Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

[PERSON] , в особі свого представника адвоката Гарбазей Д.О., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Малого підприємства «Фотон»; третя особа: Черкаська філія товарної біржі «Українська біржа нерухомості» про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири. В обґрунтування позову вказує, що 18.06.1996 року між позивачем [PERSON] та Малим підприємством «Фотон», в особі директора Мельника В.Г., відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з протоколом відкритих торгів № 2, підписаним та Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія), було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 81,6 кв. м., в тому числі житловою площею 48,1 кв.м., що складається із чотирьох кімнат (п. 1 Договору). Квартира за згодою сторін була придбана позивачем за 2\~284\~800\~000 карбованців. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» 18.06.1996 року за реєстраційним номером 133-2. Крім того, право власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем [PERSON] було зареєстроване і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». Також, зазначає, що 24.05.2021 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. з метою відчуження належної йому квартири, проте нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 252/02-31з на тій підставі, що при укладенні вказаного договору, сторонами не було додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР в частині його нотаріального посвідчення. Таким чином, на даний час позивач не може розпорядитись належною йому квартирою, а на час укладення Договору, йому не було відомо, що вказаний правочин підлягає нотаріальному посвідченню, так як, тоді був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Відтак, позивач вважає, що умови Договору сторонами було повністю виконано: позивачем було сплачено вартість проданого майна, а МП «Фотон» була звільнена квартира; було здійснено виписку з квартири всіх осіб, що проживали в ній; ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін Договору з дня його укладення до цього часу не заявляв. Тому, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 18.06.1996 року між Малим підприємством «Фотон», в особі директора Мельника Володимира Григоровича, з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) відповідно до Протоколу відкритих торгів №2 від 18.06.1996 року, реєстраційний номер 133-2. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.06.2021 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Гарбазей Д.О. позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі: визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 18.06.1996 року між Малим підприємством «Фотон», в особі директора Мельника Володимира Григоровича, з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) відповідно до Протоколу відкритих торгів №2 від 18.06.1996 року, реєстраційний номер 133-2. Також, пояснили, що на момент укладення Договору купівлі-продажу позивачу не було відомо, що даний правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Крім того, просили врахувати, що умови Договору сторонами були виконані повністю, позивачем повністю була сплачена вартість квартири Продавцю МП «Фотон», а останній в свою чергу звільнив квартиру та передав позивачу ключі та документи від квартири. Крім того, факт отримання Продавцем коштів підтверджується навіть самим договором купівлі-продажу від 18.06.1996 року. В судове засідання представник відповідача Малого підприємства «Фотон» не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи його було повідомлено в установленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Представник третьої особи Черкаської філії товарної біржі «Українська біржа нерухомості» в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день та час та місце розгляду справи його було повідомлено в установленому законом порядку. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України,\~за відсутності\~представника відповідача,\~повідомленого у\~встановленому законом\~порядку про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання,\~який не\~з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача і його представника щодо такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника адвоката Гарбазей Д.О., а також, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Як передбачено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 18.06.1996 між Малим підприємством «Фотон», в особі директора Мельника Володимира Григоровича, (Продавець) та [PERSON] (Покупець), відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з Протоколом відкритих торгів № 2, підписаним на Торговій біржі «Українська біржа нерухомості (Черкаська філія), був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого Продавець Мале підприємство «Фотон», в особі директора Мельника Володимира Григоровича, продав, а Покупець [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира складається з чотирьох кімнат, загальною площею 81,6 кв.м., в тому числі житлова площа 48,1 кв.м. (а.с. 8-9). Відповідно до п. 2 Договору купівлі-продажу квартира належала Малому підприємству «Фотон» на підставі Акту прийому-передачі від 26.03.1995 року. Квартира зареєстрована в Черкаському об`єднаному Бюро технічної інвентаризації і записана в реєстраційну книгу № 9 під номером 936. Згідно Договору інвентаризаційна вартість квартири складала станом на 30.05.1996 року 2\~284\~800\~000\~карбованців (п. 3 Договору купівлі-продажу). Також, як вбачається з Договору купівлі-продажу, вказана квартира була оцінена за згодою сторін та була продана за 2\~284\~800\~000 карбованців. Визначену Договором суму Продавець Мале підприємство «Фотон», в особі директора Мельника Володимира Григоровича, отримав від Покупця повністю до підписання цього договору, що підтверджується відповідним підписом [PERSON] на другій сторінці договору (п. 4 Договору купівлі-продажу). Відповідно до п. 5 Договору, Покупець [PERSON] набуває право власності на вказану квартиру з дня реєстрації вказаного договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія). Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) відповідно 18.06.1996 року за реєстраційним номером\~133-2. Крім того, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору (а.с. 9). Вказане також підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 19.05.2021 року № 22670 о, з якої вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 18.06.1996 року № 133-2 (а.с. 12). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. з метою посвідчення договору купівлі-продажу належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] . Однак, нотаріусом була винесена постанова № 252/02-31 від 24.05.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що вказаний договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Таким чином, на даний час позивач не може розпорядитися належною йому на праві власності квартирою, у зв`язку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю нотаріального посвідчення Договору. Оскільки Договір купівлі-продажу між сторонами був укладений 18.06.1996 року, тобто, до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 224\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 4\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно із частиною першою статті 128\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, зареєстрованої 07.07.1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на квартиру міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Частиною другою статті 47\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено що, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду\~України №\~9\~від 06.11.2009\~року «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. Відповідно до діючого на даний час законодавства, саме ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У свою чергу, ч. 1 ст. 638\~ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема змагальності і диспозитивності, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, що сторони вказаного вище договору домовились щодо всіх важливих його умов і відбулось повне виконання договору, а також відсутність на даний час у сторін правочину можливості нотаріального посвідчення даного договору, суд вважає за можливе визнати дійсним Договір купівлі-продажу від 18.06.1996 року за реєстраційним № 133-2, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved