Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в якому посилаються на те, що [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітньої [PERSON], [INFO], а [PERSON] та [PERSON] є рідними дідом та бабою малолітніх дітей. Діти з дня народження проживали разом однією сім'єю з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в чотирьохкімнатній квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. 06 серпня 2012 року Київський районний суд м. Одеси по справі № 1512/9113/2012 постановив рішення, яким розірвав шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON], а за декілька місяців до розірвання шлюбу [PERSON] самовільно забрала з собою малолітніх дітей та переїхала на постійне місце проживання в квартиру її батьків, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. З цього часу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мають можливості вільно спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх вихованні, проводити з ними свята, дозвілля, відпочивати, організувати їх оздоровлення, оскільки відповідачка [PERSON] вдається до різних засобів, щоб не допустити цього, забороняє відвідувати та спілкуватись з дітьми у дошкільній установі, приймати іграшки, речі. При цьому, жодних вмотивованих пояснень з цього приводу не надає. Неодноразові спроби дійти згоди з відповідачкою [PERSON] у вирішенні питань щодо спілкування та участі у вихованні дітей не дали позитивних результатів, не вдалося врегулювати це питання й зі Службою у справах дітей Одеської міської ради. У зв'язку з цим [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять суд визначити спосіб їх участі у спілкуванні та вихованні неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], шляхом спілкування наступним порядком: - з 16:00 години до 20:00 годин кожної середи; - з 09:00 години до 20:00 годин кожну другу суботу місяця; - з 09:00 години суботи до 18.00 години неділі кожний останній тиждень місяця; - 45 днів відпочинку у сукупності на рік під час усіх канікул дітей за попереднім узгодженням конкретних днів з [PERSON]; - кожне друге Різдво та Пасху, починаючи з Пасхи 2014 року. Зобов'язати [PERSON] один раз на рік надавати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] письмовий нотаріальний дозвіл для виїзду за межі України на відпочинок разом з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Не погодившись з вказаним позовом, під час розгляду справи відповідачка [PERSON] надала суду заперечення проти позову, в якому посилається на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вона жодних перешкод [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні з дітьми не чинить. Однак зазначає, що [PERSON] та [PERSON] дуже негативно впливають на дітей в силу того, що сповідують саєнтологію, та нав'язують дітям свої релігійні переконання, але вона не давала своєї згоди на виховання дітей, чи на спілкування з дітьми відповідно до переконань сповідуваної саєнтології, тому немає підстав для визначення порядку щодо їхнього спілкування з дітьми. Більш того, [PERSON] вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині її зобов'язання надавати їм письмовий нотаріальний дозвіл для виїзду за межі України на відпочинок разом з дітьми є безпідставними, оскільки суперечать чинному законодавству України. Тому [PERSON] просить суд відмовити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у задоволені позовних вимог за безпідставністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов визнали частково, а саме в частині того, що позивачі мають право на побачення з дітьми, в іншій частині заперечували проти задоволення, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність. Не погодились й з розпорядком, та запропонували свій, а саме: - з 16:00 години до 19:00 годин кожної середи; - з 09:00 години до 19:00 годин кожну другу суботу місяця; - кожний останній тиждень місяця в суботу з 09:00 години до 18:00 години та у неділю з 09:00 години до 18:00 години, тобто без ночівлі; - 5 днів відпочинку у сукупності на рік під час усіх канікул дітей за попереднім узгодженням конкретних днів з [PERSON]; При цьому пояснивши суду, що запропонований [PERSON], [PERSON] та [PERSON] порядок їх участі у спілкуванні та вихованні дітей в частині залишення останніх на ночівлю за адресою: [ADDRESS], є недопустимим, оскільки в зазначеній квартирі відсутні необхідні умови для їх ночівлі. Представник третьої особи Відділу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні надав суду висновок Київської районної адміністрації стосовно визначення способів участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітніх онуків [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідно до якого [PERSON], [PERSON] та відповідачці [PERSON] було запропоновано наступний порядок: - щотижнево кожної середи з 16:00 години до 19:00 годин, без присутності матері дітей; - щотижнево кожної другої та четвертої суботи з 09:00 години до 19:00 годин, без присутності матері дітей; - щорічно, в день народження дітей - 20 квітня та 28 серпня, з 09:00 години до 13:00 години, без присутності матері дітей; - 5 днів відпустки щорічно, за попередньою домовленістю з матір'ю дітей, без її присутності. Із запропонованим порядком спілкування та виховання малолітніх дітей сторони погодились. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 16 серпня 1980 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Під час шлюбних відносин, а саме [INFO], у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [INFO]. 17 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. За час перебування у шлюбних відносинах у [PERSON] та [PERSON] народилися діти, а саме: - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]; - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]; 06 серпня 2012 року Київський районний суд м. Одеси по справі № 1512/9113/2012 постановив рішення, яким розірвав шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON], рішення набрало законної сили. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] (батько дітей) постійно проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою за № 145 від 02 грудня 2013 року, виданої ЖБК «Іллічівський-23», а відповідачка [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується відповідною довідкою за № 2259 від 30 грудня 2013 року, виданої КП «Житлово-комунальний сервіс «Портофранківський». Відповідно до ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (ч. 2 ст. 151 СК України). Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями ст. 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 257 СК України визначено, що баба та дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою та дідом своїх прав щодо виховання внуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба та дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України (ст. 263 СК України). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітньої [PERSON], [INFO], а [PERSON] та [PERSON] є рідними дідом та бабою малолітніх дітей. На теперішній час позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживають окремо, при цьому діти проживають разом з матір'ю, тобто [PERSON], але вона чинить перешкоди батьку, дідусю та бабці вільно спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх вихованні, проводити з ними свята, дозвілля, відпочивати, організувати їх оздоровлення, хоча вони мають на це право Оскільки відповідачка [PERSON] чинить батьку, дідусю та бабці перешкоди у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, суд вважає за доцільним визначити спосіб їх участі, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у вихованні дітей, періодичні побачення, можливість спільного відпочинку. Оцінивши встановлені по справі обставини у їх сукупності, з урахуванням пояснень сторін, ставлення батьків до виконання своїх обов'язків відносно дітей, вік дітей, стан їхнього здоров'я, а також стан психічного здоров'я батька, дідуся та бабусі, висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради, суд вважає, що участь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні та вихованні з неповнолітнім [PERSON], [INFO] та неповнолітньою [PERSON], [INFO], має бути відбуватись у наступному порядку: - з 16:00 години до 19:00 годин кожної середи; - з 09:00 години до 19:00 годин кожну другу суботу місяця; - кожний останній тиждень місяця в суботу з 09:00 години до 18:00 години та у неділю з 09:00 години до 18:00 години; - 30 днів відпочинку у сукупності на рік під час усіх канікул дітей за попереднім узгодженням конкретних днів з матір'ю; - кожне друге Різдво та Пасху, починаючи з Пасхи 2014 року. В іншій частині слід відмовити, оскільки позивачами не доведено те, що квартира [ADDRESS] містить всі необхідні умови для залишення неповнолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO], на ночівлю разом з ними в цій квартири. А в частині визначення часу у спілкуванні та вихованні дітей, суд вважає за доцільним призначити час з 16:00 години до 19:00 годин кожної середи та з 09:00 години до 19:00 годин кожну другу суботу місяця, оскільки після 19:00 години дітей требо підготувати до сну, що займає багату часу. Крім того, суд вважає, що також необхідно збільшити кількість днів відпочинку у сукупності на рік під час усіх канікул дітей з п'яті днів на тридцять. Між тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання [PERSON] один раз на рік надавати батьку, дідусю та бабусі письмовий нотаріальний дозвіл для виїзду за межі України на відпочинок разом з дітьми підлягає частковому задоволенню в частині надання цього дозволу лише батьку [PERSON], в іншій частині слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року, постановою КМУ від 27 січня 1995 року за № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року за № 231. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року за № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; - у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Однак, в даному випадку відповідачка [PERSON] не надає батьку [PERSON] цей дозвіл, у зв'язку з чим суд вважає, що слід зобов'язати [PERSON] один раз на рік надавати [PERSON] письмовий нотаріальний дозвіл для виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України на відпочинок, в іншій частині слід відмовити за безпісдтаністю. Отже, з огляду на вищевказане, оцінивши всі доводи у їх сукупності, з урахуванням пояснень сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та підлягають частково задоволенню шляхом визначення порядку участі батька, дідуся та бабусі у спілкуванні та вихованні неповнолітніх дітей, що викладений у мотивованій частині цього рішення, а також зобов'язанням [PERSON] один раз на рік надавати [PERSON] письмовий нотаріальний дозвіл для виїзду з дітьми за межі України на відпочинок. В іншій частині відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial