Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], в якому просили усунути перешкоди з боку відповідачки в користуванні і розпорядженні позивачами квартирою №310 в будинку 74-г по пр. Перемоги в м. Харкові і виселити [PERSON] з зазначеної квартири. В обґрунтування позову зазначили, що вони є власниками однокімнатної квартири [ADDRESS] по ? частці кожен. На даний час в квартирі без будь-яких правових підстав мешкає відповідачка, яка зареєстрована за іншою адресою. Добровільно залишити квартиру відповідач відмовляється, використовує квартиру для свого і інших осіб проживання, не пускає власників в квартиру, влаштовує сварки і істерики; вирішити дане питання мирним шляхом відмовляється. При цьому, відповідач не сплачує ані квартплату, ані комунальні послуги. [PERSON] не є членом родини позивачів, не має з ними жодних договірних відносин щодо користування квартирою. Позивачі бажають на свій розсуд користуватися і розпоряджатися квартирою, однак відповідач перешкоджає їм в здійсненні цих прав, в звязку з чим позивачі бажають виселення [PERSON] з їх квартири. Представник позивачів в судове засідання не зявився, до суду подав заяву, в якій просив в звязку з неодноразовою неявкою відповідача прийняти по справі заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суд не повідомила. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі і без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №65067329 від 04.08.2016 р., квартира за адресою: [ADDRESS], загальна площа 36,7 кв.м, житлова 16 кв.м, належить в формі приватної власності, по ? частині, [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія і номер 3-676, видане 04.08.2016 Шостою харківською державною нотаріальною конторою. Запис внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер 30781620 від 04.08.2016, [PERSON], Шоста харківська державна нотаріальна контора, ХМНО, Харківська область. Викладене також підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину, зареєстрованим в реєстрі за №3-676. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вiдповiдно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Вiдповiдно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є членом сімї позивачів, будь-яких договірних відносин щодо користування зазначеною квартирою вона з позивачами не має. Доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] має законні підстави для проживання в квартирі, яка належить позивачам на праві власності, відповідач суду не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], незаконно, здійснюючи тим самим перешкоди власникам у здійсненні їх прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Посилання відповідача на те, що даний спір вже був вирішений в судовому порядку і позивачам було відмовлено в його задоволенні, суд визнає безпідставним, виходячи з наступного. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-2101/11 від 04.02.2014 р. відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] в частині виселення [PERSON] зі спірної квартири. Однак рішенням Апеляційного суду Харківської області по справі 2-2101/11 від 29.04.2015 р. до зазначеного рішення суду внесені значні зміни і щодо вимог позивачів про виселення [PERSON] фактично надані розяснення, що [PERSON], [PERSON] не позбавлені можливості звернутися до нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину, а отримавши такі свідоцтва, в тому числі і щодо квартири [ADDRESS], вирішити питання щодо виселення [PERSON] з цієї квартири. Таким чином, питання про виселення [PERSON] з належної позивачам квартири по суті вирішено не було. Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON], [PERSON] і усунути їм перешкоди з боку [PERSON] в користуванні і розпорядженні ними квартирою №310 в будинку 74-г по пр. Перемоги в м. Харкові і виселити [PERSON] з зазначеної квартири. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження сплати судового збору до суду надано квитанцію №25_12 від 21.04.2017 р., відповідно до якої [PERSON] сплатила 640 грн. в якості судового збору. Отже, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved