Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулась до суду з позовом до Білоцерківського управління ГУ ДФС у Київській області, Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - «Відповідачі») про зняття арешту з майна та виключення обтяження з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. 03.08.2007 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду [PERSON] засуджено за ч.3 ст.187 КК України до 3-х років позбавлення волі з конфіскацією належного йому особистого майна. Вирок набрав законної сили 18.08.2007 року . Вище вказаний вирок суду було звернено до примусового виконання до Білоцерківського районного відділу ДВС у Київській області, яким було накладено обтяження (арешт) на майно [PERSON] , [INFO] . Конфісковане майно не реалізоване по даний час. Разом з тим, виконавче провадження закінчено , а матеріали знищено за строком давності. [INFO] [PERSON] помер. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 15.11.2016 року виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області актовий запис №146. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно в тому числі на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем 1-ої черги (мати), спадщину прийняла вчасно, однак оформити її належним чином шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі не представляється можливим, оскільки, на спадкове майно накладено арешт. Постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. від 08.06.2019 року №1051/02-14 Позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині арешту спадкового майна. Станом на час смерті засудженого [PERSON] минуло більша 6 років, як останній відбув призначене покарання, а тому питання щодо скасування арешту майна, який був накладений під час виконання цього вироку в частині додаткового покарання у виді конфіскації майна, повинно вирішуватись не в порядку ст.ст.537, 539 діючого КПК України, а в порядку цивільного судочинства, оскільки ці питання не регулюється нормами КПК. Позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, та просила скасувати арешт накладений постановою районного відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ від 05.12.2007 року, реєстраційний номер обтяження 6213934 від 12.12.2007 року та на підставі постанови районного відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ від 18.10.2010 року, реєстраційний номер обтяження 10372598 від 25.06.2010 року на все нерухоме майно, що належить [PERSON] ; виключити запис про арешт нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана №1697457876 накладеного на майно, що належить [PERSON] . Ухвалою суду від 04.09.2020 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.39-40). Ухвалою суду від 29.10.2020 року витребувано у Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області належним чином засвідчені копії матеріали виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа №1-619 від 21.08.2007 року щодо [PERSON] (а.с.39-40). 27.11.2020 року на адресу суду від представника Відповідача головного державного виконавця Карпенка Н.В. надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві той зазначив, що вимоги зазначені у позові є безпідставними та не містять жодного обґрунтування вчинення заходів щодо скасування арешту на все нерухоме майно, що належить [PERSON] (а.с.45-48). 22.12.2020 року на адресу суду від Позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, разом із підтвердженням його направлення Відповідачам. У відповіді на відзив той зазначив, що аргументи викладені у відзиві не ґрунтуються на вимогах закону і не спростовують позовних вимог (а.с.74). У судовому засіданні представник Позивача адвокат Шевчук Ю.І. вимоги позову підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. В судове засідання Білоцерківське управління ГУ ДФС у Київській області та Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило (а.с.34, 43, 73). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 03.08.2007 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду [PERSON] засуджено за ч.3 ст.187 КК України до 3-х років позбавлення волі з конфіскацією належного йому особистого майна. Вирок набрав законної сили 18.08.2007 року (а.с.5-14). Вище вказаний вирок суду було звернено до примусового виконання до Білоцерківського районного відділу ДВС у Київській області, яким було накладено обтяження (арешт) на майно [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями виконавчого провадження які містяться в матеріалах справи (а.с.49-59). Конфісковане майно не реалізоване по даний час. Разом з тим, виконавче провадження закінчено , а матеріали знищено за строком давності. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 15.11.2016 року виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області актовий запис №146 (а.с.17). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно в тому числі на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24.12.2001 року (а.с.18). Позивач є спадкоємцем 1-ої черги (мати), спадщину прийняла вчасно, однак оформити її належним чином шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі не представляється можливим, оскільки, на спадкове майно накладено арешт. Постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. від 08.06.2019 року №1051/02-14 Позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині арешту спадкового майна (а.с.22). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Частина 1 ст.52 Закону України від 21.04.1999 № 606 «Про виконавче провадження» (в редакції на час накладення арешту) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Вище наведені правові норми свідчать, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови. Згідно з ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Частина 1 ст.1299 ЦК України визначає, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюються державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього права. Як встановлено ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент існування виконавчого провадження до 2016 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 року №1404 «Про виконавче провадження». Отже, відповідачем Білоцерківським районним відділом ДВС під час закінчення виконавчого провадження у встановленому порядку не припинено чинності арешт боржника, накладеного постановою державного виконавця. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Відповідно до цієї норми особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Тому аналізуючи зібрані докази в їх сукупності у даній справі та дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved