Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] 5 серпня 2015 року предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 серпня 2012 року, та стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 50% заробітної плати та інших доходів відповідача. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що протягом останніх років сімейне життя поступово погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, через що виникають сварки, які унеможливлюють спільне проживання та спілкування. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки їхній шлюб не грунтується на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що суперечить її, позивача, цінностям та інтересам в житті. Також на момент пред'явлення позову між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини. Під час судового розгляду [PERSON] змінила вимоги щодо способу стягнення аліментів та просила стягувати із відповідача аліменти на дитину в розмірі 1\~000 грн. щомісячно і у підтримання своїх позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та доповненні до неї. Відповідач [PERSON] позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю, а в частині стягнення аліментів позов визнав частково в розмірі 500 грн., посилаючись на те, що на даний час він звільнився з роботи і у випадку працевлаштування буде надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у більшому розмірі. Вислухавши пояснення сторін, їх представників та показання свідків, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу та часткове задоволення позову про стягнення аліментів з таких підстав. Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною третьою статті ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Із свідоцтв про шлюб та народження дитини відомо, що сторони зареєстрували шлюб 10 серпня 2012 року, від якого мають одну неповнолітню дитину (а. с. 6, 7). [PERSON] та [PERSON] у січні 2014 року припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Отже, наявні законні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. [PERSON] та [PERSON], котрий проживає окремо від дитини, не домовилися про спосіб виконання обовязку утримувати дитину, а тому є підстави присудити кошти на утримання дитини (аліменти). Із довідки про доходи від 8 липня 2015 року вбачається, що середній заробіток позивача становив 5320 грн. (а.с. 9). Однак, [PERSON] 14.09.2015 року звільнений з роботи за власним бажанням, що відомо із трудової книжки (а.с. 30-31). Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 цього Кодексу встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ураховуючи наведене та розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років, який становить 1167 грн., суд дійшов до висновку, що є підстави присудити з відповідача у користь позивача аліменти на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 800грн. щомісячно.

Outcome: partial