Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (суми боргу, процентів за користування позикою та санкції за прострочення виконання грошового зобовязання). Свій позов мотивує тим, що 24.09.2013 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 доларів США (десять тисяч доларів США), а відповідач, в свою чергу, зобовязався повернути позивачу позичену суму коштів через 2 (два) роки, що підтверджується розпискою. Крім того, 05.10.2013 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 60 000 гривень (шістдесят тисяч гривень), а відповідач, в свою чергу, зобовязався повернути позивачу позичену суму коштів у термін до 01.10.2015 року. Всі умови договорів позики були погоджені сторонами. Однак, відповідач в повній мірі не виконав свої зобовязання з повернення позики, у звязку з чим утворилася заборгованість перед позивачем, що порушує майнові права останнього. На неодноразові вимоги повернути борг [PERSON] не реагує. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь: основну суму боргу за позикою, підтвердженою розпискою від 24.09.2013 року в розмірі 264\~764,00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 56\~607,60 грн. та санкції за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 20\~713,31 грн. За позикою, підтвердженою розпискою від 05.10.2013 року просить стягнути: основну суму боргу в розмірі 60\~000, 00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 19\~004,38 грн. та санкції за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 5\~045, 46 грн. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати та 20\~000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, однак подали клопотання, в якому просять проводити розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують, просять такий задовольнити; проти постановлення по справі заочного рішення не заперечують. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного. За нормами ч.1\~ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2\~ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом частин 1,\~2\~статті 207\~і частини\~другої статті\~1047\~ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. \~ \~ \~ \~Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписки [PERSON] від 24.09.2013 року (а.с.8) та від 05.10.2013 року (а.с.9), власноручне написання та підписання якої відповідачем не заперечується, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Наявність у позивача оригіналів вказаних боргових документів є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] та його волевиявлення у встановлені терміни повернути борг, так і невиконання відповідачем даних боргових зобовязань. З детального аналізу змісту боргових розписок від 24.09.2013 року та від 05.10.2013 року вбачається, що при їх складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату їх складання, прізвища, ім'я і по батькові сторін, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача [PERSON] Із змісту ст.1049\~ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). За змістом ч.1\~ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом /ч.2 ст.625 ЦК України/. Розрахунок трьох процентів річних та санкцій за прострочення виконання грошового зобоязання здійснений позивачем вірно та не спростований відповідачем. За змістом ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст.ст.536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Статтею 526\~ЦК України передбачено обов'язковість виконання зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст.526,\~527\~ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України. Як зазначає позивач, на неодноразові вимоги повернути борг, [PERSON] не реагує. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідні розписки, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписок у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг в загальному розмірі 426\~134,75 грн. В пункті 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 17.11.2017 року Нацбанк встановив курс валют: 26,4764 грн. за 1 USD. Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути основну суму боргу за позикою, підтвердженою розпискою від 24.09.2013 року в розмірі 264\~764,00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 56\~607,60 грн. та санкції за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 20\~713, 31 грн.; за позикою, підтвердженою розпискою від 05.10.2013 року слід стягнути: основну суму боргу в розмірі 60\~000,00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 19\~004,38 грн. та санкції за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 5\~045,46 грн. У відповідності із статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, [PERSON] свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не обґрунтував та не надав суду жодних доказів про заподіяння йому такої шкоди. На підставі викладеного, суд вважає не доведеними позовні вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди заподіяної внаслідок неповернення відповідачем боргу в розмірі 20\~000,00 грн. і вважає, що у цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку зі звільненням позивача [PERSON] від сплати судового збору при подачі позову, суму судового збору у розмірі 4261,35 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial