Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] 28.09.2018 звернулась в суд із позовом до відповідача, в якому просить стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у розмірі ? частки від заробітку, щомісячно. В обґрунтування позову покликається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06.08.2018 розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу донька, яка є вже повнолітньою, але продовжує навчання у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького, та неповнолітній син залишилися проживати із нею і перебувають на її утриманні. Донька на даний час продовжує навчання, самостійних доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги. Вона самостійно не може надавати таку допомогу, оскільки, хоча і працевлаштована, а саме, працює лікарем у комунальній міській лікарні, однак її середньомісячного доходу на це не вистачає. Відповідач працевлаштований, працює ординатором кардіологічного відділення Військо-медичного клінічного центру Західного регіону та має достатній заробіток для сплати аліментів на їхніх спільних дітей. З часу розірвання шлюбу між ними не досягнуто згоди щодо розміру аліментів на утримання їхніх дітей, а відтак вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 02.11.2018 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи. Позивач у судовому засіданні та її представник надали пояснення аналогічні викладеним, просять такий задовольнити. Вважають, що для забезпечення достатнього та гармонійного розвитку неповнолітнього сина та надання достатньої матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання, з врахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, суд має підстави визначити відповідачу розмір аліментів у вигляді єдиної частки від заробітку - ? частки. Відповідач у судовому засіданні не заперечив щодо ухвалення рішення стосовно стягнення із нього на користь колишньої дружини аліментів на утримання їхніх дітей, однак не погоджується із розміром таких, не заперечує щодо сплати аліментів у розмірі 33,3 відсотка від його доходу. Даний розмір аліментів пояснює тим, що він є учасником АТО, самостійно та регулярно надає їхнім спільним дітям матеріальну допомогу, крім цього, переписав на старшу дитину земельну ділянку, яка перебувала у його власності. Зазначає, що старша донька має отримувати соціальну стипендію у зв'язку із навчанням. Додатково вказав, що на даний час проживає у цивільному шлюбі із іншою жінкою, у якої є троє дітей, яким він також надає матеріальну допомогу. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Згідно із ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06.08.2018 розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, [PERSON], [INFO], яка є вже повнолітньою, та [PERSON], [INFO] Як вбачається із матеріалів справи діти проживають із матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки Львівського національного медичного університету ім.Данила Галицького № 1026 від 27.08.2018 вбачається, що [PERSON] є студенткою 4 курсу медичного факультету Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, термін навчання до 01.07.2021. Враховуючи те, що відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на користь позивача на утримання їхній спільних дітей, то суд вважає, що такі слід стягувати із останнього. Що стосується розміру таких, то суд визначаючи їх розмір виходить з наступного. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, а також зазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог ст.ст. 199, 200 СК України бере до уваги те, що обов'язок утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, покладається рівною мірою на матір і батька. На підставі наведеного, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я спільних дітей сторін /наявність захворювань жодними доказами не підтверджена/ та їхнє матеріальне становище /повнолітня донька навчається, не працю, однак має право на отримання соціальної стипендії у зв'язку з навчанням/, матеріальне становище відповідача, який працює та отримує заробітну плату, його стан здоров'я /наявність захворювань жодними доказами не підтверджена/, проживання відповідача з його пояснень, даних у судовому засіданні, з іншою жінкою, у якої троє дітей і яких він також матеріально забезпечує, оформлення земельної ділянки, яка перебувала у його власності, на старшу доньку /позивачем вказаний факт у судовому засіданні не заперечувався/, наявність рухомого та нерухомого майна у відповідача, а також надання коштів на утримання дітей у добровільному порядку, що позивач теж не заперечила в судовому засіданні. Крім цього, при визначенні розміру аліментів на утримання спільних дітей сторін, суд враховує можливість надання такого утримання другим з батьків, а саме матір'ю дітей, яка також є працевлаштованою та отримує заробітну плату, а тому приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та повнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2018 /увідповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову/ та до досягнення [PERSON] повноліття, а на [PERSON] на час її навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. На думку суду, вказаний розмір аліментів є достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку спільних дітей сторін, його розмір буде відповідати інтересам останніх та не порушуватиме права будь-кого з сторін. Разом із тим, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно із вимогами статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а відтак позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Крім цього, в порядку ч.1 ст.430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial