Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] 29.07.2015р звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що 31 квітня 2006 року він передав в борг [PERSON], відповідачу у справі, 2\~600 доларів США під 2% в місяць, що підтверджується розпискою. При цьому строк повернення вони не оговорювали. Свій позов мотивує тим, що до теперішнього часу відповідач не виконала свої зобовязання щодо повернення боргу та сплати обумовлених процентів по кредиту. Тому, посилаючись на ст.ст.536, 1046 ЦК України, просить стягнути на свою користь суму неповернутої позики в розмірі 2600 доларів США, що еквівалентно 57\~302,96грн та розмір процентів за користування кредитними коштами з 01.05.2006р по 31.06.2015р в розмірі 5720 доларів США, що в національній валюті складає 126\~066,51грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити та надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON], яка про розгляд справи повідомлена у відповідності зі ст.76 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення у справі, в суд не зявилася по невідомим суду причинам. Заперечення проти позовної заяви та клопотання про розгляд справи у її відсутність до суду не надавала. Суд, згідно до ст.224 ЦПК України, з урахуванням думки позивача у заяві, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін і постановити заочне рішення на підставі доказів, що є у справі, про що винесена відповідна ухвала суду. Суд, вивчивши позов та оцінивши докази у цій справі в їх сукупності, вважає позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що згідно розписки без дати відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму в борг в розмірі 2\~600 доларів США під 2% в місяць та зобовязалася 30 квітня виплатити проценти з листопада 2006р по квітень 2007р та частково борг. Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На підставі ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений договір позики, підтвердженням якого є письмовий доказ - розписка, яка складена відповідачем [PERSON] Згідно даної розписки відповідач зобовязалася повернути позивачу отриману від нього суму грошей та процентів «30 квітня виплатити проценти з листопада 2006р по квітень 2007р та частково борг». Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму грошей, яку відповідач позичила у [PERSON], а саме 2600 доларів США, що еквівалентно 57\~302,96грн. Частиною 2 ст.536 ЦК України передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що розмір процентів за користування грошовими коштами [PERSON] згідно до вищевказаної розписки, обумовлений останнім та відповідачкою та складає із розрахунку: 2600 доларів США х 2% х 110 = 5720 доларів США, що еквівалентно126\~066,51грн., та яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, судом встановлено, що позивач на підставі п.8 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час подання позову до суду, тому у відповідності із ст.88 ЦПК України та п.1 ч.2 ст.4 Закону України „Про судовий збір, згідно до положень якої за подання до суду позовної заяви майнового характеру слід сплатити судовій збір у розмірі 1% ціни позову (загальна сума ціни позову - 183\~369,47грн), але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1833,70грн.

Outcome: approved