Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права власності. В обґрунтування позову зазначається, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначені житловий будинок та земельна ділянка межують із земельною ділянкою та будинком, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та належать відповідачу [PERSON] . Між суміжними земельними ділянками позивача та відповідача розташований глухий паркан, побудований відповідачем із плоского шиферу висотою приблизно 1,75 метрів. Шифер закріплений на металеві стовпи, які, у свою чергу, закріплені на фундаменті. Вказаний шиферний паркан створює затінення та погіршує інсоляцію присадибної ділянки позивача, що завдає останній незручностей і унеможливлює використання ділянки за призначенням. Так, відповідно до вимог ДБН Б.2.2-5:2011 та правил благоустрою населених пунктів, огорожа повинна бути зі сталевої сітки або заґратованого залізобетону, тобто такою, що пропускає природне освітлення і надає можливість природного провітрювання. Натомість глухий паркан, побудований відповідачем між суміжними земельними ділянками сторін, перешкоджає позивачу належним чином користуватися своєю земельною ділянкою. Із метою мирного врегулювання зазначеного питання позивач зверталася до відповідача (як в усній, так і письмовій формах) із проханням замінити глухий паркан на будь-який інший, що пропускав би природне освітлення і надавав би можливість природного провітрювання земельної ділянки, але будь-якої відповіді або варіантів вирішення цієї проблеми від відповідача не надходило. За таких обставин, позивач просила суд зобов`язати відповідача здійснити переобладнання глухої огорожі із плоского шиферу, розташованої між суміжними земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] та адресою: [ADDRESS] , шляхом його заміни на іншу огорожу, що пропускає природне освітлення і надає можливість природного провітрювання земельної ділянки. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, понесені під час розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Так, 12.03.2005 позивач придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Після цього [PERSON] стала утримувати трьох собак породи німецька вівчарка, здійснюючи їх розведення. Собаки позивача перестрибували існуючий на той час паркан у вигляді прогнилої сітки [PERSON] і потрапляли у двір [PERSON] , де лякали мешканців будинку та малолітню онуку 2004 року народження, а також кидалися через сітку на сім`ю [PERSON] . Після перемовин із [PERSON] у 2006 році відповідачем було запропоновано їй разом побудувати межовий паркан, щоб запобігти подібним випадкам. [PERSON] висловила бажання поставити ковану сітку, але будь-яких дій із приводу облаштування паркану за спільні кошти не вжила. Тому [PERSON] , будучи пенсіонером та виходячи із розміру отримуваної пенсії, був вимушений самостійно облаштувати шиферний паркан наприкінці 2007 року. Таким чином, починаючи з 2007 року позивач була обізнана про наявність шиферного паркану і станом на дату подання позову строк позовної давності вже сплив, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. У відзиві представник відповідача також вказує, що позивачем не зазначено та не наведено підтверджень порушення його права власності. Натомість самою [PERSON] був облаштований суцільний паркан із залізобетонних плит висотою два метри навпроти вікон житлового будинку [PERSON] та далі по двору на межі з іншим домоволодінням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивач не має обмежень у використанні своєї земельної ділянки. Крім того, позивачем на даху будівлі [PERSON] розміщуються відходи утримання собак. Близько двох років тому позивач здійснила реконструкцію господарських споруд у власному подвір`ї, здійснивши переобладнання вигрібної ями та огорожі без проектної документації та погоджувальних документів на таке будівництво. 06.06.2017 [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будівлею за адресою: [ADDRESS] . Постановою Луганського апеляційного суду від 17.12.2018 було частково скасоване рішення Кремінського районного суду від 20.06.2018 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов`язано [PERSON] здійснити переобладнання частини бетонної огорожі навпроти вікна житлового будинку відповідача шляхом заміни на іншу огорожу, що пропускає природне освітлення, проте до теперішнього часу зазначене рішення суду позивачем не виконано без поважних причин. Також у відзиві представник зазначає, що відсутній нормативний акт, який регламентує висотність межових парканів, а обмеження щодо інсоляції стосується лише житлових будинків. Щодо норм ДБН Б.2.2-5:2011, то їх треба дотримуватися під час проектування, виконання та приймання робіт із благоустрою територій населених пунктів і стосуються вони лише прибудинкових територій. Крім того, представник просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу згідно з наданим актом виконаних робіт (а.с. 68-72 т. 1). 15.07.2019 судом було задоволене клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи, проте постановою Луганського апеляційного суду від 24.10.2019 відповідна ухвала суду першої інстанції була скасована (а.с. 95-96, 166, 169-171 т. 1). 23.01.2020 судом було задоволене клопотання представника позивача про виклик свідків (а.с. 208-209 т. 1). 26.02.2020 судом ухвалою на місці без виходу до нарадчої кімнати було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про визнання явки відповідача у судове засідання обов`язковою (а.с. 212-213 т. 1). 03.09.2020 судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення будівельно-технічної експертизи (а.с. 19-20 т. 2). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що у 2005 році їх сім`я придбала будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Земельні ділянки позивача та відповідача межують між собою. На момент придбання будинку на межі земельних ділянок був встановлений паркан із сітки [PERSON] , однак у червні 2008 року відповідач самовільно за відсутності позивача здійснив заміну паркану на шиферний, який є суцільним та не пропускає повітря та світло. У 2009-2010 роках позивач виявила, що на її городі погано ростуть рослини, однак відразу встановити причину цього не змогла. У січні 2019 року позивач зверталася до Кремінської міської ради з цього приводу, в результаті чого було створено комісію, яка виїжджала за місцем її проживання та встановила, що рослини на її земельній ділянці погано зростають через відсутність сонячного світла та повітря, який не пропускає паркан, встановлений на межі земельних ділянок сторін. В усній та письмовій формі позивач зверталася до [PERSON] з вимого замінити паркан на сітку Рабіца, однак відповідач по теперішній час ігнорує вимоги позивача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, а також викладені у позові обставини та надані позивачем пояснення, додавши від себе, що [PERSON] самостійно не займалася переобладнанням шиферного паркану, який побудував відповідач, оскільки під час цього може бути пошкоджене чи знищене майно відповідача, зокрема шифер, труби та фундамент. Представник також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн та сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у наданому нею раніше відзиві на позов. Представник також зазначила, що на межі земельних ділянок сторін ще до того, як позивач придбала свій будинок, за спільні кошти із попереднім власником будинку, в якому на теперішній час проживає позивач, був встановлений паркан із сітки Рабіца, однак із плином часу сітка прогнила та потребувала заміни. Крім того, [PERSON] утримує собак, які постійно перестрибували через паркан у двір [PERSON] та лякали його з дружиною. У зв`язку з цими обставинами паркан був замінений відповідачем на шиферний, оскільки [PERSON] та його дружина є пенсіонерами і мають незначний дохід (у вигляді пенсії), а тому встановлення більш вартісного паркану дозволити собі не могли. При цьому відповідач не заперечує, щоб позивач замінила паркан на будь-який інший, однак за власні кошти. Також представник просила стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн та судовий збір, сплачений нею за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про призначення експертизи, у розмірі 384,20 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює у Кремінській міській раді Луганської області на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства та будівництва. 07.02.2019 до їх відділу звернулася [PERSON] зі скаргою на паркан, розташований на межі її та сусідської земельних ділянок, що перешкоджає їй у користуванні своєю земельною ділянкою. На підставі цього звернення головою Кремінської міської ради Луганської області була створена відповідна комісія. Після цього був здійснений виїзд та комісійне обстеження присадибної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка межує з ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження було встановлено, що на межі зазначених земельних ділянок встановлений щільний паркан із плоского шиферу висотою приблизно 1,70 метрів. З`ясувати те, чи був він встановлений на фундаменті, комісії не вдалося через незадовільні погодні умови, зокрема сніг. Комісія також опитала дружину відповідача [PERSON] , яка пояснила, що паркан був встановлений для того, щоб собаки позивача не потрапляли до них у двір, проте на час обстеження собаки позивача знаходилися у вольєрі. Під час обстеження комісією обом сторонам, а саме позивачу та відповідачу були роз`яснені норми для встановлення паркану, зокрема ДБН Б.2.2-5:2011, якими передбачено, що висота огорожі між ділянками не повинна перевищувати двох метрів, а також повинна забезпечувати нормативну інсоляцію. Рівень інсоляції був визначений за тінню. Раніше діяли інші будівельні норми, проте вони містили аналогічні положення. Зазвичай між суміжними земельними ділянками встановлюється сітка Рабіца або дерев`яний паркан. [PERSON] зазначала, що раніше між їхніми земельними ділянками стояв паркан, який її влаштовував. Чому [PERSON] сама не встановила інший паркан, комісія не з`ясовувала, а також не перевіряла будь-яких документів на нерухомість. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює у Кремінській міській раді Луганської області на посаді головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства та будівництва. Взимку 2019 року до їх відділу надійшла заява від [PERSON] щодо паркану на межі земельних ділянок (її та сусідської), який заважав позивачу, оскільки він не продувався та затінював її земельну ділянку. 07.02.2019 комісія з чотирьох осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) вийшли за зазначеною у заяві адресою, щоб оглянути паркан. Вони встановили, що паркан мав висоту приблизно 1,70 м, був суцільним і не продувався. Біля паркану на земельній ділянці [PERSON] зростали кущі. Позивач висловлювала претензії, зокрема щодо того, що паркан не пропускає повітря. Комісія також заходила до сусідів позивача, вийшла дружина [PERSON] та пояснила, що паркан захищає їх від собак. Коли вони заходили до позивача, собаки були на протилежному від спільного паркану боці двору та зачинені у вольєрі. Після цього комісія повернулася до міськради та склала акт, де вони зафіксували все зазначене і вказали зокрема, що паркан має пропускати повітря. [PERSON] вважає, що в даному випадку має місце порушення п. 6.7 ДБН 2011 року, оскільки паркан має забезпечувати інсоляцію і провітрюваність, при цьому ДБН 2018 року містять посилання на ДБН 2011 року. Проектну документацію комісія не вивчала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює у Кремінській міській раді Луганської області на посаді начальника землевпорядного відділу. Вона входила до складу комісії, яка розглядала скарги [PERSON] і [PERSON] . У складі комісії разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідок виїжджала на присадибні ділянки сторін, після чого комісією складався відповідний акт. Між земельними ділянками сторін була встановлена суцільна огорожа із шиферу. Поряд із парканом житлового будинку немає, він знаходиться у городі. Коли встановлювався цей паркан, комісія не з`ясовувала та будь-яких документів не перевіряла. Понад парканом з боку [PERSON] зростали кущі смородини. Дружина відповідача казала, що у сусідів великі собаки, які перестрибують через паркан. На момент огляду собаки знаходилися у вольєрі, розташованому на протилежному від спільного паркану боці двору позивача. [PERSON] зазначила, що вона не є спеціалістом із державних будівельних норм та не орієнтується в них. Свідок [PERSON] , який є депутатом Кремінської міської ради Луганської області, у судовому засіданні пояснив, що обидві сторони є його сусідами і він перебуває з ними у добросусідських відносинах. Він входив до складу комісії, яка оглядала земельні ділянки сторін, проте на даний час вже не пам`ятає будь-яких подробиць. Заслухавши позивача, представників сторін та свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані суду докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 березня 2005 року позивач [PERSON] набула права власності на житловий будинок із господарськими та побутовими будівлями і спорудою (садибу), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 928 кв.м. Також на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27.10.2010 належить земельна ділянка загальною площею 0,0961 га, яка розташована за вищевказаною адресою. Зазначені обставини також підтверджуються витягом з Державного реєстру правочинів № 772930 від 12.03.2005 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6916501 від 05.04.2005 (а.с. 6, 11, 12, 13, 14, 28, 29, 30, 31, 32 т. 1). Із акту від 07.02.2019, складеного комісією Кремінської міської ради Луганської області у складі: начальника відділу ЖКГ та будівництва [PERSON] , головного спеціаліста відділу ЖКГ та будівництва [PERSON] , начальника землевпорядного відділу Пруденко О.П., депутата Кремінської міської ради Попова В.Г., створеною розпорядженням міського голови від 25.01.2019 № 03-01/10 «Про створення тимчасової комісії з обстеження домоволодіння [ADDRESS] » вбачається, що за результатами обстеження з виїздом на місце встановлено наступне. Присадибна ділянка, розташована за вищевказаною адресою належить на праві приватної власності [PERSON] . Із правого боку від лицьової сторони присадибна ділянка межує із домоволодінням [ADDRESS] . Візуальним оглядом встановлено, що між зазначеними суміжними земельними ділянками розташований глухий паркан, побудований із плоского листового шиферу висотою приблизно 1,7 метрів. Шифер закріплений на металеві стовпи. На присадибній ділянці [ADDRESS] вздовж паркану посаджені кущі. Оглянути наявність паркану не виявилося можливим у зв`язку із погодними умовами (мороз, сніг). Як пояснила [PERSON] , шиферний паркан створює затінення її присадибної ділянки, що завдає незручностей під час використанні її за призначенням. Сусідка, яка проживає за адресою: [ADDRESS] пояснила комісії, що суцільний паркан між ділянками захищає від собак, яких утримує у себе на подвір`ї [PERSON] . Під час комісійного обстеження на території домоволодіння [ADDRESS] собаки утримувалися у спеціально обладнаному вольєрі, що розташований біля вхідних воріт на протилежному від межі сусідських ділянок боці. Відповідно до п. 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2018 присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх ділянок допускається огороджувати. Висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами ДБН Б.2.2-5:2011 та правил благоустрою населених пунктів. Встановлення огорожі не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях. Огорожа присадибних ділянок не може виступати за червону лінію та межі ділянки. За висновком комісії, враховуючи, що земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] є приватною власністю, комісією було рекомендовано власникам цих земельних ділянок дотримуватися вимог ст. 103 Земельного кодексу України, адже добросусідські відносини між власниками та користувачами сусідніх земельних ділянок є обов`язком кожного суб`єкту, у власності чи користуванні якого знаходиться земельна ділянка. Сторони сусідніх земельних ділянок зобов`язані не вчиняти перепон, які б могли перешкоджати цільовому використанню сусідніх земельних ділянок. У разі неможливості вирішення суперечного питання шляхом домовленості, комісія порадила звернутися до суду для вирішення питання по суті (а.с. 9, 10, 33, 34 т. 1). Існування суцільного шиферного паркану на межі земельних ділянок сторін та рослинності біля паркану з боку позивача також визнавалося сторонами у судовому засіданні та підтверджується наданими позивачем фотокартками (а.с. 15, 16, 17, 18, 24, 25, 26 т. 1). Із метою мирного врегулювання питання щодо переобладнання паркану, розташованого на межі земельних ділянок сторін, 12 березня 2019 року на адресу відповідача був надісланий лист за підписом [PERSON] , в якому остання зазначила, що між їхніми суміжними земельними ділянками розташований глухий паркан, побудований [PERSON] із плоского шиферу висотою приблизно 1,75 метрів. Шифер закріплений на металеві стовпи, які, у свою чергу, закріплені на фундаменті. Вказаний шиферний паркан створює затінення і погіршує ізоляцію присадибної ділянки [PERSON] , що завдає останній незручностей і не дає можливості використовувати її за цільовим призначенням. У зв`язку з цим позивач просила відповідача у найкоротший термін переобладнати глухий паркан із плоского шиферу на іншу огорожу, що пропускає природне освітлення (наприклад, сітку Рабіца, яка стояла на цьому місці до 2008 року) (а.с. 8, 35 т. 1). Також сторонами у судовому засіданні визнавалося (а тому ця обставина не підлягає доказуванню з огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України), що у серпні 2020 року, тобто вже під час розгляду справи судом, позивач у порядку мирного врегулювання спору з відповідачем поряд із вказаним шиферним парканом за власні кошти встановила сітку [PERSON] , однак сторони не змогли дійти згоди щодо порядку демонтажу шиферного паркану, який був встановлений відповідачем. Так, позивач та його представник стверджували, що домовилися з відповідачем про здійснення демонтажу після встановлення позивачем сітки [PERSON] (що було ними виконано), однак демонтувати шиферний паркан їм не дає можливості відповідач. Натомість представник відповідача пояснила, що демонтаж встановленого [PERSON] шиферного паркану (проти чого останній не заперечує) наразі технічно неможливий у зв`язку із встановленням позивачем поряд із цим парканом сітки Рабіца, яку для демонтажу шиферного паркану необхідно спочатку прибрати (із чим не погоджувалася сторона позивача, яка важала, що технічні перешкоди для демонтажу шиферного паркану відсутні). Отже, мирним шляхом врегулювати спір сторонам не вдалося, незважаючи на вжиті позивачем заходи, яка за власні кошти встановила новий паркан. Згідно зі ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч.ч. 1-5\~ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з п. 9 ч. 1 та ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Відповідно до п.п. 1-3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів. Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається менше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Позивач та його представник в обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на акт комісії Кремінської міської ради від 07.02.2019, проте суд зазначає, що даним актом не були зафіксовані будь-які порушення та невідповідність встановленого відповідачем паркану на межі земельних ділянок сторін вимогам діючого законодавства, натомість у висновку акту лише міститься рекомендація комісії щодо необхідності дотримання сторонами вимог ст. 130 ЗК України. У зв`язку з цим суд також критично оцінює показання свідків, які були членами цієї комісії та у судовому засіданні зазначили про невідповідність встановленого на межі земельних ділянок сторін паркану державним будівельним нормам, зокрема [PERSON] та [PERSON] . Крім того, свідок [PERSON] зазначила, що вона не орієнтується у будівельних нормах, а із показань свідка [PERSON] взагалі неможливо встановити наявність чи відсутність будь-яких обставин, що мають значення для цієї справи. У вказаному акті міститься посилання на п. 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2018 та ДБН Б.2.2-5:2011, якими сторонами позивача також обґрунтовувала свої позовні вимоги. Так, відповідно до п. 6.1.34 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» (чинні з 01.09.2018) присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх земельних ділянок допускається огороджувати. Висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами та правилами благоустрою населеного пункту. Встановлення огорожі не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях. Огорожа садибних ділянок не може виступати за червону лінію та межі земельних ділянок. Таким чином, у вказаному пункті ДБН Б.2.2-12:2018 йдеться мова про недопущення погіршення інсоляції саме житлових будинків, у той час як сторона позивача зазначає про порушення інсоляції земельної ділянки. Також згідно з п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» (чинні з 01.09.2012) дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій. Отже, виходячи з положень вказаного пункту ДБН Б.2.2-5:2011, нормативна інсоляція та провітрювання суміжних територій забезпечується встановленням огорожі певної висоти, яка на межі сусідніх земельних ділянок не може перевищувати двох метрів. У той же час, сторонами у судовому засіданні визнавалося та не заперечувалося, що висота паркану, встановленого на межі земельних ділянок сторін, складає приблизно 1,70-1,75 м, тобто висота паркану очевидно не перевищує двох метрів. Ця обставина також підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , а так само актом Кремінської міської ради від 07.02.2019 та листом позивача на адресу відповідача від 12.03.2019. Також суд наголошує, що ані ДБН Б.2.2-5:2011, ані ДБН Б.2.2-12:2018 не містять заборони щодо встановлення на межі сусідніх земельних ділянок суцільних парканів або ж відповідних вимог щодо такої огорожі, «яка має бути зі сталевої сітки або заґратованого залізобетону, тобто такою, що пропускає природне освітлення і надає можливість природного провітрювання», про що зазначається у позовній заяві. Разом із тим, сторонами у судовому засіданні визнавалася та не заперечувалася та обставина, що паркан на межі земельних ділянок сторін був побудований (переобладнаний) відповідачем у 2008 році, тобто на момент його зведення відповідні норми ДБН Б.2.2-5:2011 та ДБН Б.2.2-12:2018 не діяли, а отже не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на положення ст. 5 ЦК України, відповідно до якої: акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами на момент встановлення паркану на межі земельних ділянок сторін у 2008 році регламентувалося ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом\~Державного комітету України у справах містобудування і архітектури № 544 від 17.04.1992. У пункті 3.19 ДБН 360-92 передбачено, що поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій. Суд не бере до уваги надані представником відповідача [PERSON] постанову Луганського апеляційного суду від 17.12.2018 та акт від 27.04.2018 щодо виявлення на даху [PERSON] екскрементів собак [PERSON] , а так само фотознімки на підтвердження наявності огорожі біля вікон [PERSON] та наявності на даху будинку останнього відходів утримання собак [PERSON] (а.с. 75, 76, 77, 78-82 т. 1), оскільки вони не дають можливості встановити наявність чи відсутність будь-яких обставин, що мають значення для цієї справи. За таких обставин, оскільки позивачем не було доведено факт порушення її прав відповідачем, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Виходячи з вимог\~статті 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний\~законом\~інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний\~законом\~інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, який суд враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи з огляду на приписи ч. 4ст. 263 ЦПК України. Отже, оскільки судом не було встановлено порушення прав чи законних інтересів позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову через його необґрунтованість, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. Під час розгляду заяви представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу та судового збору суд виходить з наступного. Згідно з п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 15.05.2019 уклав із адвокатом Постельгою І.В. договір про надання правової допомоги, повноваження останнього підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, договором про надання правової допомоги від 15.05.2019 та додатковою угодою № 1 до цього договору від 30.12.2019, а також ордером серії ПТ № 077348 від 15.05.2019 (а.с. 48, 67, 84, 85, 86, 114 т. 1; а.с. 4 т. 2). Із наданих представником відповідача актів здачі-прийманні виконаних робіт (надання послуг) від 15.05.2019 та 19.08.2020 вбачається, що відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 15000 грн, які складаються з наступного: 1) 1000 грн вивчення матеріалів цивільної справи у Кремінському районному суді (одна година); 2) 4000 грн ознайомлення із законодавчою базою, методичною літературою, регламентами та ДБН у галузі будівельної діяльності (чотири години); 3) 1000 грн ознайомлення з практикою ЄСПЛ та практикою ВСУ, ВССУ; 4) 1000 грн усне консультування клієнта (дві години); 5) 1000 грн підготовка відзиву на позовну заяву від 24.05.2019 та заяви про сплив строку давності (одна година); 6) 6000 грн представлення інтересів у судових засіданнях (шість засідань); 7) 1000 грн підготовка апеляційної скарги на ухвалу суду про призначення експертизи від 15.07.2019, сплата яких підтверджується\~квитанцією № 1 від 31.05.2019 (а.с. 87, 88 т. 1; а.с. 2, 5 т. 2). При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, відповідно до якого витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено\~стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, тому суд враховує його під час обрання та застосування норм до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. У той же час, сторона позивача не заявила відповідного клопотання та не надала суду будь-яких доказів щодо неспівмірності витрат відповідача на професійну правничу допомогу. З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн, який суд вважає обґрунтованим. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення стороною відповідача судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 15.07.2019 в розмірі 384,20 грн підтверджується квитанцією від 17.07.2019 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 115, 117 т. 1; 6 т. 2). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у вказаному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved