Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] 21.06.2019р. звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивував тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось в основному через відсутність взаєморозуміння та сварки, тому припинили подружні стосунки, більше чотирьох років спільно не проживають, сім`я розпалась, що подальше збереження шлюбу неможливе, просив розірвати шлюб. В судове засідання [PERSON] не з`явився, 11.10.2019р. подав заяву у якій позов підтримав, покликається про припинення подружніх стосунків з відповідачкою, що має іншу жінку з якою перебуває у фактичних шлюбних стосунках, що подальше збереження сім`ї неможливе, просив розірвати шлюб. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 16.08.2019р. подала заяву, у якій не заперечила щодо розірвання шлюбу з позивачем, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с.18-21). Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження (а.с. 4, 7) убачається, що сторони в шлюбі з 13.07.2002р., мають сина [PERSON] , [INFO] , припинили подружні стосунки, понад чотири роки спільно не проживають. Як видно із заяви [PERSON] до суду від 11.10.2019р., він просить про розірвання шлюбу з відповідачкою, мотивуючи тим, має іншу жінку з якою перебуває у фактичних шлюбних стосунках, що подальше збереження сім`ї неможливе. Відповідачка [PERSON] , як убачається із її заяви до суду від 16.08.2019р., теж просить про розірвання шлюбу з позивачем. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, суд задоволює позов.

Outcome: approved