Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач) в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку (літ. «А», загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 29,4 кв. м.), погребу (літ. «Г») та огорожі (№4-5), розташованих за адресою: [ADDRESS], яка була успадкована [PERSON] після смерті [PERSON] (померлого [INFO]). В обґрунтування позову позивач вказав, що є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], згідно Договору дарування частини житлового будинку, укладеного між позивачем та [PERSON], 22.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Лисенко Л.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 705. Вказане нерухоме майно побудовано в 1930 році та складається з житлового будинку (літ. «А», загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 29,4 кв. м.), погребу (літ. «Г») та огорожі (№4-5). Володільцем іншої половини вищевказаного нерухомого майна є [PERSON], яка успадкувала її після смерті свого батька (і, відповідно, брата позивача) [PERSON], який помер [INFO]. На момент смерті [PERSON], відповідач була малолітньою особою, їй було 9 років, а отже належна їй частина спадкового майна, в тому числі й половина вищевказаного будинку, у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України була прийнята нею автоматично, без відповідного звернення до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та, наскільки мені відомо, без подальшої державної реєстрації права власності. Разом тим, починаючи з [INFO], тобто з моменту прийняття спадщини і по теперішній час, відповідач не прожила у вищевказаному будинку жодного дня, не була в ньому зареєстрована, та взагалі жодного разу не поцікавилась долею та станом отриманого в спадок майна. Позивач вказує, що у 2006 році відповідача було усиновлено іноземними громадянами, після чого вона покинула територію України. На сьогоднішній день, а ні місце проживання, а ні будь-які засоби зв'язку відповідача позивачу невідомі, а отримати відповідну інформацію не виявляється можливим через таємницю усиновлення. Натомість, одразу після отримання в дарунок та оформлення на себе права власності на 1/2 частину вказаного будинку, позивач переїхав до нього жити, де й живе до теперішнього часу, вже більше 10 років. За цей час позивач особисто доглядав весь будинок, підтримуючи його в придатному для проживання стані, за власні кошти робив ремонт, обробляв присадибну земельну ділянку, на якій знаходиться будинок. Також, за час проживання в будинку, позивачем за власні кошти було побудовано літню кухню, право власності на яку було визнано за ним на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області від 18.08.2014 року (справа № 370/1086/14-ц). Вказаним судовим рішенням також було встановлено факт постійного проживання позивача у спірному будинку та факт не проживання там відповідача, починаючи з [INFO] Отже, оскільки позивач протягом останніх десяти років, починаючи з 22.02.2008 року, відкрито та безперервно володіє також 1/2 частиною вищевказаного житлового будинку, яка залишилась після смерті брата [PERSON], що була успадкована відповідачем в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України, позивач вважає, що має право на набуття права власності на вказану частку нерухомого майна за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України. Ухвалою суду від 11.04.2018 року позовну заяву [PERSON], прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Оскільки місце реєстрації відповідача невідоме, остання викликалася у суд відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на веб-сайті Судової влади, яке було розміщене 11.04.2018 року, а тому з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Протягом встановленого судом строку відповідач відзиву на позов не подала, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування частини житлового будинку, укладеного між позивачем та [PERSON] 22.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Лисенко Л.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 705. Володільцем іншої половини вказаного будинку є [PERSON], яка успадкувала її після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO]. На момент смерті спадкодавця [PERSON], відповідач була малолітньою особою, а отже належна їй частина спадкового майна (в тому числі й половина вищевказаного будинку), відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України була прийнята нею автоматично, без відповідного звернення до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини та без подальшої державної реєстрації права власності. Також встановлено, що починаючи з [INFO] і по теперішній час відповідач не проживає, у вказаному будинку і не зареєстрована, в той же час як позивач постійно проживає у вказаному будинку. У травні 2009 року, позивач, отримавши всі відповідні дозволи (Рішення виконавчого комітету Ясногородської сільської ради № 65 від 29.08.2008р., Свідоцтво на забудову індивідуальної садиби № 08 від 13.04.2009р., Акт розпланування земельної ділянки, виносу вісей літньої кухні від 07.04.2009р.), побудував прибудову до вказаного будинку - літню кухню. Всі дозвільні документи позивач отримав виключно на своє ім'я, а всі витрати на будівництво та реєстрацію прибудови здійснював особисто. Вказані обставини підтверджуються рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18.08.2014 року у справі №370/1086/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, яке набрало законної сили 07.10.2014 року, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно витягу з рішення Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області від 06.10.2015 року №391-47-VI вулиця «Леніна» перейменована на вулицю «Богушівська» (а.с. 38). Як вбачається із висновку експерта щодо оцінки вищевказаного житлового будинку, до складу домоволодіння входить: житловий будинок «А» 1930 року побудови загальною плошею 45,2 кв.м., житловою плошею 29,4 кв. м., погреб літ. «Г», та огорожа (№4-5). Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами ст.ст. 328, 344 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, шо не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлене цим кодексом. Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Оцінюючи надані позивачем докази, як кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не скористався правом заперечити проти доводів позивача, суд визнає докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач протягом останніх десяти років, починаючи з 22.02.2008 року, відкрито та безперервно володіє також 1/2 частиною вищевказаного житлового будинку, яка залишилась після смерті брата позивача [PERSON] та була успадкована відповідачем в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України, а тому за ним слід визнати право власності на вказану частку нерухомого майна за набувальною давністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 2040,82 грн., (а.с. 2) слід стягнути з відповідача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved