Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно, в якому вказує, що він є власником будинку [ADDRESS] . В 2020 році він вирішив звернутися до нотаріальної контори з метою оформлення договору дарування вище вказаного домоволодіння своїм рідним. При підготовці документів було виявлено, що в свідоцтві № 842 від 15.01.1960 року про право особистої власності на будівлю, виданому згідно рішення № 6 від 25.05.1959 року виконкому Межівської селищної ради і записаного в реєстраційну книгу під № 7/110, інвентаризаційна справа № 1369, [PERSON] , вказано, що домоволодіння знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Така ситуація, на його думку, склалась зважаючи на те, що в період з 1959 по 2020 роки назви вулиць та нумерація будинків в смт. Межова Дніпропетровської області неодноразово змінювались. З метою отримання документального підтвердження зазначеному він звернувся до Державного архіву Дніпропетровської області. 07.09.2020 року листом № Т-101-2020 Держархів Дніпропетровської області повідомив його, що у протоколах засідань Межівської селищної ради Межівського (Петропавлівського) району Дніпропетровської області за 1962, 1963 роки рішення про перейменування та пере нумерацію домоволодіння в [ADDRESS] , на [ADDRESS] немає. Також Держархів Дніпропетровської області листом № Т-139-2020 від 04.01.2021 року повідомив його, що в документах виконавчих комітетів: Межівської селищної ради, Межівської районної ради Межівського району Дніпропетровської області за 1960-1965 рр., Петропавлівської районної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за 1962-1964 рр. рішень щодо перейменування вулиці Ворошилова на вулицю Дзержинського в смт. Межова немає. В позасудовому порядку у нього немає можливості підтвердити наявність свого права власності на житловий будинок, оскільки органу, який видав свідоцтво про право особистої власності на будівлю, а саме виконавчого комітету Межівської селищної ради депутатів трудящих Межівського району Дніпропетровської області УРСР з часу розпаду СРСР не існує. Позивач просить визнати за ним право власності на нерухоме майно домоволодіння [ADDRESS] ; судові збори залишити за позивачем. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від клопотання про виклик та допит у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] відмовився. Представник відповідача Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду лист, в якому просив справу розглядати без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнають у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення рішення про задоволення позову. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю № [NUMBER] від 15.01.1960 року, виданого згідно рішення № 6 від 25.05.1959 року виконкому Межівської селищної ради і записаного в реєстраційну книгу під № 7/110, інвентаризаційна справа № 1369, [PERSON] дійсно належить домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з інвентаризаційної справи № 1369 власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9-13). З метою оформлення договору дарування вище вказаного домоволодіння своїм рідним [PERSON] звернувся до нотаріальної контори, проте при підготовці документів було виявлено, що в свідоцтві № 842 від 15.01.1960 року про право особистої власності на будівлю, виданому згідно рішення № 6 від 25.05.1959 року виконкому Межівської селищної ради і записаного в реєстраційну книгу під № 7/110, інвентаризаційна справа № 1369, [PERSON] , вказано, що домоволодіння знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 198 від 04.08.2020 року, виданої Бюро технічної інвентаризації КП «Комунсервіс» Межівської селищної ради», будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого 15.01.1960 р. згідно рішення № 6 від 25.05.1959 р. ВК Межівської селищної ради в книзі 7 за номером 110. Дані станом на 31.12.2012 р. (а.с.14). Згідно листа № Т-101-2020 від 07.09.2020 року Державний архів Дніпропетровської області повідомив, що у протоколах засідань Межівської селищної ради Межівського (Петропавлівського) району Дніпропетровської області за 1962, 1963 роки рішення про перейменування та пере нумерацію домоволодіння в [ADDRESS] , на [ADDRESS] немає (а.с.15). Відповідно до листа Державного архіву Дніпропетровської області № Т-139-2020 від 04.01.2021 року, в документах виконавчих комітетів: Межівської селищної ради, Межівської районної ради Межівського району Дніпропетровської області за 1960-1965 рр., Петропавлівської районної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за 1962-1964 рр. рішень щодо перейменування вулиці Ворошилова на вулицю Дзержинського в смт. Межова немає (а.с.16). Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державний реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з частини першої статті 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зібрані у справі докази, їх належна оцінка та враховуючи вимоги частини 3 статті 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечитиме закону, не порушуватиме нічиїх прав, а отже суд приймає визнання позову відповідачем та задовольняє повністю позовні вимоги [PERSON] .. Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом просив залишити судові витрати за ним, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Outcome: approved