Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON], [INFO], з 02.08.2010 року по 19.08.2016 року працював в ТОВ «Промисловий ремонт», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.11-14). Судовим розглядом також встановлено, що в період трудової діяльності в ТОВ «Промисловий ремонт», [PERSON] входив до [PERSON] організації профспілки працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України ТОВ «Промисловий ремонт», про виключення з якої 10.01.2015 року він подав відповідну заяву (а.с.16). Причиною подання заяви про виключення зі складу профспілки, як зазначав позивач, стало невиконання [PERSON] організацією профспілки працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України ТОВ «Промисловий ремонт» обовязків, визначених Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» по захисту його трудових прав перед роботодавцем ТОВ «Промисловий ремонт», їх відновлення в частині повернення коштів в сумі 292 грн., сплачених ним за проходження психіатричного, наркологічного оглядів, неправомірного зняття з нього премій за грудень 2010 року, січень 2011 року, листопад 2012 року, червень 2013 року, а також виплати недоплаченої заробітної плати за період з серпня 2010 року по грудень 2016 року включно в сумі 185\~271,58 грн. Вказані позивачем обставини призвели до втрати довіри до профспілки та спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює в 937\~937 грн. З'ясовуючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Положеннями ст.4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1)?\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як визначено ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон чи договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб'єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Так, предявлення позивачем вимоги про визнання неналежного виконання [PERSON] організацією профспілки працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України ТОВ «Промисловий ремонт» її обовязків мотивовано порушенням його трудових прав з боку роботодавця ТОВ «Промисловий ремонт», які профспілка не захистила та не поновила. Відповідно до ст.1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», професійна спілка (профспілка) це добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки це добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Статтями 6, 7 цього Закону регламентовано право громадян України на обєднання в профспілки, вступ до них, вихід з їх складу та вибір конкретної профспілки на основі вільного волевиявлення за умови трудової діяльності. Згідно зі ст.2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки. Відповідно до ст.19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки, їх об'єднання мають право здійснювати представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об'єднаннями громадян; мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, міжнародних судових установ. Аналізом вказаних норм в їх сукупності суд приходить до висновку, що [PERSON] організація профспілки працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України ТОВ «Промисловий ремонт» як добровільна неприбуткова громадська організація, при вирішенні питань, що виникають в процесі трудової діяльності її членів має лише право, а не обовязок здійснювати захист, представництво інтересів працівника лише за наявності порушення його трудових прав як посередник між роботодавцем та працівником. Так, при зверненні [PERSON] до профспілки за захистом його трудових прав, які, на його переконання, порушувалися роботодавцем ТОВ «Промисловий ремонт», [PERSON] організація профспілки працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України ТОВ «Промисловий ремонт» за результатом розгляду його звернень не виявила жодних порушень, які б визначали доцільність її втручання у трудові відносини [PERSON] з ТОВ «Промисловий ремонт». Самі по собі наведені позивачем доводи в обґрунтування дійсності порушення його трудових прав по своїй суті визначають наявність спору між ним та ТОВ «Промисловий ремонт», яким суд не вправі надавати власну оцінку, оскільки вони не належать до предмету даного спору, а вирішуються Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в межах спірних правовідносин за позовами [PERSON] про визнання протиправними наказів про позбавлення преміювання, визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу і час затримки виплати сум при звільненні (а.с.19, 20). За даних обставин, з урахуванням характеру діяльності та сутності відповідача, його призначення, меж повноважень та обсягу прав, обовязків, суд приходить до висновку, що в контексті вимог ст.16 ЦК України позивачем обраний неналежний спосіб захисту шляхом визнання неналежного виконання відповідачем обовязків, що призвело до втрати ним довіри до діяльності профспілки, у звязку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Будь-яким іншим способом захистити права позивача, самостійно визначеним судом в силу ст.5 ЦПК України, який би не суперечив закону, суд не вбачає можливості, оскільки право на захист трудових прав позивача вже реалізовано ним в рамках спорів, що вирішуються Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Апеляційним судом Дніпропетровської області в ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції по справі № 215/2972/16-ц, в той час як в ході судового розгляду справи не встановлено допущення конкретних та істотних порушень його прав з боку відповідача, які б вимагали їх захисту в судовому порядку. Вирішуючи вимогу про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Визначення моральної шкоди міститься у\~ст.23 ЦК України\~та в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Згідно ст.23\~ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Компенсація моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних внаслідок цього порушення приниженням оцінки її гідності. Право на компенсацію моральної шкоди це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обовязку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів про примусове забезпечення виконання зазначеного обовязку. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у звязку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру з боку [PERSON] організації профспілки працівників металургійної та гірничодобувної промисловості України ТОВ «Промисловий ремонт», якими саме діями чи бездіяльністю вони заподіяні, а також з урахуванням того, що вимога про відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідною від первісної вимоги позивача, в задоволенні якої судом відмовлено в контексті недоведеності та неналежного обраного способу захисту, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору при відкритті провадження по справі в силу скрутного матеріального становища, ухвалення судового рішення на користь відповідача, у звязку з чим судові витрати по справі вважає за можливе компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed