Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), про припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 15.02.2008 року по 13.12.2016 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Макарівського районного суду Київської області від 13.12.2016 року у цивільній справі №370/1653/16-ц їх з відповідачкою шлюб було розірвано та задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Заборгованості по сплаті аліментів станом на вересень місяць 2019 року немає. Починаючи з 10.06.2019 року, та по даний час їх син, [PERSON] , зареєстрований і проживає разом з батьком у будинку [ADDRESS] , навчається у 5-Б класі Луківської ЗОНІ І-ІІІ ступенів, перебуває на його повному утриманні, забезпеченні і вихованні, а відповідачка проживає разом із їхньою дочкою, [PERSON] , у смт Макарів Київської області. Незважаючи на дані обставини, тобто той факт, що у нього та відповідачки на утриманні перебуває по одній їх спільній дитині, остання продовжує отримувати аліменти на утримання обох дітей і користується ними на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , який мешкає разом з батьком, не надає, тому він змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою про припинення стягнення аліментів на утримання дітей, так як не у змозі сплачувати визначені судом аліменти на двох дітей і утримувати та забезпечувати сина, який мешкає з ним, всім необхідним. Враховуючи викладене, просив суд припинити стягнення аліментів з нього, [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , жительки [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; дочки [PERSON] , [INFO] , із часу звернення його до суду. Ухвалою суду від 19.11.2019 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 19.11.2019 року та позовну заяву з додатками, яку було надіслано за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідач отримала 06.02.2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800104837294-0800104867428 (а.с. 24). Відзиву на позовну заяву відповідач в установлений судом строк не подала, будь-яких заяв, клопотань суду не заявляла, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 13.12.2016 року в цивільній справі №370/1653/16-ц, яке набрало законної сили 10.01.2017 року (а.с. 7), вирішено: розірвати шлюб, зареєстрований 15.02.2008 року виконкомом Соминською сільською радою Турійського району Волинської області, актовий запис в книзі реєстрації шлюбів №01, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Прізвища після розірвання шлюбу: чоловіка - [PERSON] , жінки - [PERSON] . Крім того, даним рішенням суду присуджено до стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 22.07.2016 року і до досягнення дітьми повноліття, допустивши до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. На виконання вказаного рішення суду в частині стягнення аліментів, 13.12.2016 року Макарівським районним судом видано виконавчий лист (а.с. 8). Як вбачається з довідки №43 від 04.09.2019 року з місця роботи позивача, а саме 4-ї Державної пожежно-рятувальної частини Управління ДСУ з надзвичайних ситуацій у Волинській області, сума сплачених позивачем аліментів на користь [PERSON] за період з 01.03.2019 року по 31.08.2019 року становить 23428,35 грн. (а.с. 12). Відповідно до довідки Луківської селищної ради Турійського району Волинської області №1000 від 27.08.2019 року (а.с. 10), [PERSON] , 1976 р.н., зареєстрований та проживає по [ADDRESS] ; разом з ним зареєстрований та проживає син, [PERSON] , 2009 р.н. Відповідно до довідки Комунального опорного закладу «Луківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей» Турійського району Волинської області №30 від 29.08.2019 року (а.с. 11), [PERSON] навчається в 5-Б класі даного навчального закладу. Вирішуючи заявлені [PERSON] , вимоги, суд керується наступним. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ще одним принципом цивільного судочинства є диспозитивність. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України, при чому вказаний перелік не є вичерпним. Згідно ч. 3 вказаної статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Спеціальним законом, що регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, є Сімейний кодекс України (далі - СК України). Способи захисту сімейних прав та інтересів визначені також ст. 18 СК України. При цьому суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Припинення ж права на аліменти на дитину, визначене статтею 190 СК України у випадку набуття права власності на нерухоме майно: той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з позивача за рішенням Макарівського районного суду від 13.12.2016 року стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в єдиній частці від заробітку позивача (1/3 частка) на обох дітей, з 10.06.2019 року дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, то належним способом захисту прав позивача в даному випадку є зміна (а саме зменшення) розміру аліментів з вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка на даний час проживає з позивачем і перебуває на його утриманні, оскільки даний факт не позбавляє позивача від обов`язку щодо утримання іншої дитини, яка залишилась проживати з відповідачкою. Крім того, з урахуванням предмета саме даного спору, припинення стягнення аліментів на утримання дітей, не передбачено законодавством. Позовні вимоги про припинення стягнення аліментів в рамках розгляду даної справи не є належним способом захисту порушених прав позивача. На думку суду саме позовні вимоги про зміну розміру аліментів є належним способом захисту порушених прав позивача та водночас відповідатиме інтересам іншої дитини, [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed