Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] 20 жовтня 2017 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] і ПАТ «ВТБ Банк» про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними правочинів - іпотечних договорів, скасування державної реєстрації, стягнення грошових коштів та витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своїй позовній заяві та з представником посилаються на те, що 01 липня 1995 року між нею, [PERSON] , і відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, стосунки в сім`ї складалися добре, мають спільне майно, спільне господарство, кошти та інш.. За час шлюбу придбали квартиру, яку було оформлено та зареєстровано на відповідача [PERSON] .. Вказаний об`єкт нерухомості є їх спільною власністю, вони придбані на їх спільні кошти в період шлюбу. Але згодом їх стосунки погіршилися, стало питання про розлучення, в 2004 році позивач звернувся з позовом до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2004 року їх шлюб було розірвано. Стало питання про поділ майна та інш.. Обставини придбання вказаного об`єкту нерухомості наступні: під час шлюбних відносин, а саме 14 червня 2004 року, відповідач, діючи в інтересах сім`ї, уклав з ТОВ «Перспектива Інвестмент» договір № 24-1-8 П спільної діяльності з будівництва житлового комплексу « Башта » (Східна), що розташований за адресою [ADDRESS] ). Згідно з п. 4.1 внеском сторін за цьому Договору є грошові кошти, товари, майно, майнові та авторські права, інші матеріальні та нематеріальні активи, оформлені у вигляді технічної документації, дозволів, ліцензій, а також навичок та виробничого досвіду, необхідні для забезпечення спільної діяльності за цим Договором. У відповідності до п. 4.2 Договору внесок Сторони 2 за цим Договором складають грошові кошти в сумі 2 879 280 (два мільйони вісімсот шістдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят грн. 00 коп.) Строки внесення платежів визначаються згідно графіку платежів. Будинок, в якому розташована спірна квартира, введено в експлуатацію Рішенням виконавчого комітету міської ради від 13 грудня 2005 року № 5308 «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію третьої черги містобудівного комплексу « Крутогірний » - комплекс « Східна башта» - житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 737 від 20 лютого 2006 року «Про оформлення прав власності на квартири, паркувальні місця, нежитлові приміщення третьої черги містобудівного ансамблю « Крутогірний » - комплекс « Східна башта» - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Серед осіб, яким належить оформити право власності, у додатку до рішення в п. 32 зазначено « [PERSON] - квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , приміщення [ADDRESS], загальною площею 20.4 кв. м., паркувальне місце поз. [NUMBER] підвального приміщення № [NUMBER] , загальною площею 29.2 кв. м., паркувальне місце поз. [NUMBER] підвального приміщення № [NUMBER] , загальною площею 29.0 кв. м (договір № 24-1-8 II від 11 червня 2004 року та додаткова угода № 1 від 01 грудня 2005 року). Отже, майнові права на спірну квартиру придбані за грошовий внесок, зроблений за рахунок коштів, набутих у шлюбі. Проте, право власності на квартиру відповідачем оформлене лише в 2006 році, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31 травня 2006 року. З огляду на те, що майнові права на спірну квартиру придбані за рахунок їх з відповідачем коштів, як подружжя, квартира є спільним майном. Відповідач в 2006 році оформив право власності на квартиру на своє ім`я, і з того моменту обіцяв сплатити позивачці грошову компенсацію її частки. Але, за його словами, перешкодою для виконання обіцянки стала економічна криза 2008-2011 років, а потім у зв`язку з початком антитерористичної операції в 2014 році він як бізнесмен втратив усталені економічні зв`язки з підприємствами, що знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній владі України, істотно зменшилися його доходи і тому сплатити грошову компенсацію не може. Тому позивач вважає, що необхідно провести поділ майна з визнанням за нею та відповідачем права власності на ідеальні частки - по 1/2 частці, оскільки по закону у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На грошову компенсацію позивач не згодна, а тому вважає, що спірна квартира має бути поділена між ними з відповідачем по 1/2 частині. Також від відповідача вона дізналася, що квартиру, яка є предметом поділу, він без її згоди передав в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк», про що уклав два договори іпотеки. Так, 09 жовтня 2012 року відповідач уклав з Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» Іпотечний договір, згідно якого виступив майновим поручителем по зобов`язаннях ТОВ «Конкорд-Промпроект», що виникають з Договору № 10-0603/44-Г-07 про надання банківської контр-гарантії від 02 березня 2007 року. 31 липня 2015 року відповідач передав в наступну іпотеку спірну квартиру, яка придбана в період спільного проживання без реєстрації шлюбу, за кошти, що належали позивачці та її чоловіку, відповідачу. 31 липня 2015 року відповідач [PERSON] уклав з відповідачем ПАТ «ВТБ Банк» Іпотечний договір № 19НКЛ-15-ІП1, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тарасюк О.О. за реєстровим номером 1156. Іпотеки є зареєстрованими, накладено заборони відчуження. На момент укладення оспорюваних договорів іпотеки вони з відповідачем [PERSON] спільно однією сім`єю не проживали, оскільки шлюб було розірвано. За змістом преамбули, пунктів 1.1, 1.2 Іпотечного договору від 09 жовтня 2012 року іпотекою за цим Договором забезпечено виконання зобов`язань ТОВ «Конкорд-Промпроект», що виникли з Договору № 10/0603/44-Г-07 від 02 березня 2007 року. За змістом преамбули, пунктів 1.1, 1.2 Іпотечного договору № 19НКЛ- 15-ІП1 від 31 липня 2015 року іпотекою за цим Договором забезпечено виконання зобов`язання ТОВ «Конкорд- Промпроект», що виникли з Кредитного договору № 19НКЛ-15 від 31 липня 2015 року. Таким чином, від надання майнової поруки майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, а ні вона, а ні відповідач не отримали будь-якої вигоди в інтересах сім`ї. Отже, спірні договори укладені не в сімейних інтересах, а тому не створює обов`язків для позивача, як до одного з членів подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, на також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ч. З ст. 5 Закону України «Про іпотеку» частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Відповідач [PERSON] передав в іпотеку майно, належне їм на праві спільної сумісної власності без виділення своєї частки в натурі. Позивачка не надавала згоду на укладення обох договорів іпотеки, а тому вони мають бути визнані недійсними як такі, що укладені з порушенням ст. 65 СК України та ст. 203 ЦК України. Цей відповідач і банк, укладаючи договори іпотеки, не міг не знати про наявність шлюбних відносин між позивачкою і ним, оскільки відповідач при укладенні договору в 2012 році надавав паспорт серії [NUMBER] , де міститься відмітка про шлюб з позивачкою та відмітка про розірвання шлюбу. Відповідно, при достатньому ступеню обачливості банк повинен був дізнатися про наявність шлюбних відносин в період до грудня 2004 року, з`ясувати джерело та період отримання доходів подружжям, підстави набуття права власності на об`єкт іпотеки та отримати мою згоду на укладення договорів іпотеки. Але відповідач банк, бажаючи настання правових наслідків у вигляді отримання у іпотеку високоліквідного майна - крупногабаритної квартири в центрі міста, не вчинив ґрунтовної перевірки часу та джерел набуття права власності на предмет іпотеки, тобто правового режиму права власності. Вважає вказане протиправним, оскільки цей об`єкт нерухомості спільний, порушені її права та закон, оскільки вона не може належним чином в повній мірі користуватися вказаним своїм майном, квартирою. Зараз квартирою повністю користується відповідач і фактично банк. Звернувся до відповідачів з питанням переоформлення вказаного майна, визначення їх часток власності на нього, але отримала відмову. В добровільному порядку питання не вирішено. Просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (сторін) вказане майно (квартиру), визнати за ними з відповідачем (бувшим чоловіком) по рівну право власності по Ѕ частині вказаного об`єкту нерухомості, скасувати іпотечні договори і заборони по ним, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В зверненні до суду фактично підтримали вимоги і погодився з позовом та викладеними в ньому обставинами в частині поділу майна, визнав позов, не заперечував проти задоволення цього позову і розгляду справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Представник відповідача ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В зверненні до суду фактично не підтримали вимоги і не погодилися з позовом та викладеними в ньому обставинами в частині поділу майна і скасуванні правочинів та заборон, вважають позов безпідставним і не обгрунтованим, не заперечував проти розгляду справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи ТОВ «Конкорд-промпроект» і [PERSON] та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним і матеріалами справи, на думку суду, зверненні до суду фактично не підтримали вимоги і не погодився з позовом та викладеними в ньому обставинами, заперечували проти задоволення цього позову і не заперечували проти розгляду справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних третіх осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін, третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 01 липня 1995 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, стосунки в сім`ї складалися добре, мають спільне майно, спільне господарство, кошти та інш.. За час шлюбу придбали квартиру, яку було оформлено та зареєстровано на відповідача [PERSON] .. Вказаний об`єкт нерухомості є їх спільною власністю, вони придбані на їх спільні кошти в період шлюбу. Але згодом їх стосунки погіршилися, стало питання про розлучення, в 2004 році позивач звернувся з позовом до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2004 року їх шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили в наступному році і свідоцтво про розірвання шлюбу видане 23 лютого 2005 року. Стало питання про поділ майна та інш.. Обставини придбання вказаного об`єкту нерухомості наступні: під час шлюбних відносин, а саме 14 червня 2004 року, відповідач, діючи в інтересах сім`ї, уклав з ТОВ «Перспектива Інвестмент» договір № 24-1-8 П спільної діяльності з будівництва житлового комплексу « Башта » (Східна), що розташований за адресою [ADDRESS] ). Згідно п. 1.1 Сторона 1 означає Товариство з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмен» в особі генерального директора Зайцева Олександра Вікторовича, який діє на підставі Статуту, за змістом п. 1.2 Договору Сторона-2 означає [PERSON] . Згідно п. 1.4 Договору Житловий комплекс «Башта» означає житловий багатоквартирний будинок, що включає в себе внутрішній сходовий простір, місця паркування автомобілів, технічні приміщення. Згідно п. 1.5. Договору Об`єкт будівництва означає житловий комплекс « Башта » (Східна), розташований за адресою: [ADDRESS] ) на земельній ділянці площею 2.3214 га. Відповідно до п. 1.7 Об`єкт означає всю сукупність робіт з будівництва, що виконуються з наступними характеристиками: поверх - 24, квартира № [NUMBER] , будівельний індекс 24-1-8, рівень - «Базовий», загальна площа квартири складає: 574.87 кв. м. - І рівень, 148.4 кв. м. - II рівень і встановлюється актом обміру за внутрішнім периметром огороджуючих конструкцій представниками сторони 1 та сторони 2, паркувальні місця № [NUMBER], [NUMBER]. Згідно п. 1.12 Договору внесок Сторони 1 означає суму грошових коштів, товарів, майна, майнових та авторських прав, інших матеріальних та нематеріальних активів, що оформлені у вигляді технічної документації, дозволів, ліцензій, а також навичок та виробничого досвіду, необхідних для забезпечення спільної діяльності за цим Договором. Згідно п. 2.1 Предметом Договору спільна діяльність сторін з будівництва житлового комплексу « Башта » (Східна), що розташований за адресою [ADDRESS] ). Згідно з п. 4.1 внеском сторін за цьому Договору є грошові кошти, товари, майно, майнові та авторські права, інші матеріальні та нематеріальні активи, оформлені у вигляді технічної документації, дозволів, ліцензій, а також навичок та виробничого досвіду, необхідні для забезпечення спільної діяльності за цим Договором. У відповідності до п. 4.2 Договору внесок Сторони 2 за цим Договором складають грошові кошти в сумі 2 879 280 (два мільйони вісімсот шістдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят грн. 00 коп.) Строки внесення платежів визначаються згідно графіку платежів. Будинок, в якому розташована спірна квартира, введено в експлуатацію Рішенням виконавчого комітету міської ради від 13 грудня 2005 року № 5308 «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію третьої черги містобудівного комплексу « Крутогірний » - комплекс « Східна башта» - житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 737 від 20 лютого 2006 року «Про оформлення прав власності на квартири, паркувальні місця, нежитлові приміщення третьої черги містобудівного ансамблю « Крутогірний » - комплекс « Східна башта» - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Оформити права приватної власності, з видачею свідоцтв, фізичним та юридичним особам на квартири, паркувальні місця, нежитлові приміщення на підставі договорів про участь на паях у будівництві третьої черги містобудівного ансамблю « Крутогірний » - комплекс « Східна башта» - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] згідно з додатком. 2. Комунальному підприємству «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» оформити та зареєструвати свідоцтва про право власності згідно цього рішення.». Серед осіб, яким належить оформити право власності, у додатку до рішення в п. 32 зазначено « [PERSON] - квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , приміщення [ADDRESS], загальною площею 20.4 кв. м., паркувальне місце поз. [NUMBER] підвального приміщення № [NUMBER] , загальною площею 29.2 кв. м., паркувальне місце поз. [NUMBER] підвального приміщення № [NUMBER] , загальною площею 29.0 кв. м (договір № 24-1-8 II від 11 червня 2004 року та додаткова угода № 1 від 01 грудня 2005 року). Отже, майнові права на спірну квартиру, як стверджує позивач, придбані за грошовий внесок, зроблений за рахунок коштів, набутих у шлюбі. Проте, право власності на квартиру відповідачем оформлене лише в 2006 році, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31 травня 2006 року. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 червня 2017 року вбачається, що в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме мано за відповідачем зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 533.9 кв. м, житловою площею 206.5 кв. м у містобудівному ансамблі «Крутогірний» - комплекс « Східна Башта» - житловий будинок літ. А-28, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 103592512101. З огляду на те, що майнові права на спірну квартиру придбані за рахунок їх з відповідачем коштів, як подружжя, квартира є спільним майном. Відповідач в 2006 році оформив право власності на квартиру на своє ім`я, і з того моменту обіцяв сплатити позивачці грошову компенсацію її частки. Але, за його словами, перешкодою для виконання обіцянки стала економічна криза 2008-2011 років, а потім у зв`язку з початком антитерористичної операції в 2014 році він як бізнесмен втратив усталені економічні зв`язки з підприємствами, що знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній владі України, істотно зменшилися його доходи і тому сплатити грошову компенсацію не може. Тому позивач вважає, що необхідно провести поділ майна з визнанням за нею та відповідачем права власності на ідеальні частки - по 1/2 частці. На грошову компенсацію позивач не згодна, а тому вважає, що спірна квартира має бути поділена між ними з відповідачем по 1/2 частині. Також від відповідача вона дізналася, що квартиру, яка є предметом поділу, він без її згоди передав в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк», про що уклав два договори іпотеки. Так, 09 жовтня 2012 року відповідач уклав з Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» Іпотечний договір, згідно якого виступив майновим поручителем по зобов`язаннях Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд-Промпроект», що виникають з Договору № 10-0603/44-Г-07 про надання банківської контр-гарантії від 02 березня 2007 року. 31 липня 2015 року відповідач передав в наступну іпотеку спірну квартиру, яка придбана в період спільного проживання без реєстрації шлюбу, за кошти, що належали позивачці та її чоловіку, відповідачу. 31 липня 2015 року відповідач [PERSON] уклав з відповідачем ПАТ «ВТБ Банк» Іпотечний договір № 19НКЛ-15-ІП1, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тарасюк О.О. за реєстровим номером 1156. Іпотеки є зареєстрованими, накладено заборони відчуження. На момент укладення оспорюваних договорів іпотеки вони з відповідачем [PERSON] спільно однією сім`єю не проживали, оскільки шлюб було розірвано. За змістом преамбули, пунктів 1.1, 1.2 Іпотечного договору від 09 жовтня 2012 року іпотекою за цим Договором забезпечено виконання зобов`язань ТОВ «Конкорд-Промпроект», що виникли з Договору № 10/0603/44-Г-07 від 02 березня 2007 року. За змістом преамбули, пунктів 1.1, 1.2 Іпотечного договору № 19НКЛ- 15-ІП1 від 31 липня 2015 року іпотекою за цим Договором забезпечено виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд- Промпроект», що виникли з кредитного договору № 19НКЛ-15 від 31 липня 2015 року. Таким чином, від надання майнової поруки майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, а ні позивачка, а ні відповідач не отримали будь-якої вигоди в інтересах сім`ї. Отже, спірні договори укладені не в сімейних інтересах, а тому не створює обов`язків для позивача, як до одного з членів подружжя. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Позивач вважає вказане протиправним, оскільки цей об`єкт нерухомості спільний, порушені і її права та закон, оскільки вона не може належним чином в повній мірі користуватися вказаним своїм майном, квартирою. Зараз квартирою повністю користується відповідач і банк. Звернувся до відповідачів з питанням переоформлення вказаного майна, визначення їх часток власності на нього, але отримав відмову. В добровільному порядку питання не вирішено. Обставини позову в цій частині підтверджуються також письмовими документами і матеріалами справи. Для упорядкування документів і вирішення питань з майном позивач вимушений звертатися до суду з цими позовними вимогами. Суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом в судовому засіданні дійсно встановлено, що 01 липня 1995 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, стосунки в сім`ї складалися добре, мають спільне майно, спільне господарство, кошти та інш.. За час шлюбу придбали квартиру, яку було оформлено та зареєстровано на відповідача [PERSON] .. Вказаний об`єкт нерухомості є їх спільною власністю, вони придбані на їх спільні кошти в період шлюбу. Але згодом їх стосунки погіршилися, стало питання про розлучення, в 2004 році позивач звернувся з позовом до суду і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2004 року їх шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили в наступному році і свідоцтво про розірвання шлюбу видане 23 лютого 2005 року. Стало питання про поділ спірного спільного майна, оскільки вказане майно зареєстроване на відповідача. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Під час шлюбних відносин, а саме 14 червня 2004 року, відповідач, діючи в інтересах сім`ї, уклав з ТОВ «Перспектива Інвестмент» договір № 24-1-8 П спільної діяльності з будівництва житлового комплексу « Башта » (Східна), що розташований за адресою [ADDRESS] ). Згідно п. 2.1 Предметом Договору спільна діяльність сторін з будівництва житлового комплексу « Башта » (Східна), що розташований за адресою [ADDRESS] ). Згідно з п. 4.1 внеском сторін за цьому Договору є грошові кошти, товари, майно, майнові та авторські права, інші матеріальні та нематеріальні активи, оформлені у вигляді технічної документації, дозволів, ліцензій, а також навичок та виробничого досвіду, необхідні для забезпечення спільної діяльності за цим Договором. У відповідності до п. 4.2 Договору внесок Сторони 2 за цим Договором складають грошові кошти в сумі 2 879 280 (два мільйони вісімсот шістдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят грн. 00 коп.) Строки внесення платежів визначаються згідно графіку платежів. Будинок, в якому розташована спірна квартира, введено в експлуатацію Рішенням виконавчого комітету міської ради від 13 грудня 2005 року № 5308 «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію третьої черги містобудівного комплексу « Крутогірний » - комплекс « Східна башта» - житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 737 від 20 лютого 2006 року «Про оформлення прав власності на квартири, паркувальні місця, нежитлові приміщення третьої черги містобудівного ансамблю « Крутогірний » - комплекс « Східна башта» - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Серед осіб, яким належить оформити право власності, у додатку до рішення в п. 32 зазначено « [PERSON] - квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , приміщення [ADDRESS], загальною площею 20.4 кв. м., паркувальне місце поз. [NUMBER] підвального приміщення № [NUMBER] , загальною площею 29.2 кв. м., паркувальне місце поз. [NUMBER] підвального приміщення № [NUMBER] , загальною площею 29.0 кв. м (договір № 24-1-8 II від 11 червня 2004 року та додаткова угода № 1 від 01 грудня 2005 року). Отже, майнові права на спірну квартиру, придбані за грошовий внесок, зроблений за рахунок коштів, набутих у шлюбі. Проте, право власності на квартиру відповідачем оформлене лише в 2006 році, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31 травня 2006 року. З огляду на те, що майнові права на спірну квартиру придбані за рахунок їх з відповідачем коштів, як подружжя, квартира є спільним майном. Відповідач в 2006 році оформив право власності на квартиру на своє ім`я, і з того моменту обіцяв сплатити позивачці грошову компенсацію її частки. Але, за його словами, перешкодою для виконання обіцянки стала економічна криза 2008-2011 років, а потім у зв`язку з початком антитерористичної операції в 2014 році він як бізнесмен втратив усталені економічні зв`язки з підприємствами, що знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній владі України, істотно зменшилися його доходи і тому сплатити грошову компенсацію не може. Тому позивач вважає, що необхідно провести поділ майна з визнанням за нею та відповідачем права власності на ідеальні частки - по 1/2 частці. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. З ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (п.22) визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як роз`яснено п. 23 Постанови Пленуму, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно- будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. В п. 19 Постанови Пленуму визначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як роз`яснено у п. 25 Постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з матеріалів справи, вказаний об`єкт нерухомості придбано у період шлюбу і за спільні кошти сторін, а тому відповідно до ст. ст. 60, 61, 63 СК України, має правовий режим спільного сумісного майна. Також, квартиру, яка є предметом поділу, він без її згоди передав в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк», про що уклав два договори іпотеки. Так, 09 жовтня 2012 року відповідач уклав з Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» Іпотечний договір, згідно якого виступив майновим поручителем по зобов`язаннях Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд-Промпроект», що виникають з Договору № 10-0603/44-Г-07 про надання банківської контр-гарантії від 02 березня 2007 року. 31 липня 2015 року відповідач передав в наступну іпотеку спірну квартиру, яка придбана в період спільного проживання без реєстрації шлюбу, за кошти, що належали позивачці та її чоловіку, відповідачу. 31 липня 2015 року відповідач [PERSON] уклав з відповідачем ПАТ «ВТБ Банк» Іпотечний договір № 19НКЛ-15-ІП1, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тарасюк О.О. за реєстровим номером 1156. Іпотеки є зареєстрованими, накладено заборони відчуження. На момент укладення оспорюваних договорів іпотеки вони з відповідачем [PERSON] спільно однією сім`єю не проживали, оскільки шлюб було розірвано. За змістом преамбули, пунктів 1.1, 1.2 Іпотечного договору від 09 жовтня 2012 року іпотекою за цим Договором забезпечено виконання зобов`язань ТОВ «Конкорд-Промпроект», що виникли з Договору № 10/0603/44-Г-07 від 02 березня 2007 року. За змістом преамбули, пунктів 1.1, 1.2 Іпотечного договору № 19НКЛ- 15-ІП1 від 31 липня 2015 року іпотекою за цим Договором забезпечено виконання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд- Промпроект», що виникли з кредитного договору № 19НКЛ-15 від 31 липня 2015 року. Таким чином, від надання майнової поруки майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, а ні позивачка, а ні відповідач не отримали будь-якої вигоди в інтересах сім`ї. Отже, спірні договори укладені не в сімейних інтересах, а тому не створює обов`язків для позивача, як до одного з членів подружжя. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, на також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Згідно ст. 61 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ч. З ст. 5 Закону України «Про іпотеку» частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Відповідач [PERSON] передав в іпотеку майно, належне їм на праві спільної сумісної власності без виділення своєї частки в натурі. Позивачка не надавала згоду на укладення обох договорів іпотеки, а тому вони мають бути визнані недійсними як такі, що укладені з порушенням ст.65 СК України та ст. 203 ЦК України. Цей відповідач, укладаючи договори іпотеки, не міг не знати про наявність шлюбних відносин між позивачкою і ним, оскільки відповідач при укладенні договору в 2012 році надавав паспорт серії [NUMBER] , де міститься відмітка про шлюб з позивачкою та відмітка про розірвання шлюбу. Відповідно, при достатньому ступеню обачливості банк повинен був дізнатися про наявність шлюбних відносин в період до грудня 2004 року, з`ясувати джерело та період отримання доходів подружжям, підстави набуття права власності на об`єкт іпотеки та отримати мою згоду на укладення договорів іпотеки. Але відповідач банк, бажаючи настання правових наслідків у вигляді отримання у іпотеку високоліквідного майна - крупногабаритної квартири в центрі міста, не вчинив ґрунтовної перевірки часу та джерел набуття права власності на предмет іпотеки, тобто правового режиму права власності. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Отже, наслідком недійсності Договору іпотеки є скасування записів про іпотеку та заборон відчуження. Статтею 41 Конституції України визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що спірна квартира зареєстрована, оформлена та знаходиться у володінні відповідача, цей об`єкт нерухомості є неподільною річчю, суд вважає за можливе задоволення позову. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд приходить висновку про рівність часток сторін у спірному майні слід розподілити, визначивши по Ѕ ідеальній частці за кожним з них. Пунктом 30 цієї ж постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачена рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. До компетенції ж суду відноситься захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, суд не є органом, який встановлює правовідносини між сторонами, а є органом судочинства, що вирішує спори у встановлений законом спосіб. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторона відповідача в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Не може суд прийняти до уваги незгоду відповідача (банку) з положеннями позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS] ) і в порядку розподілу вказаного нерухомого спільного майна цього подружжя визнати за вказаними особами право власності за кожним на Ѕ частину вказаної квартири; визнати недійсним іпотечний договір від 09 жовтня 2012 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON] та застосувати наслідки недійсності цього правочину шляхом скасування державної реєстрації іпотеки нерухомого майна і скасування заборони відчуження цієї квартири і визнати недійсним іпотечний договір № 19НКЛ-15-ІП1 від 31 липня 2015 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON] та застосувати наслідки недійсності і цього правочину шляхом скасування державної реєстрації іпотеки нерухомого майна і скасування заборони відчуження вказаної квартири, а також стягнути [PERSON] і ПАТ «ВТБ Банк» на користь [PERSON] судовий збір з кожного з цих відповідачів окремо по 980 грн., а всього 1 960 грн. Таким чином вимоги позовної заяви про визнання права спільної сумісної власності на майно і поділ майна подружжя, визнання недійсними правочинів та скасування реєстрації в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved