Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє Галька Н.О. , звернувся до Енергодарського міського суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 27 липня 2018 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір № 0159, згідно якого сторони договору, виходячи із його предмету, за яким, покупець має бажання купити у продавця а останній має бажання продати йому транспортний засіб. Тому, маючи намір бути юридично зобов`язаними, відповідно до ст. 635 ЦК України сторони уклали Попередній договір про зобов`язання у встановлений строк укласти Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, встановлених у цьому Попередньому договорі. За умовами Основного договору продавець зобов`язується придбати у третіх осіб для його відчуження покупцеві транспортний засіб марки «Lada» модель «Largxis Cross» 2015 року випуску, який являтиметься предметом Основного договору, що укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти і прийняття пропозиції другою стороною. За Попереднім договором його сторони зобов`язувалися укласти Основний договір 27 липня 2018р., за умови повного виконання пункту 2.1 Попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату продавцем не було придбано майно з метою відчуження покупцеві, то сторони визначилися, що Основний договір буде укладено на 5 (п`ятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобов`язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. За істотними умовами Основного договору продавець зобов`язувався передати майно у власність покупця, а останній зобов`язувався прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 121200,00грн. Право власності на майно переходить до покупця з моменту сплати повної його вартості, зазначеної вище,на підставі Основного договору. Майно передається продавцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної в Попередньому договорі,після укладення Основного договору,якщо сторони не домовляться про інше при укладенні Основного договору. Відповідно до п.п. 1.1, 1.5 вказаного договору сторони зобов`язуються укласти основний договір 27.07.2018 року, предметом якого є продаж покупцеві транспортного засобу марки «Lada» модель «Largxis Cross» 2015 року випуску. Згідно з п.п. 1.3, 1.4 попереднього договору основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною. Пунктом 2.1 договору визначено, що на підтвердження намірів сторін укладання основного договору в момент укладення попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти у сумі 30000,00 грн., а продавець своїм підписом під цим договором підтверджує отримання таких грошових коштів. 27 липня 2018 року на виконання умов попереднього договору позивач сплатив відповідачеві грошові кошти у сумі 30000,00 грн. Станом на сьогоднішній час відповідач не виконав умови попереднього договору у повному обсязі. У зв`язку з цим, просить визнати недійсним Попередній договір № 0159 купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 27.07.2018 року між ним та ТОВ «Авто-Ритм»; стягнути з ТОВ «Авто-Ритм» на свою користь грошові кошти в сумі 30000 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. Даний позов розглядається Енергодарським міським судом Запорізької області, на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України, тобто за місцем реєстрації позивача по справі, оскільки на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначене підготовче судове засідання по справі, та відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву (а.с. 13). Ухвалою суду від 25.02.2019 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до розгляду по суті (а.с. 26). Інших процесуальних дій у справі не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] та його представник- адвокат Галька Н.О. надали письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.37). У судове засідання відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Ритм», не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надав, про розгляд справи повідомлявся за адресою місцезнаходження, проте до суду повернулися поштові конверти з відповідною відміткою пошти про невручення (а.с. 23, 24, 29, 34). Згідно з вимогами ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому днем вручення повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про слухання справи належним чином та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про слухання справи та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено наступне. 27.07.2018р. між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Авто-Ритм» був укладений Попередній договір № 0159 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до п.1.1. якого, сторони зобов`язуються у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу (основний договір)- автомобіля марки «Lada» модель «Largxis Cross» 2015 року випуску, на умовах, встановлених у Попередньому договорі. При цьому, відповідно до п.1.5 Попереднього договору, сторони зобов`язалися укласти основний договір 27.07.2018 року за умови повного виконання п.2.1 Попереднього договору. Разом з цим, п.2.1 Попереднього договору, Покупець перераховує на поточний рахунок Продавця грошові кошти у розмірі 30000,00 грн., а Продавець своїм підписом підтверджує отримання коштів (а.с.5-8). Згідно до наданої позивачем квитанції № 17 від 27.07.2018 року, ним сплачена сума, передбачена умовами Попереднього договору, у розмірі 30000,00 грн. (а.с. 9), тобто позивачем умови Попереднього договору виконані. Проте позивач автомобіль не отримав, основний договір з ним не укладався. Позивач просить визнати недійсним Попередній договір № 0159 купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки він містить несправедливі умови та ознаки використання відповідачем нечесної підприємницької практики. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Так, згідно з Попереднім договором № 0159 купівлі-продажу транспортного засобу від 27.07.2018р., сторони зобов`язалися укласти Основний договір 27.07.2018 року за умови повного виконання п. 2.1 Попереднього договору, тобто за умови сплати покупцем-позивачем по справі грошових коштів у розмірі 30000,00 грн. на поточний рахунок продавця (відповідача), що позивачем було виконано. Крім того, даним Договором передбачено, що в разі якщо продавцем 27.07.2018 року не буде придбано майно (автомобіль), то Основний договір буде укладений на п`ятий день після придбання продавцем даного майна. Разом з цим, конкретної дати в Договорі не зазначено, а визначення строку придбання автомобіля «на п`ятий день після придбання продавцем майна», надає право продавцю (відповідачу) на власний розсуд визначати необмежені строки придбання автомобіля, що ставить позивачку, як покупця у невигідні умови. Також Попередній договір не передбачає відповідальності продавця за порушення умов Попереднього договору, що є обмеженням прав споживача. Вказані обставини свідчать про нечесну підприємницьку практику з боку відповідача, оскільки позивача при укладенні Попереднього договору було введено в оману шляхом надання їй нечіткої та двозначної інформації щодо умов договору в частині строків придбання автомобіля. Згідно зі ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч,ч.1,2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вказує ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. В силу ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Згідно п.п. 5, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При цьому, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. З огляду на матеріали справи, пояснення сторони позивача, суд вважає доцільним розцінювати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Ритм» у даному випадку, як прояв нечесної підприємницької практики, результатом якої стало укладення оспорюваного правочину, висновку про недійсність якого дійшов суд. Таким чином, суд вважає обґрунтованим визнати Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0159 від 27.07.2018 року, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Ритм» недійсним та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Ритм» на користь позивачки грошові кошти у розмірі 30000,00 гривень, сплачених у рахунок авансу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 0159 від 27.07.2018 року. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] містить кілька вимог майнового та немайнового характеру, але, оскільки судом даний позов задоволено: визнаний недійсним Попередній довір та стягнуто з відповідача 30000,00 грн. сплачених за цим Договором, тобто задоволена вимога немайнового та майнового характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 6 закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до п.10 постанови № 10 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Відповідно до п. 12 постанови № 10 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача, в порядку з ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню сума судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 1762,00 грн. та за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 1762,00 грн., за ставками судового збору, що діяли на момент звернення позивачки до суду з позовом, тобто станом на 09.08.2018 року. Вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу також не підлягають задоволенню, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: partial