Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулась до суду з даним позовом до Глушківської сільської ради Білоцерківського району, Київської області (далі - «Відповідач») про визнання права власності на самочинне будівництво. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. Позивач разом зі своїм рідним братом у 1968 році, за місцем проживання їхньої матері, побудували будинок у [ADDRESS] . У 2016 році брат Позивача оформив технічній паспорт на зазначений будинок, однак, подальших робіт не встиг зробити, оскільки помер [INFO] . Оскільки, зазначений будинок не був оформлений до кінця, Позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та просила суд, визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.09.2019 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.26 - 27). 25.112019 року у судовому засіданні Позивач [PERSON] вимоги позову підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила її задовольнити, судові витрати залишити за Позивачем. 25.11.2019 року у судовому засіданні представник Позивача - адвокат Гула С.Є. підтримав його доводи, просив позов задовольнити у повному обсязі. В судове засідання Відповідач - Глушківська сільська рада Білоцерківського району, Київської області, свого представника не направив про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника та повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.38-39). Відповідно до ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 25.11.2019 року в судовому засіданні допитаний за клопотанням Позивача у якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснив суду наступне. Позивач є двоюрідною сестрою його покійної жінки. Вона разом із своєю похилого віку матір`ю приблизно у 1968 році побудувала цей будинок. Для цього вона просила односельців допомогти їй з будівництвом і люди допомагали, оскільки раніше були такі звичаї допомагати один одному безкоштовно. Приблизно у 1970 році будівництво було завершено, пізніше будинку присвоєно номер. Скільки він знає Позивача, стільки вона і проживає у цьому місті. 25.11.2019 року в судовому засіданні допитана за клопотанням Позивача у якості свідка [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що знає Позивача з самого дитинства, вони виросли разом. Свідок проживає у [ADDRESS] . Приблизно у 1968 році односельці допомогли Позивачу придбати розібраний фінський будинок. Позивач добре працювала, заробляла та будувала цей будинок. Її мати вже була стара, тому всім займалася Позивач. Будівництво здійснювалося на місті старої хати, яка належала матері Позивача, яку та у свою чергу отримала як спадщину. Суд, вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виданий КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації», інвентаризаційна справа номер 123, реєстровий номер 139 сн 1, виготовлений 04.04.2016 року (а.с.15-19). Замовник технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виданий КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» - [PERSON] , рідний брат Позивача, який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Глушківською сільською радою Білоцерківського району Київської області 26.12.2018 року, актовий запис №11 (а.с.20). Згідно з довідкою №109 від 17.07.2019 року, виданою Глушківською сільською радою Білоцерківського району Київської області, цегляний будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , будувався у 1968 році (прийнятий в експлуатацію у 1972 році). В цей час Позивач була зареєстрована і проживала за даною адресою і приймала участь в будівництві будинку, про що, свідчать жителі села: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). Відповідно до довідки №139 від 27.08.2019 року, виданою Глушківською сільською радою Білоцерківського району Київської області, Позивач - [PERSON] є мешканкою с. [ADDRESS] побудований у 1968 році на місці старого житлового будинку і вона до 17.01.1974 року проживала за даною адресою разом зі своєю матір`ю [PERSON] (а.с.14). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.15 ч.1, 2 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 331 ч.2 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). В разі якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ст.376 ч.2 ЦК України позивач як особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Крім цього, суд зазначає, що правовий порядок землі, на якій був збудований зазначений будинок і в час, коли даний будинок будувався, регулювався «Загальними началами землекористування і землевлаштування», що були затверджені Центральним виконавчим комітетом СССР від 15.12.1928 року. Відповідно до п.1 зазначеного документу: «Основою земельного ладу СРСР, що забезпечує можливість соціалістичного будівництва в сільському господарстві, а також проведення землеустрою та організацію землекористування в інтересах основної маси селянства-бідняків і середняків, є націоналізація землі, тобто скасування назавжди приватної власності на землю та встановлення на неї винятковою державної власності СРСР. Всякого роду угоди, порушують в прямій чи прихованій формі початок націоналізації землі (купівля-продаж, заставу, дарування, заповіт землі, самовільне протизаконний обмін землею і т.п.), є недійсними і тягнуть за собою кримінальну відповідальність учасників цих угод, аж до позбавлення їх по суду права користування землею». А отже даний момент приватної власності на відповідно забудовану земельну ділянку не могло бути, а вона була в користуванні матері Позивача - [PERSON] . У Позивача також було відповідне право користування, оскільки на цій землі проживала вона та її матір і на місці старого будинку, що належав її матері, вони збудували новий, який є предметом даного спору. А тому, Позивач продовжує здійснювати відповідне землекористування під даним будинком, якє йде ще з часів проживання матері. Згідно з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Позивач не може в адміністративному порядку вирішити питання про визнання за ним права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки дане нерухоме майно відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України є самочинним будівництвом. Таким чином, зважаючи на визнання позову відповідачем, на самочинно збудований житловий будинок не порушує права інших осіб, відсутні відомості про порушення будівельних, санітарних та протипожежних норм і правил, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Позивача та визнання за ним права власності на самочинно побудований житловий будинок. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Судові витрати необхідно залишити за Позивачем згідно з його заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved