Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] в серпні 2016 року звернулася з позовною заявою до Громадської організації «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень» про визнання незаконною постанови звітно-виборної Конференції Громадської організації «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень», оформленої пунктом «в» розділу 8 протоколу № 1 від 16.04.2016 року, в частині виключення позивача із членів Громадської організації «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень». На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що в 2007 році вона була прийнята в члени ГО «Садове товариство ім. Мічуріна», яку в подальшому перейменовано на Громадську організацію «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень», їй була надана в користування ділянка № 675, яку вона використовувала відповідно до цільового призначення. Позивач як член товариства зверталася до органу управління товариством до Правління, з різними питаннями, що стосуються діяльності ГО «Садівницьке товариство «Мічурина», в тому числі про надання інформації щодо фінансово-господарської діяльності правління, щодо ознайомлення зі Статутом товариства. Оскільки правління ігнорувало її права на отримання такої інформації, вона змушена була звертатися з приводу таких незаконних, на її думку, дій Правління до правоохоронних та державних органів. У звязку з цим голова Правління [PERSON] висловила погрозу виключити її з членів ГО «Садівницьке товариство «Мічурина», що і було вчинено. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11.01.2016 рокупо справі № 236/1574/15-ц, яке набрало законної сили, було визнано незаконноюпостанову засідання Правління Товариства, оформлену протоколом № 4 від 26.08.2012 року, в частині виключення [PERSON] із членів громадської організації, визнано незаконною постанову звітної Конференції уповноважених Товариства, оформлену протоколом №1 від 16.03.2014 року, в частині затвердження постанови засідання Правління громадської організації та виключення [PERSON] із членів громадської організації. Після набрання законної сили зазначеним судовим рішенням членство позивача в ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» було поновлено. 03.06.2016 року під час розгляду в Краснолиманському міському суді Донецької області цивільної справи № 236/826/16 за позовом [PERSON] до ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень» про визнання рішення незаконним позивач дізналась про її повторне виключення з членів Товариства 16.04.2016 року. Позивач вважає незаконною постанову звітно-виборної Конференції ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень», оформлену пунктом «в» розділу 8 протоколу № 1 від 16.04.2016 року, в частині виключення [PERSON] із членів Товариства. При цьому [PERSON] вказує, що впродовж певного часу була виключена з членів громадської організації, а отже, не була зобовязана за цей період сплачувати членські внески; крім того, в оспорюваній постанові не визначено, за невиконання яких саме рішень Правління її виключено з членів громадської організації, не вказано, яку саме матеріальну шкоду вона заподіяла Товариству. Позивач вказує, що її не було належним чином повідомлено про розгляд на Конференції питання щодо припинення її членства, подання від Правління про виключення [PERSON] з членів Товариства взагалі не було, чим порушено Статут організації. Все це зумовило звернення [PERSON] до суду за захистом своїх порушених прав, необхідним способом захисту таких прав позивач вважає визнання незаконними окремих рішень органів управління громадської організації. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені нею вимоги, наполягала на їхньому повному задоволенні, на підтримання своєї позиції навела аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі Статуту громадської організації (а.с. 44-54, 58, 70), в судовому засіданні заперечувала проти позову, вказала на неодноразові, на її думку, безпідставні звернення [PERSON] до правоохоронних органів та органів контролю, до суду з приводу діяльності громадсько організації, чим заподіяна матеріальна шкода Товариству, на несплату позивачем членських внесків впродовж тривалого часу без поважних причин, на самовільне зайняття позивачем земельної ділянки на землях Товариства, на неодноразові порушення Статуту організації з боку позивача. Представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та покласти судові витрати на [PERSON]. Суд, вислухавши думку позивача та представника відповідача, допитавши в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 83 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками (ч.1 ст. 85 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадські обєднання» громадська організація це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Згідно з ч.3 ст. 3 згаданого Закону самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об'єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об'єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності. [PERSON] змістом ст. 11 Закону України «Про громадські обєднання» статут є основним документом, що регулює діяльність громадської організації. Згідно з п. п. 1.1.,4.2. Статуту Громадської організації «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень» Товариство є громадською організацією та юридичною особою, зареєстрованою в установленому законом порядку (а.с.44-54). Згідно з п. 1.2. Статуту ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень» здійснює свою діяльність на підставі законів, інших нормативно-правових актів, та Статуту. Згідно з п. 3.1. Статуту метою діяльності Товариства є організація колективного саду, сприяння використанню її членами землі, виділеної для вирощування овочів, фруктів та інших сільськогосподарських культур, а також сприяння створенню умов для оздоровлення і відпочинку членів організації та їхніх родин. Пунктом 8.2.1. Статуту громадської організації визначено, що Вищим органом управління Товариства є Загальні збори. Якщо численність членів організації перевищує 400 осіб, вищим органом управління організації є Конференція, у роботі якої приймають участь уповноважені делегати. Конференція визначається правомочною, якщо на ній присутні не менш 2/3 обраних відповідно до п. 8.2.1. делегатів (п. 8.4. Статуту). Пунктом 8.6 Статуту передбачено, що Правління є колегіальним виконавчим орган, який керує поточною діяльністю організації. Очолює правління та керує його роботою Голова. Засідання Правління є правомочним, якщо в його роботі взяло участь не менше 2/3 його складу. [PERSON] змістом ст. 100 ЦК України право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. Учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених законом, може бути виключений з товариства. До компетенції Правління ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень» віднесені повноваження на подання до Загальних зборів (Конференції) рішення про виключення осіб зі складу членів Організації (п. 8.7.7. Статуту). Зі змісту п. 7.7. Статуту вбачається, що виключення особи із складу членів Товариства здійснюється на підставі рішення Загальних зборів членів цієї громадської організації (Конференції). Рішеннями Краснолиманського міського суду Донецької області від 11.01.2016 року по справ № 236/1574/15-ц, від 15.08.2016 року по справі № 236/826/16-ц, які набрали законної сили (а.с. 138-148, 149-154), встановлено, що з квітня 2007 року [PERSON] була прийнята до членів Громадської організації «Садове товариство ім. Мічуріна»; позивачу було виділено в користування земельну ділянку № 675; згодом назва вказаного садівницького товариства була змінена на Громадська організація «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень»; Постановою правління ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень» від 26.08.2012 року та постановою звітної конференції уповноважених ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень», оформленою протоколом № 1 від 16.03.2014 року, [PERSON] було виключено з членів цієї громадської організації. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11.01.2016 року у справі № 236/1574/15-ц було визнано незаконними постанову правління ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень» від 26.08.2012 року та постанову звітної конференції уповноважених ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень», оформлену протоколом № 1 від 16.03.2014 року. Внаслідок цього рішення суду членство [PERSON] у садівницькому товаристві було поновлено. Постановою звітно-виборної Конференції ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень», оформленою пунктом «в» розділу 8 протоколу № 1 від 16.04.2016 року, [PERSON] повторно виключено із членів Товариства (а.с.59-61). Таке рішення Конференції мотивовано порушеннями з боку позивача вимог Статуту організації - п.6.12.2 (невиконання рішень Правління і Конференції), п.6.12.6 (несплата впродовж одного року встановлених разових та/або періодичних внесків), п.6.12.7.(спричинення матеріальної шкоди садівницькому товариству), п.п.7.3.13, 7.3.14(невиконання прийнятих на себе зобовязань). Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та підтвердила допитана свідок [PERSON], позивач не сплатила членські внески до каси садівницького товариства за 2012,2013,2014 роки. П. 7.3.13 Статуту на членів садівницького товариства покладено обовязок вчасно та в повному обсязі сплачувати вступні, членські і цільові внески, а також платежі по земельному податку, за спожиту електроенергію і воду протягом року у встановлений термін. Відповідачем не було враховано, що [PERSON] певний час не була членом садівницького товариства у звязку з її виключенням, однак предявлено позивачеві вимоги щодо сплати членських внесків за той час, коли членство [PERSON] у громадській організації було припинено. До того ж, відповідачем не надано до суду розрахунку заборгованості по сплаті членських внесків,з якого можливо було б зясувати періоди часу, впродовж яких [PERSON] не сплачувала такі внески. Натомість позивачем надана до суду копія квитанції АБ «Експрес Банк» № 129 від 15.04.2016 року про сплату 152,20 грн. на користь Товариства (а.с.30). Суд звертає увагу на пояснення допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON], яка була членом ревізійної комісії садівницького товариства та повідомила, що в лютому 2016 року внаслідок ревізії було виявлено недоплату членських внесків окремими членами Товариства, в тому числі [PERSON]; розмір заборгованості по членських внесках [PERSON] не є найбільшим серед боржників, однак лише до позивача за несплату членських внесків було застосовано таку санкцію як виключення з членів громадської організації; інших боржників з членів Товариства не виключали. Згадана Постанова звітно-виборної Конференції ГО «Садівницьке товариство «Мічурина» Краснолиманської дирекції залізничних перевезень» не містить посилання на конкретні рішення Правління та Конференції садівницького товариства, які були не виконані [PERSON]. Отже, відповідачем порушується принцип правової визначеності, за такої ситуації позивач позбавлена будь-якої можливості визначити для себе сутність порушень та погодитись чи не погодитись з наявністю порушень в її діях або бездіяльності. Обставини заподіяння позивачем матеріальної шкоди відповідачу чи окремим членам садівницького товариства не були наведені відповідачем і в судовому засіданні, отже, є не встановленими. Водночас, звернення позивача до правоохоронних органів та органів контролю, до суду за захистом свої х цивільних прав та інтересів само по собі не свідчить про заподіяння позивачем шкоди відповідачу. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ставлення до звернень [PERSON] до суду за захистом своїх прав як до дій, що завідомо спричиняють матеріальну шкоду садівницькому товариству і є підставою для припинення членства позивача в громадській організації, позбавило б значною мірою [PERSON] гарантованого їй законом права на судовий захист, що є неприпустимим. Питання процесуальних витрат в цивільному судочинстві визначено нормами ст.ст. 79-89 ЦПК України, в кримінальному провадженні нормами ст.ст. 118-126 КПК України. Законодавець при цьому не розглядає процесуальні витрати як певні збитки матеріального характеру. Щодо посилання відповідача на п.7.3.14 Статуту як на підставу виключення [PERSON] із членів Товариства, суд зазначає наступне. Пунктом 7.3.14 Статуту передбачено, що член громадської організації зобовязаний сприяти організації в здійсненні її мети та завдань, піклуватися про підвищення авторитету організації, дотримуватися моральних та етичних норм, що прийняті в організації, утримуватися від діяльності, що може завдати шкоду організації. Цей пункт розміщений в розділі 7Статуту «Права та обовязки членів Організації» та, як свідчить його текст, жодного відношення до питання виключення з членів організації не має. Відповідно до п. 7.4 Статуту члени організації за порушення прийнятих на себе обовязків несуть відповідальність у вигляді суспільного осуду та виключення із складу членів організації. При цьому не конкретизовано, який саме вид відповідальності (суспільний осуд чи виключення з членів садівницького товариства) передбачений за порушення п. 7.3.14 Статуту. Крім того, п. 6.12.9 Статуту громадської організації передбачено, що виключення зі складу членів організації здійснюється Правлінням з наступним затвердженням на Загальних зборах (Конференції), з попереднім повідомленням члена організації про час, місце, дату засідання Правління, Загальних зборів (Конференції). У випадку неявки члена Організації на засідання правління й Загальних зборів (Конференції) без поважних причин питання про виключення розглядається без його присутності. Відповідачем не доведено яким саме чином було повідомлено [PERSON] про дату, час та місце засідання Правління, яке відбулося 27.03.2016 року та Конференції, яка відбулася 16.04.2016 року, а також, яким чином її було повідомлено саме про те, що буде розглядатися питання щодо її виключення з членів організації. Зміст наданої представником відповідача копії оголошення на будівлі Правління садівницького товариства неможливо встановити через низьку якість фотокопії (а.с.63). В журналі обліку телефонограм Товариства за 2016 рік (а.с.64) міститься запис від 25.03.2016 року про «запрошення [PERSON] для видачі довідки і відшкодування боргів за членськими внесками», а також запис від 25.03.2016 року про телефонну розмову з чоловіком позивача [PERSON] «разговор о [PERSON]Н.», іншої інформації з журналу обліку телефонограм представником відповідача не надано. В матеріалах справи міститься лист в. о. голови Правління організації [PERSON] від 01.04.2016 року № 45, адресований [PERSON], в якому йдеться про запрошення на звітно-виборну Конференцію 09.04.2016 року (а.с.67), листів про запрошення позивача на Конференцію, яка відбулася 16.04.2016 року, відповідачем до суду не надано. Зміст наданої представником відповідача фотокопії SMS- повідомлення з текстом «приглашаетесь на конференцию 16 апр 2016 9»(а.с.69) не дозволяє зясувати, кому це повідомлення було адресоване та коли воно було відправлене. Відповідно до п. 8.7.7 Статуту садівницького товариства Правління надає подання до Загальних зборів (Конференції) про виключення осіб із складу членів організації. Однак представником відповідача не надано до суду такого подання, натомість надана лише виписка з протоколу № 7 засіданні Правління від 27.03.2016 року (а.с.65), де в розділ 4 «Прочее» зазначено «винести на повторний розгляд питання про виключення з членів садівницького товариства [PERSON] на засідання звітно-виборної Конференції, яка відбудеться 09.04.2016 року». З огляду на це, суд приходить до висновку, що подання про виключення [PERSON] з членів Товариства складено не було, чим порушено вимоги п.8.7.7. Статуту. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). Згідно зі ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Ураховуючи викладене, суд задовольняє вимоги позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивач [PERSON] в серпні 2016 року звернулась до суду з вимогами до відповідача [PERSON] подання позовної заяви немайнового характеру позивачем сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн.(квитанція ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0. т561351521.1 від 01.06.2016 року а.с.2). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, суд стягує ці витрати з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved