Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON], який помер 22 квітня 2000 року (а.с.3-6). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 1974 по 1984 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживали за адресою: [INFO]. В 1999 році вказану квартиру приватизовано в рівних частинах на праві спільної приватної власності. В 2000 році квартиру обміняли на іншу, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Через деякий час 22 квітня 2000 року помер [PERSON] Після його смерті позивач залишилась проживати в ній, сплачувати за комунальні послуги. В листопаді 2017 року позивач вирішила подарувати квартиру онуку, але нотаріус відмовив в укладенні договору дарування, так як позивачу належить лише 1/2 частина договору. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, вважає, що набула право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі У судове засідання позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомленийналежним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1974 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22.05.1984 року (а.с.7). Із копії свідоцтва про право власності на житло вбачається, що 22 січня 1999 року виконавчий комітет Новозаводської районної ради посвідчив, що квартира за адресою: [ADDRESS] в рівних частинах належить на праві спільної власності позивачу [PERSON] та її колишньому чоловіку [PERSON] (а.с.9). 02 березня 2000 року на підставі договору міни [PERSON] та [PERSON] стали власниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно реєстраційного посвідчення Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 03.03.2000 року ця квартира зареєстрована в цілому та в рівних частинах за [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Як вбачається із матеріалів справи, 24 квітня 2000 року помер [PERSON] (а.с.12). Із довідки КП ЖКХ Новозаводського району м. Чернігова №2266 від 10.11.2000 року вбачається, що позивач дійсно проживає та постійно прописана по вул. Щорса (на даний час [PERSON]), 54/112 в м. Чернігові з [PERSON] до його смерті (а.с.13). Станом на 27.11.2017 року місце проживання позивача не змінилося, що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг №8213 від 29.11.2017 року (а.с.14). Проживаючи за адресою: [INFO]. позивач сплачує за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території (а.с.15), послуги з газопостачання (а.с.16-17) та інші комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.18-24). За життя позивач бажала розпорядитися своїм майном, подарувавши його онуку, але приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] відмовив у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що позивач є власником 1/2 частини вищевказаної квартири (а.с.25). Свідки [PERSON] та [PERSON] сусідки позивача, в судовому засіданні пояснили, що у квартирі [ADDRESS] з 2000 року проживає [PERSON] Спочатку жила з чоловіком, який помер, а на даний час проживає одна. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 1 Перехідних положень ЦК України передбачено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Згідно п. 8 Перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що в судовому засіданні було наведено достатньо доказів того, що позивач з 2000 року добросовісно заволоділа чужим майном, а саме 1/2 частиною квартири №112 в будинку №54 по вул [PERSON] в м. Чернігові, яка раніше належала померлому 22 квітня 2000 року [PERSON] і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а тому відповідно до положень ст. 344 ЦК України позовні вимогипідлягають задоволенню повністю. V. Розподіл судових витрат. Вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв'язку з чим,

Outcome: approved