Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON], від імені якої на підставі довіреності діє [PERSON], у своєму позові просила суд: усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: провулок Вишневий, №03, с.Сербичани Сокирянського району Чернівецької області. Сплату судових витрат залишити за нею. Представником позивача [PERSON] подано письмову заяву про розгляд справи без його присутності та присутності позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином та завчасно повідомлявся про час та місце розгляду справи за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ст.211 ч.3 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ст.247 ч.3 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З досліджених доказів даної справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] (після зміни імені [PERSON]) [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: провулок Вишневий,3, с. Сербичани Сокирянського району Чернівецької області. В належному позивачці будинку з 26.01.1998 року по даний час зареєстрований як проживаючий в будинку колишній її чоловік - відповідач [PERSON], що підтверджується ксерокопією паспорта КР 061480, виданого 22.03.1996 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області та довідкою виконавчого комітету Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за №1243 від 27.12.2017 року. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.05.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] за місцем реєстрації фактично не проживає з 2006 року по даний час, що підтверджується актом обстеження житлового приміщення на предмет проживання фізичної особи від 19.12.2017 року. Із змісту рішення виконавчого комітету Сербичанської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за №39 від 19.12.2017 року встановлено, що на звернення [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO], їй було відмовлено та запропоновано звернутися до Сокирянського районного суду. Будь-якої домовленості щодо подальшого проживання [PERSON] у житловому будинку позивачки відсутні. Реєстрація [PERSON] в належному [PERSON] житловому будинку створює їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження цим майном, в тому числі виникли перешкоди в отриманні субсидій. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 ЦК України власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач фактично не проживає в будинку позивача без поважних причин та відсутній в даному будинку з 2006 року, тобто більше одного року. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, повязані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи: заява особи або її законного представника; судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтво про смерть; паспорт або паспортний документ, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інші документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців або осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав для користування житловим приміщенням. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо усунення перешкод у здійсненні нею права власності належним їй житловим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, застосовуючи відповідно до положень ст.8 ЦК України аналогію закону. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягали б стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору. Однак у позовній заяві остання судові витрати залишила за собою, тому суд не вирішує питання про їх стягнення з відповідача. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 4, 8, 15, 16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved