Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 01 вересня 2021 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшла позовна заява Департамента патрульної поліції до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу. Свої вимоги позивач мотивує наступним чином. Наказом Департаменту патрульної поліції №135 о/с від 18 травня 2016 року [PERSON] прийнято на посаду інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Департемента патрульної поліції. 04 липня 2016 року о 10 годині 15 хвилин на Покровській площі в м. Суми [PERSON] , керуючи автомобілем Toyota Prius, н. з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Avensis, н. з. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 ПДР України. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2016 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 березня 2018 року в справі №591/2529/17 з Департамента патрульної поліції на користь [PERSON] та [PERSON] стягнуто 9 026 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 4 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1 280 грн судового збору. 11 травня 2018 року на виконання вказаного рішення головним бухгалтером Департамента патрульної поліції Можейком В. на користь потерпілих списані кошти в сумі 14 306 грн. Посилаючись на викладені обставини, Департамент патрульної поліції просить стягнути з відповідача 14 306 грн майнової шкоди в порядку регресу та судові витрати. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Представника позивача Бережна Ю.П., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 47). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає (а. с. 35). ІІІ Процесуальні дії у справі Ухвалою від 08 вересня 2021 року позовна заява Департамента патрульної поліції залишена без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України (а. с. 17-18). 21 вересня 2021 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків з додатками (а. с. 21-23). Ухвалою від 21 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 25-26). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом До матеріалів позовної заяви Департаментом патрульної поліції надано рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2018 року по справі №591/2529/17, роздруковане з Єдиного державного реєстру судових рішень (а. с. 4-10). Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Текст вищевказаного рішення було оглянуто судом у повному доступі до Єдиного державного реєстру судових рішень, роздруковано та приєднано до матеріалів справи. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2018 року по справі №591/2529/17 з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] в рахунок відшкодування завданої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди стягнуто 9 026 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 гривень та в рахунок відшкодування судового збору 1 280 гривень. Цим же рішенням з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] стягнуто 2 000 гривень в рахунок відшкодування завданої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди (а. с. 40-46, 49-50). Означеним рішенням суду встановлено, що 04 липня 2016 року о 10 годині 15 хвилин на Покровській площі в м. Суми [PERSON] , керуючи автомобілем Toyota Prius, н. з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Avensis, н. з. [NUMBER] . Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у сумі 340 грн. У результаті ДТП автомобілю Toyota Avensis, н. з. [NUMBER] спричинено механічні пошкодження. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої під час ДТП з вини водія [PERSON] покладається на Департамент патрульної поліції, з яким водій [PERSON] перебуває у трудових відносинах, так як на момент скоєння ДТП та завдання шкоди останній виконував свої трудові обов`язки. 18 травня 2018 року з рахунку Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь [PERSON] списано 12 306 грн та на користь [PERSON] - 2 000 грн (а. с. 11). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. При цьому згідно з ч. 1 ст. 59 вищезазначеного Закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. (ч. 1 ст. 1172 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресна вимога носить похідний характер і виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов`язання. Підставою даного позову є заподіяння відповідачем шкоди не Департаменту патрульної поліції, а третім особам - власнику автомобіля Toyota Avensis, н. з. [NUMBER] [PERSON] , та пасажиру вказаного транспортного засобу - [PERSON] , внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій. Чинне законодавство України не передбачає обмежень щодо матеріальної відповідальності поліцейського за шкоду, нанесену третій особі, а не органу, в якому такий поліцейський проходить службу. Приписи ст. 132 КЗпП України не можуть бути застосовані до регресних вимог про відшкодування шкоди, оскільки у вказаній нормі чітко зазначено, що вона поширюється на випадки заподіяння шкоди робітником саме роботодавцеві під час виконання трудових обов`язків, а не будь-яким іншим стороннім особам. Разом з тим, підставою даної позовної заяви є заподіяння відповідачем шкоди не Департаменту патрульної поліції, а третій особі - власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. Оскільки Департамент патрульної поліції виконав обов`язок відповідача перед третіми особами, щодо відшкодування заподіяної школи на підставі норм ЦК України, то Департамент патрульної поліції отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. У ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76 - 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. VІ. Висновки суду Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди. Враховуючи що законом не встановлені обмеження щодо відшкодування відповідачем сплачених в рахунок виконання зобов`язання з відшкодування шкоди грошових коштів, останній має обов`язок сплатити на користь позивача грошову суму в розмірі 14 306 грн, тобто у розмірі виплаченого матеріального відшкодування. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. VIІ. Розподіл судових витрат Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь Департамента патрульної поліції підлягають судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору в сумі 2 270 грн, оскільки позовні вимоги задоволені повністю (а. с. 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved