Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] 21.10.2020 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом квартирою за адресою [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою. Свої позовні вимоги вони мотивує тим, що вона є власником спірної квартири. На час укладення договору купівлі-продажу в квартирі були зареєстровані відповідачі, які були членами сім`ї попереднього власника. Відповідно до умов договору попередній власник зобов`язувався зняти з реєстрації третіх осіб до 03.09.2020 року. Однак своїх зобов`язань з цього приводу не виконав. Зазначає, що відповідачі у спірній квартирі не проживають, не несуть жодних витрат по утриманню житла та сплаті комунальних платежів. Жодних претензій щодо умов договору чи його недійсності відповідачами не заявлялося. Просить позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 18.11.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.01.2021 року до суду надійшла заява від [PERSON] , у якій він зазначив, що є представником відповідачів. Позовні вимоги визнає, просить позов задоволити. Позивач у судове засідання не з`явилася, була належно повідомлена про розгляд справи. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Зазначив, що відповідачі проживають за кордоном, а представник відповідачів позов визнав. Просить позов задовольнити. Представив для огляду суду оригінали довіреностей, виданих [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки повідомлялися шляхом надіслання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, та через оголошення на сайті судової влади. Відзиву на позов не подали. Суд не бере до уваги заяву [PERSON] в частині представництва ним інтересів відповідачів у суді, визнання позовних вимог та клопотання про розгляд справи без його участі. Так, виходячи із довіреностей, долучених [PERSON] до заяви, він представляє інтереси [PERSON] та [PERSON] в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування з питань зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . А відтак, доказів, які б підтверджували право [PERSON] представляти [PERSON] та [PERSON] у суді у справі за позовом до них про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, суду не надано. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Зі змісту\~ст.12\~ЦПК України\~вбачається,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Положеннями 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 01.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В., [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.3). Відповідно до п.12 Договору продавець зобов`язується провести усі розрахунки з квартирної плати, зі сплати комунальних послуг, звільнити відчужувану за цим Договором квартиру до 02.09.2020 року та зняти з реєстрації третіх осіб до 03.09.2020 року. Виходячи із змісту Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5). Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку №55, виданої Житлово-будівельним кооперативом №139 03.09.2020 року у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до акту, складеного 13.10.2020 року комісією в складі голови ЖБК-139, мешканців квартир № [NUMBER] [PERSON] та №6 [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою [ADDRESS] , фактично за даною адресою не проживають з 2004 року (а.с.7). Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Крім цього, вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно положень ст.ст.158, 159 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку. Відповідно до ст.161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім`ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Виходячи із матеріалів справи, відповідачі є членами сім`ї попереднього власника квартири. Між тим, частиною 1 ст.163 ЦК України передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ч.2 ст.167 ЖК України в разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2004 року, вибули з цього житла, змінили місце свого постійного проживання, в судовому засіданні не встановлено поважності причини їхньої відсутності чи наявність домовленості між ними і власником житла щодо продовження користування квартирою, з огляду на їх правовий статус щодо цього житла, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування житлом квартирою [ADDRESS] . Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин, при ухваленні рішення суд враховує той факт, що самими відповідачами, виходячи із довіреностей, долучених до заяви [PERSON] та оглянутих в судовому засіданні, вчинялися дії щодо зняття їх з реєстрації у спірній квартирі. Місцем проживання відповідачів, зазначеним у згаданих довіреностях, виданих 08.07.2020 року, є 817 Нью Норвалк Роуд, місто Нью Канан, штат Коннектикут, 06840, США. Що стосується позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, то така задоволенню не підлягає, оскільки в силу вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Із наведеної норми закону слідує, що для зняття відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS] достатньо рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Крім того, позивачем, всупереч ст.81 ЦПК України, не представлено суду доказів того, що органи уповноважені на здійснення функцій щодо зняття з реєстрації за місцем проживання фізичних осіб не виконують вимоги закону. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840, 80 грн. слід стягнути з відповідачів.

Outcome: approved