Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2020 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , та просить встановити факт його проживання спільно з [PERSON] в період з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року однією сім`єю; визначити рухоме майно, яке підлягає розподілу, спільною сумісною власністю; розділити між ним та відповідачем сумісно нажите за час проживання однією сім`єю рухоме майно, виділивши йому в приватну власність: пральна машина марки «Самсунг» - 7850,00 грн.; газова плита - 5200,00 грн.; холодильник марки «Самсунг» вартістю - 12870,00 грн.; провід ШВВП2, 25 м, всього вартістю 1110,00 грн.; бетономішалка - 4400,00 грн.; бензокоса - 2185,00 грн.; ліжко - 5350,00 грн.; шафа-купе - 5000,00 грн.; кухонна стінка - 5100,00 грн.; 4 м`яких стільця загальною вартістю 2400,00 грн.; горілка пропанова 258,00 грн.; бензопила - 2345,00 грн.; лобзик штурман 1985,00 грн.; шуруповерт - 1625,00 грн.; зварювальний апарат - 4350,00 грн.; меблева стінка «Віка» - 11000,00 грн.; телевізор марки «Філіпс», вартістю - 10000,00 грн.; мопед марки «Ямаха» - 12000,00 грн.; всього майна на суму 95028,00 грн. Залишити в приватній власності відповідача наступне майно: кухонний стіл - 2100,00 грн.; табуретка - 600,00 грн.; крісло-ліжко вартістю - 3000,00 грн.; мийка вартістю 700,00 грн.; набор ВЕРС - 1985,-- грн.; стіл письмовий - 1700,00 грн.; телевізор марки «LG», вартістю - 5000,00 грн.; всього майна на суму 15085,00 грн. Стягнути з нього на користь відповідача різницю в частках рухомого розмірі 39971,50 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Витребувати у відповідача на користь позивача належне останньому майно, а саме: спальний гарнітур виробництва Німеччини (ліжко, пуфік, шафа), загальною 5500,00 грн.; телевізор марки «Діджетал», вартістю 700,00 грн.; тиски нові, 300 грн.; кухонні меблі 2500,00 грн.; полірований стіл, новий, вартістю 600,00 грн.; тумбочка-вмивальник, 400,00 грн.; болгарка, 700,00 грн.; супутникова антена, 300,00 грн.; велика драбина, вартістю 1000,00 грн.; двигун, 2 кВт, вартістю 250,00 грн.; двигун «з уліткою», 250,00 грн.; велосипед дамський, 2000,00 грн.; 3 м`які стільці, загальною вартістю 600,00 грн.; стоп-сигнали від авто «Волга», 2 шт., загальною вартістю 250,00 гри.; бензопила «Щіль», 2345,00 грн.; набір фарфорового посуду, 1000,00 грн.; інкубатор, 300,00 грн.; каструля, 4 л, 200,00 гри,; сковорода, 200,00 грн.; 4 ватні ковдри, загальною вартістю 1200,00 грн.; набор інструменту, 200,00 грн.; молотки, 5 шт., загальною вартістю 325,00 грн.; електродвигуни, 2 шт., 0,75 кВт, загальною вартістю 400,00 грн.; бабка для коси, 50,00 грн.; сокира велика, 100,00 грн.; 2 сокири маленькі, на загальну суму 100,00 грн.; дуршлак, 20,00 грн.; ніж великий, 50,00 грн.; сапа, 100,00 грн.; 2 возки («кравчучки»), на загальну суму 100,00 гри.; чайник, 200,00 грн.; праска, 100,00 грн.; 3 постільних набори, на загальну суму 600,00 грн.; 10 чашок, на суму 150,00 грн.; 10 ложок, 100,00 грн.; 10 вилок 100,00 грн.; 10 чайник ложок, 100,00 грн.; рибальські снасті та бур, вартістю 600,00 грн.; карбюратор, 200,00 грн.; кирка, 25,00,00 грн.; ланцюги до бензопили, 400,00 грн.; водоемульсійна фарба, 10 л, 250,00 грн.; ґрунтовка, 10 л, 100,00 грн.; бур, 200,00 грн.; баки 3 шт. ( 60 л, 100л,400л.), на суму 1500,00 грн.; долото, 200,00 грн.; набір електроінструменту, 300,00 грн., а всього майна на загальну суму 26040,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року він проживав з відповідачем у громадянському шлюбі, вони вели спільне господарство, однак їх сімейні відносини в органі державної реєстрації актів цивільного стану не були зареєстровані. Сторони проживали в зазначений період часу в належному матері відповідача - [PERSON] , житловому будинку [ADDRESS] . 30.08.2018 року відповідач вигнала його з зазначеного житлового будинку і з цього дня фактичні шлюбні стосунки були припинені. За час сумісного проживання сторони придбали різне майно, яке відповідач не бажає добровільно розподілити. Отже, задля вирішення питання щодо розподілу сумісно нажитого майка необхідно встановити факт проживання його та відповідача в період з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року однією сім`єю. Він вважає за необхідне розділити сумісно нажите майно. Крім того, відповідач незаконно утримує належне йому майно на праві приватної власності, чим порушує його права. Позивач та його представник адвокат Осокін С. Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач позов не визнала. Надала відзив, згідно якого вказувала, що строк, коли позивач спільно мешкав з нею не відповідає обставинам справи, зазначеним у позові. Позивач почав спільно мешкати з нею з листопада 2008 року, та спочатку вони мешкали разом у її матері. Щодо припинення спільних відносин, то з 2016 року відносини між ними почали погіршуватись, позивач не дбав про матеріальний стан сторін, свої кошти витрачав на власний розсуд, в основному на своє хобі - риболовлю та невідомі їй цілі, тобто сторони разом проживали, але спільного господарства не вели, позивач свої прибутки тримав відокремлено та розпоряджався ними на власні потреби.. З 2017 року погіршився її стан здоров`я, а в січні 2018 року вона дізналась, що їй потрібно робити операцію на хребті. В червні було зроблено операцію та після повернення додому позивач нічого не бажав їй допомагати, повністю було припинено поділ обов`язків, позивач шукав квартиру, аби змінити місце мешкання, їздив на батьківщину в смт. Любашівка. 30.08.2018 року позивач переїхав в інше місце мешкання, а 01.09.2018 року вивіз всі речі, які вважав за потрібне забрати. Отже сторони спільно мешкали та вели спільне господарство не з 2007 року, а з листопада 2008 рок, по кінець 2017 року (листопад місяць включно). Щодо інструментів та обладнання, то вона не розуміється у всіх інструментах та не знає, які інструменти були у позивача, однак він забрав всі свої інструменти та деталі ще 01.09.2018 року, а може ще раніше, вона не слідкувала за наявністю інструменту, тим більше вона була в післяопераційному стані. Крім того, вона точно не знає, які інструменти були придбані під час спільного проживання, а які були привезені позивачем з попереднього місця мешкання, тому зазначає наступне: провода немає, його забрав позивач; бетономішалку забрав позивач; бензокосу забрав позивач; горілки пропанової немає, її забрав позивач; лобзика немає, його забрав позивач; шуруповерту немає, його забрав позивач; зварювальний апарат, його немає, забрав позивач; «Верс» набір вона навіть не знає, що це таке, але жодного інструменту в будинку немає; тиски, відсутні, їх забрав позивач; болгарки, немає, її забрав позивач; супутникова антена є, позивач може забрати її в будь який момент; драбини великої немає, її забрав позивач; двигунів немає їх забрав позивач; велосипеду дамського немає, його забрав позивач; бензопилу забрав позивач; інкубатор відсутній, його забрав позивач; набір інструменту немає, забрав позивач; молотки немає, забрав позивач; бабка для коси немає, забрав позивач; сокира велика немає, забрав позивач; 2 сокири маленькі, є лише одна, позивач може її забрати; карбюратор відсутній, забрав позивач; кирка, немає, забрав позивач; ланцюги для бензопили, немає забрав позивач; водоемульсійна фарба (об`єм був не 10, а 5 л), використали під час спільного проживання; ґрунтовки немає використали під час спільного проживання; баки немає, забрав позивач; долото немає, забрав позивач; набір електроінструменту немає, забрав позивач. Отже з інструменту та приладів є лише одна маленька сокира та супутникова антена, які позивач може забрати в будь-який момент, вона не чинить йому жодних перешкод аби їх забрати, позивач не звертався до неї з цього питання, тому позові вимоги в цій частині є недоведеними, право позивача не порушується. Щодо майна, придбаного під час фактичного проживання однією сім`єю. Майно придбане під час проживання сім`єю без укладення шлюбу: холодильник марки «Самсунг» придбаний у 2009 році під час спільного проживання, вартість наразі біля 2500,00 грн. бувший у використанні; пральна машина марки «Самсунг» придбана в 2009 році - 2000,00 грн.; газова плита 1500,00 грн., теж придбана в 2009 році. Щодо іншого майна: ліжко - не має жодного ліжка; шафа купе - придбала [PERSON] в 2016 році для онука; кухонні меблі (стінка, стіл та 4 табурета) - в 2015 році придбала [PERSON] ; м`які стільці позивач привіз від свекрухи 4 шт. 1 забрав, інші 3 може забрати, це особисте майно позивача; телевізора марки «Філіпс» немає, мабуть забрав позивач; мопед марки «Ямаха» придбаний в грудні 2007 року до спільного проживання за її особисті кошти; крісло ліжко, [PERSON] придбала для онука; мийка купувалась її матір`ю, [PERSON] , наразі в неробочому стані; стіл письмовий [PERSON] купила для онука; телевізор марки «LG» був, але забрав позивач. Особисте майно позивача: телевізор діджитал є, позивач може його забрати; набір фарфорового посуду є, позивач може його забрати; утюг (праска), є позивач може його забрати; каструлі, сковороди, ковдри, кравчучки немає; чайник є її особистий, жодних чайників, які належать позивачу немає, після того як позивач забрав 01.09.2018 року свої речі чайник вона купувала особисто; постільних наборів немає, всі придбані після 2018 року; ложок, вилок та чашок немає в кількості 10 шт., бо все забрав позивач 01.09.2018 року та вона вимушена була купувати все нове. Отже, вважає, що права позивача жодним чином не порушені, в наявності є телевізор марки «Діджитал», праска, набір фарфорового посуду, однак позивач за ними не звертався, їх чомусь залишив в її будинку. У зв`язку з вищенаведеним, визнає позовні вимоги частково, лише в частині визнання факту проживання однією сім`єю в період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно; визнає позові вимоги в частині поділу спільного сумісного майна частково лише щодо наступного майна: холодильник марки «Самсунг» придбаний 2009 році під час спільного проживання, вартість наразі біля 2500,00 грн. бувший у використанні, пральна машина марки «Самсунг» придбана в 2009 році, орієнтовна вартість біля 2000,00 грн., газова плита орієнтована вартість біля 1500,00 грн., теж придбана в 2009 році. Під час поділу спільного сумісного майна просить їй залишити пральну машину. Щодо витребування у неї особистого майна позивача, то позов не визнається взагалі, бо в наявності лише частина майна, яке позивач не забирає, за ним не вертався, а позовна заява використана з метою заподіяння їй майнової шкоди у вигляді судових витрат. У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Колосович В. В. позовні вимоги визнали частково, з підстав вказаних у відзиві. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. За твердженням позивача, періодом проживання сторін є період з 15 листопада 2007 року по 30 серпня 2018 року. За твердженням відповідачки, періодом проживання сторін є період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно. Згідно копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, [PERSON] 02.12.2004 року прийнятий на роботу у Котовські електричні мережі ВАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго». Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 27.06.2012 року. Згідно довідки голови квартального комітету від 11.10.2018 року, підтвердженої начальником УКГБ міської ради Плахотним О. А., [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Проживав з 2006 року по 2018 рік зі співмешканкою [PERSON] , вели спільне господарство, де була придбана вся побутова техніка, а також було проведено газ, опалення та зроблений капітальний ремонт будинку. Згідно довідки голови квартального комітету від 20.07.2019 року, підтвердженої начальником УКГБ міської ради Плахотним О. А., [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Проживав з 2006 року по 2018 рік зі співмешканкою [PERSON] . Було придбан: моток оса, бетономішалка, пральна машина, газова плита, холодильник, купе-шкаф, 2 телевізори, письмовий стіл, крісло-ліжко, пилосос, сварочний апарат, автомобіль марки «ВАЗ-2106», державний номерний знак [NUMBER] , кухня, стіл. Згідно копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , вона 24.02.2004 року прийнята тимчасово на роботу у Одеське відділення №7860 ПАТ «Ощадбанк»; 10.01.2007 року звільнена з роботи за п.2. ст. 41 КЗпП України. Згідно копії технічного паспорту від 02.12.2007 року, власником мопеду марки «YAMAHA» є [PERSON] . Згідно виписки з епікризу №14368 Одеської обласної клінічної лікарні нейрохірургічного відділення, [PERSON] поступила у нейрохірургічне відділення 14.06.2018 року, виписана 29.06.2018 року. У судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивача, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також свідки зі сторони відповідача, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є сусідкою сторін, суду показала, що дійсно [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання вона не пам`ятає. Коли сторони припинили спільне проживання, вона зі своїм чоловіком допомагала позивачу вивезти його речі. Позивач забрав тільки одежу. Коли саме позивач вивозив речі вона не пам`ятає. Свідок [PERSON] , який є батьком позивача, суду показав, що дійсно [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання він не пам`ятає. Припинили спільне проживання приблизно у 2018 році чи 2019 році. Під час спільного проживання сторони придбали багато майна, а саме: будівельні матеріали, інструменти, техніку. Меблі подарував сторонам він, свідок. Коли сторони припинили спільне проживання, позивач вивіз лише одежу і постільгу білизну. Свідок [PERSON] , який є сусідом позивача, суду показав, що дійсно [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання він не пам`ятає. Він з батьком позивача допомагав перекривати дах будинку, у якому сторони проживали приблизно у 2013-2014 роках. З приводу спільного придбаного майна, він пам`ятає лише те, що позивач придбав інструменти. Свідок [PERSON] , який є другом дитинства позивача, суду показав, що дійсно [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання він не пам`ятає. З приводу спільного придбаного майна, він пам`ятає лише те, що сторони придбали автомобіль. Він допомагав сторонам робити ремонт у будинку, у якому вони проживали, коли саме він не пам`ятає, приблизно 5-6 років тому. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду показала, що дійсно [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, проте періоду проживання вона не пам`ятає. [PERSON] не проживає з [PERSON] приблизно третій рік. Сторони під час спільного проживання робили ремонт, придбали майно: пральну машинку, газову плиту, холодильник, інструменти, інше майно у будинок. Відповідачка вигнала її сина, він з будинку забрав лише одежу. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, суду показала, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю приблизно десять років. Проте, з якого часу по який вона не пам`ятає. З приводу спільного придбаного майна вона нічого не знає. Свідок [PERSON] , який є вітчимом відповідачки, суду показав, що дійсно [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю приблизно 6 років, проте періоду проживання він не пам`ятає. Він проживає з матір`ю відповідачки [PERSON] вже біля 7 років. На час початку їх спільного проживання з [PERSON] , позивач вже жив з відповідачкою. Яке саме майно сторони придбали під час спільного проживання, він не пам`ятає. Пам`ятає лише, що мопед купувала відповідачка. Стосунки між сторонами почали погіршуватись, коли [PERSON] захворіла. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою матері відповідачки [PERSON] , суду показала, що дійсно [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю приблизно з 2008 року, розійшлись біля 3 років тому. З приводу спільного придбаного майна, то будівельні матеріали та меблі привозила відповідача з матір`ю, яка розплачувалась. Вона бачила як позивач зі своїми батьками та іншими невідомими їй людьми, перевозили речі позивача. Майно грузили у мікроавтобус, який був забитий речами, такими як: одяг, матрац, техніка ( яку саме вона не знає). Яке ще майно позивач перевозив вона не бачила, оскільки у автомобіль не заглядала. Позивач пішов від відповідачки після проведеної їй операції Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки, суду показала, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю приблизно з листопада 2008 року, у липні 2009 року вони переїхали до належного їй будинку. Припинили спільне проживання сторони у серпні 2018 року. У 2012 році вона, за проханням своєї доньки, зареєструвала позивача у своєму будинку. Під час спільного проживання сторони придбали холодильник, пральну машинку та газову плиту, які перебувають у будинку, де сторони спільно проживали. Меблі придбані нею та її чоловіком. Прийшовши проживати у її будинок, позивач не мав майна, крім одягу і телевізору. Мати позивача подарувала матрац і постільну білизну. Стосунки між сторонами почали погіршуватись у період, коли відповідачка захворіла у 2017 році. Після проведеної відповідачці операції у 2018 році, позивач її покинув. Після цього він приїхав зі своїми батьками та забрав усе майно, навіть те, яке йому не належить, вивіз усе. Спірне майно, яке позивач вказав у позові, він вивіз. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Щодо встановлення факту проживання сторін однією сім`єю, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. За змістом статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України ). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки». Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. У Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №129/2115/15-ц зауважено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 року по справі № 588/350/15, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без ведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року він проживав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому майно, придбане у цей період, є спільною сумісною власністю його та [PERSON] . На підтвердження факту спільного проживання, позивачем представлено лише довідки голови квартального комітету та покази свідків. Так, з довідок вбачається, що позивач з 2006 року по 2018 рік проживав зі співмешканкою [PERSON] , вели спільне господарство, де була придбана вся побутова техніка, а також було проведено газ, опалення та зроблений капітальний ремонт будинку. Суд критично оцінює дані довідки, оскільки вказані довідки сформовані на основі свідчень сусідів, однак не містять даних про джерела обізнаності осіб щодо підтверджених ними обставини, відсутності щодо них впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини які вони підтверджують чи відомостей про обізнаність таких осіб із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань. Вказані особи не були допитані в якості свідків у даній справі. Даючи оцінку показанням свідків, суд зазначає, що жоден свідок не зазначив період, коли сторони проживали разом однією сім`єю. Оскільки інших доказів спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю, а саме на підтвердження обставин спільного проживання, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків подружжя з 15.11.2007 року по 30.08.2018 року суду не надано, та враховуючи факт визнання відповідачем періоду спільного проживання з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно, суд вважає за можливе встановити факт спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю саме в період з листопада 2008 року по листопад 2017 року включно. Щодо визначення та розподілу спільно придбаного майна, суд зазначає наступне. Позивач просив виділи йому у приватну власність наступне майно: пральна машина марки «Самсунг»; газова плита; холодильник марки «Самсунг»; провід ШВВП2, 25 м,; бетономішалка; бензокоса; ліжко; шафа-купе.; кухонна стінка; 4 м`яких стільця; горілка пропанова; бензопила ; лобзик штурман; шуруповерт; зварювальний апарат; меблева стінка «Віка»; телевізор марки «Філіпс»; мопед марки «Ямаха»; при цьому залишити відповідачці наступне майно: кухонний стіл ; табуретка; крісло-ліжко; мийка; набор ВЕРС; стіл письмовий; телевізор марки «LG». Відповідач визнає позові вимоги в частині поділу спільного сумісного майна лише щодо наступного майна: холодильник марки «Самсунг», пральна машина марки «Самсунг», газова плита. При йому просила виділити їй пральну машинку. Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності у сторін спільного бюджету, об`єднання отримуваних ними доходів, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Жодних чеків по придбанню рухомого майна, позивачем не надано. Суд критично оцінює показання усіх свідків, оскільки такі є взаємосуперечливими та обґрунтовано викликають у суду сумнів щодо їх об`єктивності та достовірності. Наприклад, батько позивача показав, що меблі подарував він, а мати відповідачки показала, що меблі купувала вона за власні кошти. Такі покази стосуються і іншого спірного майна. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, майно, заявлене позивачем як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, яке вказане в позові, не підтверджене належними доказами, зокрема квитанціями на їх придбання, що унеможливлює встановити час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання) та мету придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Проте, враховуючи визнання відповідачем спільного придбання холодильника марки «Самсунг», пральної машини марки «Самсунг» та газової плити, суд вважає за можливе визнати вказане майно спільною сумісною власністю сторін, виділивши позивачу холодильник марки «Самсунг» та газову плиту, а відповідачці пральну машину марки «Самсунг». Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). За положенням частин першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Позивач надав свою згоду на таку виплату. Позивач визначив вартість пральної машини марки «Самсунг» у 7850,00 грн., газової плити у 5200,00 грн., холодильника марки «Самсунг» у 12870,00 грн. Відповідач визначила визначив вартість пральної машини марки «Самсунг» у 2000,00 грн., газової плити у 1500,00 грн., холодильника марки «Самсунг» у 2500,00 грн. Жодна із сторін не надала належних та допустимих доказів дійсної вартості майна, кожна із сторін зазначила вартість на свій власний розсуд і вона є суттєво різною. При цьому, клопотань про призначення судової товарознавчої експертизи сторони у справі не заявляли. При ухвалені рішення в частині грошової компенсації судом враховується той факт, що інших доказів вартості спірного майна сторони не надали, тому суд вважає, що слід визначити середню вартість спірного майна у наступному вигляді: пральної машини марки «Самсунг» у 4925,00 грн., газової плити у 3350,00 грн., холодильника марки «Самсунг» у 7685,00 грн., виділивши відповідачці пральну машину марки «Самсунг». У зв`язку з цим, суд вважає, що з позивача слід стягнути на користь відповідачки різницю вартості рухомого майна у розмірі 6110,00 грн. Щодо позовних вимог про витребування майна, суд зазначає наступне. Згідно із ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Згідно із ст.387 ЦК України, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача (п. 23 Постанови Пленуму). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачами предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що конкретизований перелік, достатні ідентифікуючі ознаки та дійсна вартість об`єктів спору залишились не доведеними, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого повного підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову у частині витребування майна слід відмовити в повному обсязі. При таких обставинах, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позов задоволено частково, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 354,52 грн.

Outcome: partial