Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] , 25.04.2019 [INFO] звернулась до суду з позовом до приватного підприємства «Міські квіти» про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням щорічної та невикористаної відпустки та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення, посилаючись на те, що 01.10.2010 року між нею та відповідачем в особі директора [PERSON] П [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір та на підставі наказу ПП «Міські квіти» від 01.10.2010 року її було прийнята на посаду головного бухгалтера. 06.12.2018 року позивачем було подано заяву про надання щорічної оплачуваної відпустки з 06.12.2018 року по 30.12.2018 року та про розірвання трудового договору за власної ініціативи останнім днем відпустки на підставі ст. 38 КЗпП та проведення розрахунку заробітної плати з урахуванням заробітної плати та невикористаних відпусток, проте станом на час звернення до суду з позивачем розрахунок проведено не було, що у свою чергу стало підставою для звернення до суду. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128\~ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення\~ в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.\~ Відповідно до копії наказу №17К від 01.10.2010 року позивач була прийнята на роботу до ПП «Міські Квіти» на посаду головного бухгалтера. 6.12.2018року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання щорічної оплачуваної відпустки з 06.12.2018 року по 30.12.2018 року та про розірвання трудового договору за власної ініціативи останнім днем відпустки на підставі ст. 38 КЗпП та проведення розрахунку заробітної плати з урахуванням заробітної плати та невикористаних відпусток. 11.02.2019 року позивач звернулась до відповідача з заявою про проведення розрахунку. Відповідно до розрахунку щорічної оплачуваної та невикористаної відпустки позивачу нараховано 9\~079,02 грн., однак на день звернення до суду відповідачем заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористані та щорічні оплачувані відпустки позивачу не виплачена та складає: 5\~859 грн. 61 коп., а також середній заробіток за період затримки у розмірі 9\~255,14 грн., а всього заборгованість складає 25\~114,75 гривень. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі\~ст. 94 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний регулярно виплачувати працівникам заробітну плату. Відповідно до\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Приписами\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1\~ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати\~\~провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу. Нормою ч. 1 ст. 83 КЗпІІ України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно із вимогами ч. 5\~ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Крім того, згідно зі\~ст. 117 КЗпП України,\~в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 20\~постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи вказані норми та надані докази позивачем, суд прийшов до висновку, що вимоги є обгрунтованими, з відповідача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі з урахуванням щорічної та невикористаної відпустки у розмірі 5 859 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 61 коп., а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку з грудня 2018 року по жовтень 2019 року у розмірі 19\~255 гривень 14 копійок ( 207 днів Х93,02 грн. середньоденна заробітна плата). Вiдповiдно до вимог п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збiр», позивачi за подання позовів про стягнення заробітної плати звiльняються вiд сплати судового збору. Відповідно до ст.ст.133,141 ЦПК України та згідно Закону України Про судовий збір, з відповідача ПП «Міські квіти» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок.

Outcome: approved