Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] 05 серпня 2013 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2012 року [PERSON] засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Позовну заяву [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволено повністю, матеріальної шкоди - частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок моральної шкоди - 25000 грн., матеріальної шкоди - 15600 грн., а всього - 40600 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2012 року змінено, [PERSON] звільнено від відбуття покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з випробовуванням, іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. [PERSON] добровільно видав зобов'язання від 12 березня 2013 року виплатити [PERSON] 64000 грн. як відшкодування матеріальної та моральної шкоди у строк до 12 травня 2013 року. Оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом одноразово, то слід вважати, що розмір додаткового відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, складає 23400 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг, що виник внаслідок несплати коштів за фактом завдання майнової (матеріальної) шкоди у сумі 23400 грн., який визначено письмовим зобов'язанням від 12 березня 2013 року. Позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2012 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволено повністю, матеріальної шкоди - частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок моральної шкоди - 25000 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 15600 грн., а всього - 40600 грн. (а.с. 11-15). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2013 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2012 року відносно [PERSON] змінено. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбуття покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, призначеного йому за ч. 4 ст. 296 КК України, з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців (а.с. 6-10). В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зобов'язання, посвідченого 12 березня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 456, [PERSON] зобов'язався виплатити [PERSON] до 12 травня 2013 року грошову суму в розмірі 64000 грн. як відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди (а.с. 5). У відповіді Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 12 листопада 2013 року зазначено, що на виконанні в Амур-Нижньодніпровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебуває виконавче провадження ВП № 39034389 з примусового виконання виконавчого листа № 1/401/471/12, виданого 18 липня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості в розмірі 40600 грн. Жодних грошових коштів станом на 12 листопада 2013 року боржником не сплачено (а.с. 37). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому матеріальної шкоди в розмірі 23400 грн. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] незаконні, недоведені, необґрунтовані та безпідставні, а, отже, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed