Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі відповідач) відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 31.12.2012, у розмірі 200 000 гривень, а також витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з липня 2005 року по березень 2015 року позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах, перебуваючи на посаді гірничого монтажника підземного IV та V розряду з повним робочим днем у шахті. 31.12.2012 з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, його було доставлено до Димитрівської центральної міської лікарні, де він перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні близько 1,5 місяці - з 31 грудня 2012 року до 11 лютого 2013 року. В результаті нещасного випадку позивачу був встановлений такий діагноз: забита рана тильної поверхні лівої стопи; відкриті переломи середніх фаланг 2, 3 та 4 пальців лівої стопи зі зміщенням; відкритий скалковий перелом середньої фаланги 1 пальця зі зміщенням; відкритий скалковий перелом нігтьової фаланги 5 пальця лівої стопи зі зміщенням; садна пальців лівої стопи. Ліва нога постійно боліла, як виявилося тому, що кістки пальців після скалкових переломів були складені та зрослися неправильно й потребували повторної операції з медичним зламуванням кісток. Після безлічі вже перенесених болів та страждань позивач на подібну операцію тоді не погодився. 11.04.2013 Красноармійською міжрайонною травматологічною МСЕК позивачу встановлено первинно 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом 31.12.2012. Після закриття лікарняного позивач, не зважаючи на те, що продовжував шкутильгати на ліву ногу, відчувати біль та дискомфорт у стопі, повернувся до роботи на шахту та продовжив роботу гірничим монтажником підземним. З 2013 року позивач періодично проходив огляди МСЕК, останнього разу засідання комісії відбулося 26.04.2018, втрата працездатності у розмірі 25% була підтверджена. 24.03.2015 позивач звільнився з ПАТ «ШУ «Покровське» за власним бажанням у звязку з виходом па пенсію за шахтарською вислугою, продовжити працювати позивачу не дозволив саме стан здоровя, що був повязаний з наслідками травмування ноги 31.12.2012. Позивач вважає, що внаслідок нещасного випадку йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він до теперішнього часу відчуває постійний біль у лівій нозі, особливо - в періоди погодних змін; родина позивача живе у власному будинку, де потрібна чоловіча сила, проте через хвору ногу він змушений просити про допомогу друзів та знайомих, або наймати людей за гроші для вирішення тих справ, які раніше міг виконувати самостійно. Завдані позивачу моральні збитки складаються із сукупності фізичного болю і душевних страждань, яких він зазнав під час нещасного випадку та продовжує зазнавати зараз. У найближчому майбутньому позивача чекає операція на лівій стопі для того, щоб відновити зовнішній вигляд і функціональність розтрощених наприкінці 2012 року кісток і суглобів. Для оперативного втручання потрібні чималі гроші, а на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей. Позивач зауважує, що всі кошти, які судом будуть стягнені на відшкодування моральної шкоди, він має намір витратити на проведення операції на лівій стопі, відновлення свого здоровя та навчання для отримання нової професії, яка б у разі ускладнень дала йому можливість забезпечувати потреби сімї. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, навівши обґрунтування, аналогічні викладеним в позові. Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме, в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. Мотиви незгоди зводяться до того, що обставинами, які мають істотне значення та які повинні бути враховані при визначенні моральної шкоди, є те, що нещасний випадок є наслідком порушення позивачем нормативних актів з охорони праці та своїх трудових обовязків (позивач при виконанні роботи знаходився у небезпечній зоні), що підтверджується актом №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом від 03.01.2013, та актом про розслідування нещасного випадку від 03.01.2013. також відповідач зауважує, що, як зазначено у позовній заяві, позивач був повідомлений про неправильне зростання кісток. Позивачу була запропонована операція по рефрактурі кістки (повторне зламування кістки) для правильного зростання кісток та для правильного функціонування лівої ноги, але позивач, усвідомлюючи ризик втрати працездатності та втрати належного функціонування лівої ноги, відмовився від операції. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив доводи, викладені у відзиві на позов, та зауважив, що позивачу внаслідок отриманого трудового каліцтва не встановлена інвалідність, професійна працездатність втрачена на 25%, відповідач після отриманої травми продовжував працювати на підприємстві відповідача. Також представник відповідача зазначив, що підстави для стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 2000 грн. відсутні, оскільки відповідний розрахунок позивачем не наданий. Третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надала пояснення, за змістом яких просить розглянути справу без участі представника та винесення рішення на розсуд суду. За змістом пояснень позивачу встановлено 25% втрати працездатності з датою переогляду, у звязку з чим позивачу призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності з урахуванням ступеня провини позивача 15% та щомісячна грошова сума. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Учасниками справи визнано, копією трудової книжки БТ-ІІ №2047870 підтверджено, що позивач працював на підприємстві відповідача з липня 2005 року по березень 2015 рік гірничим монтажником підземним IV та V розряду з повним робочим днем у шахті; звільнений позивач 24.03.2015 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с.9-12). За змістом Актів про нещасний випадок форми Н-1 та Н-5, затверджених в.о. генерального директора шахти 03.01.2013, з позивачем, під час виконання трудових обовязків, а саме 31.12.2012, стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав травму, а саме, одна із звязок з 10 одиниць профілю впала позивачу на ліву ногу, внаслідок чого він отримав скалкові переломи зі зміщенням фаланг трьох пальців ноги. Причиною нещасного випадку зазначено: невиконання вимог інструкцій з охорони праці - знаходження потерпілого в небезпечній зоні; невиконання вимог інструкцій з охорони праці: створення небезпечної ситуації при виконанні виробничого завдання, невиконання посадових обовязків, відсутність належного нагляду за безпечним виконанням робіт на даній ділянці з боку осіб нагляду; особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці [PERSON] та [PERSON], який застосував небезпечні прийоми робіт (а.с.13-18). З копій епікризу історії хвороби №135/22, виписки з амбулаторної карти, листків непрацездатності вбачається, що позивач у звязку із отриманою травмою знаходився на лікуванні по березень 2013 року включно (а.с.19-23). За довідкою обласної клінічної травматологічної лікарні від 10.09.2013 №669 відносно позивача збудливість нервових стовбурів кінцівок задовільна (а.с.26). 11.04.2013 Красноармійською міжрайонною травматологічною МСЕК позивачу було встановлено первинно 25% втрати професійної працездатності з 11.04.2013 по 01.05.2014 у зв'язку з трудовим каліцтвом 31.12.2012 (а.с.30). В подальшому позивач неодноразово проходив переогляд та 25% ступеню втрати професійної працездатності підтверджувалось; остання дата огляду 26.04.2018, дата переогляду - 26.04.2021 (а.с.27-29); позивачу рекомендовано медикаментозне та оперативне лікування в 2013р.), медикаментозне лікування в 2016; потреба у медичній та соціальній допомозі при переогляді в 2018 році не визначена (а.с.28). Позивач має дитину, [INFO], (а.с.34), одружений (а.с.32), дружина позивача має дитину від іншого шлюбу (а.с.33). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до\~частин першої\~ третьої\~статті 23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров'я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім'ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Моральна\~шкода відшкодовується\~грішми,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.9 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У п.13 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що факт установлення позивачу трудового каліцтва, отриманого на підприємстві відповідача, яке призвело до втрати його професійної працездатності на 25%, спричинило йому фізичний біль та вимусило періодично звертатись до медичних установ, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, заподіяння моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 25% втрати професійної працездатності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає факт отримання ним виробничої травми, а саме, скалкові переломи зі зміщенням фаланг трьох пальців ноги (як зазначено в акті про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, п.9), перенесення в січні 2013 року операції з аутодермопластики шкіряного дефекту стопи, що повязано з рухом особи, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, завданий каліцтвом під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача, дорівнює 18 000 грн. На думку суду заявлена позивачем сума моральної шкоди є завищеною, адже, як вбачається з трудової книжки позивача, останній був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію, а не за станом здоровя, яке перешкоджає продовженню такої роботи, отримана виробнича травма не заважала позивачу працювати майже два роки після її отримання, зі слів останнього він сам відмовився від проведення запропонованої йому в 2014 році операції з медичним зламуванням кісток; доказів термінової необхідності проведення такої операцій на час звернення позивача з позовом до суду не надано, в наданій ним довідці МСЕК №0048866 від 26.04.2018 таких рекомендацій не міститься. З приводу доводів позивача, що заявлений ним розмір моральної шкоди обмовлений необхідністю понесення витрат на проведення операції на лівій стопі, відновлення здоровя та навчання для отримання нової професії, суд зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 63,43 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (9% від 704,80 грн.).

Outcome: partial