Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

[PERSON] 18.04.2018 пред'явив до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 1 листопада 2005 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність у їхнього подружжя дітей, через що 3 грудня 2017 року вони припинили шлюбні відносини і разом не проживають. Із січня 2018 року він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, яка очікує дитину і з якою він планує одружитися. З метою розірвання шлюбу він звернувся до відповідача з пропозицією розірвати шлюб в органах ДРАЦС шляхом подання спільної заяви, однак вона відмовилася. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк надала відзив на позовну заяву, у якому позов визнала, але заперечила мотиви розірвання шлюбу, посилаючись що такими є подружня зрада позивача та аморальна поведінка у відношенні до неї, позивача. Подружні відносини між ними припинилися 14 березня 2018 року, в момент відмови [PERSON] підписати заяву на кріоконсервацію ембріонів та згоду на процедуру штучного запліднення, а до 14 березня 2018 року у них з позивачем були інтимні стосунки, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві та у відзиві. Від представника відповідача [PERSON]- [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та врахування обставин і доказів, наведених у відзиві на позовну заяву. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 1 листопада 2005 року (а. с. 4). Сторони у заявах по суті визнали, що від шлюбу дітей у них немає та із договору про надання медичних послуг і заяви на кріоконсервацію ембріонів вбачається, що вони зверталися за наданням медичних послуг із застосуванням методик допоміжних репродуктивних функцій (а.с. 33-40). 14 березня 2018 року сторони припинили подружні відносини та спільного господарства не ведуть, позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved