Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] в особі представника позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.07.2001 року між сторонами по справі зареєстровано шлюб, від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. Шлюбні відносини припинені з 22.11.2013 року та [PERSON] подана до суду позовна заява про розірвання шлюбу. Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній власності, між сторонами не досягнуто. За час проживання у шлюбі сторонами було набуте таке майно: - однокімнатна квартира [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладений 26.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано за реєстровим № 3123, та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; - двокімнатна квартира [ADDRESS], яка оформлена на ім'я відповідача; - автомобіль марки «Mersedes Benz» (маршрутка), яка оформлена на тестя позивача - [PERSON] та дані позивача внесенні лише до технічного паспорту автомобіля. Позивачем було запропоновано відповідачу добровільно поділити спільне майно, виділивши йому автомобіль марки «Mersedes Benz» (маршрутка), однокімнатну квартиру, а відповідачу всі інші речі, в тому числі побутового призначення. Однак до теперішнього часу вказане питання не врегульоване. Посилаючись на зазначене просить суд поділити набуте під час шлюбу з [PERSON], виділивши [PERSON] автомобіль марки «Mersedes Benz», моделі Sprint, 2000 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], вартістю 81 100 грн., однокімнатну квартиру [ADDRESS], виділити [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Mersedes Benz», моделі Sprint, 2000 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по справі. 27.02.2014 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якої позивач, в особі свого представника, просить суд поділити між [PERSON] та [PERSON] майно набуте під час шлюбу, виділити [PERSON] однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], виділити [PERSON] двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача на уточнених позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні уточнену позовну заяву визнали, проти задоволення позову не заперечували. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно з ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 019704, виданого 27.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя сторони 27.07.2001 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 231(а.с. 6). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем, що підтверджується відповідними свідоцтва про народження (а.с. 52-53). Діти проживають з матір'ю - [PERSON] і находяться на її утриманні. Власником однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], згідно з договором купівлі-продажу від 26.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим № 3123 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, є [PERSON] (а.с. 10-11). Власником двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 31.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим номером № 6956, та реєстраційного напису на право встановлювальному документі об'єкту нерухомості, зареєстрований ЗМБТІ 03.09.2001 року за реєстровим № 35957, є [PERSON] (а.с. 54). Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд, враховуючи те, що з відповідачем залишаються дві неповнолітньої дочки, вважає, що правомірно буде виділити відповідачу двокімнатну квартиру, а позивачу однокімнатну. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved