Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON] ) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ), в якому просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики від 24 січня 2019 року в сумі 741000грн., з яких: - 195000грн. в якості основної суми боргу; - 351000грн. заборгованість зі сплати процентів; - 195000грн. штраф за порушення зобов`язань за договором позики від 24 січня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24\~січня 2019\~року між\~позивачем,\~ [PERSON] ,\~та відповідачем,\~ [PERSON] ,\~був укладений\~договір позики,\~відповідно до\~якого остання\~отримала від\~позивача суму\~у розмірі\~195\~000,00\~(сто\~дев`яносто п`ять\~тисяч)\~гривень 00\~коп.\~зі строком\~повного погашення\~боргу готівкою\~не пізніше\~24\~липня 2020\~року. Таким чином\~позикодавець свої\~зобов`язання за\~Договором позики\~виконав. Відповідно до\~п.1.\~Договору позики\~від 24.01.2019\~року строк\~виконання зобов`язання\~був визначений\~як 24\~липня 2020\~року. Своїх зобов`язань\~за договором\~позики відповідач\~ [PERSON] \~не виконала,\~а саме\~не сплатила\~проценти за\~вказаним вище\~договором позики\~та не\~повернула суму\~основного зобов`язання. Крім того,\~пунктом 5\~Договору позики\~від 24.01.2019\~року встановлений\~розмір процентної\~ставки,\~а саме:\~10\~процентів від\~суми позики\~один раз\~на місяць. Станом на\~день звернення\~до суду\~розмір заборгованості\~відповідача по\~сплаті процентів\~за підвищеною\~ставкою становить: 195\~000\~*\~10%\~*\~18\~=\~351\~000,00\~гривень,\~де 195\~000,00\~-\~сума основного\~боргу,\~18\~-\~кількість місяців\~зі встановленим\~розміром процентної\~ставки,\~а саме:\~10\~процентів від\~суми позики\~один раз\~на місяць. Пунктом 10.3.\~Договору позики\~встановлено за\~порушення будь-якого\~зобов`язання штраф\~на користь\~позикодавця розміром\~100%\~від суми\~визначеної у\~пункті 1\~Договору,\~яка становить\~195\~000,00\~грн. У випадку\~порушення Позичальником\~умов Договору,\~Позичальник зобов`язаний\~достроково виконати\~усі свої\~зобов`язання в\~тому числі\~стягнути заборгованість\~за тілом\~Договору позики,\~а саме\~195\~000,\~00\~грн. На користь\~Позивача підлягає\~стягненню 741\~000,00\~грн.\~з яких: 195\~000,00\~грн.\~в якості\~основної суми\~боргу (тіло\~позики); 351\~000,00\~грн.\~заборгованості зі\~сплати процентів; 195\~000,00\~грн.\~штраф за\~порушення зобов`язань\~за Договором\~позики. Таким чином грошова сума за договором позики від 24.01.2019 року підлягає стягненню в судовому порядку на загальну суму: 741 000,00 грн. Позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судові\~засідання не\~з`явилася,\~про день\~та час\~слухання справи\~повідомлена своєчасно\~і належним\~чином в\~порядку ст.\~128\~ЦПК України,\~шляхом направлення\~судової повістки\~за зареєстрованим\~місцем проживання\~відповідно до\~відомостей Відділу\~обліку та\~моніторингу інформації\~про реєстрацію\~місця проживання\~Головного Управління\~ДМС України\~в Харківській\~області,\~отриманих судом\~відповідно до\~вимог ч.6\~ст.187\~ЦПК України,\~причини неявки\~суду не\~повідомила.\~Судова кореспонденція,\~що направлялась\~на адресу [PERSON] , неодноразово поверталась, у зв`язку з чим відповідач повідомлялася про час та місце проведення судового засідання шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. У відповідності до п. 7 ч. 2\~ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи, що судове засідання неодноразово відкладалось, відповідач не виявив наміру скористатись своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, беручи до уваги, що судом вичерпано всі можливі способи щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи, а також те, що судом явка відповідача обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Ухвалою суду від 28.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. \~ \~ \~На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 02.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду та визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] для участі у цивільній справі за з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в судове засідання, яке було призначено на 26.03.2021 о 12 год. 00 хв. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в призначену судом дату в судове засідання неодноразово не з`явилися, причин неявки суду не повідомили. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає про таке. Як вбачається зі змісту договору позики, складеного між [PERSON] та [PERSON] 24.01.2019 року, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні та долучено до матеріалів справи, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача суму у розмірі 195 000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 коп. зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 24 липня 2020 року. Згідно з частинами першою, другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків\~стаття 11 ЦК України\~визначає договори та інші правочини. Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки, договори позики чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, у постанові Верховний Суд від 23 травня 2018 року у справі № 475/526/15-ц, та постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц. Так, в судовому засіданні було досліджено оригінал договору позики від 24.01.2019 року, складеної [PERSON] та [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що остання отримала від позивача суму у розмірі 195 000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 коп. зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 24 липня 2020 року, однак доказів отримання [PERSON] вказаних коштів суду не надано. Отже, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, та, взявши до уваги той факт, що розписка [PERSON] про отримання грошових коштів відсутня, а позивачем не наведено належних доказів отримання грошових коштів саме [PERSON] , суд дійшов висновку, що укладення між сторонами договору позики відбулося шляхом його підпису сторонами, проте відсутнє підтвердження його виконання, а тому позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Такі висновки суду також повністю узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц (провадження № 61-20376св18). Відповідно до ч.ч. 1,3\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1,6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~та у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, вважає за необхідне покласти судові витрати на позивача відповідно.

Outcome: dismissed