Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

\~ \~ \~ [PERSON] 14 грудня 2017 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 30 червня 2008 року помер її батько [PERSON], який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [INFO] (колишній номер №136), а 11 грудня 2016 року померла її мати [PERSON], яка також на момент смерті була зареєстрована за вказаною адресою. Після смерті матері вона 28 лютого 2017 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку за зазначеною адресою в порядку спадкування за законом, але приватний нотаріус [PERSON] постановою відмовив їй у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на право власності на будинок. Оскільки здійснити ж на теперішній час реєстрацію права власності на імя померлих батька або матері є неможливим, документи на виділення землі були втрачені, тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, у заявах на імя суду просять розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, у заяві на імя суду просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася, у заяві на імя суду просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне\~ позовні вимоги [PERSON] задовольнити. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 цього Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно положень Земельного кодексу УРСР від 29 листопада1922 року /який діяв станом на 1962 рік/ земельні ділянки у містах наділялись відповідними земельними органами. На виділених земельних ділянках у відповідності до ст. 23 зазначеного Кодексу землекористувач вправі був будувати, розташовувати та використовувати на землі будівлі та споруди, необхідні для господарських та житлових потреб. Відповідно до ст. 24 зазначеного Кодексу всі будівлі, споруди посіви та інші рослини, і взагалі все поєднане з ділянкою землі, яка знаходилась у користуванні землекористувача, визнавались його власністю. Згідно з п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Н.М. (а.с. 13) є донькою [PERSON], померлого 30 червня 2008 року, та [PERSON], померлої 11 грудня 2016 року (а.с. 7-12). Згідно довідки №95 від 27 березня 2017 року КП «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 19) право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: Луганська обл., м. Кремінна, вул. Шевченко, буд. 126, належний [PERSON], в КП «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» не зареєстроване. Будинок побудований до 05 серпня 1992 року та згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» прийняття в експлуатацію та узаконення не потребує. Згідно довідок №817, №4976 виданих 03 жовтня 2017 року виконавчим комітетом Кремінської міської ради Луганської області (а.с. 70-71) та домової книги (а.с. 14-17) [PERSON] на день смерті чоловіка [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [INFO] разом із ним. Спадкова справа після смерті останнього не відкривалася (а.с. 85). Після смерті [PERSON] позивач 28 лютого 2017 року звернулася до приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом (а.с. 50), на підставі якої було відкрито спадкову справу №26/2017 (а.с. 76). При перевірці в Спадковому реєстрі заповітів, спадкових договорів були відсутні заповіти та спадкові договори від імені [PERSON] (а.с. 73). Інший спадкоємець [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері, про що вказано у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 жовтня 2017 року (а.с. 87-88). Приватний нотаріус Кремінського районного нотаріального округу [PERSON] постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 жовтня 2017 року №230/02-31 відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу про право власності (а.с. 87-88). Згідно п.1 [PERSON] Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» N9 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Отже право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Земельний кодекс УРСР від 29 листопада 1922 року, який діяв станом на 1962 рік, не повязував виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, тобто виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно п. 3.1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №91 від 24.06.2011 року (із змінами та доповненнями), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.07.2011 р. за №830/19568, будівлі та споруди, побудовані до 05 серпня 1992 року не підлягають прийняттю в експлуатацію та документом, який засвідчує відповідність вимогам законодавства, будівельним нормам, державних стандартів і правил є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином такі будівництва не вважаються згідно діючого законодавства самочинними. Отже у відповідності до зазначених норм права, що діяли на момент закінчення будівництва спадкового житлового будинку, підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог законодавства Законом у даному випадку не передбачено іншого порядку окрім\~ судового\~ для захисту\~ інтересів\~ позивача, тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON]

Outcome: approved