Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] 24.05.2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання іпотечного договору припиненим, скасування заборони відчуження, скасування запису в Державному реєстрі іпотек. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 08 травня 2007 року між відповідачем та позивачем було укладено кредитний договір № 16/144, згідно умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 60000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення 07 травня 2022 року. На забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту відповідачем та позивачем було укладено іпотечний договір № 382 від 08 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], щодо належної позивачу на праві власності квартири [ADDRESS]. Згідно довідки відповідача від 13 травня 2017 року позивач в рахунок погашення тіла кредиту 05 жовтня 2012 року останній раз сплатив черговий платіж 333,00 долари США. В період з 05.11.2012 року по 05.12.2012 року на підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 531 ЦК України позивач здійснив дострокове повернення кредиту на загальну суму 39476,73 доларів США. В рахунок погашення тіла кредиту позивачем всього сплачено 56121,73 долари США, відсотків на суму 40417,51 доларів США. Таким чином, з суми кредиту в розмірі 60000,00 доларів США позивачем повернуто, а відповідачем визнано повернення 56121,73 долари США. Різниця становить 3878,27 доларів США (60000,00 доларів США 56121,73 долари США = 3878,27 доларів США). Але довідка відповідача від 13 травня 2017 року не містить інформацію про суму нарахованих та переплату позивача по відсотках, яку слід було зарахувати в рахунок повернення тіла кредиту. Саме через це неврахування виник спір у даній справі. Незважаючи на переплату по відсотках відповідач направив позивачу вимогу про погашення заборгованості від 28.11.2014 року, згідно якої перерахунок в сторону зменшення не зроблено. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2015 року позовні вимоги Банку задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 16/144 від 08.05.2007 року в сумі 827 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 26.08.2015 року становить 18721,38 грн. Позивач неодноразово намагався в добровільному порядку сплатити цей борг, але касири Банку відмовлялись приймати кошти. Як наслідок позивач 15.01.2016 року сплатив борг у розмірі 18721,38 грн. (еквівалент 827,52 доларів США). Позивач вважає, що зобовязання за кредитним договором припинились. Листом від 15.03.2017 року Банк повідомив, що позивач зобовязання за кредитним договором № 16/144 від 08.05.2007 року не виконав, у звязку з чим Банк не здійснить вилучення запису про обтяження нерухомого майна. Позивач просив суд визнати припиненим іпотечний договір № 382 від 08.05.2007 року, укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON]; скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4925499, зареєстровано 08.05.2007 року; скасувати в Державному реєстрі іпотек запис: реєстраційний номер обтяження 4925963, зареєстровано 08.05.2007 року. У заявах від 10.04.2018 року представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] просив справу розглядати без його присутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» у заяві від 10.04.2018 року просив розглядати справу без його участі, в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилався на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.07.2014 року встановлено, що [PERSON] погодився на підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, а тому відсотки нараховуються згідно умов, передбачених договором. За кредитним договором наявна заборгованість, тому припинення договору іпотеки неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 08 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір кредиту № 16/144, предметом якого є грошові кошти надані позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання у сумі 60000 доларів США зі сплатою 12,75 відсотків річних та порядком погашення відповідно до графіку погашення, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 07 травня 2022 року (а.с. 11-12). В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, 08 травня 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір № 382, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1906, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-8). У довідці ПАТ «Укрсоцбанк» від 22 липня 2011 року за вих. № 401.7-4/96-2633, наданій [PERSON] зазначено, що по договору кредиту № 16/144 від 08 травня 2007 року, укладеному з Пушкінським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» 20 жовтня 2008 року була збільшена відсоткова ставка до розміру 15 %. Відсоткова ставка була збільшена одноразово. Відповідно до п. 2.6, 2.6.1, 2.6.3 договору кредиту № 16/144 від 08 травня 2007 року, у разі зміни відсоткових ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету Кредитора, Кредитор має право ініціювати зміну розміру відсотків, визначеного в п.1.1. цього договору. Про намір змінити розмір ставки за наданим Кредитом, Кредитор зобов'язаний повідомити Позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування , а також надати для укладення відповідну додаткову угоду про внесення змін до цього Договору, яка повинна бути підписана або відхилена Позичальником протягом зазначеного строку. У разі, якщо Позичальник не погодиться з запропонованими Кредитором розмірами відсоткової ставки, він зобов'язаний протягом зазначеного строку, повернути Кредитору існуючу заборгованість за Кредитом, сплатити нараховані відсотки, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати Позичальником зазначених сум дія цього Договору вважається припиненою. Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 договору кредиту № 16/144 від 08 травня 2007 року, усі додатки, зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками Сторін, з обов'язковим посиланням на цей Договір. Усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв'язку одержувача. Про підвищення відсоткової ставки за Договором з 20 жовтня 2008 року у розмірі 15 % банк направив на адресу, вказану позивачем у Договорі, рекомендований лист від 11 жовтня 2008 року № 59722579, який було повернуто відповідачеві з відміткою відділення поштового зв'язку про неможливість доставити лист. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Пушкінського відділення Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо збільшення до 15 відсотків річних процентної ставки за користування кредитом за Договором кредиту № 16/144, укладеного 08 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» в особі Пушкінського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] Зобов'язано ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Пушкінського відділення Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» здійснити перерахунок [PERSON] сум відсотків за користування кредитними коштами згідно Договору кредиту № 16/144, укладеного 08 травня 2007 року у межах первісного розміру відсоткової ставки - 12,75% річних, починаючи 20 жовтня 2008 року, відновивши становище, що існувало до порушення. Зобов'язано ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Пушкінського відділення Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» за наслідками перерахунку сум відсотків зарахувати шляхом заліку 3878.27 доларів США, зайво сплачених відсотків у рахунок погашення основної суми кредиту за Договором кредиту № 16/144, укладеного 08 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» в особі Пушкінського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] (а.с. 54-57). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсними умов кредитного договору, визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 58-61). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнути із [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 16/144 від 08.05.2007 року в сумі 827 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 26.08.2015 року становить 18721,38 грн. (а.с. 20-21). Станом на 16.01.2016 року вищезазначене рішення виконано в повному обсязі, у зв'язку із чим державним виконавцем 19.01.2016 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа (а.с. 22-24). На посилання позивача з приводу того, що він неодноразово намагався виконати рішення суду та сплати заборгованість Банку, однак касири банку відмовлялись приймати від нього кошти суд зауважує, що позивач не був позбавлений можливості виконати зобовязання в порядку ст. 537 ЦК України, якою передбачено, що боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Станом на 13.12.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 4648,09 доларів США, що за курсом НБУ становить 126321,63 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 3878,27 доларів США (що за курсом НБУ становить 105400,15 грн.), сума заборгованості за відсотками 769,82 доларів США (що за курсом НБУ становить 20921,48 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків 205,87 доларів США (5594,95 грн.). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини пятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника належного виконання його обовязку. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, його борг складатиме: решту суми позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. За змістом статей 625 та 1048 ЦК України інфляційні, 3% річних та проценти за позикою входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Отже індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою, визначені договором (стаття 1048 ЦК України), підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу в межах строку дії кредитного договору. Системний аналіз зазначених норм ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобовязання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. З урахуванням наведених положень чинного законодавства банк має право на нарахування процентів та інших платежів, передбачених у договорі, та/або сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду, а тому не можна вважати, що зобовязання виконано в повному обсязі, адже припинилось у звязку з виконанням і, як наслідок, припинились зобовязання, які виникають з договору іпотеки як похідного зобовязання. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 27.09.2017 р. № 6-2096цс16. Таким чином, аналізуючи наявні у справі докази, приймаючи до уваги те, що позивачем зобовязання за кредитним договором № 16/144 від 08.05.2007 року виконано не в повному обсязі, і як наслідок договір іпотеки не припинено, суд приходить до висновку, що вимоги позивача недоведені та безпідставні, а отже задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідача не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed