Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 22.10.1993 між ним та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. З січня 2017 року позивач та відповідач не проживають як подружжя, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сім'я розпалась і зберегти її неможливо, стосунки між собою вони не підтримують, поваги один до одного не проявляють. Підстави для встановлення строку для примирення відсутні, дитина залишиться проживати з відповідачем. Просить шлюб з відповідачем розірвати. В судове засідання позивач не прибув, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на позові наполягав. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила провести судове засідання у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала, зазначила, що наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі, просила залишити прізвище «[PERSON]». Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. Матеріалами справи підтверджено, що сторони з 22.10.1993 перебувають в зареєстрованому міськвиконкомом міста Родинське Донецької області шлюбі, актовий запис №88; після реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). Позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За змістом позову шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, тривалий час вони не проживають разом та не ведуть спільне господарство, встановлювати термін для примирення недоцільно. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ; позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; с уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не суперечать закону і не порушують права інших осіб, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved