Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 06.11.1993, та залишити на вихованні відповідача сина [PERSON], [INFO] (далі позовна заява або позов). Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, зареєстрованому 06.11.1993 відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 86. Шлюб перший. Від цього шлюбу мають дитину, [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що між позивачем та відповідачем встановилися погані сімейні відносини, перестали розуміти один одного, а також мають різні погляди на життя, спільно не проживають з 2012 року, сім'я має тільки формальний характер. Позивач вважає, що сім'я розпалася і примирення неможливе. З огляду на це позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, просить розірвати шлюб з відповідачем, сина [PERSON], [INFO] просить залишити на вихованні відповідача. Позивач 08.10.2015 в судове засідання не з'явився, подав заяву від 31.07.2015, в якій просив справу за його позовом до [PERSON] розглядати у його відсутність, повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання 08.10.2015 відповідач не з'явилася, 08.10.2015 подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, зазначила,що позов визнає у повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, пояснень сторін, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. Шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано 06.11.1993, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторним) від 29.07.2015 (а.с. 3). Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення СК України відповідає положенням ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої на третій сесії Генеральної Асамблеї ООН резолюцією 217A(III) від 10.12.1948 (далі Загальна декларація прав людини), згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти вжиття судом заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 СК України, відповідач позов визнає та таке визнання прийняте судом, суд приходить до висновку, що у позивача та відповідача відсутня вільна згода на збереження шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу та (або) вжиття заходів щодо примирення подружжя буде суперечити вимогам ч. 1 ст. 24 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини та інтересам сторін. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27.07.2005 (а.с. 4). Враховуючи, що позивач та відповідач в судове засідання 08.10.2015 не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач у позові просив дитину залишити на вихованні відповідача, відповідач позов визнала у повному обсязі і визнання відповідачем позову прийняте судом, суд приходить до висновку, що спору з питань виховання дитини, [PERSON], між позивачем та відповідачем немає, фактично на час розгляду справи в суді позивач згоден з тим, що [PERSON] має бути залишений на вихованні матері відповідача, а тому дані обставини згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved