Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області (далі - відповідач -1), ПСП ім. Цюрупи (далі - відповідач -2) про визнання права на земельну частку (пай), в якому вказує, що 11 квітня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області Радою народних депутатів Попільнянського району Житомирської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ - 04-09-000004, згідно якого підприємству передається у колективну власність 1160,0 гектарів землі у межах згідно з планом. Мати позивача [PERSON] раніше працювала в КСП ім. Цюрупи Красногірської сільської ради, була членом КСП, а в подальшому вийшла на пенсію і залишилась членом підприємства. Інформацію щодо виключення з членів КСП ім. Цюрупи отримати неможливо в зв`язку з тим, що документи на зберігання до архіву від КСП ім. Цюрупи не надходили. З невідомих позивачу причин її мати не була включена до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю виданого КСП ім. Цюрупи по Красногірській сільській раді. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Позивач прийняла спадщину після смерті матері вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном та оформила право власності на спадкове майно - житловий будинок. За життя матері позивача не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) з причин відсутності її прізвища в списку - додатку до державного акту на право колективної власності на землю, що є перешкодою оформлення позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до інформації наданої Відділом у Попільнянському районі ГУ Держгеокадастру в Житомирській області, розмір земельної частки (паю) по реформованому КСП ім. Цюрупи с. Красногірка Попільнянського району становить 3,99 умовних кадастрових гектарах, вартість земельної ділянки частки (паю) з урахуванням коефіцієнтів індексації становить 165 788 гривень 06 копійок. Докази членства та роботи в господарстві [PERSON] знаходяться також в матеріалах пенсійної справи. Крім того, позивач не має змоги отримати докази щодо інформації на підставі чого формувались списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) по реформованому КСП ім. Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, так як на її звернення такої інформації не було надано. Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, у розмірі 3,99 умовних кадастрових гектарах. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача: Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області в судовому засіданні вказала, що щодо вирішення питання покладається на розсуд суду. Представник відповідача: ПСП Цюрупи в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 28 - 30) та заяву в якій просив розгляд справи провести без участі їх представника, рішення по справі прийняти у відповідності до вимог чинного законодавства України (а.с. 70). Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача Красногірської сільської ради, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08 вересня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району міста Києва, [PERSON] померла [INFO] , запис за № 2244. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 липня 1963 року Красногірською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , запис за № 11. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 10 серпня 1968 року в Палаці одруження міста Києва, [PERSON] 10 серпня 1968 року одружилась з [PERSON] , після чого змінила своє прізвище на « [PERSON] », про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 5429. Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 27 серпня 2018 року державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка - [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане дане свідоцтво, складається з житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету № 11 від 28 серпня 1994 року «Про встановлення загальної чисельності осіб для обчислення середньої земельної частки» виданого Архівним Сектором Попільнянської РДА Житомирської області 03 грудня 2018 року за № 04-04/390 передбачено, що загальна кількість осіб для обчислення середньої земельної частки складає - 238 чоловік, до списку членів КСПГ ім. Цюрупи їх пенсіонерів для обчислення середньої земельної чисельності по Красногірській сільській раді під номер 7 входить [PERSON] . Відповідно до трудової книжки колгоспника № 191 [PERSON] 1947 року вступила в члени колгоспу імені Шевченка Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області на посаду різноробочої. Вказана інформація підтверджується також Колгоспною пенсійною справою б/ч члена колгоспу ім. Шевченка с. Красногірка Попільнянського району Житомирської області, виданою на ім`я [PERSON] . Згідно повідомлення № 6-0.31 - 1537/116-18 від 06 грудня 2018 року Відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, до державного акту ЖТ 04 09 00004 на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім. Цюрупи по селу Красногірка, Попільнянського району, Житомирської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності за № 4 від 11.04.1995 року, [PERSON] не включена до списку громадян - КСП ім. Цюрупи, які мають право на отримання земельної частки (паю). Розмір земельної частки (паю) по реформованому КСП ім. Цюрупи становить 3,99 умовних кадастрових гектарів, вартість земельної частки (паю) на час видачі сертифікатів 15.03.2000 року становить 16 684 гривні 00 копійок. З урахуванням коефіцієнтів індексації становить 165 788 гривень 06 копійок. Архівною довідкою № 05-02/159 виданої 03 травня 2019 року Архівним Сектором Попільнянської РДА Житомирської області визначено, що документи КСП ім. Цюрупи с. Андрушки Попільнянського району до архіву на зберігання не надходили, тому підтвердити факт виключення [PERSON] з членів КСП не є можливим. Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 травня 2019 року виданої Попільнянською державною нотаріальною конторою Житомирської області, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку пай, після смерті [INFO] матері [PERSON] - в зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу. Також неможливо встановити належність права на земельну частку пай за спадкодавцем. Відповідно до Архівного витягу № К-3540/04-1 від 30 вересня 2019 року виданого Державним архівом Житомирської області, з Протоколу № 3 зборів уповноважених членів колгоспу ім. Шевченка с. Красногірка Попільнянського району Житомирської області від 19 березня 1975 рок, вбачається, що колгосп ім. Шевченка перетворено в радгоспі Міністерства харчової промисловості Української РСР і приєднано його до бурякорадгоспу ім. Цюрупи. Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. В порядку розгляду вказаної справи судом було витребувано Колгоспну Пенсійну справу члена колгоспу [PERSON] , в матеріалах якої міститься інформація, що вона працювала в колгоспі ім. Шевченка села Красногірка Попільнянського району Житомирської області з 1947 року на посаді різноробочої та з 01 квітня 1975 року являлась членом колгоспу. Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері права на земельну частку (пай), члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Цюрупи Красногірської сільської ради. Спірні правовідносини регулюються Земельним Кодексом України, спеціальними нормативно - правовими актами є Закон України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно пункту 11 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Частиною другою статті 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Нормами частини першої статті 22, частини другої статті 23 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» /далі - Указ № 720/95/ встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. За змістом вищенаведеного, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта, отже право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. /Ухвала Верховного суду України від 05 липня 2006 року/ Системний аналіз вищезазначеного вказує на те, що головним критерієм для визнання за особою права на земельну частку (пай) є членство у колективному сільськогосподарському підприємстві, сільськогосподарському кооперативі, сільськогосподарському акціонерному товаристві, а також те, що особа є пенсіонером, який раніше працював в ньому і залишається членом зазначеного підприємства, кооперативу, товариства. Відповідно до абзацу першого, другого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Частиною першою статті 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом - законодавством про працю України. Згідно пункту 23, 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК України, при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Таким чином, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю і, відповідно, для спадкування такого права воно має існувати у спадкодавця на день відкриття спадщини. Підставою для подачі позову позивачем та наявності для [PERSON] права на земельну частку (пай) в порядку спадкування є зазначення її матері [PERSON] під № 7 в Списку членів КСГП ім. Цюрупи пенсіонерів для обчислення середньої земельної чисельності по Красногірській сільській раді. Член КСП, якого не було включено у список, що є додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю або в додатковий список, якому не видано сертифікат на земельну частку (пай), мав би реалізувати свої права щодо захисту права на земельну частку (пай) за час свого життя. Разом з тим, [PERSON] , яка померла [INFO] , за наявності передумов для набуття права на земельну ділянку (пай), своїм правом на отримання безоплатно частки землі в землях колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Цюрупи», враховуючи, що Державний акт було видано 11 квітня 1995 року, у встановленому порядку не скористалася, мати позивача вийшла на пенсію та на момент виготовлення та видачі свідоцтва про право колективної власності на земельну ділянку до списків включена не була. Питання про виділення земельної частки (паю) матері позивача і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай), за життя матері не вирішувалося. Таким чином, право на земельну частку (пай), яке позивач просить встановити за нею у порядку спадкування, спадкодавець за життя не набув, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вищевикладене узгоджується з викладеним в постанові Верховного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 372/510/17-ц провадження № 61-28880св18, яка враховується судом, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України та в якій вказано про неможливість наділення особи правом на земельну частку (пай) у приватну власність після її смерті. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем не надано доказів того, що [PERSON] за життя у встановленому законом порядку порушувала питання про отримання та видачі сертифіката на право на земельну ділянку (пай) із земель колишнього КСП ім. Цюрупи, отже за життя спадкодавець не набула такого права на земельну частку (пай), а тому таке право не увійшло до складу спадщини після її смерті, отже, - не може перейти до позивача у порядку спадкування, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та відмову в його задоволенні. Представником відповідача - 2 заявлено клопотання про застосування до даної позовної заяви наслідків спливу позовної давності, проте оскільки позов є необґрунтованим, тому саме ця обставина і є підставою для відмови в позові, тобто сплив позовної давності у цьому випадку застосованим бути не може. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed