Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

[PERSON] , 12.09.2019 звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 10.10.2002 Суховільською сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №27, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що спільне життя між ними не склалося через зловживання відповідачем алкогольними напоями, що останній, перебуваючи в стані сп`яніння, поводить себе агресивно, вчиняє психологічне насильство, принижує її жіночу гідність, в т.ч. і в присутності дітей, з приводу таких неправомірних дій відповідача неодноразово зверталася до правоохоронних органів, як наслідок з вересня 2019 року разом не проживають, з цього часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 07.10.2019 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Позивачка в підготовчому засіданні 20.02.2020 вимоги підтримала, пояснила, що з вересня 2019 року з відповідачем проживають окремо, з цього часу подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства. 24.04.2020 в судове засідання не з`явилася, у заяві від 24.04.2020 наполягає на розірванні шлюбу, просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 40). Відповідач у заяві від 24.04.2020 не заперечив щодо розірвання шлюбу, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 41). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~24, ч. 3 і ч. 4 ст.\~56, ч. 2 ст.\~112 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. У\~Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено , що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Частиною третьою\~статті 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Із змісту заяви від 12.09.2019, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 10.10.2002 шлюб у Суховільській сільській раді Городоцького району Львівської області, актовий запис №27, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , сторони з вересня 2019 року проживають окремо, з цього часу подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства,\~що\~причиною розпаду сім`ї\~є зловживання відповідачем алкогольними напоями. Строк наданий судом для примирення, згідно ухвали суду від 15.11.2019, до позитивного результату не призвів. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у заяві від 24.04.2020 позов підтримала, настоює на розірванні шлюбу з відповідачем (а.с. 40). Відповідач у заяві від 24.04.2020 не заперечив щодо розірвання шлюбу (а.с. 41). З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя Горінецьких, суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає\~ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, що шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх неповнолітніх дітей, повноцінний розвиток та виховання яких у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. З огляду на вимоги ст. ст.\~133,\~141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 768 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved