Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про тлумачення змісту заповіту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON], [INFO], на праві власності належало 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS]. Право власності на таке майно було зареєстровано за [PERSON] в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Далі позивач зазначає, що [PERSON] померла [INFO] року, однак, ще за своє життя, склала заповіт, який 08.09.2009 року був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3721. Відповідно до змісту вказаного заповіту [PERSON] заповідала належну їй на праві приватної власності частину домоволодіння [ADDRESS], [PERSON]. Разом з цим, в момент посвідчення такого заповіту нотаріусом була допущена технічна помилка в номері домоволодіння, а саме: замість вірного «№ 37/39» нотаріусом було вказано «№ 39». Далі позивач зазначає, що він, [PERSON], вчасно, тобто в межах шестимісячного терміну звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON]. Разом з цим, [PERSON] (далі - Відповідач) також, є особою, що претендує на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] у вигляду 1/4 частки домоволодіння [ADDRESS]. З огляду на вищевикладене позивач зазначає, що у нього з відповідачем виник спір стосовно змісту заповіту від 08.09.2009 року в частині визначеного заповідачем номера домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці загальною площею 763,0 кв.м. по [ADDRESS], та яке повинно входити до спадкової маси. У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом, та просити винести рішення про тлумачення змісту заповіту, [PERSON] від 08.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3721, а саме: встановити дійсну волю спадкодавця стосовно номеру домоволодіння, частину якого спадкодавець заповідав позивачу [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, про вищевказані обставини не заперечує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, про день та час судового засідання сповіщалася належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просить здійснити розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання також не з'явилася, та надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них виниклі правовідносини. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 07.10.1971 року Виконавчим комітетом Ленінської районної ради депутатів, [PERSON], на праві приватної власності належало 1/8 частина домоволодіння [ADDRESS] (а.с.7). Судом також встановлено, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2008 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-7280, [PERSON], [INFO], на праві власності належало 1/8 частина домоволодіння [ADDRESS] (а.с.8). Реєстрацію речового права на таку 1/8 частину вказаного домоволодіння за [PERSON] у встановленому законом порядку було здійснено 28.11.2008 року, про що свідчить витяг про державну реєстрацію права за № 21081893 від 28.11.2008 року, виданий в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с.6). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя [PERSON], [INFO], склала заповіт 08 вересня 2009 року, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. яким належну їй частину домоволодіння [ADDRESS] заповідала [PERSON] (а.с.10). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства, у тому числі, справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За змістом ст.ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до вимог ст.1247 ЦК України заповіт укладається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу. Стаття 1256 ЦК України передбачає, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо тлумачення змісту заповіту в частині визначення номера домоволодіння, зазначеного у такому особистому розпорядження [PERSON]. Відповідно ч.2 та ч.3 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загально прийняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загально прийняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Як було встановлено судом під час розгляду даної цивільної справи по суті, спадкодавцю [PERSON] за час її життя на праві власності належала частина домоволодіння [ADDRESS], що в повному обсязі підтверджується зібраними по справі письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. При цьому, будь яких доказів наявності у спадкодавця речового права на майно, яке зазначено у заповіті, у вигляді домоволодіння [ADDRESS], судом не здобуто. Відповідно до норм, що закріплені у диспозиції ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи та вказані вимоги матеріального закону, спадкодавець [PERSON] мала правові підстави робити особисто розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту, лише щодо того майна, на яке в неї були відповідні речові права. При цьому спадщина, яка відкрилася після смерті такої особи, охоплює обов'язки та права (у тому числі речові), що належали такому спадкодавця на момент відкриття спадщини, у тому числі відповідне право на частину домоволодіння [ADDRESS]. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що заповідальне розпорядження, яке було зроблено [PERSON], стосувалось належного їй майна у вигляді частини саме домоволодіння [ADDRESS], при цьому воля спадкодавця заповісти саме таке майно позивачеві є очевидним, а зазначення в тексті заповіту номера такого домоволодіння як «№ 39» за своєю суттю є технічною опискою, зробленою в момент посвідчення заповіту органом нотаріату. Внаслідок викладеного, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та вважає за необхідне розтлумачити зміст заповіту [PERSON] від 08.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3721, таким чином, що справжньою волею заповідача [PERSON], яка померла [INFO] року, було її волевиявлення заповісти [PERSON] відповідну частину домоволодіння [ADDRESS]. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved