Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], в якому після уточнень просили: здійснити виділ в натурі [PERSON] та [PERSON] у будинку, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Калінінградська, буд. 37: 1) в житловому будинку літ. «А-1»: житлову кімнату 1-8 площею 19,0 кв.м; кухню 1-9 площею 14,0 кв.м; 2) в житловій прибудові літ. «А1-1»: санвузол 1-3 площею 3,2 кв.м; коридор 1-4 площею 2,5 кв.м; кухню 1-5 площею 12,5 кв.м; 3) в тамбурі літ. «а»: тамбур І площею 3,8 кв.м.; комору II площею 1,4 кв.м, що загалом становить 56,4 кв.м, визнати право власності позивачів на ці приміщення, припинивши право спільної часткової власності на ці приміщення з [PERSON] та зобовязати її звільнити ці приміщення і усунути перешкоди для доступу до них. Покласти на позивачів та відповідача обовязок виконати у встановлений судом термін наступні переобладнання у житловому будинку за адресою: м. Харків, вул. Калінінградська, буд. 37: 1.Закласти дверний проріз між приміщенням житлової кімнати 1-6 та кухні 1-9. 2.Закласти частину віконного прорізу в приміщенні житлової кімнати 1-8. 3.Влаштувати віконний проріз в житловій кімнаті 1-7. 4.В існуючому віконному прорізі приміщення житлової кімнати 1-7 влаштувати дверний проріз. 5.Демонтувати перегородку між приміщенням житлової кімнати 1-6 та житлової кімнати 1-7, організувавши приміщення житлової кімнати площею 15,0 кв.м та кухні площею 9,0 кв.м. 6.II співвласнику добудувати тамбур глибиною не менше 1,5 кв.м. 7.Устаткувати кожну квартиру самостійними системами опалення, електроосвітлення, каналізацією і газопостачанням, поклавши половину витрат на позивачів, а другу половину - на відповідача. Стягнути з відповідача на користь позивачів понесені ними судові витрати - судовий збір та витрати на судову експертизу. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26.07.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2011 року, визнано за [PERSON] в порядку набуття спільної сумісної власності подружжя право власності на 3/10 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Калінінградська, 37; визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 20.04.2008 р., за кожним по 7/20 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Калінінградська, 37. Вказане рішення набрало законної сили 23.11.2011 року і право позивачів на частину вказаного домоволодіння було зареєстроване. Згідно плану будинку його загальна площа становить 80,4 кв.м, а отже, кожному з позивачів належать по 7/20 частин домоволодіння, тобто по 80,4 м2 / 20 * 7 = 28,14 м2, а разом їм належить 28,14 м2 * 2 = 56,28 м2. На теперішній час це домоволодіння повністю займає відповідач, яка на протязі всього часу чинить перепони у користуванні будинком та прилеглою територією, і доступу до приміщень будинку позивачі не мають, тобто позбавлені можливості розпоряджатися належним їм майном. Позивачі та відповідач не є членами однієї сім'ї, не проживають спільно, не ведуть спільного господарства, спільне користування домоволодінням неможливе. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, я якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі не надали. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, є обов'язковою для них при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном та її здійснення, то вони передбачені в ст.ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності. Так, відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У тому ж випадку, коли співвласники не дійшли згоди щодо поділу в натурі майна, що є у спільній частковій власності, спір між ними може бути вирішений судом. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від\~4 жовтня 1991 р. № 7 з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», поділ жилого будинку в натурі між учасниками спільної часткової власності на будинок можливий за умови, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності, а також за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Судом встановлено, що об'єктом цивільно-правового спору є житловий будинок літ.«А-1» з прибудовою «А1-1», тамбуром «а», розташований за адресою: м. Харків, вул. Калінінградська, 37, який належить сторонам на праві спільної часткової власності. При цьому ідеальні частки позивачів [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на вказаний житловий будинок становлять по 7/20 кожного, а ідеальна частка іншого співвласника - відповідача [PERSON] у праві спільної власності складає 3/10 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.07.2011 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2011 року (а.с. 6-7, 8-9, 10). Таким чином, сторони по справі - співвласники житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Калінінградська, 37, мають право на поділ цього будинку між ними в натурі за правилами ст. 367 ЦК України. Згідно висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № 9051/11905 від 10.11.2014 року експертом запропоновано 3 варіанти поділу спірного домоволодіння в натурі між його співвласниками (а.с. 67-88). Позивачами був обраний перший варіант поділу. За таких обставин, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.\~\~ Враховуючи, що експертом при вирішенні питання про можливість поділу житлового будинку в натурі між співвласниками не передбачено устаткування кожної квартири самостійними системами опалення, електроосвітлення, каналізацією і газопостачанням, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Також не передбачено чинним цивільним процесуальним законодавством встановлення судом строку сторонам для здійснення переобладнань у житловому будинку, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивачів слід стягнути сплачений ними судовий збір в загальній сумі 560 грн. 00 коп. та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3382 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial