Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] 24.12.2015 року (дата отримання позову судом) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (по борговій розписці) в сумі 30\~000,00 грн. та неустойки за порушення грошового зобовязання в розмірі 36\~000,00 грн., посилаючись на те, що вона позичила відповідачу 30\~000,00 гривень, які відповідачка зобовязана була повернути до 12.07.2014 року, якщо у зазначений термін відповідачка не поверне одержані гроші, то вона зобовязувалась виплачувати позичальнику 10% за кожен місяць прострочення, про що свідчить розписка, написана 12.06.2014 року [PERSON] власноруч. Відповідач не виконала у повному обсязі своїх зобовязань по поверненню позивачу суми боргу в строк до 12.07.2014 року, у звязку з цим позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Після неодноразових уточнень та збільшення позовних вимог як письмово, так і під час судового засідання, остаточно просить суд стягнути на її користь з відповідача /а.с. 61/: -борг по договору позики в сумі 30\~000,00 грн.; -відсотки, передбачені умовами договору позики в розмірі 10% за період з 17.07.2014 року по теперішній час /20 міс./ в сумі 60\~000,00 грн.; -судовий збір в сумі 660,00 грн.. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги, обґрунтовуючи їх тим, що 12.06.2014 року вона надала в борг [PERSON] на один місяць 30\~000,00 грн., в підтвердження чого остання власноручно склала відповідну розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. За умовами розписки у разі неповернення грошей своєчасно, [PERSON] зобовязалась сплачувати відсотки в розмірі 10% від отриманої в борг суми. Наполягала на задоволенні позову у звязку з тим, що [PERSON] не повертає їй борг в повному обсязі. Щодо первинних позовних вимог додатково пояснила суду, що за період з 12.07.2014 року по 12.03.2016 року відповідач жодного разу не сплачувала нараховані згідно боргової розписки відсотки, тому просить стягнути відсотки за весь період прострочення повернення боргу, тобто за 20 місяців в сумі 60\~000,00 грн. Звертаючись до суду вказала меншу суму відсотків, оскільки помилково врахувала повернення відповідачем боргу по іншій борговій розписці, по якій борг вже повернуто в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги та обставини зазначені в позові не визнала в повному обсязі, підтвердила факт отримання нею 12.06.2014 року у позивача [PERSON] в борг 30\~000,00 грн. строком на один місяць, своєчасно в обумовлений строк борг не повернула, проте заперечення свої обґрунтовує тим, що домовленість була у разі неповернення нею боргу до 12.07.2014 року не про сплату нею відсотків у розмірі 10% від позиченої суми, а про те, що у разі, якщо сума боргу не буде своєчасно сплачена до 12.07.2014 року, вона мала повертати заборгованість щомісячно по 10% від позиченої суми до повного погашення боргу. Стверджує, що всього нею було за період з 12.07.2014 року по 12.11.2015 року включно (17 міс.) сплачено боргу на загальну суму 51\~000,00 грн. і навіть більше. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За змістом ст.ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини на підставі договору позики. Від імені [PERSON] написано документ, який названо розпискою. З наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що відповідач по справі [PERSON] 12.06.2014 року отримала від позивача [PERSON] в борг 30\~000,00 грн. строком на один місяць. У випадку неповернення коштів своєчасно, [PERSON] зобовязалась сплачувати щомісячно 10% від позиченої суми /а.с.4/ Позичальник [PERSON] свої зобов'язання не виконала, борг не повернула, про що свідчив наявний у позивача оригінал зазначеної боргової розписки (наявний у матеріалах справи /а.с. 4/). Свідок\~\~[PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в звязку зі своєю хворобою «Ревматичний артрит» більше трьох років перебуває на обліку у лікаря ревматолога в м.Шостка, та весь цей час змушена кожного місяця (один раз на місяць) їздити до м. Шостки на обстеження. Після того, як відповідач [PERSON] відкрила магазин, а саме десь з другої половини 2014 року і весь 2015 рік [PERSON] часто (не завжди) підвозила її до м. Шостки на своїм авто. Зі слів відповідача по справі [PERSON] їй відомо, що та взяла у борг у позивача у справі [PERSON] кошти, під час складання боргової розписки присутня не була. Підїдаючи до смт. Ямпіль, вони підїжджали до будинку позивача у справі [PERSON], [PERSON] відраховувала кошти, в якій саме точно сумі, та саме, що це за кошти вона точно сказати не може. Свідком самого факту передачі коштів в якості повернення боргу не була, оскільки весь час залишалась в машині, а [PERSON] заходила до двору [PERSON] [PERSON] бачила одного разу, коли виходила з машини. Скільки точно разів заїжджали до [PERSON], точно сказати не може, десь 8-10 разів. Інших доказів повернення боргу відповідачем [PERSON] суду не надано. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із розрахунком позивача, який містить в заява про збільшення позовних вимог /а.с. 61/, заборгованість відповідача по поверненню суми позики складає 90\~000,00 грн. за період з 12.07.2014 року по 12.02.2016 року (за 20 міс.) (в межах позовних вимог, та з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог) з них: 30 000,00 грн. - сума боргу + 60\~000,00 грн. - проценти від суми позики (30\~000,00 грн. х 10% / 100 х 20 місяців). Відповідач не надала заперечень проти розрахунку позивача. Наведені докази не викликають сумнівів у їх достовірності. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь заборгованості за договором позики, процентів за позикою ґрунтуються на законі, розрахунок кількості прострочених місяців за договорами позики, процентів наданий позивачем та є правильним і відповідачем [PERSON] не спростований. Саме такий правовий висновок про застосування ст.1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, які відповідно до змісту статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України. Судові витрати у справі зі сплати судового збору на суму 900 гривня 00 копійок що підтверджується відповідними квитанціями /а.с. 1, 70/ понесені [PERSON] підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved