Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку та належних йому господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], які залишилися у спадщину після смерті [INFO] року [PERSON]. В обґрунтування позову зазначено, що у власності [PERSON], котрий є батьком позивача, знаходився вказаний будинок, який був прийнятий у спадщину його дітьми: - позивачем, [PERSON] та [PERSON], кожний по 1/3 частині, але право власності в порядку спадкування не було оформлено. [PERSON] та [PERSON] померли. Позивач з метою оформлення спадкових прав на вказане майно звернулася до державного нотаріуса Першої покровської нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право власності на вказане спадкове майно їй було відмовлено, оскільки позивачем не надано правовстановлюючого документу на житловий будинок, а саме рішення суду м.Донецьк від 30.06.1972. Враховуючи викладене, посилаючись на інформацію КП «Бюро технічної інвентаризації» та Ухвалу суду судової колегії по цивільним справам Верховного суду УРСР за касаційною скаргою [PERSON] на рішення суду м. Донецьк від 30 червня 1972 року та інші документи, позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач та його представник - адвокат [PERSON] не з'явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи без їхньої участі та задоволення позовних вимог, а також заяву, до якої долучені оригінали документів, копії яких додані до позову. Покровська міська рада Донецької області (далі - відповідач) правом участі в судовому засіданні не скористалась, надала заяву про розгляд справи без участі представника та вирішення справи на розсуд суду. Ухвалою суду від 10.09.2018 у державного нотаріуса Першої покровської нотаріальної контори витребувана належним чином завірена копія спадкової справи, що відкривалась після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутню учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Свідоцтвом про народження [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] є батьком позивача, дошлюбне прізвище якої [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.7). Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Відповідно до копії спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON], надісланої державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду, в Красноармійську державну нотаріальну контору Донецької області 24.12.1987 звернулись діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], які повідомили, що вони є спадкоємцями та приймають спадщину після смерті батька, у зв'язку з чим просять із закінченням шестимісячного строку видати свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок в [ADDRESS] (а.с.48). За даними вказаної заяви спадкоємців, а також домової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] у вказаному будинку був зареєстрований та проживав [PERSON] (а.с.21-24). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №40298106 від 05.05.2018 спадкова справа після смерті [PERSON] відкривалась та має статус - архівний до 01.12.2000, № у спадковому реєстрі 841700, № у нотаріуса 748 (а.с.50). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулась до державного нотаріуса державної нотаріальної контори Першої покровської державної нотаріальної контори, яка постановою від 10.07.2018 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку після смерті [PERSON], оскільки спадкоємцем нотаріусу не надано правовстановлюючого документу на житловий будинок, а саме рішення суду м.Донецьк від 30.06.1972, зареєстроване в КП БТІ 09.02.1973. Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом саме на 1/3 частину житлового будинку, нотаріус виходив з того, що на підставі документів, наявних в спадковій справі №748, вона відкрита на підставі заяви доньки [PERSON] та доньки [PERSON], крім того, наявний ще один спадкоємець [PERSON], який мешкав у спадковому будинку, що підтверджується записом у вищенаведеній домовій книзі (а.с.5). Згідно зі свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). Згідно зі свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] та листа Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 04.08.2018 №15.20-23 [PERSON], [INFO], помер [INFO] (а.с.31-32, 54). Відповідно до даних листів КП «Бюро технічної інвентаризації» від 04.05.2017 та від 06.08.2018 до 01.01.2013 будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі рішення суду м. Донецьк від 30.06.1972 (а.с.25, 28). Ухвалою Верховного суду УРСР від 26.12.1972 залишено без змін рішення Донецького обласного суду від 30.06.1972, яким, зокрема, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 361 руб. за її участь в будівництві будинку [ADDRESS], залишивши йому такий будинок на праві особистої власності, в позові «[PERSON]», який є сином [PERSON], відмовлено (а.с.10-14, оригінал вказаного судового акту досліджений судом). Квитанцією від 07.09.1972 та довідкою від 11.09.1972 підтверджується, що [PERSON] виплатив [PERSON] грошові кошти в розмірі 361 руб. на виконання судового рішення від 30.06.1972 (а.с.16, оригінал квитанції та довідки судом оглянутий). Рішенням нарсуду м.Красноармійська від 06.10.1972, враховуючи рішення обласного суду м.Донецька від 30.06.1972, [PERSON] за позовом [PERSON] виселена зі спірного будинку (а.с.27). За даними технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації» станом на 27.04.2017, будинок та його господарські будівлі і споруди побудовані в 1948 р., загальна площа будинку складає 43,2 кв.м., житлова площа 28,1 кв.м. (а.с.18-20). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.100 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час винесення досліджених судових рішень 1972 р.) та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР в січні 1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 №56, в особистій власності громадян може бути, зокрема, жилий будинок, реєстрація права власності щодо якого відбувалась, в тому числі, на підставі рішення суду, між тим, виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зважаючи на наведені законодавчі приписи та враховуючи досліджені судом судові рішення від 26.12.1972 та від 06.10.1972, а також листи бюро технічної інвентаризації від 06.08.2018 та 04.05.2017, суд доходить висновку, що спірний будинок належав [PERSON] на праві особистої власності. За приписами п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 30.05.2008 №7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Суд зазначає, що оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] (день смерті останнього) та строк її прийняття закінчився до 01.01.2004, відповідні спадкові відносини регулюються ЦК УРСР. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи приписи ст.529 вказаного кодексу («при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого») діти [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відносяться до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] Наведеними вище доказами, а саме матеріалами спадкової справи №748 до майна [PERSON] та домовою книгою щодо спірного будинку, оригінал якої досліджений судом, підтверджуються, що позивач та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, а [PERSON] - шляхом того, що фактично вступив в управління/володіння спадковим майном. Отже позивач прийняла у спадщину 1/3 частину спірного будинку. За змістом ст.560 ЦК УРСР отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину, було його правом, а не обов'язком. Приписи ст.328 ЦК України вказують на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації, в тому числі на підставі свідоцтва про право на спадщину. Пленумом Верховного Суду України в постанові від 30.05.2008 №7 « Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, зважаючи на доведеність фактів належності спірного будинку [PERSON] на праві особистої власності та прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON], суд доходить висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/3 спадкового майна за законом, що залишилось після смерті її батька [PERSON], а саме, на 1/3 частину житлового будинку та належних йому господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved