Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) 29.04.2016 року звернулася до Миронівського районного суду із позовом до Миронівської районної державної адміністрації, Відділу Держгеокадастру у Миронівському районі, Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» про визнання права власності на ? частку земельної ділянки (паю) у порядку спадкування, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті спадщину прийняла дружина померлого (мати позивача) [PERSON] як спадкоємиця за законом. Проте [INFO] [PERSON] померла, після смерті спадщину прийняли її діти - [PERSON] (позивач) та [PERSON]. За життя [PERSON] був включений до списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] від 27 жовтня 1995 року, який видано КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області на підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів віл 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 14 проте не отримала сертифікату на земельну частку (пай). На базі Колгоспу ім. Стрільця с. Коритище Миронівського району Київської області створене акціонерне товариство сільськогосподарського підприємства «Коритище» згідно Протоколу № 1 загальних зборів від 17 лютого 1996 року, АТСП «Коритище» згідно протоколу № 1 загальних зборів від 24 лютого 2000 року реорганізовано в СТОВ «Коритище», яке є правонаступником усіх попередніх організацій. При зверненні до Миронівської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Київська область Миронівський район на території Коритищенської сільської ради позивач отримала лист, в якому нотаріус повідомив, що немає підстав для видачі свідоцтва, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку, які повинні бути зареєстровані за законодавством на момент виникнення права власності, відповідно до п. 4.15 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5. Посилаючись на норми Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року №122 та норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а також на норми ст. 529, 549 ЦК УРСР (що були чинні на час виникнення права на спадщину) позивач вважає, що її право відповідачами порушено, а тому просить суд визнати за нею право на 1/2 земельної частки (паю) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4.76 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, подали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують мотивів і підстав, викладених у позовній заяві. Представник Миронівської районної державної адмінстрації у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник СТОВ «Коритище» у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник Відділу Держземагенства у Миронівському районі у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник Коритищенської сільської ради у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (яка була чинна на момент виникнення у позивача права на спадщину) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Коритище Миронівського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23 травня 1996 року Коритищенською сільською радою Миронівського району Київської області /а.с. 6/. Після його смерті все належне майно успадкувала дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 3 травня 1996 Коритищенською сільською радою Миронівського району Київської області за актовим записом №1 /а.с.9/, свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори [PERSON] 5 листопада 1997 року /а.с.11/ та матералами спадкової справи №377 /а.с.48-56/. [INFO] в м. Київ померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 11 квітня 2003 року Коритищенською сільською радою Миронівського району Київської області /а.с. 10/. Проте за життя померла належним чином не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON]. Садкоємцями в рівних частках після смерті матері [PERSON] є її діти: [PERSON] та [PERSON] (позивач), що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області Шевченко Л.Л. 25 жовтня 2001 року /а.с.8/, матеріалами спадкової справи №743 /а.с. 57-81/. Той факт, що позивач - [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 1 березня 1950 року /а.с.7/, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 8 травня 1970 року /а.с.8/. У встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач звернулася до Миронівської районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку /а.с.81/. Судом встановлено, що померла на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена акціонерного товариства (майнового сертифікату) серії КИ-ХУ №8, виданого Коритищенською сільською радою Миронівського району Київської області 20 березня 2002 року мала право на пайовий фонд майна акціонерного товариства «Коритище «СТОВ «Коритище» /а.с.68/. У підтвердження права власності на вказану земельну ділянку було виготовлено державний акт на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], копія якого додана до позовної заяви. Зазначений державний акт було зареєстровано 4 грудня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] /а.с.67/. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 743, копії якої містяться у матеріалах справи /а.с. 58-81/. Судом встановлено, що за життя [PERSON] був включений до списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] від 27 жовтня 1995 року, який видано КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області на підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів віл 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 14, проте а життя не отримав сертифікату на земельну частку (пай), що підтверджується копіями акту та додатку до нього наявними в матеріалах справи /а.с. 18-23/. Відповідно до довідки СТОВ «Коритище» № 23 від 11 листопада 2015 року згідно протоколу №1 загальних зборів від 17 лютого 1996 року колгосп ім. Стрільця реорганізовано у Акціонерне товариство сільськогосподарського підприємства «Коритище». Відповідно до протоколу № 1 від 24 лютого 2000 року АТСП «Коритище» реорганізовано у СТОВ «Коритище», яке є правонаступником всіх попередніх організацій /а.с. 85/. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», починаючи із 1995 року в Україні розпочалося розпаювання земель, що перебували у колективній власності. Згідно списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] від 27 жовтня 1995 року, який був виданий КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області на підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів від 24 лютого 1995 року №3 ХІІ скликання, та зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №14, [PERSON] було включено до даного додатку за №8 /а.с. 22/. Проте до дня смерті [PERSON] не одержав сертифікату на право на земельну частку (пай). Згідно листа Відділу Держземагенства у Миронівському районі Київської вказано, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів /а.с. 15/. Після звернення позивача до Миронівської районної державної адміністрації з приводу вирішення питання про можливість видачі сертифікату на право власності на земельну частку (пай), Миронівська РДА Київської області листом №6/14-1713 від 24 квітня 2016 року фактично відмовила позивачеві у задоволенні її заяви та рекомендувала звернутися до суду /а.с. 16/. Також листом від 15 січня 2016 року за №01-29/38 Відділ Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області повідомив позивача, що згідно листа Держгеокадастру України від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16 та коефіцієнта 1,756 згідно Постанови КМУ від 31.10.2011 року №1185 ,вартість земельної частки (паю) КСП ім. Стрільця по Коритищенській сільській раді складає 179 629 грн. за пай. Середньо кадастрвий розмір земельної частки (паю) становить 4,76 ум.кад.га /а.с.17/. Будучи особою,яка має право на отримання у спадщину земельної частки (паю), позивач не може це зробити у спосіб інакший, як через звернення до суду. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо набуття права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві та регулюються нормами Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122 та норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». А правовідносини, щодо набуття права на спадщину регулюються нормами ЦК УРСР в редакції чинній на момент виникнення таких правовідносин. Згідно із п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до п. 1 вказаного Указу паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно із п. 5 зазначеного Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку. Право особи на земельну частку може бути визнано в судовому порядку, рішення суду за вимогами зазначеного закону є документом, що посвідчує таке право. Згідно із ст. 5 вказаного закону сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Згідно із п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122. У разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв). На підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада або райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2014 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно із п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкові права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує право. Є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту на колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкоємців на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, відповідні норми Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Таким чином, означені норми права та судова практика свідчить про безумовне право особи на земельну частку (пай) пов'язуючи виникнення такого права лише з фактом наявності особи у додатку до акту на право колективної власності на землю. Оскільки на час відкриття спадщини спадкодавець мала це право і воно не припинилося в наслідок її смерті то таке право може бути успадковане позивачами. З огляду на викладене право позивача порушене та підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Outcome: approved