Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

[PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою, у якій просить встановити факт того, що вона, [PERSON] , [INFO] , громадянка України, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , громадянином України, [INFO] у м. Луганську народила дитину чоловічої статі - [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] у м. Луганську народила сина [PERSON] , що підтверджується лікарським свідоцтвом про народження від 17 грудня 2020 року № 931, виданим державною установою «Луганською міською багатопрофільною лікарнею № 3 Луганської Народної Республіки». Зареєструвати факт народження дитини у встановленому законом порядку заявник не має можливості, оскільки такий факт відбувся на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у справі як заінтересовану особу батька дитини, [PERSON] . Заявник та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, у поданій до суду заяві просили розгляд справи проводити без їхньої участі. Заінтересована особа [PERSON] подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розгляд справи провести без його участі. Представник заінтересованої особи Дарницького районного у місті Києві відділу ДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані заявником докази, суд приходить до таких висновків. Відповідно до паспортних даних заявник [PERSON] (мати дитини), [INFO] , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] (батько дитини), [INFO] , є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 2019 року. З лікарського свідоцтва про народження від 17 грудня 2020 року № 931, виданого державною установою «Луганською міською багатопрофільною лікарнею № 3 Луганської Народної Республіки» вбачається, що [INFO] [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , народила хлопчика. Матір новонародженої дитини перебуває у зареєстрованому шлюбі. Факт народження засвідчила лікар [PERSON] . З метою реєстрації факту народження дитини [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Дарницького районного у місті Києві відділу ДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ). Листом Дарницького районного суду у місті Києві відділу ДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ) від 29 грудня 2020 року № 1673/20.4-44 у проведенні державної реєстрації народження 17 грудня 2020 року у [PERSON] дитини на підставі лікарського свідоцтва про народження від 17 грудня 2020 року № 931, виданого державною установою «Луганською міською багатопрофільною лікарнею № 3 Луганської Народної Республіки» відмовлено, оскільки надані заявником для реєстрації документи видані на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким доведено до відома громадян України, державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, їх посадових і службових осіб, що будь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені за результатами так званих виборів 2 листопада 2014 року, які проводилися в окремих районах Донецької та Луганської областей є такими, що утворені, обрані, сформовані, призначені і діють усупереч Конституції та законам України, а також зобов`язано Кабінет Міністрів України вжити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. Відповідно до статті 1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VІІ) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частиною 2 статті 4 Закону № 1207 -VІІ визначено, що правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до частин другої, третьої, четвертої статті 9 Закону № 1207 -VІІ будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Частиною першою статті 17 Закону № 1207 -VІІ визначено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Частиною 4 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Пунктом 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження, серед іншого, є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно частини третьої статті 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно із частиною першою статті 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. При ухваленні рішення суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях наголошує, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін навіть, якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Отже, документи, що видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Таким чином, судом встановлено, що заявник [PERSON] , будучи громадянкою України і зареєстрованою на території України, [INFO] народила дитину чоловічої статі в районі проведення антитерористичної операції на тимчасово окупованій території у м. Луганську, про що їй було видане лікарське свідоцтво, яким засвідчено такий факт. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про народження її дитини, виданого державним органом України, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заяви, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved