Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду із позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , який не склав заповіт на спадкове майно. [INFO] померла мама [PERSON] - [PERSON] , яка на час смерті володіла будинковолодінням з надвірними будівлями, який розташований у [ADDRESS] та заповіла його своїй доньці [PERSON] . Після смерті батьків [PERSON] звернулася до нотаріальної контори за місцем знаходження нерухомого майна із заявою про прийняття спадщини, однак 23 жовтня 2018 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2992/02-14, оскільки при вивченні матеріалів нотаріальної справи було виявлено відсутність правовстановлюючих документів та державна реєстрації права власності на житловий будинок. Такий стан речей не дає позивачці можливості визнати право власності на нерухоме майно та розпоряджатися ним. З урахуванням викладеного, позивачка просить суд визнати право власності на спадкове майно за [PERSON] на 3/5 будинковолодіння, [PERSON] на 1/5 та [PERSON] на 1/5 після смерті [PERSON] та [PERSON] , що складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . 11 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представник, адвокат Стройванс В. Л. в судове засідання не з`явилися, адресували суду заяви, у яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, у якому просив справу розглянути за його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. 30 травня 1987 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок за адресою [ADDRESS] , який належить колгоспному двору, що складається з трьох членів, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 135 від 26 травня 1987 року. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27 червня 1987 року, про що складено актовий запис № 9, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 27 червня 1987 року Скоморохівською сільською радою. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 березня 1989 року Скоморохівською сільською радою вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , батьки: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2006 року Скоморохівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 серпня 2006 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 липня 2000 року Скоморохівською сільською радою Тернопільського р-в РАГСу, [PERSON] помер [INFO] у віці 70 років. 18 вересня 2008 року [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що матиме за законом права. Заповіт посвідчений нотаріусом Береш С. М. та зареєстровано в реєстрі за № 2618. Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 16391978 від 18 вересня 2008 року вбачається, що заповіт [PERSON] зареєстровано, номер у спадковому реєстрі - 45461492, номер в реєстрі нотаріальних дій - 2618. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 березня 2018 року виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 87 років. 17 вересня 2018 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т. Б. посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Береш С. М., приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу 18 вересня 2008 року по реєстру за № 2618, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є, її дочка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: село Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - [NUMBER] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: - земельної ділянки, площею 0,2500 га, яка знаходиться по [ADDRESS] , яка належала померлій гр. [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ТР № 08425, виданого Скоморохівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на підставі рішення І сесії XXII скликання Скоморохівської сільської Ради народних депутатів від 17 серпня 1994 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 23 грудня 1995 року за № 236. Кадастровий номер земельної ділянки: 6125287400:02:001:0965. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з Витягу НВ-6104991992018 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого Відділом у Тернопільському районі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області 23 серпня 2018 року, обмежень(обтяжень) у використанні земельної ділянки не зареєстровано. 16 липня 2018 року на замовлення [PERSON] . Тернопільським районним госпрозрахункоим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , із якого вбачається, що загальна площа становить 94,5 кв.м., житлова - 45,4 кв.м. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Береш Т. Б. № 2992/02-14 від 23 жовтня 2018 року встановлено, що у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 299/2018 року, після смерті [PERSON] , за заявою дочки померлої [PERSON] , про прийняття спадщини за заповітом № 850 від 09 липня 2018 року. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Спадкова справа після смерті [PERSON] , не заводилася. Через те, що відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок заявниці відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] та за законом після батька - [PERSON] , померлого [INFO] За змістом довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 599, виданої 27 липня 2021 року, згідно даних книги № 2 за 1986-1990 роки погосподарського обліку [ADDRESS] дійсно станом на 01 липня 1990 року житловий будинок належав [PERSON] , яка померла [INFO] . У колгоспному дворі за даною адресою станом на 01 липня 1990 року були зареєстровані: голова двору - [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] , чоловік - [PERSON] , 1930 року народження, який помер [INFO] , дочка - [PERSON] , 1968 року народження, зять - [PERSON] , 1964 року народження, внучка - [PERSON] , 1989 року народження. Як вбачається із довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 600, виданої 27 липня 2021 року [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть - Серія [NUMBER] ), і в [ADDRESS] числиться житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами. На день смерті померлої [PERSON] в [ADDRESS] разом з нею проживали, були зареєстровані і по теперішній час: дочка - [PERSON] , 1968 року народження, зять - [PERSON] , 1964 року народження, внук - [PERSON] , [INFO] . Земельна ділянка в розмірі - 0,6655 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства ( державний акт на право приватної власності на землю Серія ТР № 08425) приватизована за померлою [PERSON] . Заборона (арешт) на житловий будинок і земельну ділянку відсутня. Згідно висновку про вартість майна, виготовленого суб`єктом ринкової діяльності - суб`єкт господарювання [PERSON] , ринкова вартість садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого [ADDRESS] станом на 02 серпня 2021 року згідно проведених розрахунків становить 162000,00 гривень. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до наступного висновку. Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст. ст. 120 - 126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 112 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Як вбачається із довідки № 599, виданої 27 липня 2021 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, у колгоспному дворі за адресою [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року були зареєстровані: голова двору - [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] , чоловік - [PERSON] , 1930 року народження, який помер [INFO] , дочка - [PERSON] , 1968 року народження, зять - [PERSON] , 1964 року народження, внучка - [PERSON] , 1989 року народження. Таким чином, право власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/5. [INFO] помер [PERSON] . Згідно із роз`ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Пунктом 1 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Стаття 524 ЦК УРСР визначає, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до cт. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 1 cт. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 2 cт. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відтак, оскільки суду не надано доказів того, що дружина померлого [PERSON] - [PERSON] прийняла спадщину в порядку, визначеному ч. 1 cт. 549 ЦК УРСР, на підставі cт. 529 ЦК УРСР 1/5 частку житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] успадкували його донька [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Оскільки спадщина відкрилася після 01 січня 2004 року, то застосуванню підлягають норми ЦК України. Згідно із ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Згідно cт. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 3 статті 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1269 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] 1/5 належну останній частку житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] як члену колгоспного двору. Однак у вчиненні нотаріальної дії та оформленні спадкових прав їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , що стало причиною звернення позивачки до суду. Тобто, у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності на будинковолодіння за вищевказаною адресою спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] не проведена (виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року та Законом від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом, а тому спадкоємець звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно. Зі змісту ст. 328 ЦК України слідує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд роз`яснює, що пунктом 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка була чинною на час набуття позивачкою по справі та спадкодавцями у власність майна колгоспного двору, передбачено процедуру отримання правовстановлюючого документу - свідоцтва на право власності. Зокрема, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору. Оскільки право власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] було зареєстровано у встановленому порядку, відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору, головою якого на момент припинення існування колгоспних дворів була [PERSON] , тому вищевказане свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 30 травня 1987 є належним правовстановлюючим документом. Відтак права позивачки [PERSON] як спадкоємиці за заповітом та за законом майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню частково, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 2/5 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , 1/5 частина - в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та 1/5 частина - в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Щодо позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності як за членами колгоспного двору, то суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом беззаперечно встановлено, що право власності у майні колгоспного двору на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] набули [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/5. [PERSON] успадкувала частки померлих [PERSON] та [PERSON] , що складає 2/5 частки будинковолодіння за вищевказаною адресою. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору. Отож, при вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Встановлено, що 30 травня 1987 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок за адресою [ADDRESS] , який належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , а згідно довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 599, виданої 27 липня 2021 року, згідно даних книги № 2 за 1986-1990 роки погосподарського обліку [ADDRESS] , станом на 01 липня 1990 року у колгоспному дворі за даною адресою станом на 01 липня 1990 року були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отож, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають у власності майно колгоспного двору- житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] в рівних частках, тобто по 1/5, не втрачали права на частку у майні колгоспного двору, це право ніким не оспорюється, а тому і не підлягає захисту. Щодо державної реєстрації частки у майні колгоспного двору, то така законом не передбачена. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон). Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. Статтею 5 Закону визначено об`єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, а саме: земельні ділянки, підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Таким чином, реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір, законодавством не передбачена. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності на майно як за членами колгоспного двору, оскільки таке право вони не втрачали, що свідчить про безпідставність заявлених ними позовних вимог в цій частині позову. У зв`язку з тим, що позивачі не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується. На підставі наведеного,

Outcome: partial