Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] 13 травня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення договору застави, припинення обтяження, зазначивши третьою особою ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України», в обґрунтування якого посилався на те, що в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № DND0AE00006158 від 12 грудня 2006 року, укладеного між ним та Приватбанком (найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Приватбанк») між цими ж сторонами 12 грудня 2006 року був укладений договір застави рухомого майна № DND0AE00006158, за умовами якого позивач передав в заставу банку автомобіль Volkswagen, модель: LT35, рік випуску: 2001, тип ТЗ: автобус D, № кузова/шасі: WVZZZ2DZ1H038096, реєстраційний номер [NUMBER], строком до повного виконання заставодателем та заставодержателем зобовязань за відповідним кредитним договором. У звязку із зазначеним приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було накладено заборону на відчуження вказаного автотранспортного засобу. У судовому порядку було встановлено, що позичальник [PERSON] виконав у повному обсязі кредитні зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DND0AE00006158 від 12 грудня 2006 року, проте направити відповідну заяву до ДП Інформаційний центр Міністерства юстиції України» щодо зняття заборони із зазначеного автомобіля відповідач відмовляється. Тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд припинити договір застави рухомого майна № DND0AE00006158 від 12 грудня 2006 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] у звязку з виконанням основного зобовязання; припинити обтяження речового права щодо автомобіля Volkswagen, модель: LT35, рік випуску: 2001, тип ТЗ: автобус D, № кузова/шасі: WVZZZ2DZ1H038096, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], шляхом внесення запису про припинення обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а. с. 2-4). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції суду з викликом ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання, призначене на 26 серпня 2015 року, яку адресат отримав 22 червня 2015 року, тобто майже за два місяця до судового засідання (а. с. 38). Приймаючи до уваги, що сторона позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача за правилами постановлення заочного рішення. Представник третьої особи у судовому засіданні при вирішення даного спору поклалась на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № DND0AE00006158 від 12 грудня 2006 року, укладеного між ним та Приватбанком (найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Приватбанк») між цими ж сторонами 12 грудня 2006 року був укладений договір застави рухомого майна №DND0AE00006158, за умовами якого позивач передав в заставу банку автомобіль Volkswagen, модель: LT35, рік випуску: 2001, тип ТЗ: автобус D, № кузова/шасі: WVZZZ2DZ1H038096, реєстраційний номер [NUMBER], строком до повного виконання заставодателем та заставодержателем зобовязань за відповідним кредитним договором. Викладені обставини, підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 9-11, 21-22). Також судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року , яке вступило в законну силу 23 грудня 2013 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, яким є автомобіль Volkswagen, модель: LT35, рік випуску: 2001, тип ТЗ: автобус D, № кузова/шасі: WVZZZ2DZ1H038096, реєстраційний номер [NUMBER] було відмовлено з причин виконання відповідачем перед банком відповідних кредитних зобовязань (а. с. 15-15 зворот). Крім того, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року також було відмолено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль Volkswagen, модель: LT35, рік випуску: 2001, тип ТЗ: автобус D, № кузова/шасі: WVZZZ2DZ1H038096, реєстраційний номер [NUMBER]. Дане судове рішення мотивовано тим, що позивачем у цій справі не надано суду доказів наявності заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором (а. с. 16-18 зворот). Дане рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2015 року та вступило в законну силу(а. с. 19-20). З матеріалів справи також вбачається, що у січні та лютому 2015 року [PERSON] звертався на адресу відповідача з заявами про зняття заборони з належного останньому на праві власності автотранспортного засобу, проте дані заяви банком були залишені без задоволення (а. с. 12, 13, 14, 14 зворот). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Пунктом 27 договору застави рухомого майна № DND0AE00006158 від 12 грудня 2006 року передбачено, що строк дії договору до повного виконання заставодавцем та заставодержателем зобовязань за кредитним договором та всіх додаткових угод до нього. Таким чином, виходячи з однорідної юридичної природи застави як засобів забезпечення виконання зобовязань, а також того факту, що застава припиняються у разі припинення основного зобовязання відповідно до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦК України, застава припиняється в разі припинення основного зобовязання (кредитного договору). Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінюючи всі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, враховуючи встановлене у судовому порядку виконання позивачем у повному обсязі зобовязань за укладеними між сторонами договорами, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача та вважає за необхідне задовольнити їх у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги, що ані позивач у позовній заяві, ані представник його інтересів у судовому засіданні не просили суд стягнути на користь позивача з відповідача витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при звернення до суду з даним позовом, суд вважає за можливе витрати по сплаті судового збору по даній справі покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved