Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] 08.08.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, третя особа КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на підставі ордеру від 26.12.1972 року на сімю з чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (мати). [PERSON] є рідною матірю позивача. З 2009 року позивач зі згоди [PERSON] почала постійно проживати у вказаній квартирі без реєстрації, вела спільне господарство з [PERSON], сплачувала комунальні послуги. [PERSON] помер 13-15 січня 2017 року, позивач займалась його похованням. Після його смерті і по теперішній час позивач продовжує проживати в квартирі. Позивач зверталась до Новокодацької районної у м. Дніпрі ради з проханням змінити умови договору найму з [PERSON] на позивача, однак їй було відмовлено. Позивач просила суд визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 37 в будинку № 30 по вул. Камянській у м. Дніпрі. У заяві від 13.09.2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] просила розглядати справу без її присутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Новокодацької районної у м. Дніпрі ради у заяві від 05.09.2017 року просила розглядати справу без її участі, ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі спільного рішення Обєднаного построечного комітету та адміністрації тресту «Дніпровськпромбуд» від 14.12.1972 року № 18 [PERSON] видано ордер № 598 від 26.12.1972 року на квартиру [ADDRESS] на сімю з 4-ьох осіб: [PERSON], [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (мати) (а.с. 8). Згідно довідки № 1365, виданої КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 22.06.2017 року, у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], донька [PERSON], [INFO] (з 22.09.1977 року по день смерті 09.09.2010 року), внук [PERSON], [INFO] (з 11.09.1997 року по 24.01.2017 року), внук [PERSON], [INFO] (з 17.08.1996 року по день смерті 16.08.2009 року), [PERSON] (а.с. 23). З 2009 року позивач [PERSON] зі згоди [PERSON] почала постійно проживати у [INFO] без реєстрації, вела з ним спільне господарство, сплачувала комунальні послуги. [PERSON] помер 13-15 січня 2017 року (а.с. 13), позивач займалась його похованням. Після його смерті і по теперішній час позивач продовжує проживати в квартирі. Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Позивач зверталась до Новокодацької районної у м. Дніпрі ради з проханням змінити умови договору найму з померлої матері [PERSON] на позивача, однак їй було відмовлено (а.с. 10). Відповідно до ст. 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Частиною 2 статті 64 ЖК Української РСР встановлено, що до членів\~\~сім'ї наймача належать дружина наймача,\~\~їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно\~\~проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 1 ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. На підставі ч. 2 ст. 65 ЖК Української РСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт проживання в [INFO] протягом тривалого часу, а, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved