Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого подав позов представник [PERSON], звернувся в суд з позовом до [PERSON] міської ради, де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Управління державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві представник зазначив, що у відповідності до договору оренди земельної ділянки від 20.02.2009 року, укладеного між [PERSON] міською радою та [PERSON], зареєстрованого у [PERSON] районному відділі Закарпатської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за №040970900013 від 14.05.2009 року, у користування останньому на умовах оренди була передана земельна ділянка площею 0,0287 га, розташована по вул.. Севастопольська, 1«а» у м. Тячів, Закарпатської області для будівництва і обслуговування інших будівель і обслуговування інших будівель громадської забудови, для будівництва діагностично-лікувального медичного центру, терміном на 5 років. Надалі, у відповідності до договору оренди земельної ділянки від 10.01.2017 року, укладеного між [PERSON] міською радою та [PERSON], у користування останньому на умовах оренди була передана земельна ділянка площею 0,0287 га, розташована по вул.. Севастопольська, 1«а» у м. Тячів, Закарпатської області для будівництва і обслуговування інших будівель і обслуговування інших будівель громадської забудови, для будівництва діагностично-лікувального медичного центру, терміном на 5 років. Право позивача на оренду земельної ділянки площею 0,0287 га (кадастровий номер 2124410100:07:001:0047), розташованої по вул. Севастопольська, 1«а» у м. Тячів, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і стверджується відповідним витягом №91430486 від 07.07.2017 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №236 від 30.04.2009 року позивачу було надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження для будівництва діагностичного-лікувального медичного центру за адресою: м. Тячів, вул. Севастопольська, 1«а». Позивачем було збудовано обєкт нерухомого майна будівлю діагностично-лікувального медичного центру. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 29.12.2016 року ТОВ «Уж-Інвентаризатор», до складу будівель і споруд, розташованих за адресою: м. Тячів, вул. Севастопольська, 1«а», входять: будівля діагностично-лікувального медичного центру, загальною площею 384,3 кв.м. Згідно акту обстеження технічного стану будівлі діагностично-лікувального медичного центру, розташованого по вул. Севастопольська, 1«а» у м. Тячів, складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON], за результатами технічного обстеження обєкту встановлено, що технічний стан конструкцій існуючої будівлі задовільний, відповідає вимогам міцності, надійності та самостійності, використання будівлі за призначенням можливе. Висновком про вартість обєкта оцінки, складеним ТОВ «Ріалті-О», встановлена ринкова вартість обєкту нерухомого майна будівлі діагностично-лікувального медичного центру, розташованого по вул. Севастопольська, 1«а» у м. Тячів у сумі 500039 гривень, станом на 03.07.2017 року. Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво було вчинено позивачем без отримання у встановленому порядку дозволу на право виконання будівельних робіт. Оскільки земельна ділянка площею 0,0287 га, кадастровий номер 2124410100:07:001:0047, розташована по вул. Севастопольська, 1«а» у м. Тячів, Закарпатської області, передана позивачу в оренду за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови, для будівництва діагностично-лікувального медичного центру, у встановленому законодавством порядку під уже збудоване нерухоме майно, вважає, що право власності на побудований на ній обєкт нерухомого майна будівлю діагностично-лікувального медичного центру, може бути визнано за позивачем у судовому порядку на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України. Оскільки обєкт нерухомого майна (будівля діагностично-лікувального медичного центру), розташований по вул. Севастопольська, 1 «а» у м. Тячів, будувався позивачем на орендованій земельній ділянці за рахунок особистої праці та власних коштів, визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно не буде порушувати прав інших осіб. Цільове призначення земельної ділянки площею 0,0287 га, кадастровий номер 2124410100:07:001:0047, розташованої по вул. Севастопольська, 1 «а» у м. Тячів відповідає цільовому призначенню побудованої на ній будівлі. Про відсутність умов для введення в експлуатацію побудованого позивачем обєкту нерухомого майна у порядку, передбаченому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», свідчить повідомлення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Закарпатській області від 29.05.2017 року №1007-1.20/2/708. Водночас зазначеним листом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Закарпатській області запропоновано позивачу визнати право власності на збудований обєкт на підставі рішення суду та відповідно до цього подати декларацію про готовність обєкта до експлуатації. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на обєкт нерухомого майна - будівлю діагностико-лікувального медичного центру, площею 384,3 кв.м., розташованого по вул. Севастопольська, 1«а» у м. Тячів, Закарпатської області, України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Управління державної архітектурно-будівельної інспекції України в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №236 від 30.04.2009 року вирішено надати [PERSON] дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження для будівництва діагностично-лікувального медичного центру за адресою: м. Тячів, вул. Севастопольська, 1«а» (а.с.19). Відповідно до договорів оренди земельної ділянки від 02.02.2009 року та від 10.01.2017 року, укладених між [PERSON] міською радою як орендодавцем та [PERSON] як орендарем, зареєстрованого у [PERSON] відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.05.2009 року за №040970900013, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, комерційного використання згідно рішення 9-ї сесії [PERSON] міської ради від 23 січня 2009 року за №1458, яка знаходиться по вул. Севастопольська, 1«а» в м.Тячів, Тячівського району, Закарпатської області, площею 0,0287 га. Договір оренди землі від 10.01.2017 рок укладено строком на пять років (а.с.5-8, 9-13). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №91430486 від 07.07.2017 року стверджується, що орендодавцем є [PERSON] міська рада Закарпатської області, а орендарем є [PERSON], обєктом речового права є земельна ділянка площею 0,0287 га, кадастровий номер 2124410100:07:001:0047, в м. Тячів, вул. Севастопольська, 1«а», з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, для будівництва діагностично-лікувального медичного центру, договір оренди укладено на 5 років (а.с.15). Згідно технічного паспорту на будівлю діагностично-лікувального медичного центру в м. Тячів, вул. Севастопольська, 1«а», виконаного на замовлення [PERSON], загальна площа будівлі становить 384,3 квадратних метри (а.с.20-26) В акті обстеження технічного стану будівлі діагностично-лікувального медичного центру за адресою: м. Тячів, вул. Севастопольська, 1«а», з доданими фото-таблицями, складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON], зазначено, що технічний стан конструкції відноситься до ІІ категорії (задовільний). За даними обстеження технічного стану конструкцій існуючої будівлі їх стан відповідає вимогам міцності, надійності та сейсмостійкості. Враховуючи існуючий технічний стан будівлі використання її за призначенням, як діагностично-лікувальний медичний центр можливе 9а.с.27-33). Висновком про вартість обєкта оцінки від 03.07.2017 року, складеного оцінювачем ТОВ «Ріалті-О», стверджується, що ринкова вартість обєкту оцінки будівлі діагностично-лікувального медичного центру в м. Тячів, вул. Севастопольська, 1«а» становить 500039 гривень (а.с.40). Листом управління ДАБІ в Закарпатській області від 29.05.2017 року за №1007-1.20/2/708 позивачу [PERSON] відмовлено в прийнятті в експлуатацію будівлі діагностично-лікувального медичного центру в м. Тячів, вул. Севастопольська, 1«а» у звязку з тим, що згідно Закону України «Про прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» та пункту 9 розділу V Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняттях таких обєкті є неможливим, оскільки необхідно визнати право власності на збудований обєкт та відповідно до цього подати декларацію про готовність до експлуатації (а.с.41). Цим же листом рекомендовано вирішити питання про визнання права власності на будівлі у судовому порядку. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.ч. 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови розяснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. З урахуванням наведеного, суд вважає, що до правовідносин сторін слід застосувати правила ч.3 ст.376 ЦК України і позов про визнання права власності на самочинне будівництво задовольнити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: approved