Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати на її користь аліменти з [PERSON] (далі за текстом - відповідач) на утримання малолітнього сина [PERSON] ([INFO].) у розмірі ? частки від заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] В обґрунтування позову позивач зазначила, що дитина мешкає з нею та знаходяться на її утриманні. Позивач з чоловіком перебуваємо у шлюбі, але разом не проживаємо, спільне господарство не веде з початку червня 2016 р. Малолітня дитина знаходиться на штучному годуванні, постійно потребує витрат на придбання дитячих сумішей. Відповідач допомогу на утримання сина надавати відмовляється, хоча офіційно працює, отримує щомісячну заробітну плату. Дані обставини стали підставою для звернення позивачадо суду. 04.08.2016 р. відповідач надав заперечення на позов (а. с. 16). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач пред'явлені позовні вимоги визнав частково, просив стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини від його щомісячного доходу але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору, слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом - СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 21.11.2015 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції в Одеської області, 21.11.2015 р. між позивачем і відповідачем зареєстровано шлюб (а. с. 4). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] ([INFO].), його батьком вказаний [PERSON] - відповідач по справі (а. с. 5). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] ([INFO].), відповідач має постійне місце роботи, отримує постійний дохід (а. с. 15). Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України). Виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами не розірваний, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати свою дитину, яка проживає з матір'ю до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1 300,00 (одна тисяча триста) гривень 00 копійок, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дитини до її повноліття, з обліком індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за 1 (один) місяць.

Outcome: partial