Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого дії [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 січня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір грошової позики № 22/01/2014 на суму 50\~000 грн. 00 коп. Відповідно до договору позики на виконання зобовязань він передав грошові кошти в сумі 50\~000 грн. 00 коп., а [PERSON] зобовязався їх повернути до 22 вересня 2014 року, про що складено розписку. Вказував, що [PERSON] своїх зобовязань не виконав, гроші не повернув, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка з урахуванням 3 % річних в сумі 3\~291 грн. 78 коп. та інфляційних втрат в сумі 34\~245 грн. 23 коп. становить 87\~537 грн. 01 коп. У звязку із наведеним просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу 87 537 грн. 01 коп. та судовий збір. Позивач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справу без її участі. Наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився, у заяві, поданій до суду заяві позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір грошової позики № 22/01/2014 на суму 50 000 грн. 00 коп. (а.с. 6). На виконання умов договору позики [PERSON] [PERSON] передано 50\~000 грн. 00 коп., отримання яких останнім підтверджується розпискою (а.с. 7). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до п. 3.1. вказаного договору позики за несвоєчасне повернення суми позики позикодавець в праві вимагати від позикоодержувача сплати 3 % річних і інфляційних втрат у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України. Загальна сума заборгованості відповідача за вище зазначеним договором становить 87 537 грн. 01 коп. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). У силу вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. А також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання субєктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. 1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Як слідує зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та інфляційних втрат за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 16, 526, 527, 530, 624, 625, 629, 1046, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 61 88 ЦПК України,

Outcome: approved