Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] 09.06.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Білгород-Дністрвоський РВ ДМС України в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстраційного обліку, свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 20/100 частин будинку [ADDRESS]. З 23.06.2005 року у її частині будинку було зареєстровано проживання онуки [PERSON], яка одразу після реєстрації проживання з лютого 2006 року виїхала з квартири, та з цього часу у ній не проживає. На підставі вищевикладеного, посилаючись на ст.391,405 ЦК України позивач просить суд: усунути перешкоди у здійсненні її права власності на будинок з боку [PERSON], [INFO] шляхом визнання її особою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], а також зобов'язати Білгород-Дністровський РВ ДМС в Одеській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав наведених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень та зауважень не має (а.с.49). Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2000 року, позивач [PERSON] купила у [PERSON] 20/100 частин житлового будинку, розташованих у [ADDRESS], на землях державного фонду, що складається в цілому з: жилого деревяного будинку, жилою площею 142,1 кв.м. літ. «А», кам'яно-ракушнякового сараю літ. «Д», кам'яно-ракушнякового гаражу літ. «Є» Згідно домової книги для реєстрації громадян, які мешкають у будинку [ADDRESS], у спірному житловому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.16-18). У відповідності до актів, виданих КП «ЖЕО №1» від 12.09.2007 року та від 04.06.2015 року, за адресою: [ADDRESS] власником є [PERSON].За вищевказаною адресою зареєстрована, проте не проживає онука власника з грудня 2014 року(а.с.15,19) У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що відповідач не проживає за місцем реєстрації згідно акту від 04.06.2015р. з грудня 2014 року, тобто 10 місяців, а це меньше строку встановленого законодавством для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що вимоги позивача заявлені передчасно, а тому необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог. в частині усуненні перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги позивача, щодо зобов'язання зняття з реєстраційного обліку, є похідними від основного позову та можуть бути задоволені лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягають. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed