Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] 25.02.2020 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати, а саме просить суд стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 184099, 77 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що з 07.04.2015 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», а саме перебуває на посаді інженера першої категорії. Щомісячно відповідач здійснював нарахування сум заробітної плати, але її не виплачував, виплата припинилась з вересня 2018 року. Нарахована та не виплачена позивачу заробітна плата складає 184099, 77 грн., проте більше року позивач не отримує належних коштів за виконану роботу. Просить суд позов задовольнити Представник відповідача - Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. 24.06.2020 року до суду надійшла заява від відповідача, згідно якої повідомляється про виплату частини заборгованості по заробітній платі у розмірі 33563, 50 грн. Представник [PERSON] - [PERSON] надав до суду заяву, згідно якої повідомив, що після подання позову, а саме 08.05.2020 року відповідачем було частково сплачено заборгованість у сумі 33563, 50 грн., просить суд задовольнити вимоги позивача в частині невиплаченої заборгованості. Суд, дослідивши доводи позивача та відповідача, викладені у письмових заявах, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] працює у Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», а саме з 07.04.2015 року прийнятий на роботу у відділ металургійних технологій на посаду інженера першої категорії, про що свідчить наказ про прийняття на роботу від 06.04.2015 року №465-к, копія трудової книжки позивача (а. с. 4-9). Як вбачається із довідки Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» від 18.02.2020 року №Б-02/115 про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати завідуючому відділу [PERSON] за період з 01.09.2018 року по 31.01.2020 року, розмір невиплаченої заробітної плати становить 184099, 77 грн. (а. с. 7). Згідно листа Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» від 24.06.2020 року №Б-02/434, 08 травня 2020 року [PERSON] була виплачена заробітна плата за період з 01.09.2018 року по 30.11.2018 року у сумі 33563, 50 грн. Так, відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості із нарахованої, проте невиплаченої заробітної плати у розмірі 184099 грн. - 33563, 50 грн. = 150536, 27 грн. При цьому, ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ні її розмір відповідач не оспорював. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), водночас за відсутності вказаного законодавчого положення позивач при зверненні до суду мав сплатити 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 184099, 77 грн. х 1 % : 100 = 1840, 99 грн. (100 %). За результатами судового розгляду сума, що присуджена до стягнення на користь [PERSON] становить 150536 , 27 грн. 150536, 27 грн. (сума, присуджена до стягнення): 184099, 77 грн. (заявлена сума) х 100 % = 81,77 %, тобто задоволено 81,77 % від заявленої суми. З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідача Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі: 1840,99 грн. х 81, 77 % (частка задоволення позовної вимоги): 100 % = 1505, 37 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати підлягає задоволенню.

Outcome: approved