Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] академія внутрішніх справ звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі. Позов мотивований тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26.07.2008 року № 714 [PERSON] з 01.09.2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (далі - КНУВС). Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27.08.2010 року № 1709-р Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ КНУВС реорганізовано в [PERSON] академію внутрішніх справ (далі - НАВС). Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. 29.10.2008 року між КНУВС, комплектуючим органом - УМВС України у Закарпатській області та Відповідачем укладено Договір №3к-21 про підготовку фахівця у КНУВС (далі - Договір). Відповідно до Договору, Відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. З 01.09.2008 року по 28.06.2012 року, відповідно до умов Договору, Відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом КНУВС від 28.06.2012 року № 378 Відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю Правознавство та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов Договору Відповідача направлено для подальшого проходження служби до - УМВС України у Закарпатській області. Таким чином, навчальним закладом умови Договору виконано у повному обсязі. Наказом - УМВС України у Закарпатській області від 19.03.2013 року № 57 о/с Відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Тобто, у порушення умов Договору Відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, а тому просили стягнути з нього витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. Позивач [PERSON] академія внутрішніх справ у судове засідання свого представника не направила, при цьому подали до суду заяву, у якій просили справу розглянути за їх відсутності, позов підтримали. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, однак подав до суду заяву, згідно з якою просив справу розглянути за його відсутності, позов визнав, однак просив розстрочити виконання рішення терміном на 1 рік. Дослідивши письмові докази по справі, оцінивши всі обставини, що мають значення для правильного її вирішення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 56 ЗУ Про вищу освіту від 17.01.2002 року № 2984-ІІІ, який діяв на момент навчання та випуску Відповідача, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. За п. 2.1.3. Договору, виконавець зобовязаний забезпечити Особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п. 2.3.6. Договору, Відповідач зобовязався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 Договору, відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. П.3.1. Договору передбачено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку, є звільнення з ОВС за власним бажанням протягом перших трьох років після закінчення навчання. Також, відповідно до п. 3.2. Договору, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Згідно з п. 4.4. Договору, у разі відмови Особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Аналогічні положення щодо укладення договору та обовязку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі, затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 №150 Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (зареєстрований Міністерством юстиції України 29.05.2007 за № 547/13814). Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідач визнав позов в повному обсязі, що убачається із поданої ним заяви. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов. Разом з тим, відповідачем заявлене клопотання про розстрочення виконання рішення суду строком на 1 рік по сплаті витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі. Статтею 217 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконанні вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Як убачається із поданої заяви, станом на сьогоднішній день відповідач власних доходів не має, однак вживає відповіді заходи для їх отримання. Особистого нерухомого майна також у нього немає. Суму, яку вимагає від нього Позивач, на даний час сплатити однією сумою не зможе, з метою уникнення в подальшому проблем із невиконанням ним вимог Позивача щодо негайної виплати останньому суми спору одним платежем просив суд розстрочити виплату суми вимоги Позивача. У разі винесення судом рішення про негайне виконання ним вимог Позивача він не в змозі буде виконати дане рішення, що свою чергу потягне за собою додаткові витрати Позивача та не виконає одне із основних завдань цивільного судочинства, а саме, - не захистить порушені права Позивача (ст. 1 ЦПК України). На підставі наведеного,

Outcome: approved