Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої при поданні позову діяв [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення про надання дозволу на виїзд до Португалії, Росії, Болгарії, Туреччини, Єгипту з 31 травня 2016 р. до 31 грудня 2017 р. неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON], та надати [PERSON] без дозволу (згоди) [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду (закордонного паспорта громадянина України або проїзного документа дитини) неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України на період з 31 травня 2016 р. до 31 грудня 2017 р. до Португалії та Росії, Болгарії, Туреччини, Єгипту. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 березня 2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON]. Дочка [PERSON] проживає з позивачкою, її батько не піклується про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, аліменти за рішенням суду сплачував із затримкою, після телефонних дзвінків позивачки до державного виконавця. На неодноразові прохання надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідач відмовлявся, а тепер його місце перебування позивачці невідоме, тому для захисту інтересів дитини вимушена звернутись до суду за місцем реєстрації відповідача з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В позові зазначає, що така позиція батька шкодить інтересам дитини, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. У [PERSON] діагностовано захворювання очей, у зв'язку з чим вона проходить часті обстеження у Клініці мікрохірургії ока у м. Чернівці, що стверджено довідками від 25 серпня 2014 року та від 29 серпня 2015 року, з яких вбачається, що дитина постійно носить окуляри, повинна сидіти тільки за першою партою у школі, потребує лікування очей. З висновку ЛКК КМУ Центру ПМСД «Садгора» від 07 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] часто хворіє бронхітами та за станом здоров'я потребує санаторно-курортного оздоровлення. Те, що дитина часто хворіє, підтверджується випискою з медичної картки [PERSON] де зазначено, що дитина потребує оздоровлення у теплому кліматі, стоїть на обліку у лікаря окуліста та нефролога. Батько позивачки [PERSON] перебуває тривалий час на заробітках в Португалії, тому позивачка може повезти доньку туди на обстеження у лікарів-офтальмологів та на відпочинок, а також з метою розширення її кругозору, ознайомлення із культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов, підготовкою для самостійного життя, пристосування до комунікабельності, оскільки позивачка має таку матеріальну можливість. Крім того, під час літніх канікул позивачка має наміри тимчасово виїжджати з дитиною на відпочинок на море в одну з країн: до Болгарії або Турції чи до Єгипту. Виїзд дитини за кордон на оздоровлення та відпочинок, а також з метою відвідування родичів не порушує прав батька та відповідає інтересам дитини, узгоджується із правами та обов'язками батьків і відсутні обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон. Чоловік позивачки, з яким 25 березня 2014 року був укладений шлюб, часто перебуває на заробітках в Росії, він замінив [PERSON] рідного батька, піклується та матеріально забезпечує її, тому в позивачки виникає потреба його відвідати разом із донькою. Але без відповідно оформленого дозволу батька, дитина не зможе перетнути кордон. Покликаючись на ст. 141 СК України, ст. 313 ЦК України, Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян країни», Правила перетинання державного кордону громадянами України, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, позивачка просить позов задовольнити. В судовому засіданні 30.03.2016р., проведеному в режимі відеоконференції з Садгірським районним судом м. Чернівці, представник позивачки [PERSON] позов підтримав з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Суду пояснив, що позивачка з дитиною зареєстровані за місцем проживання матері позивачки в м. Чернівці, але фактично не проживають за адресою реєстрації. В даний час позивачка з дочкою проживає в м. Заліщики Тернопільської області, за місцем проживання її чоловіка, де дитина (дочка сторін [PERSON]) ходить в школу. Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - служба у справах дітей Чернівецької міської ради листом № 1/508 від 28.03.2016 р. повідомила суд про те, що [PERSON] була запрошена у службу в справах дітей для з'ясування обставин та надання висновку по даному позову. Вона повідомила, що разом з дочкою проживає в м. Заліщики Тернопільської області. Тому служба у справах дітей Чернівецької міської ради не мала можливості обстежити умови проживання дитини та надати письмовий висновок відповідно до Ухвали Городенківського районного суду. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання якого згідно інформації Городенківського районного сектору УДМС в Івано-Франківській області від 29.01.2016 р. - [ADDRESS], - в судове засідання не з'явився повторно, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. За згодою позивачки, висловленою в поданій до суду заяві, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно з свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданим 12 березня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, її батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Про те, що позивачка [PERSON] з дочкою [PERSON] без реєстрації проживає в [ADDRESS], свідчать: копія заяви позивачки до служби в справах дітей Чернівецької міської ради та наданий відповідно до вимог ч.5 ст. 19 СК України висновок служби в справах дітей Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області № 01-02-06/54-01 від 06.04.2016 р. З висновку слідує, що [PERSON] проживає з матір'ю, вітчимом [PERSON], сестрою [PERSON]; вона навчається у 5 класі спеціалізованої ЗОШ І-ІІІ ст. ім. О. Маковея з поглибленим вивченням інформаційних технологій та технологічних дисциплін в м. Заліщики. Адміністрація школи дає дозвіл на відсутність учениці на заняттях і не заперечує проти виїзду дитини за кордон у дати, які потрапляють на навчальний процес. Враховуючи надані лікувальними закладами виписки та висновки, служба в справах дітей не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] До висновку наданий Акт обстеження матеріально-побутових умов малолітньої від 06.04.2016р. за адресою - [ADDRESS] з якого вбачається, що створено всі умови для нормального проживання, фізичного, розумового розвитку дитини. Довідки, видані Клінікою мікрохірургії ока «Ваш зір» м. Чернівці 25.08.2014 року та 29.08. 2015 року, свідчать про те, що у [PERSON] діагностовано захворювання очей та містять рекомендації щодо лікування. Висновком ЛКК КМУ Центру ПМСД «Садгора» від 07 .12. 2015 року стверджено, що [PERSON] встановлено діагноз «рецидивуючий бронхіт, хр. тонзиліт», та зазначено, що за станом здоров'я потребує санаторно-курортного оздоровлення. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п.1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. П.п. 2 згаданого пункту 4 визначає, що без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Правил перетинання державного кордону громадянами України - що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. У відповідності до ст.2 Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим,04.11.1950 р.), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Ст. 3 цього ж протоколу передбачає, що нікого не може бути позбавлено права в'їзду на територію держави, громадянином якої він є. За змістом ст.ст. 3,6 Конвенції про права дитини (20.11.1989р.), ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, їй необхідно забезпечити такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Ст. 8 Конвенції передбачено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Враховуючи наведені позивачкою в позові доводи щодо необхідності виїзду неповнолітньої дочки [PERSON] за межі України на певний період, приймаючи до уваги те, що батько - відповідач [PERSON] не надає нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дочки [PERSON], яка потребує санаторно-курортного лікування, необхідного для здорового розвитку неповнолітньої, тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст. ст. 2,3 протоколу № 4 Міжнародної конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р. (Рим 4.11.1950р.), ст.ст.3,6,8 Конвенції про права дитини (20.11.1989 р.), ст. 33 Конституції України, ст.ст. 141,151,154 Сімейного кодексу України, ст.ст.1, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved