Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовують тим, що являються співвласниками квартири [ADDRESS] . Крім них у спірному приміщенні зареєстрований відповідач, який доводиться онуком позивача [PERSON] , у травні 2010 року переїхав жити до свого батька та іншої бабусі за адресою: [ADDRESS] . У добровільному порядку знятися з реєстрації в належному позивачам приміщенні відповідач не погоджується, мотивуючи відсутністю часу та бажання самостійно займатися цим питанням, хоча фактично не заперечує проти зняття з реєстрації. Через реєстрацію відповідача у будинку вони не можуть отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Позивачі у судове засідання не з`явилися, але подали письмові заяви про можливість розглядати справу в їх відсутність. На позовних вимогах наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11. Наведене свідчить, що задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливе лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або члена сім`ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання понад встановлений законодавством термін. Згідно ст. 405 ЦК України член сім ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік . У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.09.2002 року, співвласниками квартири [ADDRESS] являються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 09.01.2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області зроблено відповідний актовий запис №1. Прізвище після реєстації шлюбу [PERSON] . Відповідно договору від 07.02.2015 року про визначення часток у праві спільної сумісної власності від 07.02.2015 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] домовилися про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] по 1 / 4 частці кожному. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Чернишовим С.С. та зареєстровано в реєстрі №118. Згідно договору купівлі - продажу частки квартири від 07.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Чернишовим С.С. та зареєстрованого в реєстрі №119, [PERSON] передав 1 / 4 (одну четверту) частку квартири у власність [PERSON] . З довідки, виданої КП «Житлогосп» від 19.09.2018 року №515, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] крім [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . 19.09.2018 року директором КП «Житлогосп» Долгіх О.Л. затверджено акт - розпорядження відповідно до якого [PERSON] з 2010 року не проживає у квартирі [ADDRESS] . Позивачі не можуть належним чином розпоряджатись своєю власністю, зокрема, не можуть оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Тому суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 704 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved