Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] 12 липня 2021 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 18 жовтня 2019 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики. На підтвердження передачі грошей, відповідачка власноручно написала розписку і отримала грошові кошти розмірі 30 000 доларів США та зобов`язалася їх повернути до 18 жовтня 2020 року. В обумовлений договором термін відповідачка кошти не повернула, на звернення із вимогою у добровільному порядку повернути кошти відмовляється, вказане змусило її звернутися з вказаним позовом до суду. Просила стягнути з відповідачки на її користь борг у розмірі 807 774 грн та судові витрати. Ухвалою судді від 16 липня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не прибула, однак спрямувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка у судове засідання не прибула, спрямувала до суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутності та при прийнятті рішення розстрочити його виконання на 24 місяці із щомісячною сплатою боргу рівними частинами. Відповідно до статті 247 частини 2 Цивільно-процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази надані позивачем, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18 жовтня 2019 року [PERSON] під розписку отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 18 жовтня 2020 року. Факт отримання [PERSON] коштів засвідчений нею у розписці. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачка надала боргову розписку позичальниці, яка посвідчує передання відповідачці коштів. Відповідачка порушила умови договору позики та станом на день звернення до суду грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США не повернула. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із наданої суду розписки від 18 жовтня 2019 року сума позики становить 30 000 доларів США та в цій же розписці є запис відповідачки про строки повернення суми позики до 18 жовтня 2020 року. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із приписами частин 1, 2 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, станом на день підготовки позовної заяви (16 червня 2021 року) згідно повідомлення НБУ офіційний курс долара США до гривни України склав 26,9258, відповідно заборгованість за договором позики складає: 30 000 доларів США х 26,9258 грн = 807 774 грн. Дослідив та оцінив усі докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вимоги позивачки є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню. Крім того, суд погоджується із наданим позивачкою розрахунком заборгованості в еквіваленті на національну валюту, а також бере до уваги позицію відповідачки, яка відзив на позов та/або заперечення проти позову не подавала. Щодо клопотання відповідачки про розстрочення виконання рішення, то це клопотання задоволенню не підлягає, виходячи зі слідуючого. Відповідно до статті 435 ЦПК УКраїни, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Будь-яких доказів, які б істотно ускладнювали виконання рішення або роблять його неможливим відповідачкою не надано. Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦК України.

Outcome: approved