Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , визнавши датою її смерті [INFO] та місце смерті Україна, Донецька область, м.Макіївка. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] в м.Макіївка померла її мати, [PERSON] , про що їй було видане лікарське свідоцтво про смерть №198 від 03.04.2016 року та довідку про причину смерті, не державного зразка, що підтверджує факт смерті. При зверненні до Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для отримання свідоцтва про смерть, заявниці було відмовлено, оскільки надані для реєстрації смерті документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. В судове засідання представник заявниці не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила заяву задовольнити. Представник Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до суду не з`явився, причин неявки не повідомив. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно п.2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. У відповідності з п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, встановлення такого факту вирішується в судовому порядку. Згідно ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000р, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за №1150/130234; - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за №1150/130234; - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Як вбачається з матеріалів справи, Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки нею для підтвердження цього факту пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Частиною 1 ст.317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Факт родинного зв`язку заявниці з померлою підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.11.1957 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.02.1977 року, з яких вбачається, що заявниця [PERSON] є донькою [PERSON] . Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №198 від 03.04.2016 року та довідки про причину смерті, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічної хвороби серця 3-го ступеню. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] знаходилася в м.Макіївка, Донецької області. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] [INFO] у м.Макіївка, Донецька область, Україна. Згідно зі ст. 319 ч.2 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За наведених обставин, вимоги заявника, є обґрунтованими, оскільки надані заявником докази достовірно свідчать про смерть [PERSON] у певний час і за певних обставин. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, що надасть можливість отримати свідоцтво про смерть видане відповідним державним органом України. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved