Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] 10 жовтня 2018 року пред`явив до Самбірської міської ради Львівської області позов про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, а саме - гараж площею 116, 9 кв.м., який знаходиться по [ADDRESS] . У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що йому, позивачу, як члену колгоспу ім. Кірова, 20 квітня 1986 року виділено у постійне і безкоштовне користування списане з балансу колгоспу приміщення бувшого автогаража бригади № 1 колгоспу ім . Кірова по [ADDRESS] . Відтак, з 1986 року по даний час він добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується даним майном, здійснює за ним догляд, утримує його, проводить поточний і капітальний ремонт та використовує його для господарських потреб. До цього часу дане нежитлове приміщення не мало жодної технічної документації та не перебуває на балансі міської ради, а також не перебуває у власності в інших юридичних чи фізичних осіб. У зв`язку із відсутністю технічної документації на його, позивача, замовлення, Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації 20 березня 2018 року виготовлено технічний паспорт на вказаний гараж. Із метою належного оформлення права власності, він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак отримав рішення про відмову у такій реєстрації, а відтак ним вжито заходи для досудового врегулювання спору. Ураховуючи те, що власником гаража у 1986 році був колгосп імені Кірова, але на день подачі позову його ліквідовано, відповідно відповідачем у справі про визнання права власності за набувальною давністю є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову. Представник відповідача - Самбірської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наявних у суду матеріалів, виходячи із такого. Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях. Відповідно до ст. 211 цього Кодексу розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про розгляд даної справи за відсутності всіх учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Із виписки з протоколу № 2 зборів уповноважених колгоспу ім. Кірова від 26 квітня 1986 року вбачається, що [PERSON] у постійне і безкоштовне користування виділене з балансу колгоспу приміщення бувшого автогаража бригади № 1 колгоспу ім. Кірова по [ADDRESS] (а. с. 8). Державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] 14 вересня 2018 року винесла рішення про відмову у державній реєстрації права власності на гараж по [ADDRESS] за [PERSON] ( а. с. 10). Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У пункті 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, згідно п. 1) та п.2) ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У відповідності до п. 9) ч.1 ст. 27 зазначеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Ураховуючи наведене, а також те, що [PERSON] володіє гаражем відкрито і безперервно більше десяти років, є підстави визнати за ним право власності на цей гараж за набувальною давністю.

Outcome: approved