Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

[PERSON] 6 липня 2017 року пред'явила позов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить їй, позивачу, шляхом зобов'язання відповідача, котрий проживає [ADDRESS] перенести альтанку на безпечну відстань від її, позивача, будинку, встановити водостічний жолоб вздовж межі для відводу води від стіни її будинку та викорчувати фруктові дерева, які посаджені уздовж межі її земельної ділянки. У обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що сусід [PERSON] без дотримання вимог чинного законодавства здійснив насип ґрунту, на якому спорудив альтанку біля її будинку, чим саме порушив межі огорожі, а також посадив сажанці винограду та фруктове дерево напроти її вікна і тому вона неодноразово зверталася до Самбірського відділу поліції щодо вирішення питання перенесення альтанки на належну відстань та вирішення питання із деревами, а також зверталася до Самбірської міської ради щодо скликання міжвідомчої комісії, яка 7 червня 2017 року вирішила зобов'язати [PERSON] пересунути альтанку на безпечне місце, усунути насип ґрунту або встановити водостічний жолоб вздовж межі для відводу води від стіни та пересадити насадження на нормативну відстань, щоб не порушувати питання добросусідства. Працівниками поліції із сусідом [PERSON] проведено роз»яснювально -профілактичну бесіду і з метою налагодження добросусідських взаємовідносин в майбутньому, однак, ніяких змін немає, сусід [PERSON] нічого не зробив, щоб покращити відносини добросусідства, тому вона змушена звернутись до суду для вирішення цього питання у судовому порядку. Під час судового розгляду позивач [PERSON] збільшила розмір позовних вимог та просила зобов'язати [PERSON] перенести альтанку на безпечну відстань від її будинку в глибину до ділянки [PERSON]; встановити водостічний жолоб вздовж межі для відводу води від стіни її будинку і зобов'язати відповідача до спільного облаштування бетонного фундаменту на межі, щоб зупинити потрапляння на територію будинку стічних вод із земельної ділянки відповідача, а також викорчувати фруктові дерева, які було посаджено на невстановлену нормами закону відстань від межі, поблизу житлового будинку позивача, що спричиняє інсоляцію та перешкоджає в освітленні житлових приміщень. Представник позивача у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві та доповненнях до неї. Треті особи на стороні позивач, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і пояснив, що він згідний перенести альтанку, викорчувати саджанці винограду та фруктове дерево, але земельний насип ним не створювася, його не існує взагалі, є лише належна на праві власності відповідачу земельна ділянка з власним історично сформованим рельєфом, який з моменту існування будинковолодіння за цією адресою ніколи нікому не заважав. Також, належна відповідачу земельна ділянка має ухил в сторону вулиці Середньої, куди і стікають всі води, пов'язані з опадами, як природно так і через відведення. Пошкодження та руйнування стін належних позивачу будівель відбувається з вини позивача, оскільки такі будівлі не забезпечені стічним водовідводом і стікання води з дахів таких будівель сприяє руйнуванню стін та підмиванню фундаментів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та показання свідків, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Із свідоцтв про право власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ? частина земельної ділянки [ADDRESS], яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,091 га, а також ? частина житлового будинку по [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині вказаного будинку та по 1/4 частині цієї земельної ділянки (а. с. 7, 8, 31, 32, 34, 35, 36, 37). Із договору купівлі-продажу житлового будинку, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягу з Державного реєстру правочинів та Державного акта на право власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0890 га у межах згідно з планом, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а. с. 56, 57, 58, 59). Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону та усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак, частинами четвертою та п'ятою цієї норми встановлено, що власність зобов'язує і власник не може, зокрема, використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ст.ст. 103 та 104 Земельного кодексу власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Із акта міжвідомчої комісії від 7 червня 2017 року вбачається, що комісією було розглянуто заяву [PERSON] щодо насипу ґрунту вздовж стіни будинку, встановленої альтанки, насаджень фруктових дерев та вирішено, щоб не порушувати засади добросусідства, зобов'язати [PERSON] пересунути альтанку на безпечне від стіни будинку місце, усунути насип ґрунту або встановити водостічний жолоб вздовж межі для відводу води від стіни та пересадити насадження на нормативну відстань (а. с. 9, 10). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 3.25 державних будівельних норм - ДБН 360-92** «Планування і забудова міських, сільських поселень» встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель на території суміжних ділянок. Пунктом 5.12 вказаних державних будівельних норм передбачено, що відстань від будинків і споруд, а також об'єктів інженерного благоустрою до стовбура дерева слід приймати 5,0 метрів, а до чагарників 1,5 метрів. Приміткою 4 встановлено, що дерева що висаджують біля будинків, не повинні перешкоджати інсоляції та освітленості житлових і громадських приміщень, а також проїзду пожежних автомашин. Так як відповідач позов у частині перенесення альтанки, викорчуванні дерева вишні та кущів винограду визнав, то вказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання і визнання позову у цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Із топографічного знімання, схеми забудови земельної ділянки, актів міжвідомчої комісії від 7 червня 2017 року та 7 лютого 2018 року, а також показань свідка [PERSON] відомо, що земельні ділянки [ADDRESS] із-за рельєфу місцевості розташовані під нахилом у бік земельної ділянки [ADDRESS], різниця висотних відміток ділянок у найбільшому значенні близько метра і тому стічні води із земельної ділянки [ADDRESS] потрапляють на земельну ділянку [ADDRESS] (а.с. 9, 60, 149). Ураховуючи наведене, право позивача на безперешкодне користування земельною ділянкою і будівель, які розташовані у районі межі земельних ділянок, підлягає захисту шляхом встановлення у частині розташування будівель бетонного фундаменту під парканом, який розмежовує земельні ділянки сторін і ці роботи сторони зобов'язані виконати спільно, виходячи із положень ч. 2 ст. 108 Земельного кодексу України про те, що власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Однак, вимога позивача про зобов'язання відповідача встановити водостічний жоліб вздовж межі для відводу води від стіни будинку позивача задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб захисту права не є співмірним із діями відповідача.

Outcome: partial