Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON], в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить позивачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу. Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради у вищевказаній квартирі зареєстрована особа, яка не є членом сім»ї позивача. На прохання позивача щодо зняття з реєстрації з належної їй квартири відповідач не відреагував. Просить позбавити [PERSON]. права користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився, надав суду пояснення щодо заявлених позовних вимог, аргументування щодо доказів та доведення обставин позбавлення відповідача права на користування житловим приміщенням. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про визнання позову в повному обсязі.. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Право власності [PERSON] підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.11.2017 р. який було посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 5193. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності об'єкт нерухомого майна квартира загальною площею 42,8 метрів квадратних з реєстраційним номером 1288454571101 зареєстровано право власності (запис № 23425858 від 17.11.2017) власником квартири є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) з розміром частки 1/1. Відповідно до повідомлення Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради містить інформацію про те, що відповідно до адресної картки за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], з 23.11.2012 року по теперішній час. Відповідач [PERSON], не є членом сім'ї Позивачки або її родичем. Згідно ст..405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS], не користується нею для власного проживання та має всі підстави для позбавлення його права на користування житлом в квартирі. З позиції Верховного суду України, а саме в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс 11 чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст..7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи остаточного рішення суду (про позбавлення право власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved