Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] 06.01.2017 предявила позов до [PERSON] міської ради Львівської області про визнання за нею, позивачем, право власності на квартиру [ADDRESS], а саме, на ? частину, згідно свідоцтва про право власності, виданого представництвом Фонду державного майна України в м. Самборі на підставі розпорядження органу приватизації від 16 вересня 1994 року за № 1205 та на ? частину, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] державною нотаріальною конторою від 27 травня 2005 року. У обгрунутування позовних вимог посилалася на те, що згідно зазначеного свідоцтва про право власності вона, позивач, та її чоловік [PERSON] стали власниками по ? частині вказаної квартири, а також унаслідок смерті її чоловіка, котрий помер 27 жовтня 1997 року, вона успадкувала ? частину цієї квартири і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та проведено реєстрацію права власності на спадкове майно, однак свідоцтво про право власності, видане представництвом Фонду державного майна України в м. Самборі від 16.09.1994, згідно якого вона є власником ? частини квартири, втрачено, що створює для неї перешкоду у предявленні правовстановлюючого документа до нотаріальної контори для відчуження нерухомого майна, у звязку із чим нотаріусом їй було відмовлено в оформленні договору. Отримати дублікат вказаного свідоцтва про право власності на даний час неможливо, оскільки реформовано орган представництва Фонду державного майна України в м. Самборі, який видав даний правовстановлюючий документ, а виконавчий комітет [PERSON] міської ради відмовив їй у видачі дубліката свідоцтва про право власності на вказану квартиру з посиланням на те, що [PERSON] міська рада не є правонаступником представництва Фонду державного майна України в м. Самборі, тобто врегулювати даний спір у позасудовому порядку неможливо. Під час судового розгляду справи [PERSON] зменшила розмір позовних вимог, а саме, в частині визнання за нею права власності на ? частину квартири, яку вона успадкувала після смерті її чоловіка, і у підтримання решти позовних вимог посилалася на обставини, викладені в позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] міської ради Львівської області, яка була належним чином повідомлена про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду, у судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. За змістом частини першої статті 15 ЦПК України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із передбачених статтею 11 ЦК України підстав у цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносинах, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із технічного паспорта, довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна, будинкової книги та довідки, виданої КП СМР «ЖЕК» відомо, що [PERSON], [INFO], дійсно проживає у [INFO], загальна площа квартири складає 44,3 кв. м; загальна інвентаризаційна вартість нерухомого майна 57672,00 грн. (а.с. 9, 10, 16, 18). Згідно довідки № 2047, виданої 23.11.2016 [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] вцілому належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 16.09.1994 за № 1205, та свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] державною нотаріальною конторою від 27.05.2005 за реєстром № 2-401 (а.с. 17). Однак, із публікації в ЗМІ відомо, що свідоцтво про право власності, видане представництвом Фонду державного майна України в м. Самбір 16.09.1994 за реєстром № 1205 та зареєстроване в [PERSON] МБТІ 16.09.1994 в реєстрову книгу № 3841-2 на імя [PERSON] та [PERSON], загублене (а.с. 15). Із відповіді [PERSON] міської ради Львівської області від 16.12.2016 видно, що [PERSON] міська рада відмовила [PERSON]В у видачі дубліката свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 16.09.1994 за № 1205 ( а.с. 7). Із копії свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 16 вересня 1994 року Представництвом Фонду державного майна України в м. Самборі, відомо, що квартира у м. Самборі по вул. Грушевського, 33/4 належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Із свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видно, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.05.2005 року, виданого [PERSON] державною нотаріальною конторою, належить ? частина квартири [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 13,14) Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ураховуючи наведене, а також те, що право власності на ? частину квартири позивачем набуте на законній підставі, однак оригінал документа, який засвідчує її право власності, втрачений, то право власності позивача [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на ? частину вказаної квартири.

Outcome: approved