Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив в рахунок задоволення вимог за договором позики від 21.08.2009 року на суму 275 277 грн. 02 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,5 кв.м, житловою 27,2 кв.м шляхом застосування, визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу з наданням іпотеко держателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати [PERSON] право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця [PERSON].) до КП «Харківське міське БТІ», Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань, виселити [PERSON] з іпотечної квартири, передати предмет іпотеки в управління [PERSON] на період його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедуру продажу. В обґрунтування позову посилався на те, що 21.08.2009 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 15200 доларів США. За умовами договору позики відповідачка зобов'язалася повернути гроші у визначені договором строки, але не пізніше 21.02.2012 року. З моменту укладання 21.08.2009 року договору позики, відповідач частинами повернула кошти в сумі 1200 доларів США, після чого попросила додатково позичити їй грошові кошти, в результаті чого 14.01.2010 року [PERSON] позичив відповідачці ще 2 625 доларів США, про що було складено договір позики. Після укладення 14.10.2010 року додаткового договору позики, відповідачка повернула позивачу 855 доларів США, після чого знову звернулася з проханням про позику грошей та позивач 03.08.2010 року позичив ще 10 430 доларів США. Таким чином, загальна сума позичених відповідачем у позивача валютних цінностей склала 28 255 доларів США, з яких 2 055 доларів було повернуто. 09.10.2013 року заочним рішенням Фрузенського районного суду м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 209 416 грн. 60 коп. боргу, 9 120,01 грн. - 3% річних, 59 955 грн. 49 коп. - процентів за користування коштами, 2 784 грн. 92 коп. витрати по сплату судового збору. Загалом згідно вказаного рішення з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 275 277 грн. 02 коп.. Крім того, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договорами позики від 21.08.2009 року, 14.01.2010 року, 03.08.2010 року було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. За умовами іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань відповідача з повернення позивачу боргу за договором позики, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Крім того, позивач в особі свого представника зазначав, що вони переконані, що під час розгляду справи за цим позовом, і після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідачка намагатиметься вчиняти дії аби пошкодити предмет іпотеки, знищити його або, істотно знецінити вартість, у зв'язку з чим просять вжити заходити щодо збереження предмета іпотеки шляхом передання його в управління позивача до його реалізації. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримавши позовні вимоги, та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи, своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2349, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи. За умовами вказаного договору Позикодавець, передав у власність Позичальника, а Позичальник - прийняв валютні цінності у сумі 15200 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму в порядку та в строки, що передбачені п. 1 вказаного договору позики, але не пізніше 21.02.2012 року. 14.01.2010 року між позивачем та відповідачем укладений Додатковий договір до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 57, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи. За умовами вказаного Додаткового договору від 14.01.2010 року, пункт 1 Договору позики від 21.08.2009 року викладено в іншій редакції, а саме сторонами визначено, що Позикодавець, передав у власність Позичальника, а Позичальник - прийняв валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 17825 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму в порядку та в строки, що передбачені п. 1 вказаного Додаткового договору від 14.01.2010 року, але не пізніше 21.02.02012 року. Відповідно до пункту 7 цього договору - всі зміни до цього договору позики стосуються і договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], 21.08.2009 року № 2351. 03.08.2010 року між сторонами укладений Додатковий договір № 2 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 2698, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи. За умовами вказаного Додаткового договору № 2 від 03.08.2010 року, пункт 1 Договору позики від 21.08.2009 року викладено в іншій редакції, а саме сторонами визначено, що Позикодавець, передав у власність Позичальника, а Позичальник - прийняв валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 28255 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму в порядку та в строки, що передбачені п. 1 вказаного Додаткового договору № 2 від 03.08.2010 року, але не пізніше 21.02.2012 року. Відповідно до пункту 7 цього договору - всі зміни до цього договору позики стосуються і договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], 21.08.2009 року № 2351. 21.08.2009 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2351, відповідно до якого у забезпечення виконання зобов'язання, що викладено у п. 1 цього договору укладається договір іпотеки, предмет якого є двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 42,5 кв.м, житловою - 27,2 кв.м.. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2013 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] користь [PERSON] 209416,60 гривень боргу, 9120,01 гривень 3 % річних, 59955,49 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 2784,92 грн. витрат по сплаті судового збору. Заочне рішення набрало законної сили. Вищевказане рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2013 року є належним у справі доказом, оскільки дане судове рішення містить інформацію щодо загальної суми заборгованості за договорами позики, укладеним між сторонами, тобто безпосередньо має відношення до предмету спору. На виконання зобов'язання за договором позики між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки та у відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнення на предмет іпотеки проводиться у порядку передбаченому ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Частиною 5 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбаченоправо іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону. Відповідно до ч.8 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя, вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Виселення можливе лише при дотриманості іпотекодержателем вимог передбачених ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР та ст. 40 Закону «Про іпотеку», згідно з якими виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення іпотекодержателем про звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо в іпотеку передані житловіприміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити занятті приміщення. Якщо у встановлений або погоджений сторонами строк, мешканці добровільно не звільнять житлові приміщення. то вони можуть бути виселені на підставі рішення суду. Вказані положення діючого законодавства містяться у п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивач не надав, доказів, що відповідачі були попереджені про необхідність добровільно звільнити квартиру. Що ж стосується вимог позивача про передання предмету іпотеки в його управління на період реалізації майна, то така умова не передбачена іпотечним договором, а тому задоволенню не підлягає. Що стосується вимог позивача надати йому право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця [PERSON].) до КП «Харківське міське БТІ», Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно п. 42 якого резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Вимоги щодо надання Банку повноважень покупця не передбачені Законом України «Про іпотеку». На підставі ст. ст. 526, 554, 555, 651, 1054 ЦК України,

Outcome: partial