Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

[PERSON] ( [INFO] ) звернулась 21.10.2020р. до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи на боці відповідача [PERSON] про повернення підсобного приміщення кухні пл..6,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що позивачка є власником 224/1000 частин комунальної квартири [ADDRESS] , пл.. 46,3 кв.м., заг. пл.. 184,6 кв.м., до складу якої входить підсобне приміщення кухні пл..6.3 кв.м. відповідач 14.07.2018р. набув право власності на 438/100 частин квартири, тобто на 2 кімнати пл.. 41 кв.м. (21 та 20 кв.м.) та місця загального користування на підставі договору дарування. Приміщення кухні пл. 6,3 кв.м. не є його власністю. Третя особа на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1998р. набула право власності на 338/1000 частин даної квартири, та отримала у власність 2 кімнати пл. 33,3 кв.м. у загальному користуванні знаходились приміщення загального користування коридори санвузол та кухня пл..14,6 кв.м. Підсобне приміщення пл.6,3 кв.м. належала первісному власнику [PERSON] та було викуплено у власність 19.12.1995р. та ніколи спірне приміщення не належало іншим наймачам. Позивач отримала у власність належні первісному власнику житлові та підсобні приміщення згідно договору дарування від 08.02.2006р. [PERSON] займає 2 житлові кімнати пл..51,8 кв.м., куди не входить приміщення кухні пл. 6,3 кв.м. таким чином відповідач незаконно користується кухнею пл.. 6,3 кв.м. Ухвалою суду від 26.10.2020р. позов залишено без руху. Після усунення позивачкою 05.11.2020р. недоліків, подання позову у новій редакції (а.с.79-82 т.1), з наданням додатків на 68 арк., ухвалою суду від 13.11.2020р. провадження по справі відкрито з призначенням попереднього засідання на 14.12.2020 р. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання 14.12.2020р. сторін, відсутності поштового повідомлення про належне повідомлення відповідача та третьої особи, підготовче засідання відкладено на 01.03.2021р. 11.01.2021р. до суду надійшло письмове клопотання від [PERSON] про зупинення провадження по справі до набрання законної сили судового рішення по іншій справі №522/22172/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савіної К.П., про визнання договору дарування 438/1000 часток квартири недійними. Також надійшло від [PERSON] клопотання про вступ у справу в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , та застосування позовної давності. [PERSON] вказала, що відповідач [PERSON] є її сином, і саме він повідомив її про існування даної справи, він не отримував жодного документу від суду, проте вона припускає що предмет позову стосується повернення підсобного приміщення кухні пл..6,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Вона 26.03.2015р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 438/100 частин квартири [ADDRESS] та 14.07.2018р. подарувала цю частку сину- відповідачу. Послалась також на законність приватизації житла, що підтверджено рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08.06.2011р. по справі 32-4319/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , КП «ОМБТІ та РОН», КП «Міське агентство з приватизації жила», Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання приватизації приміщення незаконною. Крім того вказала, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2020р. (справа 3522/22172/18) у позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи приватного нотаріуса Савіної К.А. у визнання договору дарування частки квартири відмовлено. Справа перебуває в апеляційному провадженні. 04.01.2021р. до суду надійшло від позивачки відповідь на клопотання про вступ [PERSON] у дану справу як третьої особи, в якій просила відмовити у клопотаннях, зазначаючи, що факт укладання договору дарування частки спірної квартири на [PERSON] не має ніякого правового значення для вирішення цього спору та ніяким чином не порушує прав [PERSON] . Також 18.02.2021р. та 19.02.2021р. позивачка подала додаткові пояснення по суті справи з поясненнями щодо наявності кримінальної справи за фактом підробки документів з приватизації квартири з додатками. 18.02.2021р. позивач надала доповнення до своїх пояснень. 25.02.2021р. до суду надійшло клопотання позивачки про виклик в судове засідання 4 свідків. В підготовче засідання 01.03.2021р. з`явились позивачка та її представник адв. [PERSON] , не з`явились відповідач [PERSON] (син скаржника), та третя особа [PERSON] , які судом повідомлялись про час і місце судового засідання,, проте судові повістки повернулись до суду без отримання за інших причин. В підготовчому засіданні суд повідомив учасників справи про надходження клопотань від [PERSON] , позивачка та її представник висловили свою незгоду з залученням до справи як третя особа заявниці, суд, протокольною ухвалою, згідно ст.197 ЦПК України ухвалив відмовити у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення її до справи в якості третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки, на думку суду, права [PERSON] не зачіпаються предметом позову. Підготовче засідання було відкладено на 12.04.2021р. для повторного сповіщення відповідача та третьої особи через неналежне повідомлення осіб поштовим відділенням зв`язку. 12.04.2021р. в судове засідання не з`явилися позивачка та її представник адв. [PERSON] , надавши до суду заяву про закриття підготовчого засідання у їх відсутність та призначення справи до судового розгляду, не з`явились відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] , які судом повідомлялись про час і місце судового засідання, проте судові повістки повернулись до суду з відміткою про відмову адресату та не отримання [PERSON] за інших підстав. В період розгляду справи в попередньому засіданні судом виконані вимоги щодо права на справедливий суд: розглянуті заявлені клопотання, прийняті процесуальні заяви, виконані заходи щодо належного сповіщення всіх учасників процесу та реалізовано їх право на ознайомлення з матеріалами справи і надання доказів відповідно до ст.130 ЦПК України, на виконання судом вимог національного закону та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд. Згідно ухвали суду від 12.04.2021р. підготовче засідання було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 22.06.2021р. 22.06.2021р. у судове засідання з`явились позивачка, її представник, не з`явились відповідач [PERSON] та третя особа , у зв`язку з їх першою неявкою в судове засідання по справі оголошено перерву до 06.07.2021р. з метою повторного виклику відповідачу. 06.07.2021р. в судове засідання з`явились позивачка, її представник- адв. Лобова, не з`явились відповідач та третя особа. При цьому суд звертає увагу, що в своїй заяві [PERSON] зазначала, що відповідачу, який є її сином [PERSON] , відомо про розгляд данної справи. Позивачка та ї представник надали свої пояснення по суті справи, підтримавши позовні вимоги з викладених в ньому підстав, вказавши, що [PERSON] за життя належало на праві власності підсобне приміщення- кухня пл.. 6,3 кв.м., оскільки була нею викуплена у приватну власність 19.12.1995р., за приходним ордером №174 від 19.12.1995р., проте її сусід [PERSON] приватизував частину житла разом з кухнею і цю інформацію приховував за життя [PERSON] і тільки після її смерті про це повідомив позивачку та перекрив доступ. Судом оголошено перерву з метою повторного виклику відповідача і третьої особи на 31.08.2021р. 31.08.2021р. з`явились позивачка, її представник- адв. [PERSON] , не з`явились відповідач та третя особа, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали надані ними в минулих засіданнях пояснення та просили позов задовольнити. Враховуючи викладене суд ухвалив розглядати справу у їх відсутності згідно ч.3 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до слідуючих висновків. Предметом позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] є вимога про повернення підсобного приміщення кухні пл..6,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Підставою таких вимог позивачка зазначає, що вона є власником 224/1000 частин комунальної квартири [ADDRESS] , пл. 46,3 кв.м., заг. пл. 184,6 кв.м., до складу якої входить підсобне приміщення кухні пл. 6,3 кв.м. згідно договору довічного утримання (а.с.95), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори за №7-250 від 08.02.2006р. [PERSON] [INFO] померла. При цьому первісним власником 224/1000 частин спірної кварти була [PERSON] , яка набула право власності в результаті приватизації заг. пл.. 184,6 кв.м., у тому числі житл. пл. 108,7 кв.м., згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.02.1996 р. та розпорядження №73274 органу приватизації від 01.02.1996р. заг. пл.. 41,4 кв.м. , яка складається згідно технічного паспорту 2006р. з 2-х житлових кімнат : 9,6 та 17,3 кв.м. (житл. пл.. 26,9 кв.м.), раковини, ванної кімнати заг.пл.4,6 кв.м., заг. коридорів 3,8; 6,3; 1,6 ; 3,2 ; 2,1 ; 5,8; 3,4; 1,6; 12,5 кв.м., кладовки заг.пл.12,5 кв.м. Що стосується права власності відповідача [PERSON] , то судом встановлено що він набув право власності на 438/1000 частин за договором дарування 14.07.2018р.. [PERSON] 26.03.2015р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 438/1000 частин квартири [ADDRESS] та згідно нотаріально посвідченого договору 14.07.2018р. ( а.с.236-239) подарувала цю частку сину [PERSON] - відповідачу, що складається з 3-х житлових кімнат пл..9,3 , 17,7, 21,5 кв.м. (житл.пл. 48,5 кв.м.) кухня окрема пл.. 6,3 кв.м. , заг. ванна кімната заг. пл..4.6 кв.м., загальний туалет 1,2 кв.м., загальні коридори 3,8; 6,3; 1,6 ; 3,2 ; 2,1 ; 5,8; 3,4; 1,6; 12,5 кв.м., кладовки заг.пл.12,5 кв.м. ( техн.. паспорт а.с.216-214). Отже, відповідач є співвласником спірної частини квартири (438/1000) з 14.07.2018р. Третя особа [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1998р. набула право власності на 338/1000 частин даної квартири, та отримала у власність 2 кімнати пл. 33,3 кв.м. Підставою позову є посилання позивачки на ту обставину, що [PERSON] за життя належало на праві власності підсобне приміщення- кухня пл.. 6,3 кв.м., оскільки була нею викуплена у приватну власність 19.12.1995р., приходний ордер №174 від 19.12.1995р. (а.с.120). У підтвердження цих доводів позивачка надала до суду : копію листа першого заступника голови правління Одеської облспоживспілки від 03.04.2009р. №145 (а.с.36) на ім`я судді Приморського районного суду [PERSON] що згідно їх постанови №38-п від 10.07.1995р. мешканцям будинку [ADDRESS] , в тому числі [PERSON] були реалізовані займані ними квартири. Згідно виконаного розрахунку продажної вартості квартири [ADDRESS] в цьому будинку загальна площа склала 46,43 кв.м., в тому числі і кімната, зазначена в технічному паспорті під №2, пл.. 6, 3 кв.м. [PERSON] внесла грошові кошти в касу Домоуправління облспоживспілки згідно касового приходного ордеру №174 від 19.12.1995р. та приватизувала вказану квартиру, копію приходного ордеру №174 від 19.12.1995р. на суму 11 469 000 карб. (а.с.39), копію постанови правління і комітету профспілки Одеського облспоживспілки №149 від 06.06.1990р, за якою 2 кімнати пл..21 кв. та 20 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] (цоколь) закріпити [PERSON] та її сімї (три особи). (а.с.41). копію листа заступника голови правління Одеської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка» від 28.2.2015р. №14-05/230 [PERSON] (а.с.43) , яким повідомляють що передача квартир у приватну власність громадян у будинку по [ADDRESS] здійснювалася на підставі постанови правління №38 Л від 10.07.1995р. «Про продаж громадянам в особисту власність квартир, що ними займаються у будинках відомчого житлового фонду облспоживспілки . Проте суд вважає, що надані докази (приходний касовий ордер №174 від 19.12.1995р. , листи Одеської обласної спілки споживчих товариств «Облспоживспілка», їх розрахунок вартості квартири де вказується заг. пл.. 46, 43 кв.м., не є належними та допустимими доказами про набуття у власність приміщення кухні пл..6,3 кв.м., оскільки за свого життя [PERSON] набула права приватної власності згідно розпорядження про приватизації та свідоцтва про право власності від 01.02.1996р. на частину квартири заг. пл.. 41,\~4\~кв.м. виданого заст.. начальника УЖКГ виконкому Одеської міської ради на підставі заяви на приватизацію до УЖКГ, та проведеного органом приватизації розрахунок , з якого не вбачається зарахування окремого приміщення пл..6,3 кв.м. Володіння нерухомим майном підтверджується фактом державної реєстрації права власності. Крім того суд враховую і ту обставину, що за життя [PERSON] отримала свідоцтво про право власності та не оспорювала зазначені в ньому відомості ( з 01.02.1996р. до 22.11.2007р.), в якому відсутні відомості про отримання у власність і приміщення пл.. 6, 3 кв.м. Також відповідач набув право на 438/1000 частин спірної квартири за договором дарування, якому передували свідоцтво про право власності в результаті приватизації на житло від 31.10.1996р. №7-8186 на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та в подальшому [PERSON] набула право власності на вказану частку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори 06.03.2015р. Посилання позивачки на копію висновку №002/017/18 судової будівельно-технічної експертизи проведеної в рамах кримінального провадження №12012170500001454 від 20.04.2018р. та ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 18.02.2015р. також суд не бере до уваги, оскільки зазначена експертиза не проводилась в рамках даної цивільної справи, та матеріали кримінального провадження не передано до суду та відсутній вирок. Також судом встановлено, що [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , КП «ОМБТІтаРОН», КП «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1996р. в частині реєстрації за [PERSON] приватизації приміщення пл.. 6,3 кв.м. недійсним, за розглядом якого рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08 червня 2011р. (справа №2-4319/11) у задоволенні позову відмовлено. (а.с.184-186). Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 27.11.2012р. рішення суду залишено без змін. (а.с.194-196), яким також вказано, що доводи [PERSON] про те, що [PERSON] викупила у приватну власність займану нею частину житла і кімнату, пл. 6,3 кв.м. в комунальній квартирі, спростовується свідоцтвом про право власності від 01.02.1996р. та висновком експертизи. Ухвалою ВССУ від 23.01.2013р. відмовлено [PERSON] у відкритті касаційного провадження. Суд також зауважує що позивач не навів норми матеріального права, за яким просить зобов`язати відповідача повернути позивачці підсобне приміщення кухню пл.. 6,3 кв.м. Матеріальний аспект захисту охоплює й положення гл. 3 ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів. До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. Крім того права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх позовних вимог, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed