Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом в остаточно уточненій редакції якого просили скасувати рішення про державну реєстрацію від 29.03.2020 року № 51813510, прийняте державним реєстратором державного нотаріуса Кременецького державної нотаріальної контори Остапчук Віталія Петровича; скасувати рішення про державну реєстрацію від 24.04.2020 року № 563, прийняте приватним нотаріусом Одарченко Мариною Сергіївною. В обґрунтування позову посилалися на те, що 25.09.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту на суму 45\~000 доларів США. Для забезпечення виконання вказаного договору. Між [PERSON] , (яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] з одного боку та АКІБ «УкрСиббанк», з іншого, був укладений договір іпотеки від 25.09.2008 року та Банку в іпотеку передана двокімнатна квартира [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харченко І.А., зареєстрований в реєстрі за номером 5032. Квартира [ADDRESS] належала позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 11.01.2002 року. [INFO] [PERSON] помер. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . 07.04.2020 року позивач [PERSON] повернувшись ввечері з роботи не зміг потрапити до квартири, адже дверний замок був змінений невідомими особами. На двері було наклеєно «власність банку». 14.04.2020 року позивачі дізналися, що 29.03.2020 року державним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу було зареєстровано право власності на квартири [ADDRESS] за ТОВ «Укрдебт плюс». Підставою виникнення права власності є договір іпотеки № 5032 від 25.09.2008 року, договір № 2082/К купівлі продажу прав вимоги серія та номер 1980 від 08.11.2019 року, вимога № 2221729/РВ205 від 09.12.2019 року; вимога № 2221729/РВ206 від 09.12.2019 року; вимога № 2221729/РВ207 від 09.12.2019 року. Позивачі вказують, що діями державного нотаріуса Кременецької державної нотаріальної контори Кременецького районного нотаріального округу Остапчук В.П. по проведенню державної реєстрації права власності та по прийняттю рішення про реєстрацію права власності на належну їм квартиру за ТОВ «Укрдебт Плюс» порушено Закон України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із Законом України «Про заставу». Вказана квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання і позичальника і майнового поручителя; загальна площа не перевищує 250 кв.м. Наведені обставини свідчать про те, що у нотаріуса Остапчук В.П. були відсутні правові підстави для прийняття рішення про проведення державної реєстрації права та їх обтяжень власності на квартиру. Крім того, після подання даного позову до суду стало відомо, що квартира [ADDRESS] була повторно переоформлена на іншу особу, а саме: [PERSON] у зв`язку з чим позивачі просили скасувати рішення про державну реєстрацію від 24.04.2020 року № 563, прийняте приватним нотаріусом Одарченко М.С.. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2020 року визначено головуючого суддю Горпинич О.В.. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2020 року позовна заява залишена без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.05.2020 року провадження по праві відкрито та призначене підготовче судове засідання. 18.05.2020 року про забезпечення позову та ухвалою від 21.05.2010 року заява позивачів про забезпечення позову задоволена, заборонено відчуження квартири [ADDRESS] . Позивачами 12.06.2020 року були подані додаткові пояснення, згідно яких вказували, що в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали позивачі, а також малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону. Також позивачі посилалися на ст. 109 ЖКУРСР, згідно з якими громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що бути придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятком, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 1322 цього Кодексу. Також повивачі вказували, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчих органів Харківської міської ради Служби у справах дітей по Немишлянському району стосовно видачі попереднього дозволу для передачі на реалізацію квартири не розглядалось, будь-яких звернень до Служби у справах дітей по Немишлянському району з даного питання не надходило. Крім того, дані про місце час та день реєстрації спірної квартири 24.04.2020 року в Тернопільській області, та знаходиться на віддаленому місці від місцезнаходження нерухомого майна, що дають підстави вважати про умисне протиправне вчинення реєстраційних дій. Крім того, відчуження майна було здійснено шляхом самоуправства: замінені вхідні замки, викрадені та привласнені особисті речі мешканців. На підставі викладеного, до суду було подано відповідний позов. ТОВ «Укрдебт плюс» подали відзив в якому вказувалося, що 25.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту на суму 45000 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 15,50%. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, було укладено також договір іпотеки та передано АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» змінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. За вказаним договором купівлі продажу 08.12.2011 року було також відступлено право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту за правилами № 11397663000 від 25.09.2008 року та забезпечувальними договорами. 07.11.2019 року за результатами відкритих торгів, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги № 2082/К. За цим договором ТОВ «Укрдбет Плюс» набуло права вимоги, в тому числі за договором пор надання споживчого кредиту. У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитування, а саме непогашення кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, ТОВ «Укрдебт Плюс» як іпотекодержатель прийняло рішення звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , в порядку, як це передбачено умовами іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку». У відзиві міститься посилання на правовий висновок ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суд від 09.12.2019 року по справі 464/8589/15-ц згідно якого положення Закону України від 03.06.2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Банк зазначав, що до спірних правовідносин, які виникають в порядку реалізації ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не може застосовуватися закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У відзиві також вказувалося, що позивачі нелажних доказів того, що у них відсутнє інше житло, ніж квартира [ADDRESS] до суду не надали. На підставі викладеного ТОВ «Укрдебт Плюс» просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представником позивачів подано відповідь на відзив, яка залучена до матеріалів справи (том 2 а.с. 41-47). У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , та їх представник [PERSON] , підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник ТОВ «Укрдебт Плюс» Григоришин В.І. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилюючись на необґрунтованість, безпідставність, а також на правове обґрунтування, яке викладено у відзиві. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Одарченко М.С. в судове засідання не з`явилася, подала відзив, якому просила розглянути справу у її відсутності У відзиві також вказувала, що у зв`язку з набуттям права власності на предмет оспорюваного договору купівлі продажу, на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та відповідного застереження за Договором іпотеки від 25.09.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Харченко І.А., за реєстровим № 5032, ТОВ «Укрдебет Плюс» було подано лист повідомлення № 2221729-1 від 24.04.2020 року та лист-повідомлення ТОВ «Укрдебт Плюс» № 2221729-2 від 24.04.2020 року, на підставі яких приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Одарченко М.С. було проведено державну реєстрацію припинення обтяження (заборони) прав на нерухоме майно та державну реєстрацію припинення іншого речового права (іпотеки) на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Стосовно зареєстрованих осіб у відчужуваній квартирі, на предмет зареєстрованих малолітніх/неповнолітніх дітей, то маючи безпосередній доступ до реєстру територіальної громади м. Харкова, відомості про відсутність таких осіб міститься в довідці, що зберігається в матеріалах нотаріальної справи, з додаванням заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» в особі [PERSON] , про те, що право користування цією квартирою у малолітніх і неповнолітніх дітей та недієздатних осіб чи обмежно дієздатних осіб відсутнє. Підстави для звернення в органи опіки та піклування, до Департаменту служб у справах дітей, не було. При державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 24.04.2020 року, як зазначає приватний нотаріус Одарченко М.С. не було порушено територіальності однієї з основних засад державної реєстрації прав, так як державна реєстрація права власності здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна. Державний нотаріус Кременецької державної нотаріальної контори Остапчук В.П. в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши позивачів [PERSON] , [PERSON] , представника позивачів адвоката Гапич Ю.Л. представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1\~ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Суди, відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 2\~ст. 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що 25.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений договір кредиту № 11397663000, відповідно до умов якого останній було надано грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 15,5% річних з кінцевим терміном повернення до 25.09.2018 року. В забезпечення виконання умов договору, 25.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки (житлове приміщення), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харченко І.А. за реєстровим № 5033. Відповідно до умов вказаного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язання за договором кредиту від 25.09.2008 року квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідно до п. 4.1. вказаного договору іпотеки (житлове приміщення) від 25.09.2008 року, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 206837030 від 14.04.2020 року вбачається, що державним реєстратором Кременецької державної нотаріальної контори, Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Остапчук В.П. 29.03.2020 року зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Укрдебт Плюс» (код ЄДРПОУ 43212924). Підстава виникнення права власності: іпотечний договір, серія номер: 5032, виданий 25.09.2008 року, видавник: приватний нотаріус ХМНО Харченко І.А.; договір № 2082/К купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер:1980, виданий 08.11.2019, видавник: Шевченко І.Л.. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Вимога, серія та номер: 2221729/РВ204, виданий 09.12.2019, видавник: ТОВ «Укрдебт Плюс»; вимога, серія та номер: 2221729/РВ205, виданий 09.12.2019, видавник: ТОВ «Укрдебт Плюс»; вимога, серія та номер: 2221729/РВ206, виданий 09.12.2019, видавник: ТОВ «Укрдебт Плюс»; вимога, серія та номер 2221729/РВ207, виданий 09.12.2019, видавник: ТОВ «Укрдебт Плюс». Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої та третьої статті 33\~Закону України\~«Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Матеріали справи не містять та сторонами суду не надано документів, які б підтверджували факт отримання боржником та іпотекодавцями письмових вимог про усунення порушення. Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Суду не надано доказів дотримання передумов, встановлених законом для реєстрації права власності в порядку\~ст.. 35 Закону України «Про Іпотеку». Крім того, необхідно зауважити, що згідно зі статтею 36\~Закону України\~«Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом\~статті 18 вказаного Закону\~перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4\~Закону України\~«Про заставу» та (або) предметом іпотеки відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття\~Закону № 1304-VІІ\~право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас\~Закон № 1304-VІІ\~ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Згідно довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкти нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів, вставленою, що позивачі мали на праві власності тільки квартиру [ADDRESS] , інше житло за позивачами не обліковується. Отже, на квартиру\~ [ADDRESS] , яка використовується як місце постійного проживання позивачами та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором від 25.09.2008 року, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону України№ 1304-VII\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Укрдебт Плюс» як забезпечення виконання [PERSON] умов споживчого кредиту від 25.09.2008 року, укладеного в іноземній валюті. Аналогічні висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20. У частині четвертій\~статті 263 ЦПК України\~вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Представник Банку посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року справа № 464/8589/15-ц. Між тим, суд вважає за необхідне прийняти останню правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а, оскільки після ухвалення судового рішення Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року по справі №464/8589/15-ц, Велика Палата Верховного Суду підтвердила свою раніше прийняту правову позицію від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19 у судовому рішенні від 19 травня 2020 року справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20, а тому застосуванню підлягає положення частини шостої\~статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~про обов`язковість для судів висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду. Що стосується вимог про скасування рішення про державну реєстрацію від 24.04.2020 року № 563, прийняте приватним нотаріусом Одарченко М.С., то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачами не вірно обрано спосіб захисту, та права позивачів підлягають захисту шляхом витребування майна від добросовісного набувача. Що стосується витрат на правничу допомогу, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч.1,2\~ст.\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Пункт 1 частини 3 цієї ж статті зазначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, \~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як зазначено Великою Палатою ВС у \~постанові по справі № 755/9215/15-ц\~від 19.02.2020 року, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію\~реальності адвокатських витрат\~(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію\~розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Насамперед слід зауважити, що процесуальний алгоритм доведення розміру витрат на професійну правову допомогу передбачає подання стороною судового процесу:\~ попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат разом із першою заявою по суті спору відповідно до статей 134 ЦПК України; доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів або, за попередньою заявою, протягом 5 днів після ухвалення судового рішення (у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.\~ Згідно з положеннями статей 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~ детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката;\~ доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17,\~а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц,\~аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.\~ Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у\~встановленому законом\~порядку документи,\~що свідчать\~про здійснення\~оплати гонорару\~адвоката та\~інших витрат,\~пов`язаних із\~наданням правової\~допомоги на\~підставі договору\~(квитанція\~до прибуткового\~касового ордера,\~платіжне доручення\~з відміткою\~банку,\~касові чеки\~або інший\~банківський документ,\~що підтверджує\~здійснення оплати\~послуг адвоката\~в рамках\~конкретної справи). Представником позивачів надано договори про надання правової допомоги та додатки до них, в яких зазначається про тривалість його роботи та вартість роботи. Згідно додатків до договору про надання правової допомоги зазначалося, що момент підписання даного договору є підтвердженням здійснення та отримання адвокатом оплати, а замовником прийняття та оплати за виконані роботі та супровідні витрати у розмірі, визначеному у договорі. Вказівка у договорі про отримання адвокатом оплати, суперечить вимогам оформлення документів, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору, оскільки належним доказом цього є квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи

Outcome: partial