Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], третя особа - відділ державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції (далі ВДВС Галицького РУЮ) і просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 2621210300:01:004:0335, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. При цьому, [PERSON], уточнивши та доповнивши позовні вимоги суду пояснив, що 16 вересня 2014 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки. Відповідно до умов даного договору відповідач [PERSON] зобовязується продати йому земельну ділянку площею 0,1 га, що знаходиться по вул. Нова, 34 в м. Бурштині Галицького району для будівництва і обслуговування житлового будинку до 30 січня 2015 року та укласти договір купівлі- продажу земельної ділянки протягом цього ж строку на умовах, передбачених даним договором. Згідно договору відповідач свідчить, що вона є дійсно власником земельної ділянки, не має обмежень щодо свого права розпорядження цією ділянкою. Дана земельна ділянка на момент укладення договору нікому іншому продана не була, не подарована, не відчужена іншим особам, не надана в іпотеку, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом), права третіх осіб щодо земельної ділянки відсутні. На підтверження зобовязання щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки і на забезпечення виконання цього зобовязання він сплатив відповідачу суму забезпечення зобовязання в розмірі 13400 грн. Пізніше, тобто 18 лютого 2015 року, додатковою угодою до договору купівлі-продажу земельної ділянки було внесено зміни в п.1. попереднього договору та було вказано про те, що відповідач зобовязується продати та передати йому (Кобзі), а він зобовязується купити та прийняти від відповідача земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована по вул. Нова, 34 в м. Бурштині Галицького району. Цільове призначення даної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, протягом строку до 15 березня 2015 року та укласти договір купівлі продажу земельної ділянки протягом цього ж строку на умовах, передбачених даним договором. Однак, прибути до нотаріуса для укладення основного договору відповідач відмовляється, мотивуючи тим, що продати земельну ділянку не має можливості через накладення арешту виконавчою службою Галицького районного управління юстиції на дану земельну ділянку. Оскільки, вони домовились щодо усіх істотних умов договору і, фактично відбулось повне виконання умов договору, він 15 лютого 2015 року оплатив решту суми по договору. В свою чергу, відповідач передала йому земельну ділянку, тому вважає, що ними фактично був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки і він правомірно набув права власності на цю земельну ділянку. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечила щодо його задоволення. При цьому суду пояснила, що в неї на утриманні двоє неповнолітніх дітей, які хворіють. Чоловік залишив її, і займатись лікуванням дітей їй приходиться одній. В звязку з необхідністю коштів на лікування, вона вирішила продати належну їй на праві власності земельну ділянку в м. Бурштині і відповідач погодився придбати цю ділянку за 67000 грн. Всієї суми коштів в нього не було і за порадою нотаріуса, між ними у вересні 2014 року було укладено попередній договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, відповідач частково оплатив їй вартість ділянки та передав суму в 13400 грн. Решту суму вартості земельної ділянки позивач повинен був передати на початку 2015 року і після цього між ними повинен був бути укладений основний договір-купівлі продажу земельної ділянки. Однак, коли вони 30 січня 2015 року прийшли до нотаріуса, останній повідомив, що на земельну ділянку накладено арешт. Як їй стало відомо від державного виконавця, арешт на земельну ділянку було накладено в звязку з наявністю в неї боргу по оплаті за комунальні послуги перед Бурштинським КП «Житловик» в сумі 5247 грн. В даний час вона вказаний борг частково погасила і за її згодою відділ ДВС на погашення вказаного боргу стягує з неї по 100 грн. щомісячно з призначеної їй допомоги на дітей. Представник ВДВС Галицького РУЮ в судовому засіданні пояснила, що на виконання судового наказу Галицького районного суду від 04.08.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь Бурштинського КП «Житловик» 5247 грн. 35 коп. боргу за комунальні послуги, 18.12.2014 року державним виконавцем Сус О.І. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Так як, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником була зареєстрована земельна ділянка по вул. Нова, 34 в м. Бурштині Івано-Франківської області, на цю ділянку і було накладено арешт. Вважає, що дії державного виконавця були правомірними і діяв він в межах своїх повноважень Щодо задоволення позову не заперечує при умові погашення відповідачем боргу перед КП «Житловик». Заслухавши доводи сторін та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 16 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1 га, що знаходиться по вул. Нова,34 в м. Бурштині Івано-Франківської області. Відповідно до п.1. попереднього Договору, відповідач [PERSON] зобовязується продати позивачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га., що знаходиться по вул. Нова, 34 в м. Бурштині для будівництва і обслуговування житлового будинку протягом строку до 30 січня 2015 року та укласти договір купівлі-продажу вказаної ділянки протягом цього ж строку на умовах, передбачених даним договором. Також відповідач свідчить, що на момент укладення попереднього договору купівлі-продажу вона була власником земельної ділянки, остання не була предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом), права третіх осіб щодо земельної ділянки відсутні. З п.4 Договору вбачається, що продаж земельної ділянки буде вчинено за 67000 грн., з урахуванням суми забезпечення виконання зобовязання переданої за даним договором. Пунктом 10 даного Договору підтверджується, що позивач [PERSON] сплатив відповідачу [PERSON] кошти в розмірі 13400 грн. на забезпечення цього зобовязання. З копії додаткової угоди до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 лютого 2015 року вбачається, що було внесено зміни в п.1 попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та вказано, що [PERSON] зобовязується продати та передати [PERSON] земельну ділянку площею 0, 1 га., що знаходиться по вул. Нова, 34 в м. Бурштині Галицького району, протягом строку до 15 березня 2015 року та укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки протягом цього ж строку на умовах, передбачених даним договором. Основний договір-купівлі продажу земельної ділянки сторони домовились укласти 30 січня 2015 року. Однак, коли вони в цей день звернулись до нотаріуса, останній повідомив, що на земельну ділянку накладено арешт. Як вбачається з копії постанови державного виконавця Сус О.І. від 18.12.2014 року на земельну ділянку по вул. Нова, 34 в м. Бурштині Івано-Франківської області, яка належить [PERSON] було накладено арешт в звязку з наявністю в неї боргу по оплаті за комунальні послуги перед Бурштинським КП «Житловик» в сумі 5247 грн. Тобто, зазначена постанова була винесена після укладення між сторонами попереднього договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки. Крім того, вартість земельної ділянки, на яку накладено арешт з метою забезпечення виконання рішення суду по сплаті відповідачем боргу перед КП «Житловик» є неспівмірною і більш, як в 10 разів є більшою, ніж вказаний борг (67000 грн. договірна вартість земельної ділянки і 5247 грн. борг перед КП «Житловик»). За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 635 цього ж Кодексу попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Оскільки, сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується доказами з боку позивача та не заперечується відповідачем, тому фактично відбулось виконання умов договору. За таких обставин суд вважає, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки та позивач правомірно набув права власності на дану земельну ділянку, що знаходиться по вул. Нова, 34 в м. Бурштині Галицького району. Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий лише за рішенням суду. За наведених вище обставин і доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов, з урахуванням клопотання про збільшення позовних вимог, обґрунтований і підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 11, 328, 392, 635, 638 ЦК України, ст.ст. 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved