overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

[PERSON] 26.08.2015 р. звернувся до суду з цією заявою. У заяві зазначила, що після виготовлення технічного паспорта на квартиру [PERSON] 20.01.1999 року було видано свідоцтво про право власності на житло по [ADDRESS] в якому також значиться прізвище [PERSON]. Ім'я по батькові [PERSON] в паспорті громадянина України виданого 29.08.2008 року та на картці платника податку значиться як [PERSON]. Тому через неправильність внесення до технічного паспорта на квартиру та свідоцтві про право власності на житло імені по батькові «[PERSON]» вона позбавлена можливості скласти заповіт та оформити догляд за перестарілою людиною. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] подану заяву підтримав, просить таку задоволити. Зацікавленна особа КП «Міжгірське БТІ» на розгляд справи не з'явилося, до початку розгляду справи подано заяву, про розгляд справи без участі представника підприємства, заперечень не має. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши подані докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що у технічному паспорті на квартиру, що знаходиться у власності та у свідоцтві про право власності на житло зазначено як «[PERSON]». Згідно поданих документів у справі, а саме: копії паспорта громадянина України та картки платника податків вбачається, що ім'я по батькові має бути «[PERSON]». Згідно з ст. 256 ч.1 п. 6 ЦПК України суд встановлює факт належності правовстановлюючих документів, якщо прізвище, ім'я, по батькові зазначено в документі не збігається з прізвищем, ім'ям, по батькові цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Вищезазначені документи є документами, що дає право розпоряджатися власністю і від встановлення цього факту залежить виникнення майнового права для заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] 26.08.2015 р. звернулась до суду з позовом в уточненому варіанті якого просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], у розмірі 1/3 частині усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду й до досягнення дитиною 18 років. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з 23.10.2010 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Відповідач вихованням дитини не займається, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач здоровий, матеріально забезпечений, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання і розвиток дитини, тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] 26.08.2015 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.02.1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 243. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені з січня 2012 року. Спільне господарство не ведуть, мають різні погляди на життя та сімейні цінності, у звязку з чим між ними систематично виникають сварки, що негативно відображаються на психічному стану подружжя та стані дітей. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. В судове засідання позивач не з»явилася, скерувала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, просила позов задовольнити та категорично відмовлялася від надання строку на примирення, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не зявився, скерував заяву в якій просив надати максимальний строк на примирення. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Відповідно ст. 112 ч. 1 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 22.02.1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 243. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини припинені з 2012 року, спільне господарство не ведеться. Ухвалою суду від 16.10.2015 року сторонам надавався строк на примирення - один місяць. Після закінчення строку, позивачка в категоричній формі відмовилася від примирення, що підтверджується її заявою, в якій вона просить суд позов задовольнити, вказує, що примирення не можливе. Із наданого до суду висновку спеціаліста в галузі судово- медичної експертизи від 28.08.2015 року вбачається , що [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя, які з її слів наніс її чоловік. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні стосунки, примушування до збереження шлюбних стосунків є порушенням права на особисту свободу. Таким чином суд приходить до висновку, що примирення між сторонами не можливе, шлюб існує формально, сімя розпалася остаточно. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] 26.08.2015 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини вказавши, що вона з відповідачем є батьками [PERSON], [INFO]. Вона проживає з дитиною, а [PERSON] проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини доходів відповідача до повноліття дитини. У судове засідання позивач надала письмову заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання подав письмову заяву в якій погодився на стягнення з нього на утримання сина [PERSON] аліментів на користь позивачки в розмірі ? частини доходу до повноліття дитини. Просив проводити розгляд справи без його участі. Суд оголосивши заяви сторін, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 5) [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані разом, що підтверджується довідкою КП «Соснівська СУБ» Черкаської міської ради (а.с. 2), а відповідач проживає окремо. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач своїх заперечень проти позову не надав. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст. 182 СК України та обставин встановлених під час судового розгляду суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 26.08.2015 року (дата звернення із позовом до суду) і до повноліття дитини, тобто до 18.12.2027 року. Судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] 26.08.2021 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що шлюб з відповідачем зареєстрували 05.09.1992 р. Від спільного проживання мають повнолітніх дітей, однак відповідач через органи РАЦС шлюб розірвати не бажає, тому вимушена звернутися з позовом до суду. З березня 2007 р. з відповідачем не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розвалу сім`ї стали різні характери, різні погляди на вирішення сімейних проблем. Відповідач не забезпечував сім`ю матеріально. Позивач вказує, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Неодноразово намагалися помиритися однак всі намагання були марними. В даний час кожен має своє особисте життя, подальші шлюбні стосунки не можливі, шлюб носить формальний характер. Позивач просить суд шлюб з відповідачем розірвати. В суді позивач позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу. Суду позивач пояснила, що з відповідачем проживають окремо з весни 2016 р., відповідач покинув сім`ю та проживає з іншою жінкою, з осінні 2020 р. переїхала до своїх батьків, діти досягли повноліття, примирення з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав, не заперечив щодо його задоволення, строк на примирення йому не потрібний. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 05.09.1992 р. у виконавчому комітеті Орининської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, про що складено актовий запис № 19. Від спільного проживання сторони мають повнолітніх дітей. Спільне життя сторін видалось невдалим. В зв`язку з різними поглядами на життя, різні характери, в сім`ї виникали непорозуміння, що призвело до поступово погіршення сімейних стосунків. Сторони припинили спільне проживання, тривалий час проживають окремо. Позивач з відповідачем миритися не бажає оскільки це суперечить її інтересам, відповідач позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, не заперечив щодо розірвання шлюбу про що вказав в своїй заяві до суду. Відповідно ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч.3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи обставини справи, визнання відповідачем позову, суд вважає, що подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому підстав для збереження сім`ї немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] 26.09.2018 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] Відповідачі по справі звернулись до неї з проханням тимчасово зареєструвати їх у належному позивачу житловому будинку, але жодного дня в будинку не мешкали, в житловому приміщенні відсутні їх речі, вони не сплачують комунальні послуги. Реєстрація відповідачів належному їй будинку створює перешкоди в користуванні та розпорядженні майном та потребує додаткових витрат на утримання житла. За позовом [PERSON] просить усунути їй перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 10.10.2018 р. було відкрито провадження та призначено судове засідання на 19.10.2018 р. 19.10.2018 р. розгляд справи було відкладено на 12.11.2018 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідачів. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідачі до суду повторно не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подавали. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.02.1983 р., свідоцтва про право на спадщину від 15.10.2011 р. та договору дарування від 11.09.2015 р. (а.с.8,9,10) [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] У будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.19, 20). Відповідачі за місцем реєстрації не мешкають з 2013 р., що підтверджено актами підтвердження фактичного проживання від 30.07.2018 р. (а.с.13, 14). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] 26.09.2019р. звернулась з позовом до [PERSON] про визнання втратившим права на користування житлом будинком на [ADDRESS] , мотивуючи в основному тим, що відповідач у 2006 році вибув з будинку, понад один рік у спірному житлі, без поважних на те причин, не проживає, до спірного житла не навідується, витрат на його утримання не несе, втратив будь-який зв`язок із спірним житлом, однак не скасовує своєї реєстрації в ньому, просить задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право на користування спірним житлом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 19.12.2019р. подала заяву в якій позов підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась (а.с 44). Відповідач в судове засідання не з`явився, 05.02.2020р. подав заяву, не заперечує щодо задоволення позову, просив про розгляд справи у його відсутності (а.с.52). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, 19.12.2019р. подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.45). Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Згідно ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із змісту позову, із долучених до справи копій витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180405685 від 10.09.2019р., технічного паспорта від 31.07.2019р., довідки Переможненської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 839 від 24.09.2019р. (а.с. 6, 7-10, 14) убачається, що будинок на [ADDRESS] . на праві приватної власності належить позивачці [PERSON] , що відповідач [PERSON] зареєстрований, але у будинку не проживає, жодних витрат по його утриманню і збереженню не несе. Та обставина, що відповідач понад один рік не проживає у спірному житлі, має підтвердження долученими до справи актами Переможненської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 434 від 06.11.2018р., № 126 від 04.04.2019р. і № 302 від 24.09.2019р., довідкою міської ради Мостолес, Іспанія № 247069 від 22.12.2018р. та письмовою заявою [PERSON] від 05.02.2020р. (а.с.11-13, 49). Отже, оскільки відповідач [PERSON] понад один рік без поважних причин у будинку на [ADDRESS] . не проживає, суд вважає, що він втратив право на проживання у спірному житлі, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] 26.10.2015 р. звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі по 1/4 частині усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Сторони до суду не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] 26. 10. 2015 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 21. 08. 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 1209. Від даного шлюбу сторони мають дочку - Ксенію, 18. 05. [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки припинені з жовтня 2011 року. Сімя розпалася і примирення не можливе, спільного господарство не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя. Спору про розподіл спільного майна подружжя немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову, просить справу розглянути без нього. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ст. 112 ч. 1 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сімя розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують і поновлювати їх не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому суд вважає за необхідне шлюб між сторонами - розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] 26.10.2017 р. звернулась до суду зпозовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позові зазначає, що 04.08.2006 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них 02.03.2009 р. народився син [PERSON], та 03.07.2017 р. [PERSON], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач кошти на утримання дітей не надає, у зв»язку з чим склалося скрутне матеріальне становище. За позовом [PERSON] просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей. Ухвалою від 10.11.2017 р. у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду на 28.11.2017 р. 28.11.2017 р. справа не розглядалась у зв»язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті з розгляду кримінальної справи. Розгляд було відкладено на 18.12.2017 р. Представник позивача подала від імені позивача до суду заяву про розгляд справи за відсутності [PERSON], позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання 18.12.2017 р. не з»явився, був повідомлений про день, час та місце розгляду, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтв про народження, позивач і відповідач мають спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивача. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладено, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими та задовольняє позов в повному обсязі. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved