Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] 10 серпня 2020 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності документу, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про встановлення факту належності документу. В обґрунтування заяви зазначила, що з метою оформлення пенсії на загальних підставах вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, при перевірці наданих нею документів, було виявлено, що ім`я в трудовій книжці на титульній сторінці та ім`я в свідоцтві про народження і паспорті різні. Саме тому при розрахунку загального трудового стажу не взято до розгляду трудову книжку. Також період навчання не зараховано до загального стажу, оскільки в дипломі допущено помилку в імені. Тому для оформлення пенсії заявник просить суд встановити факту належності їй трудової книжки б/н від 09 квітня 1979 року, вкладки до трудової книжки № [NUMBER] та диплому [NUMBER] про закінчення [PERSON] будівничого технікуму за спеціальністю «Промислове цивільне будівництво». Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, письмово просила проводити розгляд справи без її участі, заяву підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи: Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, Про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги те, що заявник не має іншої можливості, аніж в судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення, за викладених обставин, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до паспорту, виданого 14 квітня 1997 року Олександрійським МВУМВС України в Кіровоградській області, заявник [PERSON] народилася [INFO] (а.с. 4). Також даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий 10 жовтня 1996 року виконкомом Капустянської сільської Ради народних депутатів Тростянецького району Вінницької області (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] , виданого 02 жовтня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійського міськвиконкому, [PERSON] , [INFO] , до переміни прізвища, імені, по батькові 02 жовтня 1996 року мала ім`я [PERSON] (а.с. 10). 23 квітня 1982 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] було укладено шлюб. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23 квітня 1982 року [PERSON] присвоєне прізвище « [PERSON] ». Згідно з записом у свідоцтві шлюб припинено 04 серпня 1986 року (а.с. 8). З метою оформлення пенсії на загальних підставах заявник звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, але їй було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки при перевірці наданих нею документів, було виявлено, що прізвище, ім`я, по батькові в трудовій книжці на титульній сторінці і прізвище, ім`я, по батькові в свідоцтві про народження та паспорті різні (а.с. 12). Також судом встановлено, що відповідно до наданої заявником трудової книжки, яка заповнена 09 квітня 1979 року на [PERSON] , особа, якій належить вказаний документ народилася у [INFO], на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 квітня 1982 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 04 серпня 1986 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 7). Окрім того, вкладиш до вказаної трудової книжки на ім`я [PERSON] має запис про дату народження особи, якій належить трудова книжка, 19 жовтня 1960 року (а.с. 7). Отже, суд приходить до висновку, що у трудовій книжці, заповненій 09 квітня 1979 року, а також у вкладиші до трудової книжки серії [NUMBER] , заповненому 17 січня 2000 року допущено помилку в імені особи, якій належить документ, а саме замість імені « [PERSON] » вказано помилково « [PERSON] ». Також встановлено, що помилку було допущено в дипломі [NUMBER] про закінчення Немировського будівничого технікуму за спеціальністю «Промислове цивільне будівництво», який видано [PERSON] , а саме замість вірного імені « [PERSON] », помилково вказано « [PERSON] » (а.с. 6). Тобто вбачається, що посадовими особами, які заповнювали документи: трудову книжку, вкладиш до трудової книжки та диплом допущено помилку в написанні імені заявника. Судом з`ясовано, що метою встановлення факту належності документу є призначення пенсії. Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, зокрема, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до листа ВСУ від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання пенсії, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку неможливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , трудової книжки б/н від 09 квітня 1979 року, вкладки до трудової книжки № [NUMBER] та диплому [NUMBER] про закінчення [PERSON] будівничого технікуму. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Заявником при поданні заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 420 гривень 40 коп., який відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved