Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

[PERSON] 25.01.2019 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що вони із відповідачем 29.05.2005 року зареєстрували шлюб, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років між ними відсутнє взаєморозуміння, між ними виникають сварки, кожен із них живе своїм окремим життям та інтересами. Сім'я фактично розпалася, вони із відповідачем на даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явилась. В прохальній частині позову просила справу розглянути у її відсутність. (а.с. 2-зворот). Відповідач у судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю, просив справу розглянути у його відсутність (а.с.25). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою суду від 31.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 20.02.2019 року (а.с.11). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вважає, що в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, що підтверджується позовною заявою, доданими до неї доказами та заявою відповідача. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], сторони 29.05.2005 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Жмеринського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис 95 (а.с.5). Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 6) Підставою даного позову є те, що позивачка бажає розірвання шлюбу, однак розірвання шлюбу за наявності неповнолітніх дітей можливе лише в судовому порядку. В даному випадку предметом позову є розірвання шлюбу між сторонами. Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог статті 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідача. Відповідно до ст.ст. 3, 21, 24, 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 1, 10, 141, 142, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

Outcome: approved