Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] 05 лютого 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись, що 08 серпня 2009 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. З липня 2014 року шлюбно-сімейні відносини припинили у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сім'я їх розпалась остаточно, примирення між ними неможливе. Також відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], визначити місце проживання доньки з нею, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 50 відсотків його доходів щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, згоден на розірвання шлюбу та сплачувати аліменти на утримання доньки в мінімальному розмірі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 08 серпня 2009 року сторони зареєстрували шлюб в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 573. З липня 2014 року не підтримують шлюбних відносин із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, сварок, що призвели до втрати почуттів поваги та любові один до одного, проживають окремо і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сім'ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати, визначити позивачу шлюбне прізвище «[PERSON]» та місце проживання дитини з нею. Щодо стягнення аліментів судом встановлено наступне. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з сім'єю не проживає, участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, працездатний, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, інших утриманців немає. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому необхідно стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. В відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на рахунок держави.

Outcome: approved