Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] 31.10.2019р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, що він зловживав алкогольними напоями, застосовував до неї фізичне насильство, не дбав про сім`ю, інше, тому припинили подружні стосунки, спільно не проживають, примирення між ними неможливе, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась. Представник позивачки [PERSON] позов підтримав, просить розірвати шлюб між сторонами. Відповідач [PERSON] заперечив покликання позивачки про зловживання алкогольними напоями та застосування фізичного насильства, пояснив, що подружнє життя з позивачкою не склалось з вини останньої, тому з 30.05.2018р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, вважає недоцільним подальше збереження шлюбу, дав інші пояснення, просить шлюб розірвати. Заслухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із пояснень відповідача, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копій свідоцтва про народження (а.с. 7, 8) убачається, що сторони в шлюбі з 27.04.2018р., мають доньку [PERSON] , [INFO] , з 30.05.2018р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають. Із змісту позову, із пояснень представника позивача в суді убачається, що позивачка [PERSON] настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи неможливістю подружнього проживання з відповідачем. Відповідач [PERSON] теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов. Відповідно до положень ст.ст. 139, 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved