Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER], 18001, [ADDRESS]) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014, м.\~Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, код ЄДРПОУ 00203826) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику. Свої вимоги мотивує тим, що у період часу з 07.05.2014 по 20.04.2017 працював на ПАТ «Азот» (остання посада апаратник повітроподілу 4 розряду, блоку розділення повітря АжКжКААрж2, цеху К-3) та був звільнений на підставі ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Порушуючи вимоги ст.116 КЗпП України, ПАТ «Азот» у день звільнення не здійснив виплату нарахованої заробітної плати. На даний час загальна сума заборгованості перед позивачем становить 7821,05 грн., що підтверджується довідкою від 12.12.2018 вих№863. У звязку з наявною заборгованістю по заробітній платі, позивач звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з заявою про видачу судового наказу. Вважає, що відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 21.04.2017 по 04.01.2019 у сумі 97183,38 грн., а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 21.04.2017 по 04.01.2019 у сумі 97183,38 грн. з утриманням податків, обовязкових платежів та зборів та сплачений судовий збір у сумі 971,38 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. До початку розгляду справи представник позивача [PERSON] надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримують та просять його задоволити. Представник відповідача ПАТ «Азот» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Надали суду відзив на позовну заяву, в якому просили в позові відмовити. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії АВ №327465, [PERSON] з 07.05.2014 року працював на ПАТ «Азот» на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду бригади служби механіка цеху К-3. Остання займана посада апаратник повітроподілу 4 розряду, блоку розділення повітря АжКжКААрж2, цеху К-3. Наказом № 427-вк від 18.04.2017 року він був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Судом встановлено, що 08 січня 2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено судовий наказ по справі № 711/74/19, яким стягнуто з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 7821 грн. 05 коп. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. При цьому суд вважає, що сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. В цьому контексті суд звертає увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017 року, №6-259цс17 від 13.03.2017 року). Аналогічні розяснення викладені і в п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановами державного виконавця від 29.05.2017 року, 31.08.2017 року, 17.11.2017 року не виправдовує затримку розрахунку при звільненні, оскільки частина з цих арештів була накладена вже після того як мав відбутись розрахунок з позивачем. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON]підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.04.2017 року по 04.01.2019 (в межах позовних вимог). При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня та\~даних викладених у [PERSON] України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», у [PERSON] України від 19.10.2017 р. №224/0/103-17/214 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік», [PERSON] України від 08.08.2018 р. №78/0/206-1 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік». Виходячи з п'ятиденного робочого тижня за період з 21.04.2017 року по 04.01.2019 року була така кількість робочих днів: квітень 2017 року 6 днів; травень 2017 року - 20 днів; червень 2017 20 днів; липень 2017 року - 21 день; серпень 2017 - 22 дні; вересень 2017 року 21 день; жовтень 2017 року 21 день, листопад 2017 року 22 дні, грудень 2017 року 20 днів, січень 2018 року 21 день, лютий 2018 року 20 днів, березень 2018 року 21 день, квітень 2018 року 19 днів, травень 2018 року 21 день, червень 2018 року 20 днів, липень 2018 року 22 дні, серпень 2018 року 22 дні, вересень 2018 року 20 днів, жовтень 2018 року 22 дні, листопад 2018 року 22 дні, грудень 2018 року 20 днів, січень 2019 року 3 дні. А всього за цей період було 426 робочих днів. У зв'язку з вищезазначеним розрахунок середнього заробітку повинен бути проведений шляхом множенням кількості робочих днів за зазначений період на середньоденну заробітну плату за останні два місяці роботи. Згідно довідки про доходи № 864 від 12.12.2018 року середньоденний заробіток [PERSON] складає 228,13 грн. А тому сума, що підлягає стягненню з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] складає 97183 грн. 38 коп. (228,13 грн. х 426 робочих днів = 97183,38 грн.). Згідно з підпунктом 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, яка є чинною і на час розгляду справи, не належать до фонду оплати праці суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~Отже, як на думку суду, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів, передбачених законодавством України. В даному випадку, посилання представника відповідача, викладені у відзиві про необхідність застосування такого відрахування, суперечать нормам законодавства. А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 971,83 грн. А тому, суд вважає, за необхідне стягнути з ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 971,83 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved