Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] в вересні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, вказавши, що з 16.09.2006 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] , на утримання яких він щомісячно сплачує аліменти, заборгованості по виплаті яких немає. На даний час він з позивачкою не проживає однією сім`єю та ним подано до суду позов про розірвання шлюбу. Під час спільного проживання в шлюбі він з відповідачкою нажив спільне майно, а саме: чотири кімнатну квартиру, загальною площею 81,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , яка була ними придбана як подружжям по договору купівлі-продажу від 14.10.2011 року по ціні 119499 грн. Вказана квартира була оформлена на відповідачку, оскільки він не думав, що колись буде з нею розлучатись. На даний час відповідачка створила йому перешкоди у користуванні спільно нажитою квартирою, змінила в квартирі замки, хоч він є таким же власником житла, як і відповідачка. Також в шлюбі ним з відповідачкою було нажито автомобіль Volkswagen Caddy д.н. [NUMBER] рік випуску 2006, білого кольору, дата реєстрації 13.07.2018 року, який також зареєстровано на відповідачку. Він неодноразово звертався до відповідачки щодо мирного розподілу спільного майна, однак мирно вирішити дане питання неможливо, тому він звернувся з даним позовом до суду. Згідно висновку експерта від 20.08.2019 року №41/19 буд. за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження, а саме: ринкова вартість чотирикімнатної житлової квартири [ADDRESS] загальною площею 81,8 кв.м. станом на дату проведення дослідження становить без (ПДВ) 781838 гривень. Вартість автомобіля ним визначено з джерел інтернету, оскільки власником автомобіля є відповідачка. На підставі викладеного просив визнати за ним право власності на Ѕ частину спільно нажитого в шлюбі з відповідачкою майна, а саме квартиру [ADDRESS] , також визнати за відповідачкою право власності на Ѕ частину вказаної квартири. Крім того просив визнати за ним право власності на автомобіль Volkswagen Caddy д.н. [NUMBER] та стягнути з нього на користь відповідачки Ѕ частину вартості вказаного автомобіля. 02 жовтня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 21.11.2019 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя вказуючи, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. За час перебування в шлюбі ними було придбано спільне майно, а саме квартиру [ADDRESS] та автомобіль Volkswagen Caddy д.н. [NUMBER] . Вона не погоджується з позицією [PERSON] та вважає, що суд в даному випадку повинен відійти від рівності часток та визнати за нею право власності на 60% квартири, а за [PERSON] - на 40% виходячи з наступного. За час спільного проживання в шлюбі [PERSON] мав невеликий заробіток, оплату кредитного договору за придбану ними спірну квартиру здійснювала вона за рахунок свого заробітку, який був набагато вищим за заробіток чоловіка. За рішенням суду він сплачує аліменти у досить невеликому розмірі на утримання двох їхній неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Цих коштів недостатньо не тільки для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку, а й для елементарного матеріального мінімального утримання. Крім того вона несе додаткові витрати на дітей, які викликані особливими обставинами, тобто розвитком дітей. На користь дочки [PERSON] , вона з СК «Княжа» уклала договір медичного страхування дитини, що тягне за собою щомісячні платежі, які нею сплачуються регулярно. Також окрім дитячого садка дочка відвідує школу спортивного танцю «Крок вперед», а син навчаються в школі - клуб спортивних єдиноборств «Грізлі». За відвідування дітьми секцій вона щомісячно сплачує по 400 грн. за кожну дитину. Дочка також відвідує підготовчі курси до школи, які є необхідними та платними. З урахуванням вище вказаного, вона вважає, що її частка при поділі квартири між нею та [PERSON] може бути збільшена до 60%. На підставі викладеного просила визнати за нею право власності на 60% квартири [ADDRESS] , за [PERSON] - 40% вказаної квартири. А також визнати за нею право власності на автомобіль Volkswagen Caddy д.н. [NUMBER] зі стягненням на користь [PERSON] з неї грошову компенсацію за належну позивачу Ѕ частину спірного автомобіля. Понесені нею судові витрати просила стягнути з відповідача. Ухвалою від 26.11.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільної сумісної власності подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 26.11.2019 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Луценко Л.М. підтримали вимоги за первісним позовом та наполягали на їх задоволенні, вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не визнали в повному обсязі. Також з позивач [PERSON] зазначив ,що в дружини права на керування транспортним засобом є ,але досвіду керування не має та під час спроб керувати автомобілем 2 рази пошкодила автомобіль . Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Нешенко О.Б. позов [PERSON] не визнали, вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. У відзиві на позовну заяву від 14.11.2019 року [PERSON] вказувала, що позовні вимоги [PERSON] можуть бути задоволені лише частково з врахуванням інтересів не лише позивача, а й і її, як відповідача. [PERSON] зазначала, що з 16.09.2006 року перебувала шлюбі з позивачем [PERSON] , шлюб між ними розірвано рішенням суду від 07.10.2019 року. Вони мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Оскільки [PERSON] добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей, вона звернулась до суду та рішенням суду від 02.08.2019 року з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 грн. щомісячно. Також, [PERSON] вказувала, що 14.10.2011 року , в період шлюбу з позивачем, була придбана чотири кімнатна квартира [ADDRESS] . Вказана квартира була куплена за кошти, виручені від продажу іншого житла та за рахунок кредитних коштів, що сплачувалися нею банку, оскільки її заробіток завжди був вищим, ніж у позивача. Квартира була оформлена на її ім`я. Також ними в 2018 році був придбаний автомобіль Volkswagen Caddy д.н. [NUMBER] , який було зареєстровано на її ім`я. В зв`язку з припиненням сімейних стосунків в квартирі [PERSON] не проживає, проте твердження позивача щодо створення йому перешкод в цьому не підтверджене жодним доказом. [PERSON] зазначала, що не отримувала від позивача пропозицій щодо вирішення питання по розподілу спільно нажитого майна. Вона вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України її частка може бути збільшена, оскільки разом з нею проживають їхні з позивачем двоє неповнолітніх дітей, на утримання яких позивач сплачує аліменти в мізерному розмірі і цих коштів недостатньо не тільки для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку, а й для елементарного матеріального мінімального утримання. З цих підстав, на її думку, її частка на квартиру може бути збільшена до 60%. Зазначала, що позивачем зазначено вимогу про розподіл судових витрат, на її думку проведення експертної оцінки квартири, є марним, оскільки можна було визначити вартість даного майна у сертифікованого спеціаліста з оцінки майна за значно меншу суму. Відносно автомобіля, [PERSON] вказувала, що вказаний автомобіль зареєстрований на її ім`я, проте до цього часу ним користується сам позивач. Автомобіль знаходиться в повному його розпорядженні і вона не має можливості ним користуватись. [PERSON] погодилась з визначеною ціною спірного автомобіля в розмірі 118395 грн., а тому в проведенні експертної оцінки автомобіля немає потреби. Крім того вважала, що вказаний автомобіль, враховуючи інтереси її та їхніх з позивачем дітей, має бути залишено у її власності, оскільки вона несе додаткові витрати на дітей, які викликані особливими обставинами, тобто розвитком дітей. Позивач ніяк не аргументує чому автомобіль має бути залишено саме йому у власність. На її думку, враховуючи інтереси їхніх неповнолітніх дітей, автомобіль необхідний саме їм, а не позивачу. На користь дочки [PERSON] з СК «Княжа» нею укладено договір медичного страхування дитини, що тягне за собою щомісячну сплату платежів. Дочка окрім дитячого садка, відвідує школу спортивного танці «Крок вперед», а син навчається в школі, - клуб спортивних єдиноборств «Грізлі», де займається ММА . За відвідування дітьми спортивних секцій, вона щомісячно сплачує по 400 грн. за кожну дитину. Крім того, дочка відвідує підготовчі курси до школи, що є також необхідними та платними. Діти займаються у дитячих гуртках, що знаходяться в різних районах міста і доставити дитину своєчасно після відвідування ними школи та дитячого садка, коли у них обмаль часу, до місця розташування секції або гуртка при наявності автомобіля - це обов`язок її як матері. Також автомобіль необхідний їй для доставки дітей до дитячої поліклініки в разі проходження обстежень у декількох лікарів вузького спеціального профілю під час обов`язкових медичних оглядів дітей. Їй автомобіль необхідний для перевезення дітей в більшій мірі, ніж позивачу. А тому, вважає, що автомобіль може бути присуджений їй зі стягненням на користь [PERSON] з неї грошової компенсації за належну позивачу Ѕ частину спірного автомобіля. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 16.09.2006 року уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 105, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.10.2019 року у справі №711/5454/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] , було придбано квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 16.11.2011 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 30.03.2015 року. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що кошти на купівлю квартири [ADDRESS] було отримано [PERSON] шляхом укладення кредитного договору з ПАТ «ОТП Банк» №F00/5424/11 від 16.11.2011 року. В порядку забезпечення кредитного договору №F00/5424/11 від 16.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки №F00/5424/11 від 16.11.2011 року, предметом якого була спірна квартира. За [PERSON] на праві власності також зареєстровано автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . [PERSON] погодилась з вартістю автомобіля Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , яку вказав [PERSON] , в сумі 118395 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] ,зазначив ,що він згідний сплатити відповідачці компенсацію Ѕ вартості автомобіля,а відповідачка [PERSON] зазначила ,що 40% вартості автомобіля та просили суд,як позивач так і відповідач просили виділити спірний автомобіль. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року в справі №360/303/17-ц. На підставі викладено, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] та автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] придбані в шлюбі [PERSON] та [PERSON] є спільним майном подружжя та підлягають розподілу між сторонами. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року в справі № 464/7011/16-ц. [PERSON] в позовній заяві та [PERSON] в зустрічному позові просили суд провести поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом припинення права власності на спірне майно іншого з подружжя та присудження грошової компенсації за належну частку у спільному майні подружжя. Проте примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України. Частиною 2 ст. 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В той же час суду не надано сторонами доказів внесення на депозитний рахунок суду коштів, що дорівнює вартості Ѕ частки автомобіля Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України). Згідно з частиною третьою статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. [PERSON] в зустрічному позові про поділ спільного майна подружжя просила суд відступити від засади рівності часток у майні подружжя, а саме щодо поділу квартири [ADDRESS] , відповідно до частини другої статті 70 СК України з тих підстав, що на її утриманні перебуває двоє їхніх з [PERSON] неповнолітніх дітей, розмір аліментів, які сплачує [PERSON] , на утримання дітей є мізерним та недостатнім для забезпечення нормального розвитку їхніх дітей. Крім того [PERSON] посилалась, як на підставу для відступу від рівності часток щодо розподілу спірної квартири, на те, що вона несе ряд додаткових витрат на утримання дітей, а саме сплачує кошти за відвідування дітьми гуртків, підготовчих курсів до школи та сплатою страхових щомісячних виплат відповідно до укладеного договору з СК «Княжа». В той же час судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2019 року в справі №711/3922/19 вирішено: «Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмір 1100 грн. щомісячно, дочки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно (2000 грн. на двох дітей), починаючи з 01.07.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.» Рішення суду від 02.08.2019 року в справі №711/3922/19 набрало законної сили та не оскаржувало ся сторонами в апеляційному порядку. Відомості про наявну заборгованість по сплаті [PERSON] аліментів на утримання дітей за рішенням суду від 02.08.2019 року в справі №711/3922/19 суду відсутня. Згідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, - якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд звертає увагу, що [PERSON] не позбавлена права звертатися до суду за захистом свого порушеного, не визнаного чи оспореного права/інтересу, свободи з відповідним позовом. Таким чином, відповідно до ст. 273 ЦПК України та ст. 192 СК України, [PERSON] може змінити розмір стягнутих рішенням суду від 02.08.2019 року в справі №711/3922/19 аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Крім того [PERSON] має право звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей на підставі ст. 185 ЦК України. На підставі викладеного, суд не приймає до уваги доводи [PERSON] викладені в зустрічній позовній заяві щодо відступу від рівності часток подружжя при розподілі квартири [ADDRESS] , оскільки проживання разом з нею двох неповнолітніх дітей, незначних розмір аліментів, що сплачуються за рішенням суду, та несення нею додаткових витрат на утримання дітей, відповідно до положень ст. 70 СК України не є підставою для відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.06.2019 року в справі №175/2802/17. Інших обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено. Згідно пункту 30 Постанови №11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Оскільки судом встановлено, що вказане вище майно придбано сторонами в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя, то і право спільної сумісної власності, на дане майно, мають обидві сторони в рівних частках, обставин для відступу від рівності часток судом не встановлено. За таких обставин вимоги [PERSON] викладені в зустрічному позові не підлягають до задоволення в повному обсязі. Проте, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , щодо розподілу спільного майна подружжя та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та на автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в рівних частках, а саме по Ѕ частці вказаного майна за кожним. За таких обставин суд приходить до висновку, що автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] підлягає поділу як спільне майно подружжя шляхом виділення кожному з подружжя рівної частки даного майна, тобто шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на Ѕ частку автомобіля Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Суд вважає за необхідне також виділити даний автомобіль позивачу [PERSON] та припинити право власності на спірний автомобіль відповідачки [PERSON] ,оскільки даним автомобілем користується [PERSON] в той час як у відповідачки досвіду керування транспортним засобом не має. Також позивач згідний внести компенсацію за автомобіль 1/2 вартості. Тому з позивача [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію за автомобіль 59197грн.50 коп. Беручи до уваги презумпцію статусу майна, набутого подружжям за час перебування їх у шлюбі, в контексті спірних правовідносин даної справи, судом не встановлено обставин, які б спростували презумпцію того, що нерухоме майно не є об`єктом спільної сумісної власності сторін. За таких обставин, таке майно підлягає поділу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України , інші судові витрати ,пов`язані з розглядом справи,покладаються : у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача;а в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони ,пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено дві позовні вимоги - про розподіл квартири та автомобіля. Відповідно, до суду сплатив судовий збір за кожну із вимог, судовий збір в розмірі 1183грн.95 коп.:2=591,98грн.та7818грн. 38 коп.:2=3909,19 грн. (591,98+3909,19=4501,17) та витрати пов`язаних з оплатою вартості експертизи,щодо отримання висновку про вартість квартири) в розмірі 5000,00грн.(арк.спр.55) . Відповідно, судові витрати підлягають до стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] в розмірі 7001грн. 17 коп.). Також необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 192грн.10коп.(384грн.20коп:2 =192грн.10коп.) Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved