Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 05 червня 2009 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, яке набрало законної сили, стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] 82 617,21 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції та 5% місячних, 826,18 грн. судового збору, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 60 грн. витрат на оплату оголошення у пресі про виклик відповідача, всього на загальну суму 83 533,39 грн. 22 грудня 2010 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, яке набрало законної сили, стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] 91 196,30 грн. боргу з урахуванням відсотків та індексу інфляції, 911,96 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього на загальну суму 92 228,26 грн. Оскільки рішення судів у вищезазначених справах набрали законної сили, на їх примусове виконання були видані виконавчі листи, які були пред'явлені для виконання у Другий відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року, яка набрала законної сили, визнана неправомірною бездіяльність державного виконавця Солтисюка А.П. щодо виконання виконавчих листів № 2-385, № 2-9703, виданих відповідно 04.08.2009 року та 10.03.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів на загальну суму 175761,65 грн. Зобов'язано Другий відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на примусову реалізацію належного боржнику [PERSON] нерухомого майна. Відповідно до інформаційної довідки Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 13.10.2009 року № 3645 боржник [PERSON] є власником ? частки квартири [ADDRESS] та 3/8 частин квартири [ADDRESS]. Станом на 02.07.2013 року ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року Другим відділом Державного міського управління юстиції не виконана. Відповідач у даній справі, Другий відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, ігноруючи ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року, не визначивши частку боржника [PERSON] у спільному майні та не здійснивши дій щодо примусової реалізації належного боржнику нерухомого майна на прилюдних торгах за ринковими цінами, завдав (завдає) збитків позивачу у даній справі у вигляді грошових коштів, які останній міг би отримати від продажу арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах за ринковими цінами. Вищезазначені кошти могли б хоча б частково погасити наявну заборгованість боржника [PERSON] перед позивачем. Як вбачається з відповіді Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 22.04.2013 року до складу зведеного виконавчого провадження про стягнення коштів з [PERSON] входить 19 виконавчих документів на загальну суму заборгованості 1 908 607,12 грн., в тому числі і виконавчі провадження позивача на загальну суму 175 761,65 грн. (83 533,39 + 92228,26). Таким чином, частка позивача у даному зведеному провадженні становить 9,20 % (175 761,65 грн./1 908 607,12 грн.). Відповідно до довідки Волинського агентства нерухомості від 02 липня 2013 року ринкова вартість житлових квартир, а саме однокімнатної квартири на першому поверсі по пр. Перемоги 11 становить 180 000,00 грн., а двокімнатної на третьому поверсі по пр. перемоги 18, становить 240 000,00 грн. Таким чином, ринкова вартість належної боржнику [PERSON] ? частки у однокімнатній квартирі [ADDRESS] становить 45 000 грн. (180 000/4), а ринкова вартість належної боржнику [PERSON] 3/8 частки квартири [ADDRESS] становить 90 000 грн. ( 240 000 х 0,375). Таким чином, частки боржника [PERSON] у вищезазначених об'єктах нерухомості могли бути продані за 135 000 грн. (45 000 + 90 000). Позивач з його часткою у вищезазначеному провадженні (9,20 %) у випадку продажу часток боржника [PERSON] на прилюдних торгах за ринковою ціною у розмірі 135 000 грн. міг одержати грошові кошти у розмірі 12 420 грн. ( 135 000 х 9,20 %). Отже, позивачу [PERSON] як стягувану у виконавчому провадженні завдана шкода на суму 12 420 грн. Вищезазначена шкода є наслідком бездіяльності Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, який не виконує ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року. Таким чином, у результаті бездіяльності Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції порушуються права позивача, гарантовані ст.6 та ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції. Просить стягнути з Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції на користь [PERSON] заподіяну йому шкоду у розмірі 12 420 гривень. Судові витрати у справі покласти на відповідача. Представник позивача заявлений позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача заявлений позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Судом при розгляді справи встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Солтисюка А.П. щодо виконання виконавчих листів № 2-385 та № 2-9703, виданих 04 серпня 2009 року та 10 березня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів на загальну суму 175 761,65 гривень. Зобов'язано Другий ВДВС Луцького МУЮ здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на примусову реалізацію належного боржнику [PERSON] нерухомого майна. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином спосіб захисту порушених прав стягувача у виконавчому провадженні як звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Також встановлено, що позивачем обґрунтовано розрахунок розміру завданої шкоди з наведенням відповідних підстав. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивачем доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами завдання йому шкоди невиконання рішення суду. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 гривень (а.с. 1). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивачем при зверненні до суду було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 229,40 гривень.

Outcome: approved