Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі- [PERSON]., завниця) звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить суд встановити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] (далі - [PERSON], заінтересована особа) строком на шість місяців, поклавши на нього наступні обов'язки: - заборонити перебувати в місцях проживання з постраждалою особою [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS] - обмежити спілкування з постраждалими дітьми - [PERSON] [INFO]., [PERSON] [INFO]., [PERSON] [INFO]., [PERSON], [INFO]; - заборонити наближаться на відстань 100 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою -[PERSON]; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON], якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON], переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватись з нею; - заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Вимоги заяви мотивовано тим, що 18.10.2018 її колишній чоловік, вчинив дії, які підпадають під ознаки, передбачені п.3 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відносно неї та їх малолітніх дітей та вигнав з квартири. За результатом її звернення до правоохоронних органів постановою Дарницького районного суду м.Києва від 05.11.2018 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Оскільки на день звернення вона та її діти проживають з [PERSON] за адресою : [ADDRESS], останній поводить себе агресивно, вдається до фізичного насильства та словесних погроз у присутності дітей, періодично перебуває в стані алкогольного сп'яніння, не контролює свою поведінку. Заявник почуває себе незахищено, побоюється, що [PERSON] завдасть їй телесних ушкоджень, тому не вона не може знахордитись та проживати разом з ним. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.12.2018 було відкрите провадження у справі. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити. Зазанчила, що діти зареєстровані за місцем реєстраціїї її місця проживання. В період шлюбу їх сім'я проживала за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу вона разом з дітьми виїхала за місцем проживання її батьків в Харківську область, та зареєструвала там місце проживання своє та дітей. За рішенням суду з [PERSON] на утримання дітей стягнуті аліменти в розмірі 50 % від його доходу. Останнім часом виникла заборгованість по сплаті аліментів. [PERSON] звернувся до неї з пропозицією переїхати жити з дітьми до нього за умови, що вона забере виконавчий лист з виконання. В липні 2018 вона з дітьми перехала в Київ. Діти пішли до навчальних закладів в Дарницькому районі м.Києва. Вона знайшла роботу. В жовтні 2018 між колишнім подружжям виник конфлікт з приводу її проживання в квартирі, в результаті якого [PERSON] вигнав її з квартири з дітьми. На теперішній час вона проживає у сусідів. Представник заявника підтримав вимоги заяви з підстав викладених у ній, просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] заперечував проти задоволення заяви. Пояснив, що запросив колишню дружину з дітьми жити у нього, після досягнення домовленості з нею про те, що вона відкличне з виконання виконавчий лист по аліментам. Таке рішення він прийняв через те, що втратив роботу, виникла заборгованість по аліментам, тому він враховуючи , що колишня дружина мала роботу та проживала в Києві, а діти у бабусі в Харківській області, в той час як спільне проживання значно покращило би умови проживання дітей разом з батьками та його матеріальне становище. Проти проживання дітей в квартирі він не заперечує, в квартирі залишились їх речі, які дружина за потреби без перешкод за домовленості забирає. Заперечував проти доводів заявниці про застосування ним до неї фізичного та психічного насильства. Представник заінтересованої особи - надав суду письмові заперечення, зазначив, що заявниця не надала доказів вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до неї та їх дітей, крім того, квартира за адресою: [ADDRESS] є власністю [PERSON] та не є місцем проживання заявниці відповідно до закону. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, показання свідка, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.04.2009. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2016 шлюб був розірваний. (а.с.33,14) Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей - [PERSON] [INFO]., [PERSON] [INFO]., [PERSON], [INFO] (а.с.22-24) Заявниця має ще одного сина [PERSON] [INFO]., який проживає разом з нею. (а.с.21) Місце проживання заявниці [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] Місце проживання дітей зареєстровано за цією ж адресою. (а.с.4) В період з 08.05.2012 по 29.08.2016 місце проживання [PERSON] та дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.4, 25-28) Власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2006 (а.с.44-46) За результатами розгляду звернення [PERSON] від 30.04.2016 до Дарницького управління поліції ГУ НП у м.Києві проведена перевірка, якою встановлено, що за місцем мешкання чоловік [PERSON] вчинив словесний конфлікт, який виник з приводу подання [PERSON] до суду позову про розірвання шлюбу. (а.с. 7) Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 05.11.2018 р., яка набрала законної сили 15.11.2018 р. встановлено, що 18.10.2018 близько 20-15 год. [PERSON], знаходячись за своїм місцем проживання за адресою: [ADDRESS] вчинив сімейну сварку з колишньою дружиною [PERSON] в ході якою висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство в сім'ї. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. При розгляді протоколу [PERSON] суду пояснив, що конфлікт між колишнім подружжям виник з приводу проживання [PERSON] разом з дітьми в його квартирі. Підтвердив, що міг висловлюватись нецензурною лайкою, в результаті чого [PERSON] викликала поліцію. (а.с.6) Актом від 31.10.2018 зафіксовано результати обстеження умов проживання дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проведеного працівниками служби у справах дітей за зверненням [PERSON] від 18.10.2018 за адресою: [ADDRESS] (а.с.10) Діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в період з 2008 по 2016 роки відвідули відповідні їх віку дошкільні та шкільні навчальні заклади Дарницького району м.Києва (а.с.12-13, 16,17) Діти шкільного віку [PERSON] та [PERSON] наказом навчального закладу від 31.08.2016 на підставі заяв батьків переведені до Зачепілівського ліцею Зачепілівського району Харківської області. (а.с.18,19) [PERSON] зверталась за консультативною допомогою до спеціалістів Київського міського Центру роботи з жінками. 12.05.2016 надано консультацію за темою «Домашнє насильство», «Сімейне законодавство», 12.06.2018 «Домашнє насильство» (а.с.34) 14.11.2018 управлінням у справах сім'ї, молоді та спорту Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] направлена до Центру Сім'ї Дарницького району міста Києва на консультацію психолога з метою подолання кризової ситуації в сім'ї. (а.с. 35) Свідок [PERSON] суду показала, що є рідною сестрою [PERSON] Підтвердила, що з липня 2018 року [PERSON] разом з чотирма дітьми проживає в Києві, в літку на їх дачі в Осокорках, а як діти пішли в школу переїхала проживати в квартиру її брата за адресою: [ADDRESS], але після сварки між колишнім подружжям, що сталась в жовтні 2018р., [PERSON] з дітьми в зазанченій квартирі не проживає. Охарактеризувала брата, як особу, яка дуже добро ставиться до людей. В тому числі до своїх дітей, виключає можливість застосування ним насильства відносно [PERSON] та дітей. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство, а також психологічне насильство стосовно дітей. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Частиною 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначається, зокрема, такий захід тимчасового обмеження прав кривдника, як заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Частиною 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначається, зокрема, такий захід тимчасового обмеження прав кривдника, як заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Однак, як встановлено в судовому засіданні, заявниця [PERSON] разом з дітьми має намір проживати за адресою: [ADDRESS], однак, не проживає, у зв'язку з перешкодами, які чинить заінтересована особа. Як вбачається зі змісту доданих суду документів, квартира за адресою: [ADDRESS] не є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], є особистою приватною власністю [PERSON] Судом встановлена наявність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей, по аліментним зобов'язанням, а також спору щодо користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Надані заявницею матеріали не містять доказів вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до неї та їх дітей. З огляду на викладене, співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, суд приходить до переконання, що відсутні обґрунтовані підстави для виправдання такого серйозного втручання у приватне життя [PERSON] та видачі обмежувального припису, а тому відмовляє в задоволенні заяви. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України , судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed