Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаною заявою та просили встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 16.08.2000 року про те, що на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному належить квартира [ADDRESS]. В обґрунтування заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказували на те, що в даному документі було помилково вказано прізвище заявника «[PERSON]», тоді як в паспорті вказано «[PERSON]», що на думку заявниці є наслідком довільного перекладу прізвища з російської мови на українську. Звернувшись до нотаріуса з наміром відчужити вищевказану квартиру, заявники отримали усну відмову в оформленні договору у зв'язку з наявними в свідоцтві про право власності розбіжності в написанні прізвища, замість «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Сторони у засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином, в матеріалах справи є клопотання заявників про розгляд справи у їх відсутність. Представник заінтересованої особи в засідання не прибув, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Факт, про встановлення якого просять заявники, мають для них юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить можливість розпорядження заявниками своєю власністю. Матеріалами справи встановлено, що 16 серпня 2000 року на підставі розпорядження органу приватизації №145326 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №9-4496. Право власності на вказане майно 18 жовтня 2000 р. зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості під №593 стр.76 кн.189пр.. 28.01.1977 р. Ленінським відділом міськсоцзабезу в Одеській області видано пенсійне посвідчення [NUMBER] на імя [PERSON] (російською «[PERSON]»). 17 січня 2002 р. Ленінським РВ УМВС України в Одеській області було видано паспорт громадянина України [NUMBER] на ім'я [PERSON], [INFO]. Отже, наявність помилки в написанні прізвища заявника [PERSON] підтверджується написанням прізвища в інших документах, зокрема у паспорті громадянина України та пенсійному посвідченні (а.с.4,12), в яких прізвище вказано «[PERSON]», та свідчить про орфографічну помилку, допущену при написанні прізвища в свідоцтві про право власності на житло, а саме написання його як «[PERSON]». Звернувшись до нотаріуса в усній формі, заявникам було запропоновано звернутися до суду з питанням про встановлення факту належності правовстановлюючого документу через наявність розбіжностей в написанні прізвища [PERSON] Оцінивши представлені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 16.08.2000 р. за №9-4496, дійсно належать [PERSON], [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved