Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними (фіктивними) та скасування державної реєстрації права власності, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , державний реєстратор прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради Король Тетяна Миколаївна, приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малахов Сергій Олексійович. В подальшому представником позивача до суду була подана уточнена позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.06.2017 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області ухвалено заочне рішення по справі № 428/4175/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, сплату грошової компенсації та визнання права власності на 1/2 частку квартири. Зазначеним судовим рішенням було задоволено позов та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 20.07.2017 року вказане право власності було зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, номер запису про право власності: 21525348, індексний номер: 36240258 від 20.07.2017 року. 18.09.2017 року вказане право власності було перереєстровано на підставі договору дарування квартири, серія та номер: 2491, номер запису про право власності: 22387067, індексний номер: 37126447 від 18.09.2017 року на [PERSON] . 11.01.2019 року вказане право власності було ще раз перереєстровано на підставі договору дарування квартири, серія та номер: 33, номер запису про право власності: 29827987, індексний номер: 45024008 від 11.01.2019 року на [PERSON] . Таким чином, на думку позивача, відповідач уклав фіктивні правочини зі своєю матір`ю, яка має власне житло і проживає окремо з чоловіком та донькою, яка проживає разом з відповідачем. Насправді ж колишній чоловік намагається вилучити квартиру із сукупності спільного майна подружжя, щоб залишити її собі. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 04.10.2018 року за заявою позивача було скасовано вказане рішення суду, яке було підставою для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] . У зв`язку з цим позивач звернулася до Державного реєстратора ЦНАП Сєвєродонецької міської ради з заявою про скасування державної реєстрації права власності. Однак Державний реєстратор ЦНАП Сєвєродонецької міської ради виніс рішення про відмову у скасуванні, мотивуючи тим, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Таким чином, позивач вимушена звертатися до суду з позовом про визнання недійсними (фіктивними) договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності. З урахуванням викладеного вище, беручи до уваги факт скасування судового рішення, яке слугувало підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виникає висновок про необхідність скасування відповідного рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, оскільки скасована підстава набуття третьою особою права власності, а отже й підстава проведення державної реєстрації прав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] . уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа - державний реєстратор прав на нерухоме майно ЦНАП у м. Сєвєродонецьку Король Т.М. в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву, в якій просила розглянути позовну заяву без її участі, проти позовних вимог не заперечувала, просила винести рішення на розсуд суду. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малахов С.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 03.07.2008, двокімнатна квартира на четвертому поверсі чотирьохповерхового будинку, загальною площею - 81,9 кв.м., житловою площею - 39,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , 1/1 частка. На підставі рішення виконкому № 1293 від 01.07.2008. Вказане право власності було зареєстровано Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 04.07.2008, реєстраційний номер 23842744, номер запису 911, в книзі - 60. Згідно з інформацією з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34811201 від 12.03.2015, державним реєстратором Реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області Скляровим Сергієм Петровичем 12.03.2015 проведена державна реєстрація права власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Підстава виникнення - рішення суду про поділ спільного майна подружжя № 428/2476/14-ц, видане 13.06.2014 Сєвєродонецьким міським судом. Згідно з копією заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.06.2017 у справі № 428/4175/17, позов [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, сплати грошової компенсації та визнання права власності на 1/2 частку квартири, третя особа Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, задоволено. Припинено право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Сплачену [PERSON] на депозитний рахунок Сєвєродонецького міського суду Луганської області компенсацію вартості 1/2 частки квартири [ADDRESS] в розмірі 133881 (сто тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 16 коп. виплатити [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на належну [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Зазначене заочне рішення суду набрало законної сили 18 липня 2017 року. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 92654943 від 24.07.2017, державним реєстратором Сєвєродонецької міської ради Костецькою В.В. 20.07.2017 виконано державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Підстава виникнення права власності: рішення суду, № 428/4175/17, видане 02.06.2017 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області. Згідно з копією договору дарування квартири від 18.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., зареєстрованим в реєстрі № 2491, [PERSON] подарував [PERSON] належну йому квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 18.09.2017 № 10307, виданою ЦНАП у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований: [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області 22.05.2015 на ім`я [PERSON] , останнього 01.11.2017 було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 11.01.1999 на ім`я [PERSON] , останню 01.11.2017 було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією договору дарування квартири від 11.01.2019, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., зареєстрованим в реєстрі № 33, [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 10.01.2019 № 488, виданою ЦНАП у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності на нерухоме майно, яке вибуло з її володіння внаслідок ухвалення судом заочного рішення про визнання за відповідачем права власності на її 1/2 частку квартири та укладення відповідачем та третьою особою оспорюваних договорів дарування квартири. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Як вбачається з постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16, для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що відповідач [PERSON] уклав фіктивний правочин дарування зі своєю матір`ю [PERSON] , яка має власне житло і проживає окремо з чоловіком, а та в свою чергу з донькою відповідача [PERSON] , яка проживає разом з відповідачем. На думку позивача, насправді відповідач - як її колишній чоловік, намагається вилучити квартиру із сукупного спільного майна подружжя, щоб залишити її собі. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд встановив наступне. Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.06.2017 у справі № 428/4175/17, яким за [PERSON] визнано право власності на належну [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] , набрало законної сили 18 липня 2017 року. 20.07.2017 на підставі цього рішення суду здійснено державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Через 2 місяці після реєстрації права власності - 18.09.2017 [PERSON] подарував [PERSON] належну йому квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . При цьому, дарувальник [PERSON] 01.11.2017 знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвався за іншою адресою: [ADDRESS] , а обдаровувана [PERSON] цього ж дня знялась з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвалась у подарованій їй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Наступний договір дарування, яким [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , був укладений через 1 рік і майже 4 місяці - 11.01.2019. Отже, з наведеного вище судом вбачається, що дарувальником [PERSON] було фактично передано подаровану квартиру обдаровуваній [PERSON] , оскільки після укладення договору дарування [PERSON] знявся з реєстрації у цій квартирі, а [PERSON] зареєструвалася у ній, у зв`язку з чим суд вважає, що в даному випадку внутрішня воля сторін відповідала зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи правочин, виконали його реально. Вказані обставини свідчать про фактичне передання майна на виконання правочину, а отже такий правочин не має ознак фіктивного та не може бути кваліфікований як фіктивний. Посилання представника позивача на те, що відповідач продовжує проживати у спірній квартирі з моменту її дарування, суд не приймає до уваги, оскільки на підтвердження цих обставин суду не надано жодного доказу. Крім того, суд зазначає, що обидва оспорювані договори дарування укладені з проміжком часу 1 рік і майже 4 місяці, що, на думку суду, не свідчить про їх вчинення без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, та не свідчить про наявність умислу всіх сторін правочину, направленого на вилучення квартири із сукупності спільного майна подружжя з метою залишення його собі. Такий тривалий проміжок часу між договорами дарування, на думку суду, навпаки свідчить про намір сторін правочину створити ті правові наслідки, які обумовлені цими правочинами. Посилання представника позивача на те, що відповідач не має іншого зареєстрованого за ним житла, а тому реально не бажав дарувати квартиру, суд також не приймає до уваги, оскільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд незалежно від наявності або відсутності у нього іншого майна. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, позивачка не довела належними та допустимими доказами, що укладені відповідачем та третьою особою договори є фіктивними, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними (фіктивними) та скасування державної реєстрації права власності не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed