Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] 31.07.2019р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд позбавити відповідача права користування домоволодінням [ADDRESS] . Позивач [PERSON] надав суду заяву, у якій просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надав. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача та його представника проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується договорами дарування, посвідченими приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 19.09.2000р. та 26.09.2000р. Базилєвим С.П. (а.с.8-9). [PERSON] зареєстрований у вищевказаному домоволодінні, що підтверджується довідкою № 7485, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР (а.с.11). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] понад один рік не проживає в зазначеному домоволодінні, що підтверджується актом від 31.07.2019р. (а.с.37). Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) домоволодіння [ADDRESS] , суд доходить висновку, що він втратили право користування ним, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту, оскільки згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відтак суд доходить висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial