Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням остаточної його редакції (а.с.53-56) та ухвали суду від 30.05.2019 про залишення позову в частині вимог без розгляду, просить: - визнати спільною сумісною власністю подружжя, його та [PERSON] (далі - відповідач), наступне майно: 1) група будівель - об`єкта групи «А», до якої входить адміністративна будівля з підвалом та ганком, цегляна будівля майстерень, гараж, туалет, огорожа; 2) причіп легковий - В, модель 750-221 реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2012; - визнати за ним право приватної власності на 1/2 частину групи будівель - об`єкта групи «А», розташованої за адресою: [ADDRESS]; - визнати за ним право приватної власності на 1/2 частину причепу легкового - В, модель 750-221 реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2012. В обґрунтування позову зазначено, що за час подружнього життя позивачем та відповідачем було придбане спірне майно, яке, враховуючи приписи СК України, є їхньою спільною сумісною власністю. Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Посилаючись на приписи статей 60, 61, 63, 70, 71 СК України та ст.372 ЦК України, зазначає, що таке майно підлягає розподілу. Відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням ухвали суду від 30.05.2019 про залишення частини позовних вимог без розгляду, просить суд: - визнати спільною сумісною власністю її та [PERSON] наступне майно: 1) група будівель-об`єкта групи «А», до якої входить адміністративна будівля з підвалом та ганком, цегляна будівля майстерень, гараж, туалет, огорожа, розташована за адресою: [ADDRESS], яку було придбано 17.09.2005; 2) причіп легковий - В, модель 750-221 реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, придбаний 26.09.2013; - визнати за собою право власності на 1/2 частину вищевказаної групи будівель- об`єкта групи «А»; - визнати право власності [PERSON] на: 1) 1/2 частину групи будівель-об`єкта групи «А», до якої входить адміністративна будівля з підвалом та ганком, цегляна будівля майстерень, гараж, туалет, огорожа, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; 2) причіп легковий - В, модель 750-221 реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, придбаний 26.09.2013 року. В обґрунтування вимог за зустрічним позовом [PERSON] зазначила, що за період перебування у шлюбі з [PERSON] , спільного проживання і спільного ведення господарства ними було придбане спірне майно, а тому, враховуючи приписи статей 60, 61, 70 СК України, таке майно є їхньою з [PERSON] спільною сумісною власністю, так як на його придбання витрачались спільні сумісні грошові кошти, і це майно необхідно поділити. Правом участі в судовому засіданні учасники справи не скористались, представники позивача та відповідача - адвокати Крайній О.В. та Очеретько О.В. подали заяви про розгляд справи без їхньої участі. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, що стосуються предмету заявленого спору, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.1993, який було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.12.2015, що набрало законної сили 28.12.2015 (а.с.8, 33, 34). За змістом вказаного рішення шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2014 року. Згідно з договором купівлі-продажу від 17.09.2005, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., [PERSON] придбала у власність групу будівель-об`єкта групи «А» за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8488914 від 29.09.2005 в Красноармійському БТІ 27.09.2005 зареєстровано право власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна (а.с.10). За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] причіп легковий - В, модель 750-221 реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2012, зареєстрований 26.09.2013 на ім`я [PERSON] (а.с.11). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В п.23 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п.24 вказаної Постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Враховуючи наведені законодавчі приписи, оскільки спірне майно придбано [PERSON] під час шлюбу, таке майно не відноситься до речей індивідуального користування, ані позивачем, ані відповідачем не зазначається про придбання спірних об`єктів за кошти, які належали одному з подружжя особисто, а навпаки обидві сторони просять визнати спірне майно таким, що є спільною сумісною власністю, суд доходить висновку, що спірні об`єкти є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] . За приписами ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При поділі майна суд виходить із того, що коли між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грошима. Відповідно до ч.2 ст.183 Цивільного кодексу України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірні об`єкти є саме такими речами, оскільки їх поділ в натурі без втрати цільового призначення неможливий. Згідно із ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного об`єкту нерухомості та спірного причепу легкового без їх реального поділу, тобто поділу в натурі, що узгоджується з наведеними законодавчими приписами. [PERSON] - позивач за зустрічним позовом просить визнати за собою та [PERSON] право власності за кожним окремо на 1/2 частини вказаної групи будівель- об`єкта групи «А», що також узгоджується з наведеними законодавчими приписами. Разом з тим, вимога [PERSON] за зустрічним позовом про визнання за [PERSON] права власності на причіп легковий, який є спільною сумісною власністю, без покладення на нього обов`язку компенсувати [PERSON] її частку грошима, задоволенню не підлягає, як така, що не ґрунтується на приписах СК України та не відповідає інтересам сторін у справі та принципу рівності часток у спільному майні подружжя. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 666,66 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 192,40 грн.

Outcome: partial