Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , у поданій ним до суду 13.05.2019 р. позовній заяві просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь позивача: -заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по 30 серпня 2016 року в сумі 27204,18 грн., -середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.09.2016 р. по 30.05.2019 р. у сумі 149103,36 грн.; - моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., пославшись на таке: 26.05.1998 року Позивач був прийнятий на роботу у ДП «Донецька залізниця» на посаду слюсаря - ремонтника 1 розряду. Після цього неодноразово переводився на інші посади, а з 2004 року працював машиністом тепловоза. Згідно із Законом України №_4442-IV від 23.02.2012р, та постановою КМУ№ 200 від 25.06.2014 р. ДП «Донецька залізниця» було реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», після цього з 08.2016 р. правонаступником вказаних підприємств стало АТ «Українська залізниця». 30.08.2016 р. позивач звільнився за власним бажанням. При звільненні роботодавець в порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України не провів з ним повного розрахунку із заробітної плати, заборгованість по якій складає 27204,18 грн., тож за приписами ч.1 ст.117 КЗпП України має сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 221,88 грн., який на час звернення з позовом до суду складає 149103,36 грн. Невиплатою заробітної плати позивачу спричинена моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які виразилися у занепокоєнні, нервозності, відчаю, до втрати нормальних життєвих зв`язків, до постійного хвилювання з приводу того, яким чином забезпечити себе коштами на проживання, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну втрату позивач оцінює в 5000 грн. Судовою ухвалою від 22.05.2019 р. відкрите провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.20). Судовою ухвалою від 02 липня 2019 року за клопотанням представника позивача до участі у цивільній справі в якості співвідповідача залучене Державне підприємство «Донецька залізниця» (а.с.80-81). У судове засідання представник позивача Ружицький В. В. не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.96). Відповідач АТ «Укрзалізниця», належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку представника у судове засідання не забезпечив: від представника відповідача Цимбала М. Ю. матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.88,107-108). Відповідач ДП «Донецька залізниця», повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, належним чином, шляхом друкування оголошення на сайті «Судова влада України» (http://ksm.dn.court.gov.ua) на сторінці Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у розділі «Оголошення про виклик до суду» (а.с.84,97), явку представника у судове засідання не забезпечив. Відповідач АТ «Укрзалізниця» проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі за підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.34-36): ДП «Донецька залізниця» на підставі Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Локомотивне депо Дебальцеве - пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» згідно з наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 16.04.2016 № 303. З позивачем продовжено дію трудового договору на посаді машиніста тепловозу. 30 серпня 2016 року на підставі наказу від 30.08.2016 року № 36/ОС позивач був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 р. було утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття згідно з додатком 1, до переліку якого входить, зокрема й ДП «Донецька залізниця». Відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 12.11.2014 р. № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» на часткову зміну пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Офіційний вісник України, 2014 р. №53, ст.1402) встановлено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 зазначеної постанови, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови. 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Донецьк. Процедуру реорганізації ДП «Донецька залізниця» та передачу всіх прав та обов`язків ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» (далі Постанова №604) призупинено до завершення проведення антитерористичної операції. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Донецька залізниця» перебуває в стані припинення. Крім того, в Реєстрі містяться дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ «Українська залізниця», серед яких зазначено ДП «Донецька залізниця». Водночас зазначено про те, що правонаступництво ПАТ «Українська залізниця» щодо ДП «Донецька залізниця» настає згідно з постановою №604 після внесення майна до статутного капіталу правонаступника. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило назву на Акціонерне товариство «Українська залізниця». З наведеного вбачається, що передача всіх прав та обов`язків ДП «Донецька залізниця» до АТ «Укрзалізниця» наразі не здійснена, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 справі 910/5096/16. Вважає, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» є неналежним відповідачем для позовних вимог про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди перед працівником, який працював саме в ДП «Донецька залізниця». Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Згідно із відповідними записами у трудовій книжці [PERSON] (а.с.6-8): запис 1 - з 26.05.1998 р. він був прийнятий на роботу до Локомотивного депо пасажирського ст. Дебальцеве Донецької залізниці запис 5 - Локомотивне депо Дебальцеве-пасажирське Донецької залізниці з 28.07.2006 р. перейменовано на Локомотивне депо Дебальцеве-пасажирське Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно з наказом №509/Н від 28.07.2006 р.; запис 7 - ДП «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» згідно з Законом України від 23.02.2012 р. №4442-IV та постанови КМ України від 25.06.2014 р. №200; запис 8 - з 21.07.2016 р. Локомотивне депо Дебальцеве-пасажирське Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» згідно з наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 р. №303; запис 9 - з 30.08.2016 р. звільнений за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (наказ від 30.08.2016 р. №36/ос). За статтею 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст.97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату заробітної плати, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7). В спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим той факт, що при роботі на виробничому підрозділі «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в період з 01 січня 2016 року по 30 серпня 2016 року [PERSON] належала до сплати заробітна плата в сумі 40090,70 грн (в січні - 6476,45 грн, в лютому - 6196,55 грн, в березні - 5762,71 грн, в квітні - 4870,21 грн, в травні - 7503,71 грн, в червні - 6049,98 грн, в липні - 1043,10 грн, в серпні - 2187,99 грн), в тому числі з 01.02.2016 р. по 01.09.2016 р. - 33614,25 грн, що підтверджено даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за №1083 від 26.03.2019 р. (а.с.11-12). За відомостями АТ «КБ «ПриватБанк» згідно з виписками по банківському рахунку від 25.04.2019 р. (а.с.10), від 03.10.2019 р. (а.с.109-110) за період з 05.01.2016 р. по 03.10.2019 р. [PERSON] було перераховано від відповідача в рахунок заробітної плати 11608,57 грн, а саме: 05.01.2016 р. - 1799,11 грн, 13.01.2016 р. - 1200,00 грн, 19.01.2016 р. - 500,00 грн, 20.01.2016 р. - 400,00 грн, 26.01.2016 р. - 300,00 грн, 08.02.2016 р. - 2845,93 грн., 19.02.2016 р. - 500,00 грн, 29.02.2016 р. - 500,00 грн, 23.03.2016 р. - 60,29 грн, 28.03.2016 р. - 125,89 грн, 19.04.2016 р. - 146,00 грн, 19.04.2016 р. - 194,12 грн, 19.04.2016 р. - 237,91 грн, 19.04.2016 р. - 265,56 грн, 26.04.2016 р. - 346,35 грн, 28.04.2016 р. - 96,82 грн, 18.05.2016 р. - 130,26 грн, 22.06.2016 р. - 41,46 грн, 29.06.2016 р. - 133,40 грн, 07.09.2016 р. - 1048,39 грн, 12.10.2016 р. - 737,08 грн. У відсутність відомостей про те, чи є перерахована у лютому 2016 року заробітна плата винагородою за труд, що була нарахована позивачу у цьому ж місяці, суд вважає за можливе розрахувати заборгованість з врахуванням усіх показників за 2016 рік: 40090,70 грн (нарахована заробітна плата) - 11608,57 грн (виплачена заробітна плата) = 28482,13 грн (заборгованість). До стягнення заявлена сума заборгованості із заробітної плати в сумі 27204,18 грн. Відповідачами обставина допущення заборгованості із заробітної плати позивачу не спростована. Тож, дотримуючись визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дістає висновку про задоволення позову в частині вимог стягнення заборгованості по заробітній платі в межах заявлених позовних вимог в сумі 27204,18 грн. Обов`язок по виплаті позивачу заробітної плати має бути покладений на відповідача - Акціонерне товариство «Українська залізниця» як правонаступника Державного підприємства «Донецька залізниця». При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача - АТ «Укрзалізниця» щодо неналежності цього відповідача, виходячи з такого: У відповідності до записів у трудовій книжці позивача він перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця», яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 змінило назву на Акціонерне товариство «Українська залізниця». Крім того, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (що у вільному доступі в мережі Інтернет) Акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця» (а.с.111-120). Право робітника на оплату його праці не може залежати від того, чи виконані юридичними особами формальності передаванням майна (активів, власного капіталу та зобов`язань) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, що розміщені на тимчасово окупованій території та території проведення АТО, до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» як юридичної особи-правонаступника. Щодо вимог стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також відшкодування моральної шкоди суд прийшов до таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеним стороною позивача факт не проведення з ним повного розрахунку у день звільнення, як і факт того, що порушення законних прав позивача на оплату його праці призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що ним обґрунтовано. Проте, обов`язковою умовою для покладання на роботодавця відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні та спричинену внаслідок невиплати заробітної плати моральну шкоду є наявність вини підприємства. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію. Вирішуючи питання можливості покладення на відповідача АТ «Укрзалізниця» (про належність якого судом зроблений висновок вище) обов`язку по виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодуванню моральної шкоди, судом враховано таке: Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за загальним правилом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно, частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, що за своєю правовою природою є відшкодуванням завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (правова позиція викладена в постановах ВСУ 6-2159цс15; 6-364цс16; 6-365цс16). Висновком торгово-промислової палати від 16.01.2018 р. №126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених, зокрема ст.ст.115,116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони (а.с.38-70). З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача АТ «Українська залізниця» у затримці виплати належних сум при звільнені у зв`язку із обставинами непереборної сили, що об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань, передбачених умовами договору обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Тож затримка виплати належних позивачеві сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача АТ «Українська залізниця», а через настання обставин непереборної сили, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також відшкодування моральної шкоди. За таких обставин у частині вимог стягнення з відповідача АТ «Українська залізниця» середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди у задоволенні позову слід відмовити. За наведених підстав позов до АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні позову до ДП «Донецька залізниця» слід відмовити. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн., виходячи з такого: Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн. (1921,00 грн. х 0,4), тому з відповідача АТ «Українська залізниця» в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial