Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Неліна Валентина Ярославівна звернувся до суду із позовом до Територіальної громади Привільненської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] . За життя вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] , який на момент смерті заповідача не досягав повнолітнього віку та за нормами ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Протягом тривалого часу [PERSON] не міг завести спадкову справу через втрату оригіналу заповіту. Після отримання його дублікату він звернувся до нотаріуса, де була заведена спадкова справа. Вказує, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді права на отримання земельної частки (паю) у ВАТ «Сиваське», проте отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) за заповітом заявник позбавлений можливості, оскільки за життя [PERSON] не отримала державний акт на право приватної власності на землю, про що йому повідомив приватний нотаріус. Також вказує, що у додатку до державного акта на право колективної власності на землю не вірно зазначено по батькові померлої, а саме « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Наголошує на тому, що [PERSON] набула право на земельну частку (пай) в ВАТ «Сиваське» з 02 листопада 2001 року, тому це право увійшло до складу спадщини, проте захистити своє право на визнання права на земельну частку (пай) в позасудовому порядку він не має можливості, у зв`язку із чим просить суд суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього Відкритого акціонерного товариства «Сиваське», розташованої на території Привільненської сільської ради розміром 7,98 умовних кадастрових гектара після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] і була включена до Списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства за № 460, який є Додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого відкритому акціонерному товариству «Сиваське» та зареєстроване в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 3 від 02 листопада 2001 року, та по-батькові якої вказано як « [PERSON] ». В судовому засіданні позивач [PERSON] був відсутнім. Представник позивача адвокат Неліна В.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади\~Привільненської сільської\~ради Генічеського\~району Херсонської\~області -Правдюк В.С.в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вислухавши адвоката позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 18 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 6. 29 грудня 1999 року [PERSON] склала заповіт, дублікат якого посвідчений 29 лютого 2012 року секретарем виконкому Привільненської сільської ради та виданий замість втраченого на ім`я спадкоємця [PERSON] . З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що 06 березня 2012 року вказаний заповіт зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 96. Так, за змістом вказаного заповіту все своє майно померла заповіла [PERSON] , [INFO] . 23 червня 2020 року до Спадкового реєстру був внесений реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 66009141, номер у нотаріуса 134/2020. На виконання ухвали суду від 15 жовтня 2020 року про витребування доказів, приватний нотаріус Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області надала до суду копію спадкової справи, згідно до якої спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена за заявою [PERSON] , який є її спадкоємцем за заповітом. Листом нотаріуса від 06 липня 2020 року [PERSON] повідомлено про неможливість оформлення його спадкових прав на земельну ділянку та видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності документа, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку. Так, судом встановлено, що [PERSON] працювала в період з 1945 року по 1972 рік на різних роботах ДПЗ «Сиваське», що вбачається з архівної довідки, виданої виконавчим комітетом Привільненської сільської ради від 29 липня 2020 року. У додатку 1 до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого ВАТ «Сиваське» та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за № 3 від 02 листопада 2001 року міститься список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, а саме ВАТ «Сиваське», де за № 460 внесена [PERSON] . З відповіді ГУ Держгеокадастру у Херсонській області відділу у Генічеському районі від 12 червня 2020 року вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель ВАТ «Сиваське» да Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] не отримувала. Розпорядженням Генічеської районної державної адміністрації від 07 квітня 2003 року № 136/03, затверджено уточнений розмір земельної частки (паю) по колишньому ВАТ «Сиваське» на території Привільненської сільської ради, який становить 7,68 умовних кадастрових гектарів. Також зазначено, що у списку померла значиться як [PERSON] . При цьому в план-схемі земельної ділянки, копія якого міститься в матеріалах справи, її по-батькові вказано вірно як « [PERSON] ». З листа сільського голови Привільненської сільської ради вбачається, що [PERSON] мала право на земельний пай, розміром 7,98 умовних кадастрових гектарів, оскільки була членом колишнього ВАТ «Сиваське», на неї виготовлений державний акт, але вона не встигла його отримати через смерть. У відповідності до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Статтею 392 ЦК України\~регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.\~3\~ст.\~1296\~ЦК України\~відсутністьсвідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно п. 2.\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з пунктом 17\~розділу X «Перехідні положення» ЗК України\~сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~встановлено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, з огляду на вищенаведені положення, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту. Згідно\~ст. 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Відповідно до\~ст. 116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. В судовому засіданні встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю ВАТ «Сиваський» виданий 02 листопада 2001 року, [PERSON] була членом підприємства та включена до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю), який додано до Державного акта на право колективної власності на землю, де її по-батькові зазначено як « [PERSON] ». З огляду на викладене, суд вважає, що в ході судового розгляду встановлено, що право [PERSON] на земельну частку (пай) в ВАТ «Сиваське» виникло 02 листопада 2001 року з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому вона вказана як така, що має право на земельну частку (пай), а тому це право відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~входить до складу спадщини після її смерті. У зв`язку із цим, суд вважає, що права позивача, як спадкоємця за заповітом є порушеними та підлягають судовому захисту шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай) у порядку спадкування після [PERSON] за заповітом.

Outcome: approved