Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

[PERSON] 14 липня 2020 року звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Індустріальний районний у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року заяву було прийнято до розгляду суду, а у справі відкрито провадження в порядку окремого провадження. Заявник у своїй заяві посилалася на те, що вона народилася у 1973 році у м. Кам`янському (колишня назва Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. ЇЇ батьками є [PERSON] , за національністю українець, та [PERSON] , за національністю єврейка. Батько заявниці, [PERSON] , народився [INFO] у с. Саївка П`ятихатського району Дніпропетровської області. Його батьками були [PERSON] , за національністю українець, та [PERSON] , за національністю українка. Дід заявниці, батько її батька, [PERSON] , народився [INFO] у с. Саївка П`ятихатського району Дніпропетровської області. Його батьками були: [PERSON] , [INFO] , поляк за національністю, та [PERSON] , за національністю українка. Вказала, що її батько, дід, а також прадід [PERSON] були поляками, хоча у свідоцтві про народження батька [PERSON] у графі національність було зазначено «українець», а не «поляк». Свідоцтва про народження діда [PERSON] взагалі не збереглося. Згідно з архівними довідками [PERSON] , [INFO] , поляк за національністю, проживав у с. Дніпрове (Ямбург) Катеринославського повіту в колонії переселенців з Німеччини, куди переїхав з Саксаганської волості Верхньодніпровського повіту у 1909 році. Метричні книги реєстрації народження у с. Саївка за період з 1893 року по 1915 рік втрачені. Таким чином, встановити обставину того, що батько заявниці, дід та прадід були поляками неможливо. Оскільки родичі по батьковій лінії були поляками, вони прививали [PERSON] , окрім українських, польські традиції та звичаї. Вона володіє польською та сповідує католицизм. На теперішній час заявник має намір отримати громадянство Польщі. Вона звернулася до Індустріального ВДРАЦС, де мешкала на той час, із заявою про внесення змін в актовий запис про своє народження, проте, їй було відмовлено. Просила суд встановити юридичний факт, що: [PERSON] , [INFO] , уродженець Саксаганської волості Верхньодніпровського повіту, поляк за національністю, є прадідом [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Саївка П`ятихатського району Дніпропетровської області, поляк за національністю, є дідом [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Саївка П`ятихатського району Дніпропетровської області, поляк за національністю, є батьком [PERSON] та внести відповідні зміни до актового запису про народження заявника, вказавши національність батька « [PERSON] » замість «українець». У своїй заяві до суду представник заявника справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити. \~ \~ \~ \~Заінтересована особа Індустріальний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) свого представника у судове засідання не направила, про час та місце проведення судового засідання заінтересована особа повідомлялася належним чином. У своїй заяві до суду просила справу розглядати за відсутності представника, рішення ухвалити згідно з вимогами чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] у м. Жовті Води Дніпропетровської області, її батьками є [PERSON] , українець, і [PERSON] , єврейка (а.с. 11). [PERSON] , батько заявника, народився [INFO] у с. Саївка П`ятихатського району Дніпропетровської області, його батьками були [PERSON] , українець, і [PERSON] , українка (а.с. 12). 07 серпня 1993 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с. 14). 16 грудня 2009 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що Ленінським ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції було зроблено актовий запис № 600 (а.с. 15). 20 березня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 20). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області № Д-170-2020 від 10 липня 2020 року у метричній книзі Миколаївської церкви с. Саксагань (найближчого до с. Саївка) Верхньодніпровського повіту [PERSON] за 1915 рік записів про народження [PERSON] немає. Метричні книги Покровської церкви с. Саксагань за 1915 рік на зберігання до Державного архіву не надходили, своєї церкви в с. Саївка не було. Таким чином, підтвердити факт народження [PERSON] неможливо (а.с. 16). Згідно з листом Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 142/31 від 10 липня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , поляк за національністю, дійсно проживав у селі Дніпрове (Ямбург) Катеринославського повіту, в колонії для переселенців з Німеччини, куди переїхав із Саксаганської волості Верхньодніпровського повіту у 1909 році (а.с. 19). Також відповідно\~до листа Агенції національної пам`яті № 2/20 від 10 липня 2020 року, пані [PERSON] , [INFO] , дошлюбне прізвище [PERSON] , має батька поляка за національністю [PERSON] , католика, який з дитинства розумів польську і розмовляє на побутовому рівні, що також підтверджується довідкою з Новооалександрівської сільської ради, щодо проживання її діда, [PERSON] , [INFO] , де зазначена його національність поляк. Відповідно до проведеного дослідження генеалогії і зв`язків родини з Польською діаспорою, пані [PERSON] , з 2017 року є членом Дніпропетровського обласного Союзу Поляків, сповідує польську культуру та традиції, є полькою, також є парафіянкою римо-католицького костелу (церкви) у м. Дніпрі та м. Кам`янському (а.с. 18). Листом Індустріального районного у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] повідомлено про неможливість внесення змін до актового запису про її народження (а.с. 42). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , є поляк за національністю; [PERSON] , [INFO] , є поляк за національністю, та які є прадідом і дідом [PERSON] відповідно (а.с. 32-35). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року було роз`яснено рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року (а.с. 38-40). На підставі зазначеного судового рішення 10 червня 2020 року Заводським районним у м. Кам`янському ВДРАЦС Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро) було внесені зміни до актового запису (а.с. 31). На підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із встановлених судовими рішеннями обставин вбачається, що рідні дід та прадід заявника за своїми національностями є німкенями. На теперішній час [PERSON] , маючи польське коріння, має намір отримати громадянство Республіки Польща та виїхати до цієї країни на постійне місце проживання, оскільки вважає себе полькою. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулює Закон України № 2398-VI від 1 липня 2010 року «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила). Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом п.1.5 Правил визначено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами. Пунктом 1.7 Правил встановлено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Відповідно до п. 2.1 Правил заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) при пред`явленні паспорта або паспортного документа. Пунктом 2.6 Правил визначено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті. Згідно з абз. 1 та 3 п. 2.7 Правил на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому. Якщо актовий запис цивільного стану, до якого потрібно внести зміни, зберігається в архіві іншого відділу державної реєстрації актів цивільного стану України, то відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, надсилає відповідний запит щодо підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян даним паперового носія актового запису цивільного стану, яке в подальшому додається до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у відповідній справі. Копія актового запису цивільного стану направляється, якщо про необхідність її надіслання було зазначено у запиті. На підставі п. 2.11 Правил факти, зазначені в заяві, а також записи у свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану та в інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів. Пунктом 2.12 Правил передбачено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Статтями 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в України» гарантовано громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність, примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 1 лютого 1995 року, ратифікованої\~Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 9 грудня 1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Статтею 8 Європейської Конвенції щодо захисту прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в Україні є джерелом права, поняття приватного життя та сфера дії ст. 8 Конвенції розповсюджується й на право фізичної особи на самоідентифікацію, в тому числі щодо визначення імені, релігійних переконань, статі тощо. З цього вбачається, що поняття поваги до приватного життя може охоплювати й повагу до національної самоідентифікації особи. Зокрема, як зазначається у п. 37 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гарнага проти України», хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов`язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов`язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. Якщо межі між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 не можна визначити з достатньою точністю, то застосовні принципи, тим не менш, є подібними. В обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права. \~ \~ \~ \~На підставі\~ч.\~2\~ст.\~315\~ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №5\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» суд\~вправі розглядати\~справи про\~встановлення родинних\~відносин,\~коли цей\~факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. За таких обставин суд вважає, що вбачається наявність правових підстав для встановлення факту родинних відносин між заявницею, як онукою та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , як прадідом і дідом, що мали польське походження, а також як дочкою і [PERSON] , [INFO] , як батьком, що мав польське походження. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Заявником при поданні заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 420 гривень 40 коп., який відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved