Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] 04.04.2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 27.10.2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2011 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. В звязку з тим, що відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, вона змушена звертатися з позовом до суду. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\4 частини всіх видів доходу (заробітку) громадян, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не зявилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: 27 жовтня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 5. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.06.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою, за адресою: м. Черкаси, вул. Казбетська, 17, що підтверджується довідкою з місця проживання Комітету самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний» від 30.03.2018 року № 234. Згідно зазначених у позовній заяві пояснень позивача, в добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, до стягнення з відповідача підлягають аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved