Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON] 18 листопада 2013 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], Житлово-будівельного кооперативу № 58, треті особи Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора та орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності на частину квартири як спільну сумісну власність подружжя та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16 січня 1964 року. В 1966 році [PERSON] став членом ЖБК № 58 і по ордеру від 02 березня 1966 року йому на сім'ю з двох осіб була передана квартира [ADDRESS]. В період шлюбу в лютому 1980 року за спільні грошові кошти [PERSON] та [PERSON] виплатили вартість спірної квартири в розмірі 2941,78 руб. За життя [PERSON] правовстановлюючий документ на спірну квартиру не отримував. [INFO] [PERSON] помер, залишивши заповіт, в якому заповів спірну квартиру в рівних частках [PERSON] та [PERSON] Отже, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині квартири [ADDRESS] кожному, і за [PERSON] як за дружиною може бути визнано право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину спірної квартири. Спадкоємцями за заповітом в рівних частках, по 1/4 частині квартири, є [PERSON] та [PERSON] Позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку ст. 22 КпШС України; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. У своїй заяві від 03 квітня 2014 року [PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON] просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у своїй заяві від 03 березня 2014 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник ЖБК № 58 - Колодяжний В.С. у заяві від 03 березня 2014 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Представник органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради - Лосинець І.М. у заяві від 03 березня 2014 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. 20 січня 2014 року до суду надійшло повідомлення Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням розглядати справу без участі їх представника відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2013 року [PERSON] визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено опікуном [PERSON] (а.с. 8-9, 10). 16 січня 1964 року виконавчим комітетом Таромської селищної ради Ленінського району м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] був членом ЖБК № 58 та йому була надана квартира [ADDRESS] на підставі ордеру № 14 від 02 березня 1966 року на сім'ю з двох осіб: [PERSON] (квартиронаймач) та [PERSON] (дружина) (а.с. 14, 60). В період сумісного шлюбу в лютому 1980 року за спільні грошові кошти [PERSON] та [PERSON] виплатили вартість спірної квартири в розмірі 2941,78 руб. (а.с. 15). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Таким чином, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а, отже, за [PERSON] має бути визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири на підставі ст. 22 КпШС України. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 02 липня 2004 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В. за реєстровим № 1-8029, в якому заповів спірну квартиру в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 12). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] в рівних частках є [PERSON] та [PERSON], які належним чином прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, їм було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру (а.с. 71-101). На підставі ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно п. 8 Постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На підставі ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З урахуванням того, що паєнакопичення по квартирі [ADDRESS] були виплачені повністю, то 1/2 частина спірної квартири увійшла до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до технічного паспорту, складеного ФОП [PERSON] станом на 14 серпня 2013 року, квартира [ADDRESS] складається з: 1 - коридор площею 5,7 кв.м.; 2 - санвузол площею 2,7 кв.м.; 3 - кухня площею 5,2 кв.м.; 4 - житлова площею 19,1 кв.м.; І - балкон площею 0,7 кв.м. Загальна площа приміщень - 33,4 кв.м., загальна площа - 32,7 кв.м., житлова площа - 19,1 кв.м., допоміжна площа - 13,6 кв.м., площа літніх приміщень - 0,7 кв.м. (а.с. 18-21). Оскільки [PERSON] належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO], суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування за заповітом (1/2 : 2 = 1/4). Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON] законні, обґрунтовані, повністю доведені та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved