Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] 17 березня 2016 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради про визначення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання вчинити певні дії (а. с. 4-6). В обґрунтування позову позивач у своїй заяві посилалась на те, що позивачу на праві власності належить 3/8 частин квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована позивач та одна з її доньок. [PERSON] є власником решти зазначеної квартири. Проте відповідач створює умови, які унеможливлюють користування позивачем своєю часткою у вказаній квартирі: замінює двірні замки від вхідної двері, не бажає знаходити спільну мову. У звязку із зазначеним [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд визначити порядок користування квартирою № 41 в будинку № 48 по пр. Героїв у м. Дніпропетровську наступним чином: виділи їй разом із двома малолітніми дітьми в користування житлову кімнату № 7 площею 17,2 кв.м, а також вбудовану шафу № 9 площею 1,3 кв.м; виділити в користування [PERSON] житлову кімнату № 5 площею 12,9 кв.м, житлову кімнату № 6 площею 9,8 кв.м, а також вбудовану шафу № 3 площею 1,2 кв.м; у спільному користуванні позивача та відповідача залишити коридор № 1 площею 14,0 кв.м, вбиральню № 2 площею 1,2 кв.м, ванну кімнату № 4 площею 2,6 кв.м, кухню № 8 площею 6,9 кв.м, лоджію площею 3,5 кв.м; зобовязати відповідача надати позивачу вільний доступ до належної останній частини вказаної квартири та зобовязати не чинити перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належною їй частиною квартири. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючи на неможливість спільного мешкання родини позивача з родиною відповідача. Представник органу опіки та піклування Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради при вирішенні даного спору поклалась на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної справи, судом були встановлені наступні факти. Квартира [ADDRESS] на праві часткової власності належить [PERSON] (дівоче прізвище Уточкіна (а. с. 30)), [PERSON] та малолітній донці останньої [PERSON], а саме: по 1/4 частині квартири належить зазначеним особам на підставі свідоцтва про право власності, виданого 03 березня 2007 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради (а. с. 10) та по 1/8 частині даної квартири належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а. с. 8). З технічної характеристики на вказану квартиру вбачається, що загальна площа квартири становить 70,6 кв.м, житлова 39.9 кв.м, квартира складається з кмнати № 1 площею 12,9кв.м, кімнати № 2 площею 9,8 кв.м, кімнати № 3 площею 17,2 кв.м, кухні площею 6,9 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, коридора площею 14,0 кв.м, вбудованих шаф площею 2,5 кв.м, лоджії 3,5 кв.м (а. с. 11). У судовому засіданні сторони пояснили, що родина [PERSON] складається з чотирьох осіб: неї, її чоловіка [PERSON] та двох їхніх малолітніх доньок: [PERSON], [INFO] (а. с. 12), та [PERSON], [INFO] (а. с. 13); родина [PERSON] складається з трьох осіб: неї, її чоловіка [PERSON] та їхньої малолітньої доньки [PERSON]. Згідно з довідкою № 11688 від 26 червня 2014 року станом на день видачі довідки за адресою квартири [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 14). З пояснень, наданих представником позивача у судовому засіданні, судом встановлено, що певний час родини позивача та відповідача мешкали разом у спірній квартирі (дана обставина не заперечувалась відповідачем), та у звязку з неможливістю спільного проживання родина [PERSON] переїхала мешкати до двокімнатної квартири її чоловіка, а саме: до квартири № 131, розташованої в будинку № 3 по вул. Фабрична Заводська у м.Дніпропетровську, де родина [PERSON] мешкає й станом на сьогоднішній день. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Частиною 2 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вищезазначеного та з огляду на санітарні норми жилої площі, встановлені ст. 47 ЖК України, враховуючи, що родина позивача складається з чотирьох осіб, родина відповідача складається з трьох осіб, суд приходить до висновку, що у спірній квартирі взагалі неможливо встановити окремий порядок користування окремими житловими приміщеннями для мешканців та власників цієї квартири без порушення законних прав та інтересів будь-кого з них, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування спірною квартирою. Між тим, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині зобовязання відповідача надати позивачу вільний доступ до належної останній частини вказаної квартири та зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належною їй частиною квартири, оскільки позивач, як і відповідач є співвласником спірної квартири та має такі ж права щодо користування та розпорядження нею, як і відповідач. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат розгляду справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial