Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення з житлового будинку, в обґрунтування кого вказує, що він є власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданим 20 червня 2006 року [PERSON] , державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, зареєстровано в реєстрі за № 1828. Реєстрація права власності проведена 16 серпня 2006 року Державним комунальним підприємством Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації, номер витягу: 11566305. На даний час в належному йому будинку за вказаною вище адресою крім нього зареєстрований та проживає син - [PERSON] . Відповідач участі в утриманні будинку не приймає, за комунальні послуги не платить. Позивач є людиною похилого віку, а поведінка відповідача створює нестерпні умови для проживання. Крім того, син регулярно вживає алкогольні напої, створює конфліктні ситуації в будинку, нищить майно, виганяв позивача з будинку та погрожував фізичною розправою. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області з заявами про протиправну поведінку відповідача. За наслідками розгляду його заяв відповідача двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП (постанова Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року справа № 288/1008/19, постанова Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2019 року справа № 288/183 1/19). Крім того, 13 грудня 2019 року стосовно відповідача було винесено терміновий заборонний припис, яким йому заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Однак, вжиті заходи не дали позитивних результатів та жодним чином не вплинули на протиправну поведінку відповідача, він продовжує зловживати алкогольними напоями, погрожує фізичною розправою та чинить перешкоди у користуванні житлом. Отже, враховуючи наведені вище обставини, факт триваючої антисуспільної поведінки відповідача, а також те, що вжиття щодо нього заходів попередження не дали позитивних результатів, єдиним дієвим способом захисту його права, як власника житлового будинку є виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення. На підставі вищевикладеного, позивач просить усунути йому - [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [INFO] з даного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, але підтвердив, що він вживає спиртні напої, не сплачує комунальних послуг, не піклується про стан будинку, не прибирає, не займається благоустроїм, так як все і так на його думку в хорошому стані, зазначає, що не може спільно вжитися з батьком, так як не поважає його та дійсно як і зазначається в постановах про притягнення до адміністративної відповідальності, виражався нецензурною лайкою в адресу батьків та виганяв батька з будинку, своїми діями він відплачує батькові за своє дитинство. В свою чергу не бажає їхати на постійне проживання до своїх дітей. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 червня 2006 року посвідченого державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, зареєстрованого в реєстрі за № 351, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , спадкове майно складається з житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS] . Будинок цегляний, житлова площа 35,8 кв. м., загальна площа будинку 100,2 кв. м.. До будинку належать господарські будівлі: сараї, на плані під літерами Б,Г, погріб під літерою В, гаражі на плані під літерами Д,Ж, вбиральня на плані під літерою Е. /а.с.6/ Вищевказане свідоцтво зареєстроване в Бердичівському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 серпня 2006 року. /а.с. 7/ Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку /приміщенні осіб виданої виконавчим комітетом Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 24 грудня 2019 року № 4071, до складу сім`ї [PERSON] /зареєстрованих/ за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] -син; [PERSON] , [INFO] - дружина. /а.с. 8/ [PERSON] , [INFO] з 09 квітня 2014 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання виданої виконавчим комітетом Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 10 лютого 2020 року № 431./а.с.32/ Як вбачається з копій листів паспорта серії [NUMBER] [PERSON] , який 20 серпня 1983 року зареєстрував шлюб з [PERSON] . 20 березня 1990 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації місця проживання 27 березня 2014 року та 09 квітня 2014 року зареєструвався за адресою: [ADDRESS] . /а.с.35-36/ Відповідно до витягу з розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 березня 2016 року № 174 «про внесення змін в договори найму жилих приміщень», за заявою [PERSON] , яка проживає в двокімнатній квартирі [ADDRESS] , внесено зміни до договору найму жилого приміщення у зв`язку зі смертю наймача квартири [PERSON] . Визнано [PERSON] (склад сім`ї: вона, брат [PERSON] , племінник [PERSON] ) наймачем жилого приміщення - двокімнатної квартири [ADDRESS] . /а.с.34/ За адресою [ADDRESS] , [PERSON] сплачує комунальні послуги, відповідно до платіжних повідомлень та квитанцій: - договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 03 грудня 2018 року діє до 31 грудня 2020 року - особовий рахунок - [NUMBER] за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопада, січень, лютий 2019 та січень 2020 року - ТОВ «Житомирської обласної енергопостачальної компанії» та особовий рахунок - [NUMBER] - від 11 грудня 2019 року, 13 січня 2019 року, 11 лютого 2020 року ТОВ «Житомиргаз збут» Попільнянський РВ. /а.с.37-40/ Згідно постанови Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 липня 2019 року, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок. Зі змісту постанови встановлено, що 03 травня 2019 року о 13.00 годині [PERSON] , за місцем свого проживання, в [ADDRESS] , затіяв сімейний скандал в ході якого виражався нецензурними словами в адресу батька [PERSON] , на зауваження не реагував, чим вчинив насильство в сім`ї. 04 травня 2019 року о 16.00 годині [PERSON] , за місцем свого проживання, в [ADDRESS] , затіяв сімейний скандал під час якого виражався нецензурними словами в адресу батька [PERSON] , чим вчинив насильство в сім`ї. 06 травня 2019 року о 16.30 годині [PERSON] , за місцем свого проживання, в [ADDRESS] , затіяв сімейний скандал в ході якого ображав нецензурною лайкою матір [PERSON] , що ображало її людську честь та гідність, чим своїми діями вчинив домашнє насильство психологічного характеру. 08 травня 2019 року о 13.00 годині [PERSON] , за місцем свого проживання, в [ADDRESS] , затіяв сімейний скандал в ході якого ображав нецензурною лайкою та образливими словами свого батька [PERSON] , чим своїми діями вчинив домашнє насильство психологічного характеру. В судовому [PERSON] винність в скоєних правопорушеннях, передбачених частиною 1 статті 173-2 КУпАП, визнав та пояснив, що висловлювався нецензурними словами на адресу батька та матір. Відповідно до постанови Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2019 року, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок. Зі змісту постанови встановлено, що 10 грудня 2019 року о 17.40 годині [PERSON] , будучи раніше притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу, за місцем свого проживання в [ADDRESS] , затіяв сімейний скандал в ході якого ображав нецензурною лайкою свого батька [PERSON] , а також виганяв його з будинку, чим своїми діями вчинив домашнє насильство психологічного характеру. В судовому засіданні [PERSON] винність в скоєному правопорушенні, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, визнав. 13 грудня 2019 року ДОП Попільнянського ВП старший лейтенант поліції Манько О.М., згідно зі статтею 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству та з урахуванням існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи [PERSON] , виніс терміновий заборонений припис серії [NUMBER] , стосовно [PERSON] , [INFO] у зв`язку з скоєнням ним домашнього насильства, а саме, заборона в будь -який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонений припис винесений строком на 10 днів з 13.00 години 13.12.2019 та діє до 13.00 години 23.12.2019. Відповідно до постанови Попільнянського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2020 року, 15 квітня 2020 року близько 12.00 години [PERSON] будучи раніше притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу, в [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно свого батька [PERSON] , а саме: ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою. [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок. Разом з тим, постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2020 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень 00 копійок. Згідно змісту вищевказаної постанови, 15 квітня 2020 року близько 11.00 години [PERSON] , будучи раніше притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу, в [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно свого батька [PERSON] , а саме: ображав нецензурними словами, виганяв з будинку, погрожував фізичною розправою та порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника. 24 квітня 2020 року о 18.00 годині [PERSON] , будучи раніше притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу, в [ADDRESS] , за місцем свого проживання, затіяв сімейний скандал, в ході якого ображав нецензурною лайкою свого батька [PERSON] , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. 27 квітня 2020 року близько 19.00 години [PERSON] , будучи раніше притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу, в [ADDRESS] , за місцем свого проживання, затіяв сімейний скандал, під час якого обзивав нецензурними словами в адресу батька [PERSON] , виганяв його з будинку, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулася до суду за захистом своїх прав шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому на праві приватної власності житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] з даного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України та статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Загальні положення порядку захисту права власності врегульовано Главою 29 Книги ІІІ Цивільного кодексу України. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої - третьої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Суд має виходити із положень статей 391, 396 ЦК, за якими позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно частини 4 статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Із змісту статті 10 ЖК України вбачається, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки та жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Дана стаття встановлює ряд обов`язків, які мають особи, які використовують жилі приміщення на праві власності або на праві користування. Власники та користувачі приміщень зобов`язані: 1) дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають. Цей обов`язок нерозривно пов`язаний із загальним обов`язком використовувати жилі приміщення за призначенням, для задоволення своїх житлових потреб. Дбайливе ставлення до будинку означає відповідне відношення до санітарно-технічного та іншого обладнання, об`єктів благоустрою, дотримуватися правил утримання жилих будинків, пожежної безпеки, дотримувати чистоту та порядок у під`їздах, на сходових клітинах та в інших місцях загального користування; 2) використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення; 3) додержуватися правил користування жилими приміщеннями; 4) не використовувати жилі будинки та жилі приміщення на шкоду інтересам суспільства. Мова йдеться про загальну заборону зловживання правами власників та наймачів жилих будинків та приміщень, а також про повагу до прав інших громадян. Відповідно до частини 1 статті 109 ЖК України, вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до статті 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Із змісту частини 1 статті 116 ЖК України, вбачається, що, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Із змісту даної норми вбачається, що виселення вказаних у статті 116 ЖК України осіб без надання іншого жилого приміщення - це санкція за скоєне правопорушення. Дана стаття вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Вина цих осіб носить характер умислу або грубої необережності. Під систематичністю розуміють скоєння двох і більше таких правопорушень; б) використання його не за призначенням. Це використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень, утримання тварин тощо; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одному будинку. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12.04.1985 за №2 при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Суд зазначає, що оскільки в судовому засіданні знайшло свого підтвердження протиправна антигромадська поведінка відповідача щодо позивача, псування та руйнування належного йому будинку, порушення відповідачем правил співжиття, порушення права позивача на спокійне життя та завдає йому моральних страждань, суду надано докази безпосередньої вини відповідача у створенні неможливих умов для проживання позивача з ним в одному будинку, а також надано документи про застосування заходів попередження відносно відповідача, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved