Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позивачі мотивують позов тим, що протягом 2015-2016 років вони надали [PERSON] позику на загальну суму 457 765 грн., з домовленістю, що позика буде повернута протягом червня 2017 року. Однак, відповідач ухилилася від виконання взятого на себе зобовязання. При цьому, позивачі зазначають, що під час укладення договору позики з відповідачем вони не дотримались вимог ст.1047 ЦК України щодо письмової форми договору і не можуть довести факт надання грошових коштів саме в якості позики, а тому прохають стягнути з [PERSON] вказану суму коштів відповідно до ст.1212 ЦК України, як майно набуте без достатньої правової підстави. Позивачі прохають стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 176 928 грн., на користь [PERSON] 135 176 грн., на користь [PERSON] 145 661 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] 07.02.2018 надала заперечення проти позову, в яких зазначила, що кошти, які прохають стягнути позивачі, не є такими, що набуті без достатньої правової підстави. Відповідач вказує, що заява на переказ готівки належить до касових документів, містить ряд реквізитів, в тому числі підписи платників (позивачів), а тому заява на переказ готівки у відповідності до ст.202 ЦК України є правочином, тобто, дією особи, спрямованою на настання, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Прохає відмовити в позові за безпідставністю. Позивачі надали відповіді на заперечення відповідача, які розцінили як відзив. У відповіді зазначили, що [PERSON], хоча і не визнала отримання позики від позивачів, однак, не заперечила сам факт отримання коштів. При цьому, позивачі вказали, що квитанції та чеки лише підтверджують факт перерахування (переказу) та/або зарахування чітко визначеної суми, але вони не підтверджують виникнення позикових відносин. Прохають задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивачів за довіреністю, [PERSON] /а.с.63, 64, 65/, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позву заперечила. Вказала, що вона працює головним бухгалтером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Саната 777». Всі кошти отримані від позивачів на виконання договорів позики, укладених з ТОВ «Саната 777» та [PERSON], який є співзасновником підприємства та володіє часткою в статутному капіталі 50%. Таким чином [PERSON] через інших позивачів вносив інвестиції на підприємство. Таким чином, для власного використання коштів від позивачів [PERSON] не брала, а передавала їх в ТОВ «Саната 777», виконуючи обовязки бухгалтера. Також відповідач зазначила, що у провадженні Лубенського міськрайонного суду перебуває справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Саната 777» про стягнення позики та безпідставно отриманих коштів, предметом розгляду якої є стягнення тих самих коштів, у випадку задоволення позову відбудеться подвійне стягнення коштів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, директор ТОВ «Саната 777» - [PERSON], в судовому засіданні надала пояснення аналогічні поясненням [PERSON] Зазначила, що [PERSON] прийнята на роботу головним бухгалтером в ТОВ «Саната 777» і отримувала від позивачів кошти на власний рахунок, які в подальшому перераховувала на рахунки ТОВ «Саната 777» в якості позики. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] шляхом банківського переказу на власний рахунок 01.12.2015 грошові кошти в сумі 14 970 грн., 04.12.2015 грошові кошти в сумі 34823,01 грн., 27.01.2016 грошові кошти в сумі 52000 грн., 19.02.2016 грошові кошти в сумі 24960 грн., а всього 126 753,01 грн. що підтверджується квитанціями ПриватБанк. При цьому, в графі квитанцій «Комментарий к платежу» зазначено: «ТСО, пополнение карты/счета» та «надходження за платіжними картками». /а.с.8-11/ Крім того, відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] шляхом банківського переказу на власний рахунок 31.07.2015 грошові кошти в сумі 10230 грн. та в сумі 14970 грн., 18.08.2015 грошові кошти в сумі 9980 грн., 08.10.2015 грошові кошти в сумі 24873 грн., 28.10.2015 грошові кошти в сумі 24873,01 грн., а всього 84926,01 грн., що підтверджується квитанціями ПриватБанк. При цьому, в графі квитанцій «Комментарий к платежу» зазначено: «ТСО, пополнение карты/счета» та «надходження за платіжними картками». /а.с.12-16/ Крім того, відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] шляхом банківського переказу на власний рахунок 17.06.2015 грошові кошти в сумі 2038 грн., 26.06.2015 грошові кошти в сумі 1418 грн., 03.07.2015 грошові кошти в сумі 738 грн., 31.07.2015 грошові кошти в сумі 11228 грн. та 13473 грн., 27.08.2015 грошові кошти в сумі 14970 грн., 27.08.2015 9980 грн., 07.09.2015 грошові кошти в сумі 9980 грн. та 14970 грн., 29.09.2015 грошові кошти в сумі 4990 грн., 30.09.2015 - грошові кошти в сумі 14970 грн. та 9980 грн., 20.10.2015 - грошові кошти в сумі 9980 грн. та 14970 грн., 21.10.2015 - грошові кошти в сумі 11976 грн., а всього 145 661 грн що підтверджується квитанціями ПриватБанк. При цьому, в графі квитанцій «Комментарий к платежу» зазначено: «ТСО, пополнение карты/счета». /а.с.17-31/ При цьому, суд вважає, що сума переказу від 04.12.2015, здійснена [PERSON], підлягає стягненню без комісії в сумі 174,99 грн., яка взагалі була сплачена отримувачем. /а.с.9/ З тих самих підстав не підлягає стягненню з відповідача комісія в сумі 125 грн. та 124,99 грн. за переказами здійсненими [PERSON] /а.с.15, 16/ 08.12.2017 позивачі [PERSON] та [PERSON], а 11.12.2017 позивач [PERSON], направили відповідачу претензії вимогою повернути надані ними у позику за усною домовленістю кошти. /а.с.32-35/ Однак, вказані кошти відповідач [PERSON] не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачі, хоча і зазначають, що заявлені в позові кошти були надані ними [PERSON] за договором позики, однак, жодних доказів на підтвердження укладення такого договору не надали та не заявляють вимогу про застосування наслідків порушення договору позичальником. Натомість, позивачі обрали спосіб захисту свого порушеного права, передбачений ст.1212.ЦК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Суд вважає належним заявлений позивачами спосіб захисту їх майнових прав. Переказ позивачами відповідачу вказаних сум коштів підтверджується банківськими квитанціями. Правові підстави для набуття відповідачем [PERSON] належних позивачам коштів відсутні, а тому вона зобовязана була повернути кошти власникам на їх вимогу, однак, цього не зробила. За таких обставин, вимога про стягнення безпідставно набутих коштів підлягає задоволенню. При цьому, суд відхиляє пояснення відповідача [PERSON], згідно яких вона отримувала кошти від позивачів на виконання договорів позики, укладених між позикодавцем [PERSON] та позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Саната 777», де вона працює головним бухгалтером. Так, з наданих матеріалів вбачається, що [PERSON] дійсно прийнята на роботу в ТОВ «Саната 777» на посад головного бухгалтера. /а.с.105/\~ 01 липня 2015 року та 27 серпня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Саната 777» укладені договори позики. /а.с.178-181/ Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року по справі №539/490/18 задоволено позов [PERSON] про стягнення з ТОВ «Саната 777» коштів за вказаними догвоорами позики. Однак, в судовому засіданні відповідач та директор ТОВ «Саната 777» [PERSON]Д, не надали логічних та розумних пояснень чому позика перераховувалася на особистий рахунок [PERSON], а не на рахунки товариства-позичальника, та чому в такому разі перерахування коштів здійснювалося не безпосередньо від імені позичальника [PERSON], а також від імені позивачів [PERSON] та [PERSON] Крім того, як вже зазначалося, в квитанціях про переказ коштів позивачами на рахунок [PERSON] в графі «Комментарий к платежу» зазначено: «ТСО, пополнение карты/счета» та «надходження за платіжними картками». Тобто, немає жодних підстав вважати, що заявлені позивачами суми були перераховані відповідачу [PERSON] в якості позики за договорами, укладеними з ТОВ «Саната 777». Надані відповідачем копії прибуткових касових ордерів підтверджують, що протягом 2015 року ТОВ «Саната 777» отримувало від [PERSON] поворотну фінансову допомогу. /а.с.114-124, 163-177/ Згідно банківської виписки на картковому рахунку [PERSON] надходили грошові кошти від позивачів, які відповідач в подальшому отримувала готівкою з банкоматів. /а.с.126-132/ Однак, а ні вказані прибуткові касові ордери, а ні банківські виписки з рахунку відповідача не надають можливості зробити висновок, що отримані від позивачів кошти є позикою для ТОВ «Саната 777» і в подальшому вносились [PERSON] на рахунки даного товариства на виконання договорів позики. Також, суд відхиляє доводи відповідача про те, що заява на переказ готівки у відповідності до ст.202 ЦК України є правочином. Самі по собі касові документи необхідні для оформлення касових операцій, ведення звіту та обліку. Касові документи лише підтверджують певні операції, однак, не породжують цивільних прав та обовязків, тобто не є правочинами. Водночас, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення з відповідача на їх користь по 50 000 грн. кожному. Так, вказані позивачі стверджують, що окрім перерахування коштів на рахунок [PERSON], вони також надали відповідачу готівкою по 50 000 грн. кожен. Однак, жодних доказів надання [PERSON] готівкових коштів не надано, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачами по справі судові витрати підлягають стягненню на їх користь з відповідача пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Outcome: partial