Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], звернувшись до суду, просять визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] по ? частці кожному зі співвласників квартири, а саме: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON], який помер 29 березня 2012 року. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що на підставі нотаріально посвідченого Договору міни від 25 серпня 1995 року (зареєстровано в реєстрі за №1-2940) вищевказаний обєкт нерухомого майна належав їм чотирьом на праві приватної спільної сумісної власності. Після смерті чоловіка та, відповідно, їхнього батька, звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак не можуть оформити своє право власності на спадкове майно, оскільки через невизначеність часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру нотаріус відмовляє спадкоємцям у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки заповіту померлим не було видано. В судовому засіданні співпозивачі свої вимоги підтримали та з мотивів, наведених у позовній заяві, просять задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що не оспорює фактичних обставин, наведених позивачами у їх позовній заяві про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіславши до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника Першої Рівненської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч.1 ст.61, ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак, оскільки сторонами визнані і не оспорюються фактичні обставини справи, а визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за наявності для того таких законних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі поданих позивачами та досліджених у судовому засіданні копій документів (а.с.4 - 8) судом було встановлено, що з лютого 1996 року співпозивачі та померлий 29 березня 2012 року [PERSON] були співвласниками квартири №20 в житловому будинку №24 по вул.Набережна в м.Рівне, що належала їм на праві приватної спільної сумісної власності. Після смерті співвласника [PERSON] інші власники вищевказаного житла, як потенційні спадкоємці померлого, звернулися до Першої Рівненської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, де нотаріусом було заведено 14.05.2015 р. спадкову справу за №57446757. В червні 2015 року позивачі отримали від державного нотаріуса усне розяснення про те, що нотаріальна контора не вправі видати жодному зі спадкоємців Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спірної квартири, оскільки між усіма співвласниками нерухомого майна не було досягнуто юридично оформленої домовленості щодо поділу квартири чи визначення розміру часток кожного із співвласників у праві власності на квартиру. Вказана обставина й змусила звернутися спадкоємців та власників житла до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів. Як передбачено п.6 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є зміна правовідношення.

Outcome: approved