Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] 22.07.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], які народилися у них від спільного шлюбу. На даний час діти проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому позивачка звернулась до суду з цим позовом, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей, судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила суд прийняти рішення про стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки відповідач добровільно матеріально дітей не надає. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду письмове клопотання, згідно якого просив справу розглянути за його відсутності за наявними в справі матеріалами. На попередньому судовому засіданні позов не визнав, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що з квітня 2010 року і по теперішній час він разом з позивачкою і дітьми проживають в одному будинку, мають спільний побут та відповідно він за рахунок власних коштів утримує своїх дітей та позивачку. В липні місяці 2015 року на утримання сімї та дітей передав позивачці 3900,00 грн. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до наступного. У відповідності зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 24.04.2010 року у Виконкомі Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області, запис №06 /а.с. 5/. Від спільного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] /а.с. 6,7/, які проживають разом з матір'ю і знаходяться на повному її утриманні. Батько дітей аліменти на утримання сина та доньки в добровільному порядку з липня 2015 року не сплачує. В даний час відповідач працює спеціалістом 1 категорії в Дружбівській міській раді на посаді юрисконсульта. Відповідно до\~ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно свідоцтв про народження дітей: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 6,7/ видно, що батьком дітей є відповідач [PERSON]. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved