Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай). В обгрунутвання позовних вимог зазначає, що з 10.01.1996 по 20.01.1997 був членом колгоспу «Перше травня», розташованого в с.Безсали Лохвицького району Полтавської області. Працював на різних посадах у колгоспі «Перше травня», реорганізованого в КДСП «Перше травня» - колективно- дольове сільськогосподарське підприємство. 20 січня 1997 року вибув із членів колгоспу. Таким чином на момент розпаювання земель був його членом і відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціями» визначено за ст.2 що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, які раніше працювали в ньому». Однак, не зважаючи на те, що був членом КДСП «Перше травня», його не було включено до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю та не видано сертифікат на право на земельну частку (пай). Вважає, що його помилково не включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в КДСП «Перше травня», тим самим протиправно позбавлено права на землю. Просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 4,85 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області виділити йому із земель запасу (резервного фонду) [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області, земельну частку (пай) в розмірі 4,85 умовних кадастрових гектарів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Клопотань та заяв про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. \~ \~ \~ \~Заслухавши представника позивача, думку відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, суд встановив наступне. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено , що 10.01.1996 [PERSON] вступив в члени колгоспу «Перше травня», розташованого в с.Безсали Лохвицького району Полтавської області, де працював на різних посадах, отримував заробітну плату відповідно відпрацьованих вихододнів, що підтверджується записами в трудовій книжці колгоспника УКР №3014067 від 10.01.1996, довідкою про отримання заробітної плати за 1996-1997 роки, сертифікатом на майновий пай № 203 виданий КДСП «Перше Травня» на імя [PERSON], свідоцтвом про право власності на майновий пай сільськогосподарського підприємства серії ПО №237878 від 11.09.2001 року виданого на імя [PERSON], довідкою №18 від 11.02.2002 виданою агрофірмою «Перше Травня» (т.1 а.с. 9,т.2 а.с.60-62). Розпаювання колгоспної землі відбулося 17 січня 1996 року, коли КДСП «Перше Травня» с. Безсали [PERSON] сільської ради Лохвицького району Полтавської області було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ №013. Середня вартість земельної частки (пай) розміром 4,85 кадастрових гектари по бувшому КДСП «Перше Травня», яка розташована на території [PERSON] сільської ради становить 190859,81грн.(а.с.13) Відповідно до положень ст. 5 ЗК України (1990 року), земля могла належати громадянам на праві колективної власності. Відповідно до ст. 17 ЗК України, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки Відповідно до ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням її місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени КСП. Право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно змісту ст. ст. 7, 8, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Обєктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. \~\~ \~ \~ \~ \~Згідно ч. 2 ст.\~5\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України). Відповідно до п.п. 23,24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16.04.2004\~р.\~№7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст.\~25\~ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). \~ \~ \~ \~ Невнесення до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, особи, яка була членом ксп на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай). Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право на земельну частку (пай) внаслідок паювання земель згідно з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року особа набуває за наявності наступних умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення до списку осіб, доданого до цього акта З огляду на викладене, суд вважає, шо на час видачі Державного акту на землю позивачу сертифікат на право на земельну частку (пай) на його ім'я безпідставно не видавався. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту, а тому позов належить задовольнити та за позивачем слід визнати право на земельну частку (пай). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~При неможливості надати такій особі земельну частку в колективній власності у зв'язку з відсутністю необхідної для цього землі остання відповідно до змісту статті 7\~зазначеного Указу\~Президента України має бути надана з резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі земельну колективну власність.\~\~ Ухвалюючи рішення, суд не може погодитися з запереченнями відповідача [PERSON] сільською радою в частині того, що сільська рада, на час подання позову [PERSON], не розпоряджається земельними ділянками за межами населених пунктів, оскільки відповідно до Закону України від 06.09.2012 року №5245-VI «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 01.01.2013 року землі державної і комунальної власності в Україні є розмежованими. Розпорядником земель державної власності є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області. При цьому суд враховує, що земельна частка знаходиться на території, підвідомчій [PERSON] сільській раді Лохвицького району Полтавської області, а тому саме цей орган місцевого самоврядування повинен відповідати за даним позовом. Заперечення сторони відповідача відносно того, що резервний фонд, створений при розпаюванні земель колективної власності, вже використаний, а вільних земельних ділянок резервного фонду на території сільської ради немає суд вважає необєктивними, оскільки такі доводи сторони протирічить вимогам Указу Президента № 720/95 від 08.08.1995 року, згідно якого земельна ділянка має бути надана із земель запасу створеного місцевою радою при передачі землі у колективну власність. Відповідно ст. 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про необхідність їх задоволення у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних витрат. Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги. На підставі ст. ст. 5, 17, 25 Земельного кодексу України, ст. 16 ЦК України,\~п.п. 2, 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», п. п. 23, 24 Постани Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та\~

Outcome: approved