Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить: - змінити встановлений рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24.09.2015 розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стягується з нього на користь відповідачки - [PERSON] (далі - відповідач), з 1/4 частини заробітку (всіх доходів) - на 1/6 частину заробітку (всіх доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №621/1949/15-ц виданий 09.10.2015 Зміївським районним судом Харківської області. В обґрунтування позову зазначено, що на виконання рішення суду позивач сплачує аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу); після прийняття рішення суду позивач одружився та у нього народилась дитина, яка разом з дитиною знаходиться на утриманні позивача. Посилаючись на приписи ст.192 СК України, враховуючи, що з моменту ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів змінився його сімейний стан, позивач просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, навівши доводи аналогічні викладеним в позові. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, проте правом надання відзиву на позов не скористалась. Мотиви незгоди зводяться до того, що вона не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, вона також одружилась та народила дитину. Також відповідач зазначила, що вона працює, її матеріальний стан після ухвалення рішення про стягнення аліментів не погіршився, її чоловік працює, син [PERSON] не хворіє. Ухвалою суду від 09.01.2020 провадження у справі відкрито, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.33-34). Фактичні обставини справи, встановлені судом. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24.09.2015 (справа №621/1949/15-ц) шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.08.2015 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-7). За даними паспорта на ім`я відповідача [NUMBER] , відповідач після укладення шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . За вищевказаним рішенням судом встановлено, що позивач та відповідач (дошлюбне прізвище [PERSON] ) мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] позивач одружився [INFO] (а.с.9) та в нього народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до копії трудової книжки позивач працює ТОВ «Завод «Енергостіл» на посаді слюсаря - ремонтника 4-го розряду з 25.03.2019 (а.с.11-25). Згідно з довідкою Зміївського районного відділу державної виконавчої служби позивач має заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.10.2019, яка складає 57 778,12 грн (а.с.26). За змістом постанови старшого державного виконавця по ВП №49026483 від 05.11.2019 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у ТОВ «Завод «Енергостіл» (а.с.27-28). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Наведеним приписами кореспондують положення ст.180 СК України, за якими батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наведені законодавчі приписи роз`яснені і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в п.23 якого зазначено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку погіршення матеріального стану платника аліментів, якщо у нього зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або з`явився додатковий обов`язок сплати аліментів на утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), змінився сімейний стан, тощо. Відтак, при вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Матеріалами справи підтверджено, що позивач після ухвалення рішення ро стягнення аліментів зареєстрував шлюб, у якому народилась дочка [PERSON] . Отже, позивач надав суду належні і допустимі докази зміни свого сімейного стану, що відповідно до ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру вже стягнутих аліментів до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу). З приводу доводів відповідача, суд зазначає, що вони не є такими, що спростовують існування підстав відповідно до ст.192 СК України для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача. Крім того, суд звертає увагу відповідача, що остання має право звернутись до [PERSON] з позовом про зміну розміру аліментів, за умови виникнення обставин, передбачених положеннями ст.192 СК України, які б свідчили про зміну її матеріального чи сімейного стану тощо, що було б підставою для зміни розміру аліментів у бік збільшення. За викладених обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, одночасно суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved