Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що 20.04.2016 року на вул. Капушанська в м. Ужгород, відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», н/з 809-25 MA, допустив зіткнення з належним позивачеві [PERSON] транспортним засобом «ВАЗ-21013», н/з [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Зазначає, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2016 року, що набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні вказаної пригоди та притягнено до адміністративної відповідальності. Мотивуючи позов нормами ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України представник позивача зазначає, що таким чином, відповідач мав би відшкодувати позивачеві в повному обсязі витрати, повязані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, повязана з експлуатацією транспортного засобу «Volkswagen Passat», н/з 809-25 MA, була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» за полісом № АІ/8392255 від 02.07.2015 року обовязкового страхування такої відповідальності. Вказує, що враховуючи наведене позивач звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування, у звязку з чим страховик визначив розмір страхового відшкодування у сумі 4986,79 грн., яке 24.05.2015 року виплатив позивачеві. Проте, вказаної суми страхового відшкодування не достатньо для повного відшкодування майнової шкоди, заподіяної позивачеві пошкодженням у дорожньо-транспортній пригоді його транспортного засобу. Зауважує, що згідно з рахунком ТОВ «Дріфт» від 06.07.2016 року за № 26 вартість робіт та матеріалів по відновленню транспортного засобу складає 30980,00 грн. Крім того, 06.07.2016 року позивач за актом № 73 прийому-передачі транспортного засобу передав його для відновлювальних робіт вказаному товариству. З посиланням на ст. 1194 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, вказує, що таким чином, відповідач повинен відшкодувати решту суми матеріальної шкоди в розмірі 25993,21 грн. (30980,00 - 4986,79), завданої пошкодженням транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 20.04.2016 року, а позивач вправі вимагати виконання такого зобовязання. Крім того, представник позивача зазначає, що за надання правової допомоги адвоката позивач сплатив 5225,00 грн., що стверджується відповідним договором з адвокатом від 07.07.2016 № 21/с, розрахунком вартості правової допомоги та квитанцією від 07.07.2016 року № 10. На підставі наведеного представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 25993,21 грн. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної пошкодженням у дорожньо-транспортній пригоді транспортному засобу, а також 551,20 грн. судового збору та 5225,00 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката. Позивач та його представник у дане судове засідання не зявилися, при цьому представник позивача подав письмову заяву, в якій просить розглянути справу без участі позивача та представника позивача, зазначивши, що позивач позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у дане судове засідання не зявився. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи, зазначивши, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зауважує, що у позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач, вчинивши ДТП, наніс шкоду його автомобілю в сумі 30980,00 грн. та розмір завданої шкоди позивач підтверджує рахунком ТОВ «Дріфт» на оплату № 26 від 06.07.2016 року, актом приймання-передачі від 06.07.2016 року та довідкою про зарахування коштів від 23.06.2016 року. Вважає, що відповідні докази не підтверджують заявлену позивачем шкоду, оскільки не відповідають вимогам ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України, що є підставою для відмови у позові. Також представник відповідача вказує, що згідно з довідкою від 23.06.2016 року, поданою позивачем, 24.05.2016 року йому здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 4986,79 грн. та вже після отримання страхового відшкодування (майже через два місяці) позивач отримує у ТОВ «Дріфт» рахунок на оплату ремонту свого автомобіля на суму 30980,00 грн. та не підписаний ним акт приймання-передачі транспортного засобу від 06.07.2016 року, яким і обґрунтовує розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок вищевказаної ДТП. За твердженням представника відповідача на підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано лише рахунок на придбання товарів, робіт і послуг та акт приймання-передачі транспортного засобу, які не можуть бути підставою для відшкодування шкоди в порядку ст. 1187 ЦК України, оскільки не відповідають вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Представник відповідача також зауважує, що позивачем не доведено у відповідності до ст. 60 ЦПК України ні факту передачі транспортного засобу на ремонт, ні звязку між перерахованими в рахунку товарами, роботами і послугами та ушкодженнями автомобіля внаслідок ДТП від 20.04.2016 року, ні факту понесення ним відповідних витрат, що є підставою для відмови у позові. При цьому, зазначає, до позовної заяви позивачем взагалі не додано документ, який би у визначеному законом порядку визначав розмір матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля під час ДТП. Також за твердженням представника відповідача позивачем всупереч вимогам Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не надано звіту про оцінку майна, яким визначена реальна вартість пошкодженого майна на момент розгляду справи, не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що шкода, яка завдана автомобілю [NUMBER], в результаті ДТП, була оцінена у встановленому законом порядку у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. З огляду на викладене вважає, що позовні вимоги позивача з визначених ним у позовній заяві підстав та у відповідному розмірі не підтверджуються належними і допустимими доказами, що є підставою для відмови у його задоволенні. Представник відповідача у даному судовому засіданні зауважила, що відповідачем не заперечується факт заподіяння матеріальної шкоди транспортному засобу позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.04.2016 року. Представник відповідача повідомила, що у даному випадку позивач має право на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі, яка є різницею між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу згідно з розрахунком страхового відшкодування, та виплаченою сумою страхового відшкодування. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2016 року, яка набрала законної сили, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП України, за те, що 20.04.2016 року, о 18 год. 00 хв., він, на вул. Капушанська, 71 в м. Ужгород, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», н/з [NUMBER], не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ 21013», н/з 19827PU, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 5, 6). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON], повязана з експлуатацією транспортного засобу «Volkswagen Passat», н/з [NUMBER], була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», що стверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8392255 від 02.07.2015 року (а.с. 7). Згідно з довідкою № 90347371 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою УПП у м. Ужгороді та Мукачеві, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася у результаті зіткнення автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON], зовнішнім оглядом автомобіля [NUMBER], встановлено, що останній отримав механічні пошкодження задні ліва, права та центральна частини автомобіля (а.с. 4). В силу ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~підставами звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Матеріалами справи встановлено, що згідно з довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.06.2016 року позивачу [PERSON] 24.05.2016 року було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 4986,79 грн. (а.с. 8). Згідно з рахунком на оплату № 26 від 06.07.2016 року ТОВ «Дріфт», де постачальником вказане ТОВ «Дріфт», а покупцем [PERSON], вартість ремонту автомобіля [NUMBER], а саме, вартість робіт та матеріалів щодо відновлення вказаного транспортного засобу, складає 30980,00 грн. (а.с. 9). З наданого позивачем акту № 73 прийому-передачі транспортного засобу ТОВ «Дріфт» автомобіля [NUMBER], вбачається, що даний акт відкритий 06.07.2016 року, дата закриття акту відсутня, сума ремонту автомобіля згідно з рахунком № 26 від 06.07.2016 року складає 30980,00 грн., яка підлягає до сплати, у акті відсутній підпис замовника (а.с. 10). Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник \~особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки\~особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2\~ст. 1187 ЦК України). Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, у якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик). Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, і особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань\~деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК України\~підстав. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачом є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (правові позиції Верховного Суду України у справі 6-725цс16 від 14 вересня 2016 року, № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року). На обґрунтування позовних вимог та підтвердження їх розміру позивачем надано копії рахунку на оплату № 26 від 06.07.2016 року ТОВ «Дріфт» та акту № 73 прийому-передачі транспортного засобу ТОВ «Дріфт». Суд вважає, що зазначені документи не можуть бути підставою для відшкодування позивачу шкоди, оскільки не є належними та допустимими доказами, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач зобовязаний довести саме ті обставини, на які він посилається, а відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. З рахунку на оплату № 26 від 06.07.2016 року не є зрозумілим, яке відношення перелік вказаних у ньому товарів, робіт і послуг має до шкоди, завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.04.2016 року, при цьому, як слідує з даного рахунку, перераховані у ньому товари (роботи та послуги) надаються лише після проведення їх оплати. Разом з тим, як слідує з акту № 73 прийому-передачі транспортного засобу такий відкритий 06.07.2016 року, проте відомості про дату його закриття відсутні, даний документ містить лише підпис майстра СТО, при цьому не підписаний замовником. Під час розгляду справи представником позивача подано до суду меморіальний ордер № @2PL571088 від 12.05.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON] перераховано на рахунок ТОВ «Дріфт» 30980,00 грн., призначення платежу ремонт автомобіля [NUMBER] (а.с. 114). Як розяснено у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. Проте, позивачем [PERSON], з урахуванням наведеного, вищезазначені доводи представника відповідача не спростовано і не подано належних і допустимих доказів щодо факту передачі автомобіля [NUMBER], на ремонт, звязку між перерахованими у рахунку товарами, роботами і послугами та ушкодженнями автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.04.2016 року. Наданий представником позивача меморіальний ордер від 12.05.2017 року, згідно з яким перерахування коштів в сумі 30980,00 грн. здійснено майже через десять місяців від дати складення рахунку на оплату № 26 та акту № 73 прийому-передачі транспортного засобу, які, як констатовано судом, не можуть бути підставою для відшкодування позивачу шкоди, у даному випадку не може слугувати єдиною та достатньою підставою для стягнення спірної суми з відповідача. Таким чином, дослідивши наведені обставини справи, даючи оцінку доказам, які надали сторони, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законодавством підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача 25993,21 грн. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної пошкодженням у дорожньо-транспортній пригоді належного йому транспортного засобу, а тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити за недоведеністю. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з розрахунком страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», який є додатком до страхового акту № 22291/1, висновку про вартість транспортного засобу та величини зносу, ремонтної калькуляції, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], складає 6322,79 грн. (а.с. 91-93, 97-99). Позивачу було виплачено страхове відшкодування у сумі 4986,79 грн. Відтак, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на підставі ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України підлягає до стягнення 1336,00 грн. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (6322,79 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля - 4986,79 грн. виплаченого страхового відшкодування = 1336,00 грн.). Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову позивача. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат по справі, суд зазначає наступне. При зверненні з даною позовною заявою позивачем були понесені судові витрати в сумі 551,20 грн. сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу адвоката у сумі 5225,00 грн. (а.с. 1, 13, 14). За приписами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, у відповідності вимог до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 27,56 грн. судового збору та 261,25 грн. витрат на праву допомогу. На підставі ч. 3 ст.\~209, ч. 1 ст.\~218 ЦПК України\~14.12.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2017 року.

Outcome: partial