Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Цигиця Л.М., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого, зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 08.10.2003 року йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У спірній квартирі крім [PERSON] також зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але фактично проживає тільки позивач. На підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. З того часу відповідачка забрала всі свої речі та переїхала жити за іншою адресою. Усі витрати по комунальним платежам здійснює позивач. Реєстрація відповідачів перешкоджає останньому у повній мірі реалізувати право власності. Просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням- квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.02.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 20). Ухвалою суду від 29.05.2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 54). В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Цигиця Л.М. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 61). Відповідач [PERSON] , яка діє за себе та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується поштовими конвертами з відповідними відмітками «за незапитом» (а.с. 24), розпискою (а.с. 55). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позивач надав свою згоду на заочний розгляд справи. Представник третьої особи- Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 60). Представник третьої особи- Служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області за довіреністю Феськова Н.О., через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги просить задовольнити частково (а.с. 63). Згідно з вимогами ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про слухання справи та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] на праві власності належить 41/100 частки квартири [ADDRESS] , а саме кімната розміром 11,5 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 08.10.2003 року (а.с. 6-7) та витягом про реєстрацію права власності (а.с. 7). Позивач перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.10.2014 року розірваний (а.с. 9). Відповідач [PERSON] , її син від першого шлюбу [PERSON] та спільний малолітній син позивача та відповідача [PERSON] , зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області № 3204/01-23-17 від 12.12.2018 року (а.с. 11). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, затвердженого начальником служби у справах дітей Енергодарської міської ради від 14 березня 2019 року, [PERSON] , неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично з травня 2018 року мешкають за адресою: [ADDRESS] , за усною домовленістю з власником житла. Квартира однокімнатна, упорядкована, зі всіма зручностями, розташована на сьомому поверсі дев`ятиповерхового будинку, обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. В житловому приміщенні чисто, світло, затишно. Для неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] в квартирі обладнане місце для відпочинку та навчання. Хлопці мають необхідний сезонний одяг і взуття, забезпечені повноцінним харчуванням та належним доглядом. Стан квартири відповідає санітарно-гігієнічним нормам, житлово-побутові умови сприятливі для проживання та виховання дітей (а.с. 48). Згідно висновку виконавчого комітету Енергодарської міської ради, як органу опіки та піклування № 01-01-40/2115 від 15.05.2019 року визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , порушить житлові права дітей (а.с. 50-52). Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач [PERSON] , яка діє за себе та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст..405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з травня 2018 року, домовленостей щодо умов їхнього проживання у спірній квартирі, між позивачем на відповідачами не встановлено. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однак, суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.(ч. 2 ст. 29 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Проаналізувавши наведені правові норми, суд приходить до висновку, що інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , у спірній квартирі не мешкає. Тому, враховуючи, що [PERSON] , та неповнолітній [PERSON] , не проживають у квартирі понад один рік без поважних на те причин, то ними порушуються права на користування квартирою позивача і його права щодо вимог захисту порушеного права є законними і підлягає захисту. У зв`язку з цим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Разом з цим, відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. При вирішенні питання про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, суд враховує норми ч. 2 ст. 2 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), відповідно до якої Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. У відповідності до Преамбули Закону України «Про охорону дитинства» (далі по тексту- Закон) цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері. За статтею 1 вказаного Закону, охорона дитинства- система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином саме батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини, в тому числі на належне житло, а права дитини на житло залежить від правомірності користування цим житлом її батьками, з якими дитина має право проживати. Малолітній [PERSON] є сином позивача. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що реєстрація його сина в квартирі, частка якої належить [PERSON] на праві власності, перешкоджає останньому користуватися чи розпоряджатися даною квартирою. Оцінивши всі докази по справі, суд приходить до висновку, що визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, призведе до порушення його права на житло, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial