Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до ТОВ «ФК «Аланд» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зазначивши у позові третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкову М.В. В обґрунтування позову зазначається, що 19.08.2013 позивачем був відкритий рахунок із використанням платіжної картки в ПАТ «Дельта Банк». Також позивач отримав кредитну картку № 1 Еволюція-неіменна. Строк ліміту кредитної лінії становив 364 календарних дня. Після відкриття рахунку [PERSON] жодного разу не користувався карткою, оскільки така потреба в нього відпала. На теперішній час на адресу позивача надійшла винесена в межах виконавчого провадження № 63329704 постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. з примусового виконання виконавчого напису № 24571 від 04.09.2020, з якої позивач дізнався про стягнення з нього грошових коштів на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до вказаного виконавчого напису № 24571 від 04.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., позивач є боржником за кредитним договором 003-12117-190813 від 19.08.2013, укладеним між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є на підставі договору відступлення є ТОВ «Компанія з управління активами «Промоколед-капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якої, у свою чергу, на підставі договору відступлення є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», на користь якої з позивача стягнуто грошову суму в розмірі 17178,16 грн, яка складається із простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом у розмірі 16678,16 грн та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 500 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений із грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки на підставі документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, зокрема розрахунку заборгованості, складеного працівниками банку, неможливо встановити безспірність вимог відповідача. Оскільки позивач не користувався кредитною карткою та не отримував ніяких кредитних коштів, жодних доказів безспірності заборгованості відповідач нотаріусу надати не міг. Крім цього, позивач вважає, що відповідачем пропущений строк, протягом якого відповідач міг би звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису за вказаною у ньому сумою стягнення, оскільки строк дії ліміту кредитної лінії складає 365 календарних днів. Також позивач, обґрунтовуючи незаконність виконавчого напису, посилався на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. У зв`язку з цим позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 003-12117-190813 від 19.08.2013. Ухвалою судді від 14.12.2020 разом із відкриттям провадження у справі було задоволене клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. належним чином завірених копій всіх документів, на підставі яких останнім 04.09.2020 був вчинений зазначений виконавчий напис, а також належним чином завірену копію вказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 20-22). У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, останній через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не подав. Треті особи у судове засідання також не з`явилися з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із повторною неявкою в судове засідання представника відповідача, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а сторона позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14.08.2020 позивачу надсилалися письмова вимога ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» № 58407, а також повідомлення про відступлення прав вимоги. У вимозі зокрема зазначалося, що за [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № 003-12117-190813 від 19.08.2013 у розмірі 16649,18 грн, яку позивач має сплатити на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у строк до 14.09.2020 (а.с. 17, 18). Проте вже 04.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24571, про звернення стягнення з позивача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 003-12117-190813 від 19.08.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», а саме грошової суми у розмірі 16678,16 грн та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 500 грн (а.с. 9). 19.10.2020 на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 63329704. В межах вказаного виконавчого провадження 19.10.2020 приватним виконавцем також були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 1717,82 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 669 грн (а.с. 11-12, 13-14, 15-16). Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Стаття 18 Цивільного кодексу України передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пп. 3.1 - 3.5 п. 3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: 1) подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 04.09.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Ухвалою судді від 14.12.2020 разом із відкриттям провадження у справі було задоволене клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. належним чином завірених копій всіх документів, на підставі яких останнім 04.09.2020 був вчинений зазначений виконавчий напис, однак на момент розгляду справи жодних документів приватним нотаріусом надано не було, вимоги відповідної ухвали та письмове нагадування щодо необхідності її виконання приватному нотаріусу від 05.01.2020 були проігноровані, незважаючи на наявну в суду інформацію про їх отримання згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 20-22, 25, 36, 40, 41). Водночас представник відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а також отримав ухвалу про відкриття провадження із копіями позовної заяви та доданих до неї документів, не скористався своїми процесуальними правами щодо надання відзиву та позов та письмових доказів для підтвердження того, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений із дотриманням вимог діючого законодавства, а представником відповідача були надані приватному нотаріусу всі необхідні документи. Разом із тим, із наданої позивачем заяви № 003-12117-190813 від 19.08.2013 на адресу ПАТ «Дельта Банк» (яка фактично є кредитним договором, який і був наданий нотаріусу) вбачається, що остання не була посвідчена нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 зроблено висновок, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. При цьому позивач наполягає на тому, що він не користувався кредитною карткою та не отримував жодних кредитних коштів, тобто очевидно заперечує проти наявності в нього будь-якої заборгованості перед відповідачем, що апріорі свідчить про неможливість її стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки між сторонами є спір щодо наявності такої заборгованості. У свою чергу, відповідач також не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності та безспірності зазначеної у виконавчому написі нотаріуса заборгованості позивача перед відповідачем. За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого нотаріуса, а також про наявність між сторонами спору щодо наявності заборгованості позивача за вищевказаним кредитним договором, а отже безспірність заборгованості позивача як обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису відсутня, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у п. 58 свого рішення «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Таким чином, встановлені судом обставини є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивача сплачену останнім під час звернення з позовною заявою до суду суму судового збору в розмірі 840,80 грн, що підтверджується фіскальним чеком від 10.12.2020 (а.с. 2). На підставі наведеного,

Outcome: approved