Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] 15.04.2020 року звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на її користь заробітну плату за період з січня по квітень 2020 року в розмірі 28 338 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова, працює на посаді секретаря-друкарки на 1,0 ставки та молодшої медичної сестри на 0,5 ставки. Починаючи з 01 серпня 2017 року та по сьогодні заробітна плати працівникам не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Факт перебування у трудових відносинах та відсутності протягом тривалого часу нарахувань заробітної плати підтверджується рішеннями Залізничного районного суду м. Львова від 11.05.2018 року, 02.10.2018 року та 24.02.2020 року про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з січня 2020 року по квітень 2020 року в розмірі 28 338 грн. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 23.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 10). Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано відповідачем 29.05.2020 року. Відповідач відзив на позовну заяву, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не подано. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.05.2018 року позов [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково. Ухвалено стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі 35349 грн. 72 коп. (а.с. 2-3). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2018 року позов [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено. Ухвалено стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] за період з березня 2018 року по серпень 2018 року 33507 грн. невиплаченої заробітної плати (а.с. 4). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24.02.2020 року позов [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати задоволено частково. Ухвалено стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] за період з вересня 2018 року по грудень 2019 року 97452 грн. 00 коп. невиплаченої заробітної плати та 5433,07 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, всього стягнуто 102885 грн. 07 коп. (а.с. 5-8). Вказаними рішеннями встановлено, що позивач [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді секретаря-друкарки на 1,0 ставки та молодшої медичної сестри на 0,5 ставки. Також встановлено, шо розмір щомісячного посадового окладу позивача [PERSON] у відповідні періоди дорівнював розміру мінімальної заробітної плати, який був встановлений Законами України «Про державний бюджет України на 2017 рік», «Про державний бюджет України на 2018 рік» та «Про державний бюджет України на 2019 рік». Так, рішенням суду від 11 травня 2018 року встановлено, що з 1 січня 2017 року розмір щомісячного посадового окладу позивача на посаді секретар-друкарка, 0,1 ставка та за сумісництвом молодша медична сестра, 0,5 ставка становив 3200,00 грн., рішенням суду від 24 лютого 2020 року встановлено, що з 01 січня 2018 року розмір щомісячного посадового окладу позивача становив 3723 грн., а з 1 січня 2019 року становив 4173,00 грн. Зазначені судові рішення не оскаржувалися та набрали законної сили. Оскільки дані обставини встановлені рішеннями суду, які набрали законної сили, відтак, доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.ч. 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 7 ч. 4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» було встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4723 гривні. Таким чином, з 01 січня 2020 року розмір посадового окладу позивача на посаді секретар-друкарка, 0,1 ставка та за сумісництвом молодша медична сестра, 0,5 ставка становить 4723 грн. Позивач подав до суду розрахунок, відповідно до якого сума невиплаченої заробітної плати за період з січня 2020 року по квітень 2020 року становить 28 338 грн. (розмір посадового окладу на посаді секретаря-друкарки на 1,0 ставки - 4723 грн. * 4 місяці = 18 892 грн.; розмір посадового окладу молодшої медичної сестри на 0,5 ставки - 4723 грн. * 4 місяці * 0,5 ставки = 9 446 грн.). Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем, належних та допустимих доказів про нарахування та виплату позивачу заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача 28 338,00 грн. заборгованості. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved