Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, (далі - відповідач) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області Тандира О.В., від 16.06.2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та замінено неналежного відповідача - виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України на належного - Фонд соціального страхування України. В позовній заяві [PERSON] вказав, що Постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.05.2017 № 35 його було призначено на посаду заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в порядку переведення з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Наказом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 7-к від 11.02.2020 його було звільнено із займаної посади. Вважає, що вищевказаний наказ про звільнення із займаної посади прийняти з порушенням норм чинного законодавства, а також Статуту Фонду соціального страхування України, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до п. 7 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105 від 23.09.1999 р. заступники директора призначаються та звільняються правлінням Фонду за поданням директора.? Таким чином, для правомірного застосування відповідної норми, що встановлює порядок звільнення із посади заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - ВД Фонду), законом передбачено дотримання двох обов`язкових умов: 1)подання директора ВД Фонду до Правління Фонду на звільнення заступника директора ВД Фонду; 2) рішення правління Фонду про звільнення заступника директора ВД Фонду. Тож, невиконання будь-якої умови п. 7 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105 є грубим порушенням чинного законодавства. Останнє правління Фонду відбулося 26.12.2019 року. Будь-яких кадрових питань на ньому не приймалося. На момент подачі цієї позовної зави, станом на березень 2020 року, не вживалося жодних передбачених законодавством заходів щодо його скликання. Враховуючи вищевикладене, при звільненні його із посади не було застосовано жодної із прямо встановлених законодавством вимог. Відповідно до ч 2. ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105 (далі - Закон України № 1105) Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Відповідно до ч 1 ст. 6 Закону України № 1105 до складу правління Фонду входять по сім представників держави, застрахованих осіб та роботодавців, які виконують свої обов`язки на громадських засадах. Із аналізу п. 18 ст. 7 Закону України № 1105 повноваження правління можуть бути визначені виключно статутом Фонду та цим Законом. Відповідно до п. 4.9.8. Статуту Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України № 64 від 14.12.2017 р. (далі - Статут Фонду) Правління Фонду за поданням директора виконавчої дирекції Фонду визначає кількість та призначає і звільняє його заступників. Аналогічну норму має п. 5.2. Статуту Фонду. Відповідно до п. 5.2. Статуту Фонду, директор застосовує заходи дисциплінарного впливу та дисциплінарної відповідальності (крім звільнення) до заступників директора виконавчої дирекції Фонду. Відповідно до п. 5.2. Статуту Фонду, директор виконавчої дирекції Фонду вирішує інші питання діяльності Фонду, за винятком тих, що віднесені Законом або цим статутом до компетенції правління Фонду або інших органів. Таким чином, питання призначення і звільнення заступників директора ВД Фонду відповідно до Закону України № 1105 та Статуту Фонду відноситься до виключної компетенції правління Фонду. До повноважень директора у даних правовідносинах належить: 1) вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступників (окрім звільнення); 2) подання щодо звільнення заступника для подальшого розгляду та вирішення цього питання правлінням Фонду. Відповідно до Наказу № 7-к від 11.02.2020 «Про звільнення [PERSON] » його було звільнено на підставі п. 5.2.9. Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України від 24.01.2017 року № 5 «Про внесення змін до Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України» (далі - Положення про ВД Фонду). Пунктом 5.2.9. Положення про ВД Фонду встановлено, що директор приймає відповідно до Кодексу законів про працю України рішення про звільнення заступників директора виконавчої дирекції Фонду з займаної посади за власним бажанням (у разі коли проміжок часу до наступного засідання правління перевищує строк попередження про звільнення за власним бажанням), угодою сторін, переведенням, з подальшим інформуванням правління Фонду. В той же час п. 5.3. Положення про ВД Фонду встановлює, що директор виконавчої дирекції Фонду має заступників, які призначаються та звільняються правлінням Фонду за поданням директора виконавчої дирекції. Таким чином, п. 5.2.9. Положення про ВД Фонду не відповідає нормам Закону України № 1105 та Статуту Фонду. Отже вважає, що його звільнення відбулося керівним органом, який не мав для цього будь-яких повноважень. Враховуючи наведене, позивач просив: визнати незаконним наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 11.02.2020 р. № 7-к «Про звільнення [PERSON] »; поновити його на посаді заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України; стягнути з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.02.2020 р. до дня поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області Мазки Н.Б., від 10.03.2020 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області Мазки Н.Б., від 05.05.2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про вступ в справу №370/607/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та про надання процесуальних документів з відповідним часом на підготовку пояснень (заперечень) щодо позову. Ухвалою суду від 12.06.2020 року заяву [PERSON] , про відвід судді Макарівського районного суду Київської області Мазки Н.Б., у даній справі задоволено, справа згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2020 року передана на розгляд судді Тандиру О.В. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області Тандира О.В., від 16.06.2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та замінено неналежного відповідача - виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України на належного - Фонд соціального страхування України. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області Тандира О.В., від 16.06.2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про вступ в справу №370/607/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та про надання процесуальних документів з відповідним часом на підготовку пояснень (заперечень) щодо позову. Відповідно до заяви №1499-08-1 від 17.06.2020 року відповідача, Фонду соціального страхування України, просив суд розглядати справу за наявними матеріалами справи. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до Наказу №242-к від 01.08.2017 року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, [PERSON] призначено з 01.08.2017 року на посаду заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в порядку переведення з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 23). Посилання позивача на те, що за весь час роботи у Фонді жодних дисциплінарних стягнень до нього не застосовувалось відповідачем не заперечувалось, а також підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 21-22). Наказом №7-к від 11.02.2020 року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, [PERSON] звільнено з посади заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 11.02.2020 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України та у відповідності до п. 5.2.9 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.01.2017 року №5 «Про внесення змін до Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України», з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки (а.с. 24). Відповідно до ч 2. ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105 (далі - Закон України № 1105) Фонд соціального страхування України є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Згідно п. 6, п. 7 та п. 18 ст. 7 Закон України № 1105 Правління Фонду: призначає та звільняє директора виконавчої дирекції Фонду в порядку, визначеному цим Законом; за поданням директора виконавчої дирекції Фонду призначає та звільняє його заступників, а також здійснює інші функції, передбачені статутом Фонду та цим Законом. Так, відповідно до п. п. 5.2.9 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, директор приймає відповідно до Кодексу законів про працю України рішення про звільнення заступників директора виконавчої дирекції Фонду з займаної посади за власним бажанням (у разі коли проміжок часу до наступного засідання правління перевищує строк попередження про звільнення за власним бажанням), угодою сторін, переведенням, з подальшим інформуванням правління Фонду. В той же час п. 5.3. Положення про виконавчу дирекцію Фонду встановлює, що директор виконавчої дирекції Фонду має заступників, які призначаються та звільняються правлінням Фонду за поданням директора виконавчої дирекції. Аналогічне положення містить і у п. 5.2 Стату Фонду (затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 14.12.2017 року №64). Таким чином, питання призначення і звільнення заступників директора виконавчої дирекції Фонду відповідно до Закону України № 1105, Статуту Фонду (а.с. 25-47) та Положення про виконавчу дирекцію Фонду (а.с. 48-61) відноситься до виключної компетенції правління Фонду і відбувається в такому порядку: подання директора ВД Фонду до Правління Фонду на звільнення заступника директора ВД Фонду; рішення правління Фонду про звільнення заступника директора ВД Фонду. Враховуючи наведене, судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи не було дотримано вказаних вище норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також положень Статуту Фонду та Положення про виконавчу дирекцію Фонду, якими передбачено, що заступник директор виконавчої дирекції Фонду звільняються з посади саме правлінням Фонду за поданням директора виконавчої дирекції. Однак, позивач був звільнений з посади за наказом директора виконавчої дирекції Фонду, а не рішенням правління Фонду. При цьому, у випадку суперечності норм підзаконних актів нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Тож, відповідачу при звільненні позивача з роботи слід було керуватись вимогами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105, яким встановлено, що саме Правління Фонду за поданням директора виконавчої дирекції Фонду призначає та звільняє його заступників, а також керуватись п. 5.3. Положення про виконавчу дирекцію Фонду, п. 5.2 Стату Фонду, які відповідають нормам зазначено закону. Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України, відповідно до ст. 8 якої Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, а тому вимоги в частині поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з роз?ясненням, викладеним у ч.3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв?язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 8 р. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки №40 від 21.05.2020 року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, середньоденна заробітна плата [PERSON] , розрахована відповідно до Постанови кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.2020 року №100, становить 2127,56 грн. (а.с. 136). З часу незаконного звільнення з роботи, тобто з 12.02.2020 року по даний час [PERSON] ніде не працює, що підтверджено копією його трудової книжки. Оскільки нового місця роботи він не має, то і будь-якого заробітку за цей час він не отримував. На день розгляду позову судом, позивач перебував у вимушеному прогулі 88 робочих днів, з 12.02.2020 року по 19.06.2020 року. Отже за час вимушеного прогулу відповідач зобов?язаний виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 187225 грн. 28 коп., тобто (2127 грн. 56 коп. (середньоденна заробітна плата) х 88 (кількість робочих днів вимушеного прогулу). Оскільки поновлення працівника на роботі відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким визнано таке звільнення незаконним, тому позивача слід поновити на роботі з 11.02.2020 року. Строк звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України позивачем не пропущено. Згідно ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від їх сплати і відсутні особи, які їх понесли. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved