Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] 22 липня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми вартості майна, до нього заявлені зустрічні вимоги про визнання добросовісним набувачем, права власності, вказані позови ухвалою суду були об'єднані в одне провадження для їх спільного розгляду, позовні вимоги змінювалися і уточнювалися. Позивач [PERSON]. в своїх позовних вимогах посилався на те, що 18 квітня 2013 року продав відповідачу [PERSON] шляхом укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу майно а саме: незавершене будівництво - сваї кількістю 288 од., діаметром 620 мм, довжиною від 9 до 13 м., у вигляді недобудови за адресою [ADDRESS]. За домовленістю з відповідачем останній повинен був розрахуватися з ним за це майно після підписання договору купівлі-продажу, але до цього часу вказаного не зробив, в оговорений термін гроші позивачу не повернуто, на прохання позивача добровільно вирішити спір, відповідач не відповів нічого, до 2014 року відповідач цей борг не повернув, але вказаний об'єкт придбав, право власності на який ще не зареєстрував. В звя'зку з вказаним позивач вважає, що відповідач ухиляється від повернення йому коштів, він зараз не в змозі розрахуватися, а отже позивач вважає за можливе і доцільне стягнути з відповідача суму вартості вказаного майна. Тому позивач просив стягнути суму вартості вказаного майна згідно його розрахунку і суми, що зазначена в договорі, задовольнивши позов в повному обсязі. Проти зустрічних позовних вимог не заперечував, вважав можливим їх задоволення, просив рішення по цьому позову винести по закону за наявними матеріалами справи на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В зверненні до суду позов [PERSON] не визнав, вважаючи його не обґрунтованим і просив в його задоволенні відмовити; наполягав на своїх позовних вимогах, вважає їх правильними і викладені в них обставини відповідаючими дійсності, просив їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України. З'ясувавши позицію сторін і третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає зустрічні позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 18 квітня 2013 року продав відповідачу [PERSON] шляхом укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу майно а саме: незавершене будівництво - сваї кількістю 288 од., діаметром 620 мм, довжиною від 9 до 13 м., у вигляді недобудови за адресою [ADDRESS]. За домовленістю з відповідачем останній повинен був розрахуватися з ним за це майно після підписання договору купівлі-продажу, але до цього часу вказаного не зробив, в оговорений термін гроші позивачу не повернуто, на прохання позивача добровільно вирішити спір, відповідач не відповів нічого, до 2014 року відповідач цей борг не повернув, але вказаний об'єкт придбав, право власності на який ще не зареєстрував. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В звя'зку з вказаним позивач вважає, що відповідач ухиляється від повернення йому коштів, він зараз не в змозі розрахуватися, а отже позивач вважає за можливе і доцільне стягнути з відповідача суму вартості вказаного майна. Тому позивач просив стягнути суму вартості вказаного майна згідно його розрахунку і суми, що зазначена в договорі. 18 квітня 2013 року [PERSON] з [PERSON] укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 686, в результаті якого позивач за зустрічним позовом отримав у власність незавершене будівництво: сваї (кількістю 288 од., діаметром 620 мм, довжиною від 9 до 13 м.) у вигляді недобудови, згідно висновку від 17 жовтня 2011 року ГВУЗ. Відповідно до п. 4 Договору грошові кошти за майно сплачені покупцем продавцю під час оформлення договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продане незавершене будівництво. Судом також з'ясовано, що на даний час [PERSON] відповідно до закону є користувачем земельної ділянки на підставі договору оренди земельної ділянки, що укладений на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 56/47 з Дніпропетровською міською радою на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований в установленому законом порядку. Відповідач не визнав вимоги позивача і заявив свій позов. Отже в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Приймаючи до уваги вищезазначене, суд вважає зустрічну позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом об'єкту укладений з дотриманням вимог закону, нотаріально посвідчений і сторонами визнаний та не оскаржений; земельна ділянка по фактичному розміщенню незавершеного будівництва, яка знаходиться за адресою по [ADDRESS] належить [PERSON] на праві користування та надана йому власником цієї земельної ділянки - Дніпропетровською міською радою на підставі договору оренди землі від 21 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває на нього право власності, якщо відповідно до ст. 390 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд приймає до уваги ті обставини, що свої зобов'язання по договору купівлі-продажу позивач за зустрічним позовом виконав повністю (як це і зазначено в договорі), рішення міської ради стосовно оренди земельної ділянки законне і не оскаржене. Сторонами вказаного договору були виконані всі обумовлені умови й жодна з сторін при укладанні договору не мала одна до одної претензій матеріального або майнового характеру. Кожним були виконані загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для дійсності цього правочину, а також дотримано письмову форму договору. Факт законності та дійсності договору купівлі-продажу між цими сторонами тягне виникнення в позивача за зустрічним позовом права власності на придбане майно. Згідно до вимог ст. 203 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо його не визнаного судом недійсним Даний правочин ніким не заперечується і не визнавався недійсним в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення можливе встановленням фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають об'єктивні підстави вважати, що зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач за зустрічним позовом або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано. Не може суд прийняти до уваги позицію цих відповідача за зустрічним позовом стосовно не згоди з деякими положеннями зустрічних позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення суми вартості майна відмовити; зустрічний позов задовольнити, визнати [PERSON] добросовісним набувачем (власником) майна а саме: незавершеного будівництва: свай кількістю 288 од., діаметром 620 мм, довжиною від 9 до 13 м., у вигляді недобудови, згідно висновку від 17 жовтня 2013 року ГВУЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», за адресою [ADDRESS], що придбане [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 18 квітня 2013року, реєстровий номер 686. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми вартості майна не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання і в їх задоволенні слід відмовити, а зустрічний позов в такому вигляді ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved