Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього сплачених житлово-комунальних послуг в розмірі 14 601,01 грн., що складає 1/2 частину від сплаченого позивачем розміру житлово-комунальних послуг за 2017-2019 роки. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] , та згідно довідки ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир»» від 14.08.2019 №1011 у квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (онука), [PERSON] , [INFO] (брат). Позивач стверджує, що вона самостійно сплачує комунальні послуги, брат у квартирі не проживає і участі в оплаті не бере, тому за період 2017-2019 років нею сплачено комунальні послуги в сумі 14 525,26 грн., а також існує заборгованість зі сплати за спожитий газ 3713 грн. 91 коп., за водопостачання - 1915 грн. 25 коп. та борг за квартплату - 9045 грн. 60 коп., що в загальній сумі складає 29 220 грн. 02 коп. Оскільки відповідач зареєстрований в квартирі, але жодних виплат за комунальні послуги не здійснював, добровільно компенсувати позивачу суму сплачених комунальних послуг не бажає, просить суд задовольнити позов та стягнути з нього 1/2 сплачених комунальних платежів та платежів, які підлягають оплаті, що складає 14 610,01 грн. Разом з позовною заявою позивач подала клопотання про звільнення її від сплати судового збору, оскільки вона є інвалідом ІІ групи (а.с. 4) та клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 5). Ухвалою суду від 02.01.2020 відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 49). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному сайті суду (а.с. 40, 44), відзиву на позовну заяву також не надав. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира за адресою [ADDRESS] , складається з 3-х кімнат житловою площею 44,49 кв.м., відповідно до Ордеру №71 серії 029 від 04.08.1976, виданого [PERSON] на сім`ю в складі: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] -дочка (а.с. 11). Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.03.2013 № 91 внесено зміни до договору найму жилих приміщень та відкрито особові рахунки [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох кімнат жилою площею 44,7 кв.м. і кухні, сім`я 2 чоловіки, у зв`язку зі смертю наймача - матері [PERSON] (а.с. 13). Згідно довідки ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир»» від 14.08.2019 №1011 у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (онука), [PERSON] , [INFO] (брат) (а.с. 12), які сумісно є споживачами комунальних послуг в цій квартирі. З копій квитанцій, наданих позивачем, вбачається, що нею за комунальні послуги, які були надані в квартиру [ADDRESS] , за 2017-2019 роки особисто сплачено 14 525,26 грн., а також існує заборгованість зі сплати за спожитий газ - 3713,91 грн., за водопостачання - 1915,25 грн. та борг за квартплату - 9045,60 грн., що разом становить 29 220,02 грн. Позивач зазначає, що відповідач, хоч і зареєстрований у квартирі, проте в ній не проживає, місце його перебування їй невідоме, тому він взагалі не бере участі в оплаті житлово - комунальних послуг, тому з нього слід стягнути 1/2 від вказаної суми, а саме 14 610,01 грн. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Згідно п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 5. ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.541 Цивільного кодексуУкраїни солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регресу) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Таким чином, враховуючи, що в квартирі [ADDRESS] в зазначений в позові період були зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , які сумісно є споживачами комунальних послуг в цій квартирі, позивачем сплачено комунальні послуги в період 2017-2019 роки на загальну суму 14 525,26 грн., а також за вказаний період існує заборгованість з відповідача підлягає стягненню сума компенсації сплачених позивачем житлово-комунальних послуг в сумі 14674,76 грн., що разом складає 29 220,02 грн., з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1/2 частина від сплаченої нею суми житлово-комунальних послуг за цей період. Крім того, виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved