Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] , в вересні 2020 року звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи тим, що рішенням сесії виконкому Вишгородської міської ради від 10.10.2002 року позбавили сім`ю позивача 4-х кімнатної квартири по [ADDRESS] , у кооперативному будинку збудованому на 74% готовності, а саме прийняли п.\~4 рішення про припинення прийому заяв від громадян, які мали право на укладання персональних договорів на пайову участь у добудові будинку. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2010 року скасовано п.\~4 рішення Вишгородської міської ради №\~3/11 від 10.10.2002 року. 24.02.2011 року рішенням виконкому Вишгородської міської ради №\~35 прийнято [PERSON] на квартирний облік за місцем проживання із збереженням попереднього часу перебування на обліку за місцем роботи з 05.06.1980 року. Позивач зазначає, що у 2014 році звернулась із заявою до Вишгородської міської ради про надання інформації щодо списку квартирної черги, однак міська рада зазначену інформацію не надала, а натомість розподілила квартири на свій розсуд особам, які перебували в списках позаду сім`ї позивача. У зв`язку із розірванням шлюбу позивача з [PERSON] , позивач звернулася до міської ради із заявою про переведення квартирного обліку на ім`я позивача [PERSON] 21.09.2017 року відповідач прийняв рішення №\~267 про переведення квартирного обліку на ім`я [PERSON] у складі 5 осіб та вважати з 12.03.1991 року на квартирному обліку загального отримання житла, тобто без збереження попередньої дати 05.06.1980 року. Рішенням Вишгородського районного суду від 06.05.2019 року визнано бездіяльність виконавчого комітету і зобов`язав взяти на облік [PERSON] з сім`єю на квартирну чергу з 05.06.1980 року. Зазначає, що відповідач фактично впродовж 18 років приймав незаконні рішення, чим порушив права позивача та змусив звертатися до судів різних інстанцій, прокурора, органів виконавчої служби. Порушення прав позивача встановлено численними рішеннями судів, які набрали законної сили, а тому вважає відповідача винною особою та завдавачем шкоди внаслідок прийняття незаконних рішень. Вказує, що внаслідок протиправних дій з боку відповідача у неї викликало негативні емоції та погане самопочуття, пригнічений настрій, вона постійно живе з почуттям несправедливості, були порушені нормальні життєві зв`язки з друзями, стан душевної рівноваги, моральні страждання. На підставі викладеного та з урахуванням зміненої позовної заяви від 02.02.2021 року позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду за завдану незаконними діями та бездіяльністю в розмірі 500\~000 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.09.2020 року дану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання (а.с.\~23). 18.01.2021 року до суду надійшов відзив (пояснення) від відповідача на позовну заяву, мотивуючи тим, що позивач має довести, які саме (рішення, бездіяльність) спричинили страждання, яку саме шкоду вони заподіяли і який розмір. Зазначає, що наявність судового рішення про визнання протиправною бездіяльності виконавчого комітету не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди яка має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Позивач не надала суду доказів стосовно спричиненої останній моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням і заявленою моральною шкодою, як і не обґрунтувала з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. З огляду на викладене, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 29.09.2021 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просить суд задовольнити позов у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та поданої суду зміненої позовної заяви від 02.02.2021 року. В судове засідання на розгляд справи по суті представник відповідача не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяв та клопотань не надходило. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] , з 05 червня 1980 року перебував на квартирному обліку за місцем роботи ПМК-1 «Вишгородсільрибгосп». Рішенням виконкому Вишгородської міської ради №\~3-18/1247 від 30.06.1980 року за №\~240 з 05.06.1980 року [PERSON] із сім`єю взятий на квартирний облік в ПМК-1 трест «Спецриббуд» за місцем роботи. З 27.11.1985 року виконкомом Вишгородської міської ради, [PERSON] взятий на першочерговий облік на одержання житла, а коли квартирну чергу на зазначеному підприємстві було ліквідовано, відповідач відмовив у взятті на квартирний облік зі збереженням попереднього часу перебування за місцем проживання. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 11.12.2008 року позовні вимоги [PERSON] , інтереси яких представляє прокурор Вишгородського району Київської області до виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області, треті особи - державне підприємство «Управління Капітального будівництва Києво-Святошинського району, ВАТ «Вишгородсільрибгосп» про скасування рішення виконкому та зобов`язання постановлення на квартирний облік зі збереженням попереднього часу перебування на обліку за місцем роботи й надання квартири задоволено частково. Зобов`язано виконавчий комітет Вишгородської міської ради Київської області взяти [PERSON] на квартирний облік за місцем проживання зі збереженням попереднього часу перебування на обліку за місцем роботи в ВАТ «Вишгородсільрибгосп», з 05.06.1980 року. В задоволенні позовів у частині скасування рішення і зобов`язання відповідача надати квартири відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2010 року, постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11.12.2008 року в частині скасування рішення Вишгородської міської ради №\~3/11 від 10.10.2002 року скасовано та постановлено нову, якою позовні вимоги [PERSON] , в цій частині задоволено частково. Скасовано п.\~4 Рішення Вишгородської міської ради Київської області №\~3/11 від 10.10.2002 року про припинення ДП «УКБ Києво-Святошинського району» приймати заяви від громадян, які згідно рішення VІІІ скликання Вишгородської міської ради від 24.06.1999 року, мали право на укладення персональних договорів дольової у часті у добудові 71-квартирного житлового будинку по [ADDRESS] , що стосується прав та інтересів [PERSON] . В іншій частині постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11.12.2008 року залишено без змін (а.с.\~9-10). Згідно ч.\~4\~ст.\~82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 24.02.2011 року №\~35, зокрема прийнято [PERSON] на квартирний облік за місцем проживання зі збереженням попереднього часу перебування на обліку за місцем роботи в ВАТ «Вишгородсільрибгосп» з 05.06.1980 року (а.с.15). Листом виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 02.06.2016 року №\~2-31/943 на заяву [PERSON] від 24.05.2016 року було повідомлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №\~35 від 24.02.2011 року «Про прийняття та збереження квартобліку громадян» [PERSON] було прийнято на квартирний облік за місцем проживання зі збереженням попереднього часу перебування на обліку за місцем роботи в ВАТ «Вишгородсільрибгосп» з 05.06.1980 року, перебуваєте у цих списках за №\~2, у списках на першочергове отримання житла перебуває за №\~7. 26.10.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення квартирного обліку на ім`я [PERSON] у зв`язку із розлученням з [PERSON] та вибуттям останнього в інший район Київської області на постійне місце проживання. 21.09.2017 року рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №\~267 «Про розгляд заяв громадян з житлових питань» у зв`язку з розірванням шлюбу з [PERSON] та вибуттям його у інший населений пункт (Київська область, Обухівський район, с.\~Красне) переведено квартирний облік на ім`я [PERSON] .. Склад сім`ї вважати 5 осіб. На квартирному обліку у списках на загальне отримання житла вважати з 12.03.1991 року, у списках на першочергове отримання житла перебуває з 27.11.1985 року. 25.10.2017 року позивач звернулася до Вишгородської міської ради із заявою щодо розгляду її заяви на сесії та скасувати рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №\~267 від 21.09.2017 року в частині взяття на квартирний облік у списках на загальне отримання житла з 12.03.1991 року та повернути попередню дату квартирного обліку, а саме - 05.06.1980 року. 21.09.2017 року рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №\~267 «Про розгляд заяв громадян з житлових питань» у зв`язку з розірванням шлюбу з [PERSON] та вибуттям його у інший населений пункт (Київська область, Обухівський район, с.\~Красне) переведено квартирний облік на ім`я [PERSON] . Склад сім`ї вважати 5 осіб (вона, син - 1983 р.н., син - 1985 р.н., донька - 1980 р.н., онука - 2002 р.н.). На квартирному обліку у списках на загальне отримання житла вважати з 12.03.1991 року, у списках на першочергове отримання житла перебуває з 27.11.1985 року (а.с.\~17). Згідно рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 24.02.2011 року №\~35, зокрема, прийнято [PERSON] , на квартирний облік за місцем проживання зі збереженням попереднього часу перебування на обліку за місцем роботи в ВАТ «Вишгородсільрибгосп» з 05.06.1980 року (а.с.\~15). В той же час, як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 17.10.2013 року №\~219 [PERSON] включено до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, як багатодітна родина з 27.11.1985 року. Дані обставини встановлені рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06.05.2019 року яке набрало законної сили 06.06.2019 року(а.с.\~18-20). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06.05.2019 року позов [PERSON] до виконавчого комітету Вишгородської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено: визнано бездіяльність виконавчого комітету Вишгородської міської ради, що полягає у відмові прийняти рішення про взяття [PERSON] із сім`єю на квартирний облік з 05.06.1980 року; зобов`язано виконавчий комітет Вишгородської міської ради взяти [PERSON] на квартирний облік з 05.06.1980 року. Крім того, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 24.04.2013 року позов [PERSON] до виконавчого комітету Вишгородської міської ради задоволено та зобов`язано виконком Вишгородської міської ради перевести [PERSON] на першочерговий облік одержання житла за місцем проживання зі збереженням попереднього асу перебування на квартирному обліку. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2013 року постанову Вишгородського районного суду Київської області від 24.04.2013 року залишено без змін (а.с.\~46-49). Статтею 56\~Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.\~3 ст.\~23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №\~464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.\~49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.\~52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.\~56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.\~1173\~ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.\~2 ст.\~77 КАС України) (п.\~57). Відповідно до положень ч.\~3 ст.\~12, ч.\~1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно ч.\~6 ст.\~81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 500\~000 гривень позивач пов`язує зі стражданнями та приниженнями, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій, а саме зазнала стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність, інші негативні переживання. Порушення її прав з боку відповідача викликало у неї негативні емоції. Доводи суб`єкта владних повноважень щодо відсутності доказів його вини суд відхиляє, оскільки рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06.05.2019 року визнано протиправною бездіяльність відповідача. Отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди, яку таку було завдано. Що стосується факту завдання моральної шкоди, то позивач зазнала негативних емоцій, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Суд вважає, що з урахуванням вразливого стану позивачки, як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача досягли рівня страждання (у розумінні статті 23 ЦК України), а отже моральну шкоду було завдано. Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд виходить з засад розумності та справедливості. У постанові від 05.12.2018 року у справі №\~210/5258/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч.\~3 ст.\~23\~ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з судами першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позовну вимогу у розмірі майже вчетверо меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди (п.\~68, 70). Отже, зменшуючи визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, суди повинні наводити відповідні мотиви. Так, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 500\~000 гривень є завищеним та не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка, суті спірних правовідносин та засадам розумності, виваженості та справедливості. Суд виходить з того, що встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілої (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Тому з урахуванням фактичних обставин справи, суд з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також принципу пропорційності вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20\~000 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial