Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] 25 серпня 2016 року звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 5,40 +0,21 га, яка розташована на території Краснокутської селищної ради. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з 1985 року він проживав з мачухою [PERSON] разом однією сімєю та вели спільне господарство до дня її смерті, а саме до 08.06.2002 року, що підтверджується депутатським актом. Після смерті його мачухи [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку, яка належала [PERSON], яка померла 8 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1- ВЛ №331394. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем четвертої черги за законом, в звязку з чим звернувся до суду з даним позовом та прохає: поновити строк звернення до суду, встановити факт його проживання однією сімєю з [PERSON] в період з 1985 року по 8 червня 2002 року та визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. У відкритому судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги [PERSON] та пояснила, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з батьком позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивач взяв на себе всю турботу по догляду за [PERSON] та починаючи з 1995 року [PERSON] стала постійно проживати з позивачем однією сімєю в домоволодінні останнього до дня її смерті, тобто до 8 червня 2002 року. Під час проживання [PERSON] давала частку своєї пенсії на сплату комунальних платежів та утримання господарства, тобто на протязі 5 років до дня смерті [PERSON], позивач [PERSON] та [PERSON] спільно проживала, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Представник відповідача Краснокутської селищної ради Харківської області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника та при ухваленні рішення поклалався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями\~1\~та\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Згідно ст.ст.\~15,16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.2\~ст. 256 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу \~право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2\~ст. 3 Сімейного кодексу України\~передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. З 1995 року по 08 червня 2002 року за вказаною адресою з [PERSON] стала проживати однією сім'єю його мачуха [PERSON] та з цього часу вони стали вести спільне господарство (акт депутата Краснокутської селищної ради від 24 серпня 2016 року). Зі свідоцтва про смерть, копія якого долучена до справи, серії І-ВЛ № 331394, виданого 8 червня 2002 року Краснокутським відділом реєстрації актів громадянського стану вбачається, що [PERSON] померла 8 червня 2002 року у віці 72 роки. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання позивача [PERSON] однією сімєю з мачухою [PERSON] з 1995 року по день смерті [PERSON], тобто до 8 червня 2002 року. Також вказані свідки суду пояснили, що вони являються сусідами позивача [PERSON] та їм достовірно відомо, що в домоволодінні [PERSON] з 1995 року по день смерті, тобто по 08.06.2002 року, проживала його мачуха [PERSON] та вони вели спільне господарство та були повязані єдиним побутом, тобто приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сімї. Окрім цього, [PERSON] здійснив поховання [PERSON] Факт, що [PERSON] являлася мачухою позивача [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. Із аналізу наведених доказів слідує, що [PERSON], починаючи з 1995 року і до 08.06.2002 року проживав однією сім'єю з [PERSON], тобто більше 5 років до дня її смерті. А тому, враховуючи викладене суд вважає, що з метою захисту законних інтересів [PERSON] даний юридичний факти слід визнати в судовому порядку. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] щодо встановлення факту проживання сім'єю обґрунтовані і підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про \~\~визнання права власності на спадкове майно слід зазначити наступне. Судом встановлено, що після смерті 08 червня 2002 року [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 5,40+0,21 га, яка розташована на території Краснокутської селищної ради Харківської області, що посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ХР №028163, виданим на підставі рішення ІІ сесії ХХІІІ скликання Краснокутської районної Ради народних депутатів від 21.05.1998 року. Згідно\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено\~ст. 1217 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~ст. 1259 цього Кодексу. Так, у четверту чергу, як передбачено\~ст. 1264 ЦК України, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, вперше були закріплені новим\~ЦК України. Разом з тим воно може поширюватися на відносини, які виникли у зв`язку з відкриттям спадщини до вступу в силу\~ЦК України\~в 2004 році. Якщо спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, але не була ніким з спадкоємцям прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, такі особи мають право на спадкування, не зважаючи на те, що факт відкриття спадщини і проживання однією сім`єю мали місце під час дії\~ЦК УРСР. Такий висновок випливає із змісту абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень, згідно якого правила книги\~шостої ЦК України\~та застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, та підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року (абзац перший пункту 21 постанови). Відповідно до змісту вказаного пункту, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Ця вимога закону поширюється щодо осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сімєю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Наведене вище на думку суду відноситься до позовних вимог [PERSON], бо позивач, проживаючи разом із [PERSON], в період з 1995 року по 08.06.2002 року, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки та він вважав її членом сімї. Відповідно до п. 16\~постанови Пленуму Верховного суду України\~\~N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. \~\~\~\~ Згідно ч.3\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, а тому враховуючи вищевикладене, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті мачухи [PERSON] За правилами\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ХР №028163. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо поновлення йому строку на звернення до суду з позовною заявою, оскільки суд вважає, що позивачем строк звернення до суду з позовною заявою пропущено з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, враховуючи, що позивач [PERSON] набув права та обов`язки спадкодавці [PERSON], то спадщина після смерті останньої належить позивачу, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підлягають задоволенню. На\~\~підставі\~\~викладеного\~\~та

Outcome: approved