Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі-відповідач), треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюк Олександр Петрович, приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицький Андрій Петрович, про визнання заяви про скасування заповіту та заповіту недійсним. В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, вказав, що [INFO] у віці 72 років померла його рідна тітка [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, який посвідчено 04.06.2010 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Дурицьким А.П., реєстровий № 1481, згідно змісту якого, усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, спадкування відповідно до правил ст. 1217 ЦК України мало відбутись за заповітом. Спадкоємців першої черги, які б відповідно мали право на обов`язкову частку у спадщині на час її відкриття не було, оскільки єдиний рідний син та чоловік спадкодавиці померли. До складу спадщини померлої тітки увійшло нерухоме майно: житловий будинок в [ADDRESS] , та земельна ділянка, на якій дане домоволодіння розташовано площею 0,1498 га (кадастровий номер 3222755103:00:030:0022). Останні роки та на час складання заповіту тітка проживала у його сім`ї (у нього та його матері - її рідної сестри [PERSON] ) в с. Городище (Глибоцька сільська рада) Бориспільського району Київської області. Вони доглядали за нею, оскільки інших рідних у неї не було, а між ними були не лише родинні, а й тісні сімейні стосунки. На початку серпня 2014 року його тітка поїхала до смт Макарова, де вона мала будинок, та потребувала проходження стаціонарного лікування в зв`язку з ішемічною хворобою серця. Під час перебування в Макарові стан здоров`я спадкодавиці погіршився, стаціонарне лікування в Макарівській ЦРЛ покращення не дало, і тітка раптово померла [INFO] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 92 від 09.10.2014 року та довідки про причину смерті, причиною смерті стало ішемічна хвороба серця: постінфарктний кардіосклероз. У квітні 2013 року у тітки позивача стався інсульт, в зв`язку з чим вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Макарівської ЦРЛ у період з 17.04.2013 року по 23.05.2013 року. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 404 Макарівської ЦРЛ та довідки № 35 від 23.05.2013 року, хвора [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні і на час виписки самостійно пересуватись, розписуватись не могла. Стан хворої був тяжкий і вона потребувала стороннього догляду. Саме в зв`язку із важким станом здоров`я вона і була перевезена із смт Макарова в с. Глибоке до будинку його матері - рідної сестри спадкодавиці, де вони її доглядали останні роки. У встановлений законом 6-й місячний строк він, як спадкоємець за заповітом, звернувся до державного нотаріуса Макарівської районної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із відповідною заявою про прийняття спадщини за законом. Під час подачі заяви до нотаріуса він дізнався, що спадкування після смерті тітки відбудеться за заповітом, але спадкоємцем є інша особа. Це має місце тому, що на момент її смерті існував новий складений нібито його тіткою заповіт, який посвідчений на користь відповідачки по справі [PERSON] . Датою посвідчення нового заповіту є 16.09.2014 року, тобто під час погіршення стану здоров`я спадкодавиці та за кілька тижнів до її смерті. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38898560 від 04.11.2014 року, новий заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Середюком О.П. При цьому, 09.09.2014 року померла тітка склала заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дурицьким А.П., якою складений нею 04.06.2010 року заповіт скасувала. Згідно змісту та посвідчувального напису нотаріуса Дурицького А.П., текст заяви підписано іншою особою - [PERSON] на прохання і у присутності померлої [PERSON] , та справжність підпису [PERSON] було засвідчено удома за адресою: [ADDRESS] . Згідно змісту оспорюваного заповіту від 16.09.2014 року, він також був підписаний не спадкодавицею, а іншою особою - [PERSON] та при двох свідках: [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи загальний стан та стан здоров`я його тітки, у позивача є всі підстави стверджувати, що її волевиявлення не було вільним, оскільки вона в повній мірі не могла розуміти значення своїх дій та свідомо і вільно керувати ними, і відповідно заповіт, який складено 16.09.2014 року від її імені, посвідчений з порушенням вимог законодавства. За життя тітка доки її стан здоров`я був задовільний висловлювала лише один намір щодо розпорядження власним майном: залишити його у спадок саме позивачу та його дітям, оскільки фактично його сім`я останніми роками нею опікувалась та була її сім`єю. Крім того, із відповідачкою вона не була близькою людиною і за своїм характером та ментальністю ніколи не заповіла б своє майно чужій людині. При цьому, позивач вказує, що у нього є всі підстави стверджувати, що вимоги закону під час посвідчення як заяви про скасування заповіту тітки за 2010 рік, так під час посвідчення заповіту від 16.09.2014 року були порушені. Нотаріусами було проігноровано важкий та безпорадний стан здоров`я спадкодавиці на час посвідчення вказаних документів, який свідчив про відсутність її внутрішньої волі під час вчинення відмови та посвідчення одностороннього правочину. З огляду на викладене є всі підстави стверджувати, що заява про скасування заповіту від 09.09.2014 р. та заповіт від 16.09.2014 року є недійсним з підстав передбачених ст. 215 ЦК України. Тому позивач просив суд: визнати недійсною заяву про скасування заповіту, складену 09.09.2014 року від імені [PERSON] та засвідчену приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким Андрієм Петровичем, номер в реєстрі нотаріальних дій: 1481; визнати недійсним заповіт, складений 16.09.2014 року від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , на користь [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюком Олександром Петровичем, номер в реєстрі нотаріальних дій: 1267. Ухвалою судді Оберемка В.О. від 26.01.2015 року відкрито провадження у даній справі. Протоколом про повторний автоматичний розподіл справи між суддями від 06.04.2015 р. у зв`язку з відстороненням від посади судді [PERSON] дану справу передано на розгляд судді Тандира О.В. Ухвалою судді Тандира О.В. від 19.06.2015 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. Висновок експертизи надійшов до суду 17.02.2016 року та приєднаний до матеріалів справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2016 р. у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Тандира О.В. дану справу передано на розгляд судді Мазки Н.Б. Ухвалою судді Мазки Н.Б. від 17.02.2016 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 25.01.2017 року під головуванням судді Мазки Н.Б. у задоволенні клопотання про призначення по справі повторної посмертної судової психіатричної експертизи відмовлено. Ухвалою суду від 30.05.2017 року під головуванням судді Мазки Н.Б. у задоволенні клопотання про призначення по справі повторної посмертної судової психіатричної експертизи відмовлено. Ухвалою суду від 06.12.2018 року під головуванням судді Мазки Н.Б. у задоволенні клопотання про призначення по справі повторної посмертної судової психіатричної експертизи відмовлено. Ухвалою судді Мазки Н.Б. від 21.06.2019 року заявлений відповідачем відвід визнано необгрунтований та заяву для його вирішення передано на розгляд судді Косенко А.В. Ухвалою судді Косенко А.В. від 15.07.2019 року заяву відповідачки про відвід судді Мазки Н.Б. задоволено, та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2019 р. справу передано на розгляд судді Косенко А.В. Ухвалою судді Косенко А.В. від 19.07.2019 року дану справу прийнято до свого провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.09.2019 р. Відповідачу встановлено строк для подачі відзиву, третім особам - строк для подачі письмових пояснень щодо позову або відзиву. Ухвалою суду від 01.10.2019 року за клопотанням представника відповідача у даній справі призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, яку постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2019 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. За клопотанням представника відповідача до справи долучено висновок судово-психіатричного експерта № 04-05/53 від 30.03.2020 р. Ухвалою суду від 06.04.2021 р. задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів у даній справі, а саме: витребувати у Міністерства охорони здоров`я України (адреса: вул. Грушевського, будинок 7, місто Київ, 01601) інформацію щодо висновку судово-психіатричної експертизи № 228ц від 25.11.2015 року, який був складений експертами, а саме: [PERSON] , [PERSON] , чи мали вони можливість входити в експертну комісію і приймати рішення щодо посмертної судово-психіатричної експертизи стосовно [PERSON] ; копію свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, номер посвідчення та термін дії станом на 2015 р. Витребувати у Департаменту охорони здоров`я Київської ради КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» (адреса: вул. Вокзальна, будинок №8, смт. Глеваха, 08631): копії журналу реєстрації судово-психіатричної експертизи, де був зареєстрований висновок і копію висновку посмертної судово- психіатричної експертизи від 25.1 1.2015 року за № 228Ц; копію сертифіката акредитації закладу і копію ліцензії на проведення посмертних судово-психіатричних експертиз, станом на 2015 р. Витребувані докази надійшли до суду 28.05.2021 р. та 01.06.2021 р. та приєднані до матеріалів справи. Ухвалою суду від 07.06.2021 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.07.2021 р., який відкладався на 06.09.2021 р., 12.10.2021 р., 11.11.2021 р. 12.10.2021 р. судом із занесенням до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної посмертної експертизи поданого 20.07.2021 р. та клопотання про витребування доказів поданого 11.10.2021 р. У судовому засіданні 11.11.2021 р. представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, вказали що нотаріусом грубо порушено норми закону в частині виїзду за межі свого приміщення та посвідчення оспорюваної заяви та довіреності, померла [PERSON] не могла усвідомлювати своїх дій та підписувати вказані документи, вона навіть не могла говорити та висловлювати свою волю, експерти, які проводили експертизу за ухвалою суду від 19.06.2015 року діяли в межах своїх повноважень та мали право на проведення вказаної експертизи. У судовому засіданні 11.11.2021 р. відповідач та її представники [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечили, просили відмовити у їх задоволенні. Від клопотання про допит свідків відмовились. Вказали, що відповідач ставить під сумнів висновок експерта, які проводили експертизу за ухвалою суду від 19.06.2015 року, посилаючись на те, що у експерта Миславського В.І. не було переатестації та не присвоєно кваліфікаційного класу, та на те, що форма та зміст висновку не відповідають нормам чинного законодавства. У судове засідання 11.11.2021 р. третя особа - приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Середюк Олександр Петрович не з`явився. Згідно наявних у матеріалах справи письмових пояснень, вказав, що заповіт від 16.09.2014 року посвідчений ним відповідно до норм чинного законодавства, волевиявлення заповідача було вільним, нотаріусом перевірено та засвідчено підпис підписанта заповіту. Відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням нотаріальної контори, виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним. Технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення. Тому приватний нотаріус вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Третя особа приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицький Андрій Петрович у судове засідання 11.11.2021 р. не з`явився, своїм правом на подачу письмових пояснень щодо позову не скористався. Згідно наявних у матеріалах справи заяв просив слухати справу у його відсутність. Рішення просив прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5 том 1). З довідки № 92 від 09.10.2014 р. встановлено, що причиною смерті [PERSON] вказано: ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз (а.с. 6 том 1). Факт родинних відносин між позивачем та покійною [PERSON] підтверджується: - свідоцтвом про народження позивача від [INFO] , де матір`ю записана [PERSON] (а.с. 9 том 1); - свідоцтвом про одруження від 27.07.1959 року, яким підтверджується укладення матір`ю позивача [PERSON] шлюбу з [PERSON] (а.с. 8 том 1); - свідоцтвом про народження матері позивача [PERSON] (а.с. 7 том 1); - актовим записом про народження померлої тітки [PERSON] , згідно витягу ДРАЦС громадян про державну реєстрацію народження від 15.11.2014 року за № 00014721291 (а.с. 15 том 1); - актовим записом про реєстрацію шлюбу [PERSON] з [PERSON] , згідно витягу ДРАЦС громадян про державну реєстрацію шлюбу із значенням відомостей про другого з подружися від 18.11.2014 року за № 00014727776 (а.с. 16 том 1). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, який посвідчено 04.06.2010 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Дурицьким А.П., реєстровий № 1481. Згідно змісту вказаного заповіту, покійна [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на момент смерті і на що за законом матиме право, заповіла - [PERSON] , [INFO] - позивачу у справі (а.с. 12 том 1). Вказаний заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі (а.с. 13 том 1). Таким чином, спадкування після смерті [PERSON] відповідно до правил ст. 1217 ЦК України мало відбутись за заповітом. Спадкоємців першої черги, які б відповідно мали право на обов`язкову частку у спадщині на час її відкриття судом не встановлено, оскільки рідний син та чоловік спадкодавиці померли, що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх смерть (а.с. 10, 11 том 1). Як вказав позивач та що не заперечила відповідач, до складу спадщини померлої [PERSON] увійшло нерухоме майно: житловий будинок в [ADDRESS] , та земельна ділянка, на якій дане домоволодіння розташовано, площею 0,1498 га, кадастровий номер 3222755103:00:030:0022. Згідно Витягу із Спадкового реєстру № 38898560 від 14.11.2014 р. заповіт від 04.06.2010 р. реєстровий № 1481, скасований за заявою 56509855 від 09.09.2014 р. (а.с. 14 том 1). Із заяви посвідченої приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. від 09.09.2014 р., зареєстрованої в реєстрі за № 2740, встановлено, що [PERSON] , повністю розуміючи значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дурицьким А.П., 04.10.2010 року за реєстровим № 1481 даною заявою скасовує. У зв`язку з хворобою [PERSON] текст документа перед його підписанням прочитаний нотаріусом уголос. У зв`язку з хворобою [PERSON] , на її особисте прохання та у її присутності текст заяви підписано [PERSON] (а.с. 47, том 1). В подальшому [PERSON] склала новий заповіт, який посвідчено 16.09.2014 р. приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Середюком О.П., реєстровий № 1267. Згідно змісту вказаного заповіту, покійна [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на момент смерті і на що за законом матиме право, заповіла - [PERSON] , [INFO] - відповідачці у справі (а.с. 46 том 1). У заповіті зазначено, що на прохання [PERSON] заповіт записаний з її слів нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та підписаний (складений) 16.09.2014 р. о 15 год. 30 хв. У зв`язку з вадами зору та хворобою рук [PERSON] за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей заповіт підписаний [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] не могла сама прочитати текст заповіту через вади зору згідно ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчено в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з вадами зору [PERSON] заповіт посвідчено удома, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 46). З довідки № 1842 від 27.08.2014 р. виданої Макарівською районною поліклінікою встановлено, що [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за допомогою чи лікуванням не зверталася (а.с. 48 том 1). З довідки №254 від 10.02.2015 р. Макарівської селищної ради, яка видана [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що остання дійсно фактично проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 07.08.2014 року і до дня її смерті [INFO] , доглядала за хворою [PERSON] , та з травня 2013 р. доглядала за її будинком, обробляла земельну ділянку (а.с. 49 том 1). З довідки № 2041 від 20.10.2014 р. Макарівської селищної ради встановлено, що [PERSON] , до дня своєї смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою разом з [PERSON] ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 84 том 1). Оскільки довідка №254 від 10.02.2015 р. та довідка № 2041 від 20.10.2014 р., що видані Макарівською селищною радою містять суперечливі дані, тому суд ставиться до них критично, та їх не приймає. Із матеріалів спадкової справи № 284 за 2014 рік до майна померлої [INFO] [PERSON] , встановлено, що 18.10.2014 р. із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] (а.с. 83 том 1), а 21.10.2014 р. із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] (а.с. 83 зворот том 1). Із медичної картки амбулаторного хворого № 4-460, копій медичних карт стаціонарного хворого №№ 2567-404, 4771-717, 5072-760,5961-638-1694 наданих Макарівською центральною районною лікарнею на гр. [PERSON] встановлено, що під час проходження лікування у квітні - травні 2013 року [PERSON] в Макарівській ЦРЛ, останній було встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба III ступеню, гостре порушення мозкового кровообігу за типом ішемії в басейні лівої спино-мозкової артерії у вигляді правобічного геміпарезу (відсутність здатності рухів правої частини тіла) - інсульт, моторна афазія (відсутність мови), ішемічна хвороба серця, мінотлива аритмія, посилена форма тахисистолії, гіпертрофія лівого шлуночку серця (вікові зміни). Згідно виписки її стан на дату виписки було зафіксовано як: тяжкий, хвора [PERSON] не могла самостійно пересуватись, розписатись, язик - девіація справа, мова - афазія, потребувала стороннього догляду. Відповідно до стану хворої та повторний інсульт у серпні 2014 року, внаслідок якого стан хворої значно погіршився (а.с. 104-135, 148, 149 том 1). З витребуваного судом Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса [PERSON] за 2014 рік, встановлено, що у вказаному журналі міститься запис № 38 про виклик нотаріуса за адресою: [ADDRESS] , для вчинення нотаріальної дії - посвідчення заповіту №1267. В графі підпис особи, яка зробила виклик або для якої вчинялася нотаріальна дія зазначено: [PERSON] за [PERSON] , в графі підстава зазначено: хвора (а.с. 158-161 том 1). На підтвердження виїзду приватного нотаріуса Дурицького А.П. за місцем проживання [PERSON] приватним нотаріусом надано виписку з Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем (а.с. 162-166 том 1). Також судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, що діяла в редакції на момент призначення експертизи, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, судом було призначено посмертну судову-психіатричну експертизу. Згідно висновку від 25.11.2015 року № 228ц складеного експертами Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , 1942 р.н. станом на 09.09.2014 та на 16.09.2014 року страждала на хронічні, стійкі психічні розлади у вигляді судинної деменції (МКХ-10; F01.0), не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Медикаментозна дія ліків, які були призначені та приймались [PERSON] під час стаціонарного та амбулаторного лікування у період з 07.08.2014 року по 16.09.2014 року, не мала суттєвого впливу на її психічний стан (а.с. 198-201 том 1). Із заперечень відповідачки наявних у матеріалах справи та надані на їх підтвердження докази встановлено, що відповідачка не визнає позовні вимоги, зазначивши, що вона та її сім`я (мати, сестра) з покійною [PERSON] не були сторонніми людьми. Вони підтримували дружні стосунки. Тривалий час вони надавали [PERSON] як фізичну допомогу, так і постійно підтримували її морально. За власним бажанням покійної відповідачка була вселена до її житла, де нею підтримувалося жиле приміщення в належному стані, що слідує з довідки № 253 від 10.02.2015 року «практично проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 07.08.2014 року і до дня її смерті [INFO] , доглядала за хворою [PERSON] та з травня 2013 року доглядала за її будинком, обробляла земельну ділянку». Таким чином, відповідач вважає, що вона виконувала усі види догляду за особою похилого віку, виконала всі ритуальні послуги, поховала її та продовжує виконувати все необхідне по догляду за місцем її поховання. Також відповідачка вказала, що [PERSON] у встановленому законом порядку не була визнана недієздатною, також її дієздатність не було обмежено. При посвідченні заповіту на користь відповідачки, [PERSON] дійсно мала вади зі здоров`ям: вона не могла вільно пересуватись, не мала можливості самостійно розписуватись, мала хворобу зору, саме з цих підстав за дорученням і в присутності самої [PERSON] заповіт 16.09.2014 року був посвідчений в присутності свідків, а від її імені було підписано гр. [PERSON] , підпис якої засвідчений нотаріусом. Поряд із посвідченням підпису нотаріус в тексті заповіту зазначив причини, які зумовили необхідність підписання заповіту іншою особою. Не дивлячись на похилий вік заповідача та її дійсний фізичний стан, вона озвучила своє волевиявлення скласти заповіт «на все майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, а також все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала [PERSON] ». Таким чином, відповідач вважає, що волевиявлення заповідача було вільним, а викладені доводи [PERSON] відносно визнання заповіту не дійсним не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 25.11.2015 року зазначається, що покійна [PERSON] в період складання заповіту 16.09.2014 року була позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дана експертиза викликає сумніви у відповідача, вважає, що посилання експертів на хвороби [PERSON] , які не могли бути доказом для такого висновку, спростовані доказами того, що на день складання як заяви 09.09.2014 року, так і посвідчення заповіту 16.09.2014 року [PERSON] розуміла значення своїх дій та могла керувати ними. Крім того, [PERSON] не перебувала на обліку психіатра, не була обмежена в дієздатності, що підтверджено довідкою від 27.08.2014 року за № 1842 «на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває, за допомогою чи лікуванням не зверталась». Відповідач важає, що матеріали справи не знайшли своє підтвердження доказів порушення вимог як форми посвідчення заповіту, так і зазначення місця правочину. Тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 218-224 том 1). В ході розгляду справи, було задоволено клопотання представника відповідача про допит у судовому засіданні експертів [PERSON] та [PERSON] , які проводили експертизу № 228Ц від 25.11.2015 року. Проте, допит експерта [PERSON] не відбувся, у зв`язку з поданням відомостей про його звільнення з посади з 20.12.2017 р. (а.с. 74-75 том 2). Окрім того, з матеріалів справи встановлено, що судовий експерт [PERSON] судом також не допитувався, оскільки з 31.08.2018 р. був звільнений з посади (а.с. 111 том 2). Із наданого представником відповідачки висновку № 04-05/53 від 30.03.2020 р. судово-психіатричного експерта ДУ «НДІ психіатрії МОЗ України» Ревенок О.А. встановлено, що судовому експерту поставлені наступні запитання: 1.Чи мала [PERSON] будь-які розлади психіки упродовж життя? Якщо мала, то які? 2.Яким чином наявні у [PERSON] психічні розлади могли вплинути на її спроможність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на 09.09.2014 та на 16.09.2014 р.? 3.Чи відповідає встановлений [PERSON] судово-психіатричними експертами діагноз «Деменція» наявним у матеріалах цивільної справи № 370/2951/14-ц даним? З вказаного висновку встановлено, що судовим експертом в межах своєї компетенції надано відповідь на поставлені запитання та зроблено наступні висновки: 1. [PERSON] одноразово оглядалась лікарем психіатром 19.08.2014 року, який встановив їй діагноз: «Астено-депресивний синдром. Помірні когнітивні розлади». 2.Наявність в особи вищезазначених розладів психіки і поведінки («Астено-депресивний синдром. Помірні когнітивні розлади») за своїми клінічними ознаками не впливають на її можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 3.Діагноз «Судинна деменція» (МКХ-10; F01.0) [PERSON] ніколи не виставлявся. З цього приводу до лікарів психіатрів вона не зверталась. 4.У відповідності до Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду когнитивні розлади (F 06.7) характеризуються порушенням пам`яті, утрудненням при навчанні, зниженням здатності до більш-менш довгого зосередження уваги на виконанні конкретного завдання. При спробі виконання завдань, що потребують інтелектуальних зусиль часто виникає виражене відчуття розумової втомленості. Засвоєння нового матеріалу є занадто утрудненим, навіть якщо це об`єктивно необхідно. Не один з цих симптомів не досягає рівня, який виправдовував би встановлення особі діагнозу деменції (F00 - F03 ). 5.У відповідності до Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду (критерій G4) для доведеного клінічно діагнозу деменції притаманні їй симптоми повинні чітко спостерігатись у хворого на протязі не менш ніж шести місяців. 6.Правильність встановлення [PERSON] судово-психіатричними експертами діагнозу «Судинна деменція (МКХ-10; F01.0) викликає обгрунтований сумнів у зв`язку з відсутністю в останньої клінічно доведених при житті ознак недоумства (деменції). 7.Для врегулювання наявних в наданих спеціалісту матеріалах протиріч необхідно провести по справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с. 46-59 том 3). Щодо вказаного висновку судово-психіатричного експерта, слід вказати, що суд його не приймає, оскільки він містить допоміжний (консультативний) характер. Окрім того, у висновку експерта не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Такий висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Суд в основу рішення покладає висновок від 25.11.2015 року № 228ц складеного експертами Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», який визнано обгрунтованим, підстав для призначення додаткової і повторної експертизи не встановлено. Також слід вказати, що ухвала суду за якою призначалася експертиза та надано висновок від 25.11.2015 року № 228ц відповідачкою в апеляційному порядку не оскаржувалася. Посилання представників відповідача на те, що висновок від 25.11.2015 року № 228ц не відповідає формі первинної облікової документації затвердженої Наказом МОЗ України, суд відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Також в ході розгляду справи, за ухвалою суду від 06.04.2021 р. судом витребувано у Міністерства охорони здоров`я України (адреса: вул. Грушевського, будинок 7, місто Київ, 01601) інформацію щодо висновку судово-психіатричної експертизи № 228ц від 25.11.2015 року, який був складений експертами, а саме: [PERSON] , [PERSON] , чи мали вони можливість входити в експертну комісію і приймати рішення щодо посмертної судово-психіатричної експертизи стосовно [PERSON] ; копію свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, номер посвідчення та термін дії станом на 2015 р. та витребувано у Департаменту охорони здоров`я Київської ради КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» (адреса: вул. Вокзальна, будинок №8, смт. Глеваха, 08631): копії журналу реєстрації судово-психіатричної експертизи, де був зареєстрований висновок і копію висновку посмертної судово- психіатричної експертизи від 25.11.2015 року за № 228Ц; копію сертифіката акредитації закладу і копію ліцензії на проведення посмертних судово-психіатричних експертиз, станом на 2015 р. На виконання вказаної ухвали Департаментом охорони здоров`я Київської ради КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» надано: копії журналу реєстрації судово-психіатричної експертизи, де був зареєстрований висновок і копію висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 25.11.2015 року за № 228Ц; копію сертифіката акредитації закладу. Щодо надання копії ліцензії на проведення посмертних судово-психіатричних експертиз, станом на 2015 р. зазначено, що така ліцензія чинним законодавством не передбачена (а.с. 181-190 том 3). Окрім того, Міністерством охорони здоров`я України надано інформацію щодо висновку судово-психіатричної експертизи № 228ц від 25.11.2015 року, який був складений експертами, а саме: [PERSON] та [PERSON] , чи мали вони можливість входити в експертну комісію і приймати рішення щодо посмертної судово-психіатричної експертизи стосовно [PERSON] ; та інформацію щодо надання копії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, номер посвідчення та термін дії станом на 2015 р. З наданої відповіді встановлено, що Наказом МОЗ від 12.06.2009 № 167-0 «Про затвердження рішення експертно - кваліфікаційної комісії МОЗ України від 25.05.2009 року» [PERSON] присвоєно другий кваліфікаційний клас судового експерта (копія додається). Наказом МОЗ від 21.02.2013 № 30-о «Про затвердження рішення експертно - кваліфікаційної комісії МОЗ України від 31.01.2013 року» [PERSON] присвоєно перший кваліфікаційний клас судового експерта (копія додається). Свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта видається МОЗ відповідно до Порядку проведення атестації та присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-психіатричних експертів, затвердженого наказом МОЗ України від 02.08.2017 № 889, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.08.2017 за № 1060/30928. До прийняття вищезазначеного наказу МОЗ не видавалися свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта. Враховуючи вищевикладене, МОЗ не має можливості надати копії витребуваних документів. Крім того, Міністерство юстиції України веде Державний Реєстр атестованих судових експертів, який введено в дію 4 лютого 2002 року відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15.04.1997 року № 149/7. Метою створення державного Реєстру атестованих судових експертів є здійснення обліку атестованих судових експертів державних і підприємницьких структур та громадян та створення інформаційного фонду осіб, які одержали в установленому порядку дозвіл на проведення конкретного виду судової експертизи за відповідною експертною діяльністю, а також забезпечення в установленому порядку органів досудового розслідування й суду, інших зацікавлених юридичних та фізичних осіб необхідною інформацією з фонду Реєстру. На підтвердження викладеного подано копію наказу МОЗ від 12.06.2009 № 167-0 та копію наказу МОЗ від 21.02.2013 № 30-0 (а.с. 192-198 том 3). Також в ході розгляду справи судом із занесенням до протоколу судового засідання від 12.10.2021 р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідачки про призначення у справі повторної судової психіатричної експертизи. Вирішуючи даний спір суд виходить також з наступного. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, заповіт є одностороннім правочином. При цьому, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Згідно приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В силу положень частини 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України: 1)зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам 2)особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3)волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним. На підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний -правочин). Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний собою, яка його вчиняє. Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Відповідно до ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Відповідно до п. 5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., чинного на час посвідчення оскаржуваного заповіту, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що в документі робиться відповідна відмітка. Крім того, порядок документування нотаріальної діяльності та зберігання архіву, порядок організації роботи з документами зокрема приватними нотаріусами визначається положеннями Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року за № 3253/5. При цьому, згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. А в силу вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Також, згідно постанови Пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку № 228ц від 25.11.2015 року встановлено, що [PERSON] , 1942 р.н. станом на 09.09.2014 та на 16.09.2014 року страждала на хронічні, стійкі психічні розлади у вигляді судинної деменції (МКХ-10; F01.0), не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Медикаментозна дія ліків, які були призначені та приймались [PERSON] під час стаціонарного та амбулаторного лікування у період з 07.08.2014 року по 16.09.2014 року, не мала суттєвого впливу на її психічний стан. Тобто, [PERSON] під час складання заяви від 09.09.2014 року про скасування заповіту від 04.10.2010 року за реєстровим № 1481 та складання заповіту від 16.09.2014 року за реєстровим № 1267 не усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Аналізуючи викладене, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved