Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] 27 січня 2017 року звернулася до суду з позовом до Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом посилаючись, що [INFO] померла [PERSON], якій належав житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS]. Вона являється спадкоємцем її майна за заповітом, але 06 січня 2017 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просив визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS], який складається з житлового будинку літ. «А», сараю літ. «б», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні літ. «Г», літньої кухні-сараю літ. «Д», навісу літ. «дн», ганку літ. «аг», вимощення літ. «І», воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач Максимівська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов визнали, проти його задоволення не заперечують. Третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність. Суд, дослідивши надані матеріали справи, матеріали спадкової справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим 23 вересня 2011 року Максимівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 27. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області звернулася [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 06 жовтня 1995 року секретарем виконкому Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 245. Спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі за № 52221484. 06 січня 2017 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями, порушивши її законні права і інтереси, які необхідно поновити. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки виконкому Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 13 червня 2012 року за № 553 згідно запису погосподарської книги за № 871-3 [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS], 1953 року забудови. Згідно технічного паспорта виданого 22 серпня 2012 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», сараю літ. «б», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні літ. «Г», літньої кухні-сараю літ. «Д», навісу літ. «дн», ганку літ. «аг», вимощення літ. «І», воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, вартість якого відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки для визначення вартості нерухомого майна від 31 січня 2017 року становить 63 247 грн. Державна реєстрація зазначеного житлового будинку не була проведена, як зазначено в довідці Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 22 вересня 2016 року за № 61/3533. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При таких обставинах суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] належав померлій [INFO] [PERSON], тому [PERSON] набуває на нього право власності в порядку спадкування. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved