Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Жовтневий районний відділ Головного Управління державної міграційної служби України в Харківській області , [PERSON] , в якому просять захистити цивільне право позивачів на постійне місце проживання за місцем реєстрації в жилому будинку [ADDRESS] у м. Харкові, вселити позивачів за їх постійним місцем реєстрації в будинок [ADDRESS] у м. Харкові, чим відновити становище, яке існувало до порушення, зобов'язати відповідача [PERSON] не порушувати право позивачів на постійне проживання за місцем їх реєстрації в жилому будинку [ADDRESS] у м. Харкові і не перешкоджати їм постійно проживати за вказаним вище місцем реєстрації, припинити дію договору найму жилого приміщення в жилому будинку [ADDRESS] у м. Харкові від 21.10.2013 року між [PERSON] і [PERSON], що порушує права позивачів, виселити [PERSON] з жилого будинку [ADDRESS] у м. Харкові та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 грн.60 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що від народження, будучи членами сім'ї [PERSON] зареєстровані та постійно проживають в жилому [ADDRESS], який до липня 2013 року належав на праві власності матері позивача [PERSON] та бабці позивача [PERSON] - [PERSON] 31.07.2013 року [PERSON] за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], подарувала вказаний будинок онучці , що є відповідачем по справі [PERSON], яка зареєстрована у вказаному будинку, але фактично проживає [ADDRESS]. Ставши власником будинку, відповідачка 12.10.2013 року за відсутності позивачів зламала замки на вхідних дверях в жилий будинок [ADDRESS] у м. Харкові, встановила нові замки, чим порушила права позивачів на проживання в будинку. Окрім того, відповідачка уклала 21.10.2013 року з відповідачем [PERSON] договір найму жилого приміщення у вказаному вище будинку на 6 місяців до 21.04.2014 року. За вказаним договором найму до спірного будинку вселився [PERSON] та члени його сім'ї. В судовому засіданні позивачі та представник позивача підтримали вказаний зустрічний позов, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідачка та її представник проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність, необґрунтованість, при цьому [PERSON] пояснила суду, в 2013 році вона стала власником спірного будинку на підставі договору дарування, у зв'язку з чим право користування будинком [ADDRESS] у м. Харкові у позивачів припинилось, нею будь-яких договорів про право позивачів на користування спірним будинком не укладалось, письмової згоди на їх проживання в [ADDRESS] вона не надавала. Проти проживання позивачів у вказаному будинку заперечує, оскільки жодних усних чи письмових домовленостей та правочинів вона щодо проживання позивачів у спірному будинку не укладала. Реєстрація позивачів у спірному будинку, на думку відповідачки, є порушенням її права приватної власності на вказане нерухоме майно . Заперечуючи проти позову, відповідачка та її представник зазначили, що у разі проживання позивачів у будинку, що належить [PERSON] на праві власності,є перешкодою відповідачеві користуватися і вільно розпоряджатися належним їй будинком, окрім того, позивачі не мають правових підстав щодо пред'явлення і вимог про припинення дії договору найму, укладеного з [PERSON], оскільки не є стороною у договорі найму, а [PERSON], як власник вказаного нерухомого майна на власний розсуд, без згоди позивачів має право на укладення договору найму жилого приміщення. [PERSON] вважає, що позивачі шляхом звернення до суду з зустрічним позовом фактично намагаються отримати право користування зазначеним будинком всупереч її волі, як власника будинку, та всупереч вимогам закону. Відповідачем [PERSON] подано до суду письмові заперечення проти необґрунтованого позову [PERSON], [PERSON], в яких відповідач також просить розглядати справу за його відсутності ( а.с. 183-185 том 1). Треті особи подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права , свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 31.07. 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1804, відповідачка [PERSON] отримала у власність від [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: місто Харків [ADDRESS] ( т.1 а.с.7). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкові від 27.05.2014 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволені позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним вказаного договору дарування ( а.с.25-32 том 2). Право власності на вказаний будинок зареєстроване за відповідачкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 24 том 2). На час реєстрації позивачів в спірному будинку його власником була [PERSON], яка в 2013 році подарувала вказаний будинок відповідачеві [PERSON] Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Позивачі не є членами родини позивачки. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідачкою, як власником спірного нерухомого майна у відповідності до вказаних норм права 21.10.2013 року було укладено з [PERSON] договір найму жилого приміщення, що знаходиться за адресою: м. Харків, [ADDRESS], згідно з яким [PERSON] передала у тимчасове користування , строком на 6 місяців за плату [PERSON]вказаний будинок (а.с. 84-85 том 1). У судовому засіданні відповідачка пояснила, що відповідно до п.1.8. дія договору продовжена за згодою сторін. Статтею 168 Житлового кодексу України передбачено, що укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача.Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Таким чином, позивачі, які не є стороною в указаному договорі найму жилого приміщення, не наділені відповідно до діючого законодавства України, правом припинення договору найму жилого приміщення , укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим відсутні і правові підстави для виселення [PERSON] за позовною вимогою позивачів з спірного будинку. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Суд вважає безпідставними посилання позивачів та представника позивача на обов'язок відповідача щодо збереження за [PERSON] та [PERSON] права користування вказаним нерухомим майном, оскільки з матеріалів справи вбачається, що договором дарування вказаного вище житлового будинку від 31.07.2013 року, не було встановлений відповідно до ст. 725 ЦПК України обов'язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи, а саме позивачів або утриматися від її вчинення. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Оскільки відповідачка є власником вказаного вище житлового будинку , жодних усних чи письмових домовленостей та правочинів вона щодо проживання позивачів у спірному будинку не укладала, а позивачі вселилися до цього будинку, були зареєстровані та проживали в ньому зі згоди колишнього власника будинку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо вселення позивачів у будинок [ADDRESS] в м. Харкові. Аналізуючи вказані обставини та досліджені докази, суд з огляду на вищевикладене приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні у повному обсязі необґрунтованого зустрічного позову.

Outcome: dismissed