Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє представник [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], як позикодавцем, було передано 150000 грн. [PERSON] При отриманні зазначеної позики відповідач зобовязався повернути її позивачу до 31.05.2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем було складено та надано позивачу розписку від 18.05.2017 року, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. З огляду на параграф 1 розділу 71 ЦК України, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач отримав позику в сумі 150000 грн. строком до 18.05.2017 року. На сьогоднішній день відповідачем сума позики не повернута, що є порушенням ст. 1049 ЦК України. З посиланням на викладене просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 150000 грн., а також відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1500 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не зявився, при цьому його представник надіслав до суду клопотання, згідно з яким просить провести розгляд справи без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив протягом строку, встановленого судом відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач не подав, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 18.05.2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 150000 грн. строком до 31.05.2017 року. Вказані обставини підтверджуються оригіналом розписки відповідача [PERSON] від 18.05.2017 року, яку долучено до матеріалів цивільної справи позивачем. У розписці відповідача зазначено, що позика є безвідсотковою, позичальник не зобовязаний сплачувати відсотки від позики, наявність оригіналу даної розписки у позичальника посвідчує факт отримання позичальником готівкових коштів. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, відповідач свої зобовязання за вищезазначеним договором позики не виконав і суму в розмірі 150000 грн. в обумовлений у договорі строк позивачу не повернув. На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 18.05.2017 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобовязання за договором позики та повернув позивачу грошові кошти. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача є підставними та доведеними, а тому позов слід задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 150000 грн. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1500 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved