Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] 27.08.2020 року звернулась в суд із вищевказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що вона є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , та, на момент народження доньки, - у шлюбі не перебувала, прізвище, ім`я та по батькові батька дитини їй невідомі, державна реєстрація народження дитини та підстава запису відомостей про батька дитини були здійснені з її слів. При цьому, ім`я та по батькові дитини були вигадані нею, а прізвище дитини присвоєно саме її. Батька дитини встановити неможливо, рішення суду про встановлення батьківства щодо її доньки чи встановлення над нею опіки - відсутні. 21 січня 2020 року між нею та громадянином держави Ізраїль [PERSON] було зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим вона змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Після реєстрації шлюбу, вони створили сім`ю, її донька має можливість бути усиновленою. Між нею, її чоловіком та донькою існують хороші відносини. Вони вирішили, що найкращим місцем для їх спільного проживання буде держава Ізраїль, де належне медичне забезпечення, рівень освіти, культури та соціальних гарантій. З метою возз`єднання їхньої сім`ї, її чоловік звернувся до компетентних органів держави Ізраїль з усіма наявними документами, проте, у прийнятті їх було відмовлено через відсутність судового рішення іменем України про те, що вона, як матір, є єдиним законним представником та опікуном її неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . При цьому, жоден інший документ, в тому числі витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, із зазначенням відомостей про батька, вказаного відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, не може бути прийнятним. Таким чином, виникла ситуація, що вони з донькою, маючи намір виїхати на постійне місце проживання в державу Ізраїль, позбавлені цього, внаслідок неможливості встановлення факту компетентними органами про те, що вона, як матір, є її єдиним законним представником та опікуном своєї неповнолітньої дитини [PERSON] . Встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, а саме: виникнення у неї права виїзду на постійне місце проживання, разом зі своєю неповнолітньою донькою, за межі України, визначення її місця проживання на території держави Ізраїль та можливості у подальшому ініціювати відповідні правові процедури щодо набуття іноземного громадянства. Посилаючись на вищенаведене, з врахуванням її інтересів та інтересів її неповнолітньої доньки, заявник просить встановити факт, що має юридичне значення про те, що вона є єдиним законним представником і опікуном своєї неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Заявник в судовому засіданні заяву підтримала з мотивів, у ній наведених, та просила її задовольнити. Представник Служби у справах дітей, [PERSON] , не заперечував щодо задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Заслухавши пояснення заявника, її представника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, подані учасниками справи докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і заперечень, суд установив таке. Як випливає з копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ківерцівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої зазначена [PERSON] , а батьком - [PERSON] . (а.с.4) Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 січня 2020 року, виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] , змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ».(а.с.7) Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На момент народження доньки, у шлюбі заявник не перебувала, прізвище, ім`я та по батькові батька дитини їй невідомі, державна реєстрація народження дитини та підстава запису відомостей про батька дитини були здійснені з її слів, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Як випливає з матеріалів справи, судові рішення про встановлення батьківства щодо доньки заявниці чи встановлення над нею опіки - відсутні. Судом встановлено, що з метою возз`єднання сім`ї, чоловік заявниці, [PERSON] , звернувся до компетентних органів держави Ізраїль, проте через відсутність рішення суду України про те, що заявник [PERSON] , є єдиним законним представником та опікуном неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у прийнятті документів для возз`єднання сім`ї йому було відмовлено. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку визначено ч. 1 ст. ст. 315 ЦПК України. Разом з тим, частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Обґрунтовуючи заяву, [PERSON] зазначала, що метою звернення до суду є підтвердження факту проживання її дитини з нею та відсутності інших осіб, окрім неї, які опікуються неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , що в подальшому дасть їй можливість отримати дозвіл Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на її виїзд з дитиною до цієї країни на постійне місце проживання, з метою возз`єднання сім`ї її з чоловіком, який є громадянином держави Ізраїль [PERSON] , та який на даний час проживає на території вказаної держави . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Як випливає із змісту ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, зокрема за умови, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Частиною першою та другою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі . Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/3231/17 про встановлення фактів, що мають юридичне значення зробив висновок про те, що встановлення фактів можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується із вирішенням спору про право. З представлених заявником [PERSON] доказів та пояснень, наданих нею у судовому засіданні, випливає, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Встановлено, що неповнолітньою донькою опікується лише вона, інших осіб, які б піклувалися про її дитину, немає. Спір про право у даному випадку суд не вбачає. Крім того, на думку суду, заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити вищевказаний факт. Разом з тим, лише встановлення даного факту дасть можливість заявнику найбільш ефективно захистити її права та права її дитини на отриманням дозволу на виїзд до держави Ізраїль та легалізацію укладеного нею шлюбу. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту перебування неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , під опікою її матері - [PERSON] та їх постійного проживання разом за адресою: [ADDRESS] , має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання дозволу на в`їзд [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] до держави Ізраїль, в зв`язку з укладенням шлюбу із [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved