Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] в особі представника Фуженкова К.Ю. звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Універсальна біржа «Україна», приватний нотаріус ХМНО Молодчий І.О., в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 03.02.1998 року між [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», за реєстровим №Н7-132, та зареєстрований Харківським Бюро технічної інвентаризації 03 лютого 1998 року за р.№П-1-21512; визнати за [PERSON] право приватної власності на двокімнатну ізольовану квартиру, житловою площею 35,4 кв.м, загальною площею 61,6 кв.м, розташовану на першому поверсі п`яти поверхового будинку, за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Харкові. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] у місті Харкові у віці 77 років померла мати позивача [PERSON] , яку він поховав за свій кошт та прийняв пясля неї спадщину, як спадкоємець за заповітом, звернувшись 12.06.2018 року із відповідною заявою до приватного нотаріуса ХМНО Молодчого І.О., яким була заведена спадкова справа за номером 21/2018, про що позивач отримав Витяг. До складу спадщини, яка відкрилась після смерті матері, належить двокімнатна ізольована квартира, житловою площею 35,4 кв.м, загальною площею 61,6 кв.м, розташована на першому поверсі п`яти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належала на праві приватної власності померлій на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» та зареєстрована КП «ХМБТІ» 03.02.1998 року. З часу отримання квартири мати позивача в ній постійно мешкала, була там зареєстрована, виконувала всі права та обов`язки власника. Після її смерті позивач вступив у фактичне володіння спадковим майном та здійснює господарчий догляд за квартирою, сплачує комунальні платежі за рахунковим рахунком спадкодавця. 13.11.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Молодчого І.О. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після спадкодавця [PERSON] Постановою від 13.11.2018 року приватним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на спадщину, на підставі того, що спадкова нерухомість отримана спадкодавцем згідно договору купівлі-продажу, укладеного на біржі нерухомості із порушенням норм чинного законодавства. Тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Зазначає, що на час укладення угоди згідно чинного законодавства угоди, укладені на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, про що зазначено у Договорі. Але Договір підлягав реєстрації у БТІ, що і було зроблено [PERSON] Укладений договір був виконаний сторонами у повному обсязі та до теперішнього часу його законність ніким із сторін договору не оспорювалась. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили справу розглянути без їхньої участі, проти позовних вимог не заперечували та просили їх задовольнити у повному обсязі. Зазначили, що факти, викладені у позовній заяві, дійсно мали місце. Третя особа приватний нотаріус ХМНО Молодчий І.О. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, не заперечує проти позовної заяви та просить її задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що факти, викладені у позовній заяві, дійсно мали місце. Представник третьої особи Універсальна товарна біржа «Україна» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності представників біржі, не заперечує проти позовної заяви та просить її задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що факти, викладені у позовній заяві, дійсно мали місце. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] є сином [PERSON] , померлої [INFO] , яка за життя склала заповіт, відповідно до якого, все належне їй майно заповіла сину [PERSON] Зазначані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.05.2018 року та заповітом, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Колядою Т.Г. 30.11.2010 року та зареєстрованого за №1766. Також судом встановлено та не заперечується сторонам у справі, що 03 лютого 1998 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», правонаступником якої є Універсальна біржа «Україна», між [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , з одного боку та [PERSON] , з іншого боку, укладено Договір купівлі-продажу р.№Н7-132, предметом якого є нерухоме майно - двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , яке належало продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.05.1997 року, р.№1-97-86012. Договір купівлі-продажу підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін жодних вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, жодного спору, з цих питань, у сторін не виникло. Позивач вказує та не заперечується відповідачами у справі, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, покупцем [PERSON] було зареєстровано право власності в Харківському міському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Молодчого І.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою приватного нотаріуса від 13.11.2018 року було відмовлено [PERSON] у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] матері - [PERSON] з тих підстав, що правовстановлюючий документ на квартиру був укладений з порушенням норм чинного законодавства України. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.22.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст.ст.57, 58 Конституції України, ст.5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст.24 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст.225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч.1 ст.227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст..47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Згідно ч.1 ст.45 ЦК України (в редакції 1963 року), недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Разом з тим, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно ч.4 ст.203 ЦК України (в редакції 2004 року), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ч.1 ст.209 ЦК України (в редакції 2004 року), правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно ч. 2 ст.200 ЦК України (в редакції 2004 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року) та ст. 657 ЦК України (в редакції 2004 року), договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права як спадкоємця та прийняти спадщину, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Разом із тим вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню як такі, що заявлені передчасно, оскільки визнання права власності в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial