Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до Якимівського районного суду Запорізької області з позовом до Шелюгівської сільської ради Якимівського району про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що 13 травня 2005 року помер його батько [PERSON], про що Шелюгівською сільською радою Якимівського району Запорізької області 14 травня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за №13. При житті батько [PERSON] склав 18 квітня 2003 року заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповідає в рівних долях йому [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина за заповітом на 1\\3 частку земельної ділянки площею 2,5306 гектарів, розташованої на території Шелюгівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю. На момент смерті батько [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [INFO] 6.53 та разом з ним проживали та були зареєстровані дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON]. Спадщину вона прийняла в межах статті 1268 ЦК України де зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Від спадщини вона не відмовлялась. 07 вересня 2017 року вона звернулась до приватного нотаріуса Якимівського районного нотаріального округу у Запорізькій області [PERSON] з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріусом 07 вересня 2017 року була заведена спадкова справа №61184805. Однак в подальшому приватний нотаріус Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] відмовив їй у видачі свідоцтва на право власності на спадщину за заповітом на 1\\3 частку земельної ділянки, площею 2,5306 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шелюгівської сільської ради Якимівського району Запорізької області. Свою відмову нотаріус пояснив тим що в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів. У зв'язку з наведеним вона не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом та скористувавшись своїм правом вирішила звернутись до суду з метою захисту своїх прав. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправна позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ч. І ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. І ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправна позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Таким чином просить визнати за [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], проживаючої [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого 13 травня 2005 року [PERSON] на 1\\3 частку земельної ділянки загальною площею 2,5306 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шелюгівської сільської ради Якимівського району Запорізької області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю II-ЗП № 049177 від 17 липня 2002 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник Шелюгівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, надав письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за їх відсутності, не заперечує проти задоволення даної заяви. Також зазначив, що заповіт № 466 від 18 квітня 2003 року складений у виконавчому комітеті Шелюгівської сільської ради померлим 13.05.2005 року [PERSON], не відмінявся та не змінювався. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, письмові заяви, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13 травня 2005 року помер батько позивача, [PERSON], про що Шелюгівською сільською радою Якимівського району Запорізької області 14 травня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за №13 ( а.с. 11). При житті батько [PERSON] склав 18 квітня 2003 року заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповідає в рівних долях йому [PERSON], [PERSON], [PERSON]. ( а.с.14) Після смерті батька відкрилася спадщина за заповітом на 1\\3 частку земельної ділянки площею 2,5306 гектарів, розташованої на території Шелюгівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю ( а.с.12). На момент смерті батько [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [INFO] 6.53 та разом з ним проживали та були зареєстровані дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON] ( а.с. 13). Постановою від 05.10.2017 року, приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії,у видачі свідоцтва на право власності на спадщину за заповітом на 1\\3 частку земельної ділянки, площею 2,5306 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шелюгівської сільської ради Якимівського району Запорізької області в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів (а.с.16-17). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на власність, які належали спадкодавцю, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Мінюстом України №7/5 від 07.02.2002 року визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Враховуючи, що до позивача [PERSON] в порядку спадкування перейшло право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 2,5306 гектарів, розташованої на території Шелюгівської сільської ради Якимівського району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку позивач не має можливості оформити відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобовязаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. З наявних матеріалів в справі, судом встановлено вчинення позивачем дій, спрямованих на прийняття спадкового майна, а саме звернення до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved