Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просили визнати нікчемним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 15.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову позивачі посилались на те, що вони є власниками земельних ділянок по [ADDRESS], судовими рішеннями були скасовані правовстановлюючі документи відповідачів на ці ж земельні ділянки, які отримали право власності незаконно. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що судом скасовані видані відповідачам державні акти, продавець не мав права відчудження ділянки, оспорюваним договорами порушено право позивачів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість, наявність у [PERSON] повноважень власника на час укладення договору, недоведеність накладень земельних ділянок. Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв, клопотань суду не подали, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] на підставі рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського р-ну Київської області б/н від 30.04.1994 року «Про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки» отримала 23.12.1996 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,135 га, розташовану на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. Позивач [PERSON] на підставі рішення виконкому Старобезрадичівської сільської ради від 23.05.2002 року, отримав 04.09.2002 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2065 га, розташовану по [ADDRESS]. 14.11.2008 року відповідач [PERSON] отримав державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, від 15.06.2010 року відповідач [PERSON] продав, а відповідач [PERSON] купив за 115115 грн., земельну ділянку площею 1200 кв.м. розташована на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що належить продавцю на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області №1746 від 13.11.2008 року та посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14.11.2008 року. Відповідно до копії довідки управління Держкомзему в Обухівському районі від 15.07.2010 року, земельній ділянці, що належить [PERSON], площею 0,1200 га присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до копії державного акту серії [NUMBER], який не підписаний та не зареєстрований відповідно до чинного законодавства, [PERSON], підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки №2535 від 15.06.2010 року, є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Обухівської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним, скасування розпоряджень та державних актів на право власності на землю, було встановлено, що в листопаді 2008 року ТОВ «Глобус-2008» [PERSON], та [PERSON] була розроблена технічна документація, на підставі якої вони звернулись до Управління Держкомзему в Обухівському районі, для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, якими вони володіють на законних підставах на праві приватної власності. Листами Управління земельних ресурсів у Обухівському р-ні Київської області № 315/1666 та № 315/1667 від 09.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] були повідомлені, що присвоїти кадастрові номери земельним ділянкам, якими вони володіють, неможливо, оскільки у зазначеними ними місцях знаходяться земельні ділянки, що належать [PERSON], [PERSON], [PERSON], та які по координатах точок поворотів меж накладаються на земельні ділянки відповідачів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановленому порядку набули права приватної власності на земельні ділянки, площею 0,135 га та 0,2065 га, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради та в с. Нові Безрадичі Обухівського району Київської області. Тобто на момент прийняття Обухівською РДА розпоряджень № 677 від 12.05.2008 та № 1746 від 13.11.2008 року позивачі були законними власниками цих земельних ділянок. Отже, приймаючи розпорядження № 677 від 12.05.2008 та № 1746 від 13.11.2008 Обухівська РДА Київської області незаконно позбавила позивачів права власності на належні їм земельні ділянки та перевищила надані їй повноваження. Вказаним судовим рішенням позов було задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області №1746 від 13.11.2008 року, скасовано державний акт серії [NUMBER] від 14.11.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], виданий [PERSON]. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 11.06.2015 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Обухівської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним, скасування розпоряджень та державних актів на право власності на землю - залишено без змін, апеляційну скаргу - відхилено. 15 червня 2015 року рішенням Обухівського районного суду Київської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28.09.2015 року в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено в повному обсязі. Вказані вище фактичні обставини справи встановлені судом на підставі судових рішень, договору, державного акту, акту, що також узгоджується із поясненнями представників сторін. При наданні правової оцінки позовним вимогам суд враховує наступне. В обґрунтування свої вимог позивач посилався на ст.ст. 182, 203, 210, 215, 216 ЦК України, тому суд вирішує спір на засадах диспозитивності цивільного судочинства. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи наявність чинних судових рішень суд вважає встановленим те, що відповідач [PERSON] продав земельну ділянку [PERSON], однак у подальшому виданий [PERSON] державний акт та розпорядження про передачу ділянки йому у власність скасовані в судовому порядку. Позивач просить визнати нікчемним договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], вчинений 15.06.2010 року, тобто до скасування державного акту на право власності на ім'я [PERSON], державна реєстрація якого не була проведена, хоч такий договір підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Під час судового розгляду представником покупця за договором [PERSON] визнано те, що державна реєстрація договору не була проведена, на підставі договору правовстановлюючий документ на землю [PERSON] не видавався. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачі та їх представник не конкретизували в чому саме полягає порушення їх особистих прав чи охоронюваних законом інтересів правочином, відносно якого пред'явлено позов, не довели відповідних обставин, тому підстав для судового захисту прав чи законних з інтересів позивачів в межах цього спору суд не вбачає. Крім того, обраний позивачами спосіб захисту своїх інтересів не ґрунтується на законі, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості визнання судом правочинів нікчемними. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В межах цього спору не вирішуються позовні вимоги щодо оспорювання договору, визнання договору недійсним, застосування наслідків нікчемності правочину тощо. Формулювання позовних вимог вказує також на те, що позивачі не просять суд встановити нікчемність правочину, на роз'яснення суду представник позивачів наполягав на необхідності вирішення судом саме позовних вимог про визнання договору нікчемним. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.06.2010 року був укладений сторонами правочину у письмовій формі, посвідчений нотаріально, укладений в період чинності державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я продавця [PERSON], оскільки він був пізніше скасований з часу вступу рішення суду в законну силу, а не визнаний недійсним з часу його видання. Відтак, достатніх підстав вважати цей договір таким, недійсність якого встановлена законом немає. Достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог у пред'явленій до суду редакції позову суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачами предмету спору та підстав для задоволення позову, на підставі поданих сторонами доказів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, позовні вимоги залишились не доведеними, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed