Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] ( далі - позивач ) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] ( далі - відповідач ), про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 травня 2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Велеснівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №03. За час шлюбу у подружжя народилося четверо дітей: син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, він не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про матеріальне забезпечення, взаємоповагу один до одного, його ставлення до сім'ї призвели до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Також в позовній заяві зазначає, що відповідач є працездатною, здоровою особою, але матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач їй не надає, хоча у відповідності із ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) зобов'язаний надавати. А тому пропонує стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця на кожну дитину починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд позов задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, так як згідно повідомлення Монастириського районного сектору управління державної міграційної служби є зареєстрованим за вказаною в позові адресою, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не представив. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 травня 2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Велеснівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області 07 серпня 2014 року. Від даного шлюбу у них є малолітні діти: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 11 грудня 2008 року, актовий запис №10, дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 27 вересня 2010 року, актовий запис №07, син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 23 грудня 2011 року, актовий запис №11 та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 12 червня 2013 року, актовий запис №04. Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] - відповідач по справі, та [PERSON] - позивач по справі. Як вбачається з матеріалів справи, з 2008 року по даний час, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час [PERSON] разом із дітьми проживає у своєму будинку в с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області. Як вбачається з матеріалів справи відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, попри те, що є працездатною, здоровою особою. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні у шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх дітей. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи відомості про постійне місце роботи відповідача в матеріалах справи відсутні суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний на даний час стан здоров'я позивача, відповідача, їх матеріальне становище, відсутність інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність відомостей про місце роботи відповідача та систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з врахуванням положень ст. 180 СК України, визначає аліменти в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 29 серпня 2014 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК України у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача - [PERSON], слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved