Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

[PERSON] 25.09.2014 року звернувся до суду з позовом до Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Актив», 3 особа - [PERSON] про визнання розірвання трудового договору незаконним, визнання наказу про звільнення з посади незаконним та поновлення дії трудового договору. Позивач [PERSON] зазначав, що з 01.09.2007 року він працював за сумісництвом на посаді юрисконсульта ОСББ «Актив»; згідно наказу №10-А від 14.05.2008 року голови правління об»єднання [PERSON] він (позивач) був переведений (зарахований) на постійну роботу юрисконсульта з 15.05.2008 року; в липні 2012 року він дізнався про те, що [PERSON] допускає певні порушення законодавства як посадова особа, у зв»язку з чим вона вирішила його звільнити. 23.07.2012 року [PERSON] під розписку попередила позивача про наступне звільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України - в зв»язку з ліквідацією ОСББ «Актив» за рішенням суду; з 24.09.2012 року він (позивач) не був допущений до робочого місця у формі звільнення; фактично відбулось розірвання трудового договору та звільнення з роботи позивача без законних підстав. Вважаючи, що [PERSON] діяла з особистих та неприязних мотивів, а не з виробничої доцільності та необхідності, усунула його (позивача) з посади юрисконсульта незаконно; незаконність дій [PERSON] полягають в тому, що вона питання про звільнення позивача попередньо не погоджувала а ні з правлінням об»єднання, а ні з ліквідаційною комісією ОСББ «Актив», тобто діяла всупереч своїх повноважень; [PERSON] була усунута з посади голови ліквідкомісії ОСББ «Актив» з 16.11.2012 року. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2007 року №2а-127/2007 було визнано недійсним запис про проведення державної реєстрації ОСББ «Актив», визнано незаконним свідоцтво про державну реєстрацію ОСББ «Актив», виданого Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією 05.11.2004 року за №119050; з 08.05.2008 року прізвище [PERSON] було внесено державним реєстратором Недбайло О.А. до Реєстру юридичних осіб як Голову ліквідаційної комісії ОСББ «Актив». Оскільки з моменту призначення ліквідаційної комісії саме до неї переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи, тому [PERSON] як голова ліквідаційної комісії одноособово без рішення комісії не мала повноважень (права) звільняти позивача з роботи. Крім того, у вересні 2014 року позивач дізнався про судове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.09.2014 року за позовом [PERSON], згідно якого зазначено, що 08.05.2008 року державним реєстратором було вчинено запис про перебування юридичної особи (ОСББ «Актив») в стані припинення; будь-яких дій на виконання рішення суду та припинення юридичної особи по теперішній час ліквідаційною комісією не здійснено; 16.11.2012 року державним реєстратором Недбайло О.А. було внесено до реєстру зміни відомостей про керівника ОСББ «Актив» з [PERSON] на [PERSON], а пізніше (на даний час) - на [PERSON] (3 особу). В наказі про звільнення позивача від 24.09.2012 року (без номера) [PERSON] як підставу для розірвання трудового договору вказала не «припинення», а «ліквідацію» ОСББ «Актив», що не відповідає фактичним даним та свідчить про відсутність правових підстав для розірвання з позивачем трудового договору, оскільки в наказі про звільнення не йде мова про скорочення чисельності або штату працівників, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким: « 1. Поновити строк для подачі позову, пропущеного через обставини, які не були відомі позивачу. 2. Визнати розірвання ОСББ «Актив» трудового договору з позивачем як таке, що проведено зі звільненням з роботи без законних на то підстав, оскільки не існує судового рішення про примусову ліквідацію ОСББ «Актив». 3. Визнати незаконним наказ ОСББ «Актив» від 24 вересня, який не містить посилання на рік його виготовлення про звільнення позивача з посади юрисконсульта у зв»язку з ліквідацією ОСББ «Актив» та на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2007 року. 4. Зобов»язати відповідача поновити з позивачем трудовий договір з 24.09.2012 року на посаді юрисконсульта». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві; представник відповідача ОСББ «Актив» - Хомінський В.Л. (довіреність від 10.10.2014 року - а.с.34 копія) позов не визнав; вважаючи, що позовні вимоги [PERSON] заявлені без достатніх підстав та обґрунтування, та стверджуючи, що звільнення позивача було проведено відповідно до норм трудового законодавства, що встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2013 року у справі №2602/2180/12, яке набрало законної сили, тому просив в задоволенні позову відмовити повністю. 3 особа - [PERSON] в судове засідання не з»явився, до матеріалів справи [PERSON] - голова ліквідаційної комісії ОСББ «Актив» надав письмові пояснення щодо відсутності посади юрисконсульта в ОСББ «Актив» в зв»язку з його ліквідацією (а.с.58) та заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №2-2180/12 за позовом [PERSON] про поновлення на роботі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: 02.04.2010 року [PERSON] (позивач) був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта на постійній основі в ОСББ «Актив» (а.с.3 №2-2180/12); з 01.09.2007 року по 01.04.2010 року зазначену посаду у Відповідача він обіймав за сумісництвом; відповідно до наказу б/н від 24.09.2012 року про звільнення з роботи - [PERSON] (позивача) було звільнено з роботи з посади юрисконсульта з 24.09.2012 року - у зв»язку з ліквідацією ОСББ «Актив», на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.8); рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2013 року у справі №2602/2180/12 - в задоволенні позову [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов»язання внести зміни до трудової книжки було відмовлено повністю (а.с.25-28, 39-42, а.с.104-107 справи №2602/2180/12); зазначене рішення набрало законної сили 09.04.2013 року. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу; при укладенні трудового договору громадянин зобов»язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров»я та інші документи. Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку - змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як вбачається з копії постанови Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2007 року у справі №2а-127/2007, судом було визнано недійсним запис про проведення державної реєстрації Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Актив», виданого Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією 05.11.2004 року, а також - визнано незаконним свідоцтво про державну реєстрацію Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Актив», виданого Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією 05.11.2004 року за №119050; зазначене судове рішення набрало законної сили (а.с.63-64, 65-70). Згідно ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов»язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на день розгляду судом даної справи, ОСББ «Актив» з 08.05.2008 року знаходиться в стані припинення (підстава: за судовим рішенням №2А-127/2007 від 28.11.2007 року), голова комісії з припинення або ліквідатор - [PERSON], що не заперечується сторонами (а.с.14-16). Позивач [PERSON] не заперечує факт виконання обов»язків ліквідатора об»єднання (відповідача) станом на 02.04.2010 року та станом на 24.09.2012 року (дату звільнення позивача з посади юрисконсульта) - [PERSON] Згідно ст.110 ЦК України - юридична особа ліквідується (у тому числі) за рішенням суду про визнання судом недійсною державної реєстрації юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч.5 ст.111 ЦК України юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Посилання позивача [PERSON] на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.09.2014 року (а.с.43-48), як на обставину, яка не була відома йому раніше, як обґрунтування підстав позовних вимог у даній справі, є безпідставними, оскільки зазначена постанова згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 року визнана нечинною, а провадження у справі закрито (а.с.60-62). Заперечення представника відповідача та 3-ої особи у даній справі, які ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, позивачем не спростовані. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами, заявлені без достатніх правових підстав та обґрунтування, тому в задоволенні позову має бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed