторів, гуртків позашкільного навчання, спортивних секцій, тощо; надання можливості виїзду за кордон дитини тільки з відома та дозволу батька; надання можливості безперешкодного спілкування дитини з батьком за допомогою телефонного зв`язку, «Skipe», «Viber» та інших засобів зв`язку (з врахуванням розумних обмежень, час на відпочинок, заняття в школі тощо); користування в разі потреби (хвороба, відрядження відповідача тощо) часу побачення, спільного відпочинку, тощо з дитиною за спільною домовленістю батьків, що буде в повній мірі відповідати інтересам дитини, інтересам батьків та вимогам Закону; зобов`язати матір повідомляти батька у телефонному режимі про стан здоров`я дитини у разі її хвороби. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити без його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася. Про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. У ході судового розгляду встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, сторони перебували у шлюбі з 24 червня 2000 року (а.с.18). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.13). З позову вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу проживає з відповідачем, яка чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком. Згідно з актом обстеження умов проживання від 16 вересня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , за якою проживає позивач та його батьки [PERSON] , [PERSON] , санітарний стан квартири задовільний, зроблено сучасний ремонт, квартира облаштована меблями та побутовою технікою, створені дуже добрі умови для виховання та проживання дітей (а.с.19). Позивач працює, має стабільний дохід (а.с.20), на роботі характеризується позитивно, як відповідальна та неконфліктна людина (а.с.62). Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (а.с.60) психіатричні протипоказання для усиновлення, опіки та піклування над неповнолітніми дітьми у позивача відсутні. Згідно з сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду (а.с.59) у позивача наркологічні протипоказання до опіки та піклування не виявлені. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 1/14-134 від 24 листопада 2020 року комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне встановити дні побачень батькові [PERSON] з донькою [PERSON] (а.с.45-46). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод статтею 8 визначено, що держава Україна має позитивний обов`язок вжити всіх можливих заходів для сприяння контактам дитини і того з батьків, хто проживає окремо, а непорозуміння між батьками не позбавляють державу від її обов`язків. Відповідно до Конвенції про контакт з дітьми (ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року і набула чинності для нашої держави 1 квітня 2007 року) ч.І ст.4 встановлює право дитини та її батьків на встановлення та підтримку регулярного контакту одне з одним. Також п. с) ст.7 Конвенції про контакт з дітьми визначено, що: «Під час вирішення спорів стосовно контакту органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.» Згідно з вимогами ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з положеннями ч. 1,2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. 3 ст. 157 СК України). Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч. 2 ст. 159 СК України). При цьому, відповідно до Декларації прав дитини, а саме Принципу 6, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 року і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За таких обставин, приймаючи рішення в даній цивільній справі, суд має керуватися виключно інтересами дитини. Приписами Сімейного кодексу України, зокрема, ст. 150 СК України, встановлено що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний розвиток, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 3 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що спільна дочка сторін, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, [PERSON] . При цьому, позивач виявляє бажання приймати участь у вихованні спільної дитини, створенні належних умов для фізичного, морального та духовного розвитку доньки, спілкуватись з нею, проводити вільний час та відпочивати. Однак, батьки в добровільному порядку не дійшли згоди щодо порядку участі [PERSON] у вихованні дитини та визначення графіку побачень з дитиною, відповідач відмовляє позивачу в регулярному спілкуванні та зустрічах з донькою, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Суд, розглядаючи вимоги позивача про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом надання можливості виїзду за кордон дитини тільки з відома та дозволу батька, зазначає наступне. Пунктами 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, законом передбачено надання рішенням суду дозволу на виїзд за кордон дитини, яка не досягла 16-ти річного віку. Однак, позивач звернувся з позовом про визначення способу участі батька у вихованні дитини. При цьому, вимога щодо надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини не є способом участі батька у вихованні дитини та є окремим спором з іншим предметом доказування. Таким чином, вимога щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом надання можливості виїзду за кордон дитини з відому та дозволу лише батька не відповідає чинному законодавству України, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. За таких обставин, суд,

Outcome: partial