Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 23.11.2006 року у відділі РАЦС ВМУЮ Вінницької області був зареєстрований шлюб між сторонами. [INFO] у них народилась донька [PERSON] 27.12.2011 року між сторонами розірвано шлюб, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці. З моменту розлучення і по цей час відповідач бачив доньку лише один раз, активної участі у вихованні дочки не приймає та взагалі не цікавиться станом дочки. Крім аліментів, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. 21.11.2013року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод та встановлення порядку для спілкування з дитиною. Позов мотивовано тим, що [INFO] у сторін народилась донька. 27.12.2011 року сторони розірвали шлюб. Фактично після розірвання у позивача почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача стосовно неможливості нормального спілкування з донькою. Всі намагання позивача, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає позивачу, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які позивач не може нормально зустрічатися з донькою. Просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкування з донькою [PERSON] Визначити такі способи участі у спілкування та вихованні дитини: систематичні побачення з донькою у кожну суботу місяця та в день народження доньки з 12.00год. до 18.00год., спільний відпочинок 2 тижні під час літніх канікул дитини проводити з батьком. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2013року прийнято зустрічний позов [PERSON] та об'єднано з первісним позовом [PERSON] в одне провадження (а.с. 87). В судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в задоволені. Відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив задовольнити. Представники третьої особи в судовому засіданні первісний позов підтримали, просили задовольнити. Зустрічний позов не визнали, заперечили щодо його задоволення. Прокурор в судовому засіданні первісний позов підтримала, просила задовольнити, зустрічний позов не визнала, заперечила щодо його задоволення. Заслухавши думку учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають до задоволення, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.12.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 23.09.2006 року у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис 2606 розірвано (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 02.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області [PERSON] народилась [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до довідки квартального комітету «Слов'янка» від 01.10.2013року № 1232 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON], [INFO] та матір'ю [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] виданого 06.06.2012року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], про що зроблено актовий запис №106 (а.с. 8). Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO] та недоцільність визначення порядку участі [PERSON] у спілкуванні з дитиною від 24.01.2014 року № 01-00-011-3371 доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] та недоцільним визначення порядку участі батька [PERSON] у спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], до прийняття судом рішення про позбавлення чи не позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.122-125). Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчий комітет Вінницької міської ради від 24.01.2014року є недостатньо обґрунтований та не містить в собі переконливих аргументів, які б вказували на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків. В матеріалах справи відсутні докази того, що комісія моніторила питання виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків і застосувала відносно нього попереджувальні заходи. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення від виконання матір'ю чи батьком своїх обов'язків по вихованню дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, наприклад: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини і це негативно впливає на її фізичний розвиток; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її виховання; не надають дитині доступу до культурного і духовного розвитку; не виявляють інтересу до життя; не створюють умов для отримання освіти. В судовому засіданні позивач та її представник по первісному позову посилаються на ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, одночасно позивач зазначає, що не надає дитини [PERSON] для побачення та спілкування, тобто сама позивачка не заперечує, що чинить перешкоди в спілкуванні батька з дитиною. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] неодноразово приходив навідати свою доньку [PERSON] за адресою її місця проживання, однак двері ніхто не відчинив, що вбачається про намір [PERSON] на спілкування з дитиною. Згідно ч.2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводитися - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняється будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняється фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно п. 15, абзаців 1, 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише до дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] вважає підставою для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], є невиконання останнім батьківських обов'язків, тобто з підстав передбаченої п.2 ч.1 ст. 164 СК України. Проте, у матеріалах справи відсутні будь - які докази, що свідчать про наявність обставин для позбавлення батьківських прав відповідача, з указаної підстави. Крім того, сама позивачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що не надає дитини [PERSON] та не бажає їх спілкування. Тобто позивачкою [PERSON] повністю не виконано обов'язок по доказуванню обставин справи. Також позбавлення батьківських прав з підстави передбаченої п.2ч.1ст. 164 СК України може мати лише при умові винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Крім того, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків. Доказів про таку поведінку [PERSON] суду не надано. Таким чином, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та в задоволенні первісного позову. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно ч.3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог статті 159 СК України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно психологічної характеристики стану [PERSON], [INFO] вбачається, що повністю зникли прояви симптомів хронічного посттравматичного стану [PERSON], однак необхідна більш тривала псикокоррекційна робота з дівчинкою та мінімалізація контаків з психотравмуючим фактором - тобто батьком [PERSON], принаймі на даному етапі роботи з дівчинкою (а.с.110). Допитана в судовому засіданні психолог [PERSON] підтримала психологічну характеристику [PERSON] та повідомили, що дівчинка потребує лікування і поки що, до спілкування з батьком - [PERSON] не готова. З викладеного вбачається, що з метою захисту психічного стану дитини - [PERSON], суд не може визначити спосіб у спілкуванні [PERSON] з донькою [PERSON], а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає. Керуючи ст. ст. 19, 150, 153, 157, 159, 164 СК України, ст. ст. 27, 57, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed