Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася 22 листопада 2013 року до суду з позовом, в якому просить поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 144,00 кв.м, житловою площею 38,50 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказував, що [PERSON] з 22 серпня 1995 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], під час якого 14 вересня 2005 року вони придбали у власність за спільні кошти земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS]. На цій земельній ділянці подружжя за спільні сімейні кошти побудували житловий будинок, на який 23 вересня 2010 року Люботинською міською радою Харківської області було видано свідоцтво про право власності на ім'я відповідача. У позивачки виникла необхідність поділу спільного майна, але домовленості про порядок поділу спільного майна з відповідачем не досягнуто. Тому позивачка просить поділити спільне майно в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях представник [PERSON] посилався на обставини, викладені в позові, а також на те, що до 2005 року сторони проживали в житловому будинку [ADDRESS], який побудували спільними зусиллями, та який був відчужений за згодою подружжя, тобто як спільне майно подружжя, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 30 вересня 2005 року. Під час укладання угоди відповідач не подав нотаріусу документів про те, що будинок [ADDRESS] є особистою приватною власністю. На отримані від продажу будинку грошові кошти, в інтересах сім'ї, була придбана земельна ділянка по [ADDRESS] та згодом побудований новий житловий будинок. Під час будівництва нового будинку сторони тимчасово проживали у матері позивача. Також представник [PERSON] наголошував на тому, що як під час будівництва будинку по [ADDRESS] так і під час будівництва нового будинку по [ADDRESS], позивач постійно працювала та отримувала грошові кошти, будь-яких письмових договорів про вид і обсяг участі в будівництві кожного з будинків та порядку визначення часток у праві власності на такі будинку між сторонами не укладались. Тому спірний житловий будинок має бути поділений між подружжям, які грудні 2013 року розірвали шлюб на підставі рішення суду, в рівних частках. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити. В своїх поясненнях відповідач посилався на наступні обставини. В 1994 році він отримав у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], на якій розпочав будівництво двоповерхового житлового будинку. На момент реєстрації шлюбу з [PERSON] ним вже були збудовані обидва поверхи, виготовлені вікна і двері, підключено електропостачання та здійснено початковий етап оздоблення першого поверху. Проживати в будинку вони з дружиною почали в 1996 році. Поки тривало будівництво цього будинку, дружина займалась господарством, готувала їжу. Згодом, через небажання дітей кожного з них, проживати разом з ними, вирішили з дружиною продати будинок та збудувати натомість інший, менший за розмірами. В 2005 році він звернувся до Люботинської міської ради з заявою про прийняття будинку в експлуатацію та оформлення документів на збудований будинок, після отримання який одразу почав продаж. В серпні 2005 року він отримав від покупців будинку авансовий платіж, за рахунок якого почав закуповувати будівельні матеріали та складати їх на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], про купівлю якої він попередньо досяг домовленості з її господарем. У вересні 2005 року він розпочав будівництво нового будинку, в якому вже в січні 2006 року була обладнана одна кімната для проживання. Хоча у нього була на той час мінімальна зарплата, він більшість будівельних робіт виконував самостійно, а дружина, як і під час будівництва попереднього будинку, ніяких зусиль не докладала для створення спільного майна, лише брала кредити на будівництво будинку для її рідного сина. В 2010 році він отримав свідоцтво про право власності на будинок, але процедура прийняття будинку в експлуатацію виявилась складнішою, ніж у 2005 році. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що позивач [PERSON] може розраховувати лише на частку у житловому будинку в розмірі 30%, а частка відповідача [PERSON] має складати 70%. В своїх доводах представник відповідача виходив з положень Кодексу про шлюбі та сім'ю України, постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року, правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в справі № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року. Також представник [PERSON] усно пояснив, що під час будівництва житлового будинку [ADDRESS] між подружжям договір про розподіл часток у будівництві житлового будинку не укладався. Грошові кошти, отримані від продажу у 2005 році житлового будинку за нотаріально посвідченим договором, з яким відповідач погодився, були використані в інтересах сім'ї - для купівлі земельної ділянки та будівництва нового житлового будинку. Під час придбання у власність земельної ділянки по [ADDRESS] сторонами також не укладався договір про розподіл часток у справі власності. Крім того, представником [PERSON] були подані в судовому засіданні додаткові письмові пояснення від 18 лютого 2016 року, які зводяться до наступного. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] повинна довести не лише факт набуття майна у шлюбі, але й джерело придбання такого майна, тобто спільні кошти або спільна праця. Але джерелом набуття спірного майна були грошові кошти, отримані відповідачем від продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], яка була отримана ним в порядку приватизації ще до укладення шлюбу, та збудованого на ній житлового будинку. Але такий будинок, в більшій його частині, відповідач збудував самостійно, та грошові кошти від його продажу склали 40% від вартості будівництва нового будинку, що й впливає на визначення часток подружжя у праві спільної власності на нього. Крім того, представник [PERSON] в своїх письмових поясненнях від 17 березня 2016 року наголошував на визначенні для відповідача частки у праві власності на земельну ділянку по [ADDRESS] в розмірі 79%, оскільки для її придбання за ціною 10000,00 грн. у вересні 2005 року були використані грошові кошти 5781,00 грн., отримані відповідачем від продажу особистої власності - земельної ділянки по [ADDRESS], решта грошей 4219,00 грн. - це спільні сумісні кошти подружжя. В судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Спірним майном є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: Харківська область, [ADDRESS], та зареєстрований на праві власності в цілому за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23 вересня 2010 року, виданого Люботинської міською радою Харківської області. Іншим спірним майном є земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 14 жовтня 2005 року (т.1 а.с. 5, 77). Вказаний державний акт підтверджує виникнення права власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. за реєстр.№ 2592 (т. 1 а.с. 197). В період часу, з 22 серпня 1995 року, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копію повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 15 листопада 2013 року, і який було розірвано за рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 26 грудня 2013 року в справі № 630/1136/13-ц, яке набрало чинності 17 лютого 2014 року (т.3 а.с. 43). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Набуття подружжям [PERSON] права власності на спірні земельну ділянку і житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], відбулось в період шлюбу. Таким чином, обсяг спільно нажитого подружжям майна, наявного на час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, складається з житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розташовані за адресою: Харківська область, [ADDRESS]. Вимог щодо визначення іншого майна, як об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, стосовно якого може постати питання про поділ, сторонами у справі не заявлено. Сторонами у справі не заперечуються ті обставини, що джерелом набуття спірного майна були грошові кошти, отримані від продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], та розташованого на ній житлового будинку. Крім того, в період будівництва житлового будинку по [ADDRESS] кожна зі сторін отримувала заробітну плату, що підтверджується відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених [PERSON] доходів (т.1 а.с. 175-176), довідкою з місця роботи відповідача ТОВ «Глобус» про доходи (т.1 а.с. 135). Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з тексту договору від 30 серпня 2005 року купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,940 га за тією ж адресою, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. за реєстр.№ 2441 (т. 1 а.с. 198), продавцем нерухомого майна є [PERSON], право власності на яке виникло у останнього на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 17 червня 2005 року Люботинською міською радою Харківської області, та державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 04 серпня 2005 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області. Продаж усього нерухомого майна вчинений за загальну суму 141400,00 грн. Про ту обставину, що проданий житловий будинок [ADDRESS], був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON], свідчить нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 16 серпня 2005 року (т.2 а.с. 67-68), яка була пред'явлена приватному нотаріусу Гонтаренко С.Л. під час укладання і посвідчення договору купівлі-продажу від 30 серпня 2005 року. Доводи відповідача про те, що грошові кошти в сумі 141400,00 грн. отримані від продажу будинку та земельної ділянки, які належали йому на праві особистої приватної власності, суд відкидає не лише з вищевикладеного, а ще й з того, що ним не представлені докази, яка частка з цих коштів отримана безпосередньо за продаж земельної ділянки, яку він отримав за рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 1085 від 14 червня 1994 року (т.3 а.с. 43). Більш того, у правовій позиці, висловленій у постанові № 6-2710цс15, Верховний Суд України за результатами розгляду справи, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, дійшов висновку про те, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до статті 22 КпШС України, чинного на час будівництва будинку [ADDRESS], майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В своїх поясненнях відповідач [PERSON] наголошував на тому, що житловий будинок [ADDRESS] в значній частині є його особистою власністю внаслідок виконання більшості будівельних робіт ним самостійно або за допомогою запрошених ним робітників, в період до реєстрації шлюбу з позивачем [PERSON] На підтвердження цього відповідач посилався на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 4025 від 29 серпня 2014 року про те, що вартість використаних матеріалів та вартість виконаних робіт в житловому будинку [ADDRESS] в період до укладення 22 серпня 1995 року шлюбу складає 40/100 частин від вартості житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Але висновок експерта не є доказом того, як подружжям були розподілені обов'язки по створенню спільного майна в подальшому, та не визначає співвідношення витрат сторін, здійснених під час шлюбу для завершення будівництва житлового будинку. Більш того, відповідач підтвердив суду, що в період будівництва його дружина була зайнята веденням домашнього господарства. Це свідчить про певний розподіл між подружжям сімейних обов'язків, виконання яких дало їм змогу створити нерухоме майно, яке набуло юридичного статусу житлового будинку після прийняття його в 2005 році до експлуатації. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 141400,00 грн. які були одержані сторонами у справі від продажу майна, набутого ними спільно під час шлюбу, тобто житлового будинку [ADDRESS], та особистого майна відповідача - земельної ділянки за тією ж адресою, в сукупності із спільними коштами подружжя, що підтвердив представник відповідача [PERSON], в загальній масі є спільним майном подружжя та були використані на набуття ними іншого нерухомого майна - земельної ділянки [ADDRESS] та будівництва на ній житлового будинку. Метою придбання земельної ділянки було саме будівництво житлового будинку для спільного проживання сім'ї, що підтвердити сторони в своїх поясненнях. Доводи представника відповідача [PERSON] про необхідність застосування під час розгляду справи правової позиції, висловленої ВСУ при розгляді справи № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року, суд не приймає до уваги, оскільки у вказаній справі висновок зроблений, виходячи з тих обставин, що відповідачу на праві особистої власності, зареєстрованому у встановленому порядку до укладення шлюбу, належав об'єкт нерухомості, виключно від продажу якого були отримані грошові кошти, за рахунок яких в подальшому придбано спірне майно. Натомість, у даній справі суд дійшов висновку, що спірне майно, яке є предметом розгляду, подружжям [PERSON] набуте за рахунок спільних коштів та спільної праці. Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки відповідачем та його представником не подані належні та беззаперечні докази визначення подружжям їх часток у спільному майні, суд визнає спірне майно таким, що належить сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частині житлового будинку і земельної ділянки кожному. З огляду на викладене, суд задовольняє позов повністю. Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на оплату судового збору в сумі 2785,00 грн. при зверненні з позовом до суду, які документально підтверджені.

Outcome: approved