Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЛВК - МІЛК» (далі - «Відповідач») про визнання договору дійсним. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 11.04.2018 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди транспортного засобу. Відповідно до п.1.1. договору, орендодавець передає орендарю в строкове платне користування транспортний засіб марки Mercedes-Benz, тип ТЗ - заг.вант, фургон малотонажний, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, білого кольору, шасі № [NUMBER] для використання в господарській діяльності підприємства, а орендар приймає автомобіль та оплачує його використання. Позивач та Відповідач домовилися щодо усіх істотних умов договору та в подальшому, відбулося повне виконання договору, але Відповідач ухилився від нотаріального посвідчення даного договору та весь час використовував транспортний засіб в своїй господарській діяльності. Позивачу стало відомо, що ДПС у Київській області було проведено перевірку ТОВ «ЛВК - МІЛК», і на думку податківців, вищевказаний договір оренди транспортного засобу є нікчемним та таким, що не породжує правових наслідків, що в подальшому може слугувати приводом для повернення Позивачем отриманих ним орендних платежів. За таких обставин Позивач просив визнати дійсним договір оренди транспортного засобу від 11.04.2018 року, що укладений між ним та ТОВ «ЛВК - МІЛК». В судове засідання Позивач не з`явився, його представником засобами поштового зв`язку на адресу суду направлено клопотання про розгляд справи без участі Позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.19, 21). В судове засідання представник Відповідача - ТОВ «ЛВК - МІЛК» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Засобами поштового зв`язку на адресу суду були направлені пояснення по справі в яких той зазначив, що проти задоволення позову не заперечує та визнає позовні вимоги (а.с.38). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 11.04.2018 року між Позивачем та Відповідачем ТОВ «ЛВК - МІЛК» укладено договір оренди транспортного засобу марки Mercedes-Benz, тип ТЗ - заг.вант, фургон малотонажний, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, білого кольору, шасі № [NUMBER] , що підтверджується відповідною копією договору (а.с.2-3). Факт передачі транспортного засобу сторони оформили актом приймання-передачі транспортного засобу від 11.04.2018 року, що підтверджується копією яка міститься в матеріалах справи (зворот а.с.3). Як убачається з листа №01/11 від 26.01.2021 року, направленого ТОВ «ЛВК - МІЛК» на адресу Позивача, у зв`язку з тим, що нотаріуси відмовляють в посвідченні договорів оренди транспортних засобів, які частково або в повному обсязі виконанні, ТОВ «ЛВК - МІЛК» не має можливості нотаріально посвідчити вказані договори (а.с.6). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступних норм процесуального та матеріального та права України. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У той же час, відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч.ч. 1. 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, відповідно до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до положень ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно з ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто таким, недійсність якого встановлена законом і визнання якого недійсним судом не вимагається (ст.ст.215, 220 ЦК України). Правові наслідки нікчемності (недійсності) правочину передбачені ст.216 ЦК. Відповідно до пункту 105 розділу 9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 03.03.2004 N 20/5, зареєстрованої у Мін`юсті України 3 березня 2004 року за N 283/8882, договори оренди автомобіля посвідчуються нотаріусами незалежно від місця їх реєстрації. При цьому нотаріус вимагає для огляду документ, що підтверджує право власності орендодавця на автомобіль. Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17. Згідно з п.13 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. за N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь-якого іншого договору, є відповідність його змісту ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина третя статті 209, частина перша статті 203 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з цим позовом Позивач посилався на те, що між сторонами був укладений договір оренди транспортного засобу, виконані його умови, але Відповідач ухилився від нотаріального посвідчення вищезазначеного договору, а наразі, відсутні можливості нотаріально посвідчити минулий договір. Проте, під час розгляду справи судом не встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору у порядку, встановленому законом. Наведені вище висновки суду узгоджуються з висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 125/1640/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 183/6571/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 637/203/19, у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц. При цьому, суд не приймає до уваги заяву представника Відповідача про визнання позову, оскільки таке визнання суперечить вищенаведеним приписам матеріального права України. Таким чином, правових підстав для задоволення позову у суду немає. Позовні вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed