Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

[PERSON] 12.10.2015 р. звернувся до Московського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] про визнання втратившим право користування житловою площею - квартирою №13 по пр. Тракторобудивніків, буд.107-в в м. Харкові. У справі 20.01.2016 р. ухвалено заочне рішення, яке ухвалою суду від 04.05.2016 р. скасовано. В ході судового розгляду позивач підтримав позовні вимоги, в обґрунтування позову вказав наступне. Основним наймачем зазначеної квартири є [PERSON], яка померла 13.02.2002 року. У цієї квартири зареєстрований він та відповідач по справі; квартира не приватизована. Починаючі з вересня 2012 року відповідач в квартирі не проживає, залишив квартиру добровільно, не цікавиться житлом, витрат по утриманню не несе. Будь-яких перешкод в користуванні житлом йому не чинилось. Всі ці роки відповідач проживав зі своїм батьком, та після смерті у серпні 2015 р. батька став власником ? частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування, де і постійно проживає. Відповідач позовні вимоги не визнав, вказав суду, що спірна квартира є його постійним місцем проживання, квартиру він ніколи не залишав, регулярно її відвідував та мав там свої речи. Його батько [PERSON] тривалий час хворів і він був вимушений за ним доглядати, допомагати йому до часу смерті останнього, тобто, до 25.08.2015 р. Позивач погоджувався та визнавав за ним його право на користування квартирою; у травні 2016 р. він повернувся до спірної квартири та проживає в неї. 3 особа: представник Департаменту реєстрації Харківської міської ради просив розглянути справу за їх відсутності. Суд, вислухавши сторони у справі, свідків, дослідивши надані письмові докази, приходить до наступного. Основним наймачем квартирі [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується копією ордера на жиле приміщення та довідкою КП «Жилкомсервіс». [PERSON] померла у 2002 році, особистий рахунок після її смерті не переоформлювався. У зазначеної квартири зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON], тобто, сторони по справі. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власній розсуд. За правилом ст.71 ЖК України при тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення на протязі 6 місяців; у разі відсутності за поважними причинами понад 6 місяців, строк може бути продовжений судом. Позивач просив суд визнати [PERSON] втратившим право користування вищезазначеною квартирою, стверджуючи, що він не проживає там без поважних причин з 2012 р. Свідки з боку позивача: [PERSON] (дружина позивача, яка проживає у спірної квартирі), [PERSON] та [PERSON], яка проживає в квартирі, що розташована в одному тамбурі з квартирою позивача та які особисто знайомі зі сім*єю [PERSON], підтвердили суду, що [PERSON] залишив квартиру та декілька років там не проживає; конфліктів з приводу користування житлом між членами цієї сім*ї вони не чули; що 29 травня 2016 р. відповідач вселився у квартиру та з 24.06.2016 р. проживає в неї постійно. З квитанцій та договорів, які надані позивачем та приєднані до справи в якості письмових доказів, вбачається, що [PERSON] оплачував комунальні платежі по квартирі, за свої кошти проводив в неї ремонті роботи (встановлював металопластикові вікна, лічильники, міняв двері, тощо). Досліджуючи доводи позивача, приведені ним в обґрунтування позову та оцінюючі надані сторонами докази у їх сукупності, суд не находить достатніх правових підстав для задоволення позову та визнання [PERSON] втратившим право користування житлом. За правилом статті 10 ЦПК України «1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Згідно ст. 60 ЦПК України «кожна сторона зобов*язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях». Відповідач, посилаючись на поважність причин, стверджував, що його відсутність у квартирі була тимчасової, що він ніколи не втрачав зв*язку з квартирою та відносився до неї як до місця постійного проживання, а у травні 2016 р. повернувся та проживає в квартирі постійно. Свідки з боку позивача підтвердили суду факт вселення та проживання відповідача з 24.06.2016 р. у спірної квартирі. При цьому зазначили, що позивач добровільно дав відповідачу ключі від квартири та не перешкоджав вселитися в одну із кімнат. В Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що «10. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.» Позивач заперечував надання своєї згоди на вселення [PERSON] в квартиру, але, суд з цим погодитись не може. Так, усвідомлюючи факт вселення відповідача в квартиру, [PERSON] будь-яких дій, спрямованих на виселення [PERSON] зі квартири, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовними вимогами, не здійснив; що (у свою чергу) опосередковано підтверджує доводи відповідача в цієї частини. По далі. Сам по собі факт невиконання одним з мешканців квартири свого обов*язку зі внесення щомісячної плати за користування комунальними послугами, або ухилення від участі в утриманні житла в належному стані не може слугувати підставою для визнання такої особи втратившею право користування житлом, а є лише підставою для стягнення з неї частини грошової суми, сплаченої іншими мешканцями квартири. По далі. Відсутність [PERSON] на спірної жилої площі протягом тривалого часу, якій складає декілька років, позивачем жодним чином не фіксувалась та з цього приводу будь-яких доказів не надано. Відповідачем надано свідоцтво по смерть батька- Ковальова [PERSON], яка сталася 24.08.2015 р., що підтверджує поважність відсутності відповідача відповідний період часу на спірної житлової площі. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно статті 213 ЦПК України «1. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.» З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed