Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] 24 березня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєв С.П., Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 350, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 11 жовтня 2016 року, звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєв С.П., Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив № 350, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO], відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Після його смерті спадщину фактично прийняли позивач та дружина померлого [PERSON] [INFO] померла мати позивача - [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину вказаної квартири. Спадкоємцями після її смерті в рівних частках є позивач, [PERSON] (донька спадкодавця) та [PERSON] (мати спадкодавця). Нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів квартиру. Відсутність правовстановлюючих документів пов'язана з тим, що [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру від 26 вересня 1986 року, був членом ЖБК № 350 з грудня 1986 року, вартість квартири сплачена в повному обсязі в 1992 році. Позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]; визнати за ним право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] У заяві від 29 листопада 2017 року позивач [PERSON] просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник територіальної громади в особі Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. У запереченнях від 13 жовтня 2016 року представник просив відмовити в задоволенні позову, оскільки право власності на спірну квартиру не було належним чином зареєстроване за спадкодавцем, а тому не увійшло до складу спадщини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. Представник Житлово-будівельного кооперативу № 350 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У клопотанні від 09 листопада 2016 року представник просив розглядати справу без його участі. 11 листопада 2016 року до суду надійшов лист Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з проханням розглядати справу без участі їх представника відповідно до діючого законодавства. У листі від 23 травня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. просив розглядати справу без його участі відповідно до діючого законодавства. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 20 червня 1980 року (а.с. 31). Квартира [ADDRESS] в житлово-будівельному кооперативі № 350 була надана на підставі ордеру № 4119, виданого 26 вересня 1986 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, [PERSON] на сім'ю з трьох осіб: [PERSON], [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) (а.с. 36). Відповідно до довідки від 12 серпня 2016 року, виданої ЖБК № 350, [PERSON] був членом ЖБК № 350 з грудня 1986 року, пайовий внесок за вищезазначену квартиру в сумі 7769 руб. виплачено в період з 1986 року по 1991 рік (а.с. 199). Згідно з ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи вищевказані правові норми, а також те, що [PERSON] та [PERSON] повністю виплатили пайові внески за вищевказану квартиру у 1991 році під час спільного шлюбу, суд доходить висновку, що квартира була їх спільною сумісною власністю, а відтак [PERSON] відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР мала право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 29). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартиру [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були: син - [PERSON] та дружина - [PERSON] (а.с. 31), які належним чином прийняли спадщину, оскільки проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час його смерті та фактично вступили в управління спадковим майном (а.с. 27-28). Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного, чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. За змістом п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи вищевказані правові норми, а також те, що пайові внески за спірну квартиру було повністю виплачено у 1991 році, суд доходить висновку, що 1/2 частина спірної квартири увійшла до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], та її у рівних частках, по 1/2 частині, успадкували позивач та [PERSON] 01 березня 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 63). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 03 березня 2016 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 62). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 66). Після її смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини квартири [ADDRESS]: 1/2 (належала спадкодавцю згідно ст. 22 КпШтС УРСР) + 1/4 (успадкована після смерті [PERSON].) = 3/4. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті в рівних частках є: позивач (син спадкодавця), [PERSON] (донька спадкодавця) та [PERSON] (мати спадкодавця). [PERSON] 18 липня 2015 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 65). [PERSON] 03 жовтня 2015 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON] (а.с. 76). Позивач належним чином прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем на час її смерті. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. від 01 березня 2016 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 64-91). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач успадкував 1/4 частину спірної квартири після [PERSON], померлої [INFO] (3/4 : 3 = 1/4). Згідно технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 01 березня 2016 року квартира [ADDRESS] складається з: 1 - коридору площею 7,5 м2, 2 - шафа площею 0,6 м2, 3 - ванна площею 2,5 м2, 4 - туалет площею 1,0 м2, 5 - кухня площею 8,1 м2, 6 - житлова площею 14,1 м2, 7 - житлова площею 19,2 м2, І - балкон площею 0,9 м2, загальною площею 53,9 м2, житловою площею 33,3 м2 (а.с. 109-113). З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту його прав як спадкоємця шляхом визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], та визнати за позивачем право власності на 1/4 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: partial