Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON], (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому просив стягнути з останньої 23330 грн. 00 коп., заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 29.11.2013 року позивач передав відповідачу в позику 23330 грн. 00 коп. Відповідачка зобов'язувалась повернути кошти не пізніше 05.12.2013 року. У встановлений строк відповідачка борг не повернула та всіляко ухиляється від виконання своїх зобов'язань, що і стало підставою для звернення до суду. Також просив стягнути з відповідачки судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на вказані в позові обставини. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними та не обґрунтованими. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд встановив наступне. 29.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов'язувався до 05.12.2013 року повернути позивачу 23330 грн. 00 коп., що підтверджується власноручною розпискою відповідачки. Станом на час розгляду справи відповідачка своїх зобов'язань за договором позики не виконала, грошей позивачу не повернула. Таким чином заборгованість відповідача становить 23330 грн. 00 коп. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Хоча розписка і не є письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На спростування факту укладення договору позики, відповідач та її представник в судовому засіданні посилалися на те, що надання розписки відповідачкою було здійснено під впливом морального та фізичного тиску з боку позивача. Проте, суд ставиться критично до показів відповідачки, адже її пояснення, та пояснення її представника, не мають свого підтвердження. Відповідачкою не було здійснено ніяких дій щодо визнання договору позики - не дійсним. Враховуючи, що строку позовної давності для подання позову про визнання договору позики не дійсним остання не пропускала, з дня укладення договору позики і до моменту подачі позивачем позову про стягнення боргу за договором позики відповідачка мала можливість спростувати факт укладення договору позики, проте цього не зробила. [PERSON] (далі - свідок), в судовому засіданні вказала, що чула як позивач підвищував голос на відповідачку. Вважає, що розписка яку надала відповідачка була написана під тиском позивача. Проте об'єктивність і повноту показів на відомі їй обставини, суд ставить під сумнів адже враховуючи не правові зв'язки між свідком і відповідачем, а саме - товариські відносини, те що відповідач та свідок працювали на одній роботі, підміняли один одного, а відповідно мають дружні відносини, тому при дослідженні і оцінці показів суд ураховує цей факт. Таким чином суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно мав місце договір позики. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Так, за ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Оскільки в обумовлений сторонами строк позику відповідач не повернув, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 23330 (двадцять три тисячі триста тридцять ) грн. 00 коп., боргу за договором позики обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 81, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved