Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності на землю в порядку спадкування. Подання позову мотивує тим, що 18.04.2007 року після смерті його матері - [PERSON], відкрилась спадщина, до спадкової маси якої входить земля загальною площею 3,755 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту. Право власності на землю [PERSON] було посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009237, виданим на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН №168831. Зазначає, що на час відкриття спадщини спадкоємцем за заповітом (заповіт від 12.01.1999 року, зареєстрованим в книзі реєстрації заповітів, прирівнюваних до нотаріально посвідчених Руськокомарівської сільської ради за № 21) був [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Руськокомарівської сільської ради, заповіт від імені [PERSON], яка померла 18.04.2007 року і проживала за адресою [INFO], Руськокомарівською сільською радою не змінювався та не скасовувався. Вказує, що відповідно до ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час її відкриття проживав разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою, наданою Руськокомарівською сільською радою, Ужгородського району, Закарпатської області. Однак, пояснює, що він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на землю - Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009237, який був утрачений. Залишилась у наявності лише його ксерокопія. Так, відповідно до інформації, наданої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно (землю) він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та у подальшому оформити право власності. Зазначає, що відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43823076 від 12.05.2016 року, виданого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, є інформація про відкриту спадкову справу, на підставі якої видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВКО № 383606 на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами. Проте, свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки не видавалось. Отже, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не відмовлявся від спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] 18.04.2007 року. Також вказує, що згідно з інформацією наданою Руськокомарівською сільською радою, [PERSON] належить Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009237, виданий на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН №168831 на землю загальною площею 3,755 га, що розташована на території Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Разом з тим, отримано висновок про ринкову вартість земельних ділянок, які входять до складу Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009237, яка становить 59329, 00 грн. Також зазначає, що згідно з довідкою, наданою Руськокомарівською сільською радою, Ужгородського району, Закарпатської області, [PERSON] до дня своєї смерті - 18.04.2007 року, проживала разом з сином [PERSON] Вважає, що його звернення до суду за захистом свого права є обґрунтованим, оскільки воно зумовлене тією обставиною, що він фактично був позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та у подальшому оформити право власності на землю, отримавши відповідне свідоцтво, оскільки зясувалось, що відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю, який підтверджує право власності спадкодавця на це майно. Пояснює, зокрема, що отримати новий Державний акт на право приватної власності на землю або дублікат цього документу не представляється можливим у звязку з тим, що з 1 січня 2013 року дані державні акти не видаються, оскільки повноваження Держземагенства (Держгеокадастру) в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинені. Оскільки на землю, зазначену у Державному акті на право приватної власності серії ІІ-ЗК № 009237, не було оформлено право власності, тому згідно з листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», в разі відсутності правовстановлюючих документів, питання щодо встановлення права власності на нерухоме майно вирішується в судовому порядку. Зазначає, що іншого способу позасудового захисту свого права у нього не було. Вважає, що надані докази є належними і допустимими. Відтак, для позивача очевидно, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] і тим самим набув право власності на спадкове майно - землю загальною площею 3,755 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами -населеного пункту відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії II- ЗК №009237, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН №168831, який був утрачений, виданого на імя [PERSON], померлої 18.04.2007 року. Враховуючи викладене, просить суд визнати за ним як за правонабувачем в порядку спадкування за [PERSON], право власності на землю, загальною площею 3,755 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009237, виданого на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 р. та сертифікату РН № 168831. У судове засідання позивач та його представник за довіреністю [PERSON] не зявилися, однак, [PERSON] 19.12.2016 року подав через канцелярію суду заяву від 16.12.2016 року про розгляд справи без їхньої участі, зазначає, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач представник Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не зявився, хоча повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, що підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1942237 8/89443 0003504 0), врученого за довіреністю представнику Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 17.11.2016 року, причини неявки суду не повідомив. Відповідач - приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, що підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1942236 0/88018 0381322 3), врученого за довіреністю 17.11.2016 року, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. За приписами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Як встановлено у судовому засіданні, згідно зі свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 044123, виданим 18.04.2007 року виконкомом [PERSON] сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, 18.04.2007 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 18.04.2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 15. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є сином покійної [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження [PERSON], виданого 20.07.1962 року, серії ІV-УР № 1331815. У судовому засіданні встановлено, що у звязку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, до спадкової маси якої входить земля загальною площею 3,755 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту. Судом також встановлено, що право власності на землю [PERSON] було посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009237, виданим на підставі рішення - розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації [PERSON] народних депутатів № 439 від 19 листопада 2002 р. та сертифікату РН №168831, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2067. Як вбачається із заповіту [PERSON] від 12.01.1999 року, зареєстрованого в книзі реєстрації заповітів, прирівнюваних до нотаріально посвідчених Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за № 2, [PERSON], проживаюча в [INFO], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося в взагалі все те, що буде належати їй на день смерті вона заповіла синові [PERSON] повністю. Відповідно до довідки № 688 від 13.06.2016 року, виданої виконавчим комітетом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, заповіт від імені [PERSON], яка померла 18.04.2007 року і проживала за адресою [INFO], Руськокомарівською сільською радою не змінювався та не скасовувався. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з довідкою від 13.06.2016 року № 689, виданою виконкомом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району, Закарпатської області, на момент смерті гр. [PERSON], яка померла 18.04.2007 року, за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Р. Комарівці, вул. Гагаріна, буд. 6, разом з нею проживав її син [PERSON] [INFO] Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності на землю - Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009237, який був утрачений. Залишилась у наявності лише його ксерокопія, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до інформації (розяснення від 12.05.2016 року № 95/01-16), наданої приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] на запит [PERSON], за відсутності документу, що посвідчує право власності на спадкове майно (землю), [PERSON] позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та у подальшому оформити право власності. Так, відповідно до п. 4.15 [PERSON] 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно. Відповідно до п. 4.18 [PERSON] 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Також як вбачається з витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43823076, виданого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] Зазначає, що відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43823076 від 12.05.2016 року, виданого приватним нотаріусом, є інформація про відкриту спадкову справу на підставі якої 16.05.2008 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВКО № 383606 на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами. Проте, свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки не видавалось. Отже, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, позивач [PERSON] не відмовлявся від спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] 18.04.2007 року. Згідно з довідкою від 13.06.2016 року № 687, виданою виконкомом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, померлій [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №009237 на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 439 від 19.11.2002 року та сертифікату РН №168831. Як вбачається із висновку про ринкову вартість земельних ділянок від 17.06.2016 року, вартість земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 3,755 га, розташованих на території Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, становить 59329,00 грн. в розрахунку на 1 кв.м. земельної ділянки -1,58 грн. За положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. На підставі ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В розумінні ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За загальним правилом спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Згідно з п. 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, у п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Зокрема, отримати новий Державний акт на право приватної власності на землю або дублікат цього документу не представляється можливим у звязку з тим, що з 1 січня 2013 року дані акти не видаються, оскільки повноваження Держземагенства (Держгеокадастру) в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинені. Також правовстановлюючий документ на майно може отримати лише власник даного майна. Порядок видачі дублікатів державних актів при втраті або псуванні оригіналу визначався п. 5 наказу Державного комітету по земельним ресурсам від 04 травня 1999 року №43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», який втратив чинність. Так відповідно до пп. 5.1. п.5 Наказу, при втраті (псуванні) державного акта на землю власнику або землекористувачу видавався відповідний дублікат. Враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, спірне майно належало на праві власності спадкодавцю, позивач спадщину прийняв, таким чином визнання права власності на земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, не порушує інтересів третіх осіб, а заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved