Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору дарування житлового будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.02.2014 року [PERSON] уклав з відповідачем договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вартість подарованого будинку становить 67600,00 грн. Однак, на справді між ними існувала зовсім інша домовленість. Відповідач домовилась з позивачем, який являється її батьком, про те, що позивач залишить заповіт на її користь, тобто заповість їй будинок за вказаною адресою. Безпосередньо при укладенні договору відповідач [PERSON] запевнила його, що у нотаріуса він підпише документи, за яким право власності перейде після його смерті на [PERSON], а вона в свою чергу буде опікуватися ним. Підготовкою укладення договору займалась відповідач, їй повністю він довіряв, для оформлення документів по укладенню так званого заповіту відповідач взяла у нього 3 тис. грн. Він прийшов до нотаріуса лише для підписання документів. Через кілька днів після підписання даного договору, під час сварки, відповідач заявила, що будинок вже подаровано їй і терпіти батькові не буде. Тоді позивач дізнався про те, що він підписав не заповіт, а договір дарування. В зв'язку з цим вважає, що відповідач при укладенні договору дарування ввела його в оману, тому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку з моменту його укладення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити. При цьому пояснив, що перебуваючи в нотаріуса він тільки підписав якісь документи, йому нічого не пояснювали і нічого йому не читали та не давали читати. Дочка щось читала, але він нічого не чув і не розумів. Перед тим, як було укладено оспорюваний договір, між ним та відповідачем була домовленість, що він буде проживати саме в дочки, після підписання договору він туди і переїхав. Однак, через деякий час він посварився з своїм зятем, тому повернувся у свій будинок. Вважає, що його обманули, він залишився без житла, тому просить повернути йому будинок. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову і просила у позовних вимогах відмовити. Свої заперечення представник обґрунтовує тим, що позивач є повністю адекватною людиною, він все розуміє, добре чує, що підтверджується і його поведінкою в судовому засіданні. В момент підписання договору дарування житлового будинку він не перебував ніде на обліку, повністю усвідомлював свої дії, він добре розумів, що укладається саме договір дарування, а не заповіт. При укладенні договору були дотримані всі вимоги чинного законодавства, ніхто позивача не мав наміру обманювати і не має наміру цього робити в майбутньому. Причиною даного спору є сварка між позивачем і чоловіком відповідача, а до суду звернутися спонукала позивача інша сестра. В зв'язку з цим вважає, що жодних підстав для визнання договору недійсним немає. Третя особа - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], в судовому засіданні також заперечила проти задоволення позову і пояснила, що дійсно 12.02.2014 року нею було посвідчено договір дарування житлового будинку, відповідно до якого позивач [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] будинок [ADDRESS]. Перед посвідченням цього договору до неї приходила відповідач, яка принесла всі документи, крім паспорту позивача. Після того, як було підготовлено проект договору, до неї прибули як позивач так і відповідач, вона надала їм цей проект для ознайомлення. Добре пам'ятає, що позивач не хотів сам читати договір, сказав, що немає окулярів. Йому було запропоновано інші окуляри, однак той не хотів ними користуватися, сказав, що не бажає нічого читати. Тоді проект договору було прочитано відповідачем вголос, його зміст добре розумів позивач, і сказав, що все добре. Нотаріусом особисто було повідомлено позивачу, що укладається саме договір дарування, він це добре розумів. Ні про які заповіти тоді мова не йшла, для посвідчення заповіту застосовується зовсім інша процедура. Також приватний нотаріус повідомила, що під час посвідчення договору дарування позивач особисто їй говорив, що він одній дочці він вже дав, що їй було потрібно, а іншій дарує будинок, бо та приймає його до себе на проживання. Через деякий час після посвідчення вказаного договору позивач приходив до неї і хотів цей договір розірвати, але йому було роз'яснено, що він не може це зробити в односторонньому порядку, для цього потрібно згоду обох сторін. Вважає доводи позивача про його обман є надуманими, такого не було і не могло бути, при посвідченні договору дарування нею, як нотаріусом були дотримані всі вимоги закону і підстав для визнання цього договору недійсним немає. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, 14 лютого 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 96. Сторони особисто підписали даний правочин в присутності нотаріуса, що визнається позивачем та представником відповідача в судовому засіданні. Оспорюючи даний договір позивач посилається на те, що відповідач ввів його в оману, а саме умисно надав підписати договір дарування, хоча між ними була домовленість про оформлення заповіту. Згідно з ЦК України особа, яка вважає, що її права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним (ст. ст. 215-235 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно із ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. (п.20 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Позивач, як на докази своїх вимог, посилається на те, що він знаходиться на обліку у офтальмолога поліклінічного відділення Мукачівської ЦРЛ після отримання важкої травми правого ока, в зв'язку з чим він погано бачить, не може читати. При цьому, як стверджує в судовому засідання третя особа, дійсно позивач не міг самостійно прочитати договір, в зв'язку з чим йому цей договір вголос було прочитано його дочкою. Факт читання договору визнає позивач. Таким чином, поганий зір та неможливість в зв'язку з цим прочитати самостійно договір не може служити підставою для визнання цього договору недійсним, як такого, що укладеного внаслідок оману, оскільки текст договору було прочитано позивачу вголос і ним одобрено. Згідно п.11 Договору дарувальник ствердив, що дарування здійснено за його доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Доводи позивача про те, що він нічого не чув, коли йому дочка читала договір і не розумів його зміст, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони нічим не підтверджені. Таким чином, визначивши спосіб захисту своїх прав та заявивши вимогу про визнання недійсним правочину з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, позивачем жодними належними доказами не доведено, що даний договір було укладено під впливом обману з боку відповідача, нічим не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed