Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про позбавлення права користування житловим будинком в якому вказує, що він є власником квартири [ADDRESS] . В належній Позивачу квартирі зареєстрований Відповідач, проте він у даній квартирі не проживає з 2014 року, а фактичне місце його проживання невідоме. Відповідач є рідним дядьком дружини Позивача, домовленостей між ними щодо користування квартирою не було, реєстрація місця його проживання була формальною, без будь-яких зобов`язань. Позивач зазначає, що реєстрація Відповідача у належній йому квартирі є для нього перешкодою для повного користування та розпорядження майном. Відповідач без поважних на те причин не проживає у належній Позивачу квартирі, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, а використовує його лише для свого реєстраційного обліку, а тому наявні всі підстави для позбавлення його права на користування даним житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного, Позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , права користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, в поданому позові просив справу слухати у його відсутність. /а.с.2/ Відповідач в судові засідання 02 серпня 2021 року та 17 серпня 2021 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до Судових викликів № 288/890/21/6888/21 вих. від 22 червня 2021 року та № 288/890/21/8637/21 вих. від 05 серпня 2021 року, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, Відповідач - [PERSON] був повідомлений про судові засідання, які відбудуться 02 серпня 2021 року о 09.00 годині та 17 серпня 2021 року о 09.00 годині. Частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 19 травня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: - [PERSON] , власник; - [PERSON] , дочка; - [PERSON] , син; - [PERSON] , не родич, місце проживання невідоме. /а.с.4-5/ Відповідно до виписки з погосподарської книги № 13 Попільнянської селищної ради с.Парипси за 2016-2020 роки, виданої виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради № 54 від 19 травня 2021 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , в будинку проживають: - [PERSON] , голова домогосподарства, [INFO] , зареєстрований з 09 листопада 2005 року; - [PERSON] , дочка, [INFO] , зареєстрована з 09 листопада 2005 року; - [PERSON] , син, [INFO] , зареєстрований з 26 листопада 2007 року; - [PERSON] , не родич, [INFO] , зареєстрований з 22 травня 2014 року. /а.с.6/ Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради від 19 травня 2021 року № 53, за адресою [ADDRESS] до складу сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні входять: - [PERSON] , власник; - [PERSON] , дочка; - [PERSON] , син; - [PERSON] , не родич. /а.с.8/ Попільнянською районною державною адміністрацією видано Свідоцтво про право власності на житло від 22 лютого 2006 року, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності - [PERSON] та члену його сім`ї [PERSON] . /а.с.9/ Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Державним комунальним підприємством Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації 19 квітня 2006 року, [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 22 лютого 2006 року на праві приватної власності в розмірі 1/2 частки за кожним є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . /а.с.10/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення Відповідача права користування належною йому квартирою, з тих підстав, що він з 2014 року за місцем реєстрації не проживає. Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК УРСР). Відповідно до статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 72 ЖК УРСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першої 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено частиною першою статті 391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені статтею 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми Закону, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зі змісту вказаної статті, а також статті 64 ЖК УРСР, яка дає визначення поняття «член сім`ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова № 5), під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 39 Постанови № 5 роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-V від 16 квітня 2017 року (далі - Закон), реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно статті 6 Закону, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Частина перша статті 7 Закону визначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлені обставини в їх системному зв`язку вказують на те, що Відповідач втратив право на користування житловим будинком, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при поданні до суду позовної заяви звільнений від сплати судового збору, а тому з Відповідача на підставі частини шостої статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908.00 гривень.

Outcome: approved