Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності за набувальною давністю на приміщення конюшні з господарськими будівлями, яке розташовано по [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON], в тому числі і як представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачем - ДП «Рівненеторф», подано письмову заяву за підписом керівника підприємства, згідно із якою останній просить розглядати справу у відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із пояснень позивача [PERSON] встановлено, що спірне приміщення належало ДП «Рівнеторф», на якому були працевлаштовані позивачі. В зв'язку з тим, що заробітна плата виплачувалась нерегулярно, з боку підприємства перед позивачами утворилась заборгованість по заробітній платі, в рахунок якої було передано приміщення конюшні. Зі слів позивача - жодних договорів з приводу відчуження цього приміщення між сторонами не укладалось, вказаний правочин було оформлено наказом по підприємству, через що позивачі не можуть оформити право власності. Пояснення позивача [PERSON] доводяться копією наказу № 78 від 11 вересня 2001 року за підписом підприємства «Рівненеторф», який підтверджує факт прийняття рішення про реалізацію вказаного у позові приміщення громадянам [PERSON] та [PERSON] Копія акту прийому-передачі основних засобів з дочірнього підприємства «Чемернеторф» на ДП «Рівнеторф» від 2 квітня 2003 року доводить, що на балансі ДП «Рівнеторф» господарське приміщення конюшні не перебуває. У вказаному вище наказі № 78 керівником зазначено, що продаж конюшні має бути проведено згідно діючого законодавства, для чого директор ДП «Чемернеторф» мав підготувати відповідну документацію. Статтею 44 ЦК України 1963 року, який діяв на момент укладення між сторонами домовленості про відчуження приміщення конюшні, передбачено, що угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою та із громадянами, за виключенням угод, вказаних у ст.43 цього Кодексу та окремих видів угод, мають здійснюватись у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.153 цього ж Кодексу - договір вважається укладеним, коли між сторонами у передбаченій у відповідних випадках формі досягнуто домовленість по всім суттєвим умовам. Позивач не заперечує, що будь-яких письмових угод з приводу передачі приміщення конюшні в рахунок боргу по заробітній платі сторони не укладали. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що позивачі з 1995 року користуються приміщенням конюшні, яке їм було передано адміністрацією ДП в рахунок заборгованості по заробітній платі. Аналогічні покази дали в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Вказані обставини визнаються, також, поданою письмовою заявою, поданою відповідачем, який, згідно із технічним паспортом є власником цього приміщення. Таким чином, в суді підтверджено факт відкритого добросовісного користування позивачами спірним приміщенням. Однак, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України - право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Із копії технічного паспорту, наданої позивачами, вбачається, що спірне приміщення в КП «Рівненське ОБТІ» не зареєстровано. З огляду на наведене, суд вважає позов [PERSON], [PERSON] безпідставним. На підставі наведеного, ст.ст.328, 344 ЦК України,

Outcome: dismissed