Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] 30.10.2019 року звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування 1/ 2 частини квартири. Посилається на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 січня 2019 року по справі № 554/4829/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 27 січня 2014 року у розмірі 723929,92 грн. Виконавчий лист із примусового виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.01.2019 року перебуває на виконанні у Шевченківському ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області. Станом на 30.10.2019 року рішення суду не виконано у зв`язку із відсутністю у [PERSON] будь-якого рухомого та/або нерухомого майна, грошових коштів та офіційного доходу. В добровільному порядку [PERSON] рішення про стягнення боргу не виконує. Позивачкою було встановлено, що 21.05.2018 р. на підставі договору дарування, серія та номер 1719, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу І.В.Святецькою, [PERSON] відчужила 1/ 2 частину квартири [ADDRESS] на користь своєї доньки [PERSON] . В позасудовому порядку врегулювати даний спір сторонам не вдалося. Крім того, [PERSON] повідомила [PERSON] , що вона ніколи не отримає кошти назад. В подальшому 23.06.2018 р. позивач звернулася до суду і з позовом про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що [PERSON] знаючи про наявність заборгованості та обов`язку його повернути [PERSON] подарувала 1/ 2 частину своєї частки у квартирі на користь доньки- [PERSON] , з метою ухилення від виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Прохала визнати недійсним з моменту укладення договір дарування 1/ 2 частини квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою Іриною Вікторівною та зареєстрованого в реєстрі за № 1719 від 21.05.2018 року. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. 01.11.2019 р. судом відкрито провадження по справі. 01.11.2019 р. судом винесено ухвалу про забезпечення позову та накладено арешт на 1/ 2 частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1560006753101. 25.11.2019 р. на адресу суду надійшов відзив на позов від [PERSON] , [PERSON] в якому вони вказують на те, що на момент укладення оспорюваного договору дарування 1/ 2 частки квартири не знаходилася під арештом, обтяження щодо заборони її відчудження не накладалось. На даний час [PERSON] та її родина фактично володіють і користуються спірною квартирою, проводять поточний ремонт. Позивачем не наведено доказів того, що договір дарування є фіктивним та укладений з метою ухилення від сплати боргу. Крім того, твердження позивача про те, що [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що остання ніколи не отримає кошти взагалі не відповідають дійсності. Також, постановами державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 10.06.2019 року І.С.Хоменко відкрито виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості. На даний час виконання рішення суду триває і відсутні будь-які можливості виконати рішення суду про стягнення боргу. Відповідачка [PERSON] не відмовляється від виконання рішення суду. В задоволенні позову прохали відмовити. 17.12.2019 р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та прохав його задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідачів заперечувала проти його задоволення, посилаючись на те , що договір дарування відбувся ще до звернення з відповідним позовом до суду [PERSON] та даний правочин ні є недійсним , оскільки сторони мали реальні наміри на здійснення правочину. Суд, заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи , приходить до висновку про відмову в задоволенні позову посилаючись на таке. Встановлено, що 21.05.2018 р. на підставі договору дарування, серія та номер 1719, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу І.В.Святецькою, [PERSON] відчужила 1/ 2 частину квартири [ADDRESS] на користь своєї доньки [PERSON] . Позивачка [PERSON] вважає даний договір недійсним, оскільки він укладений з метою унеможливлення виконання рішення суду про стягнення боргу з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вищезазначений договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] , які є близькими родичами - матір та дочка. Намір подарувати дочці частину квартири з`явився ще в 2015 році, після весілля доньки, для того щоб родина доньки мала власне житло і проживала окремо від батьків. Після народження онуки Вероніки 01.02.2016 року, [PERSON] фактично проживає разом зі своєю мамою [PERSON] у с. Буланово Полтавського району. На момент укладення оспорюваного договору дарування Ѕ частка квартири не знаходилася під арештом, обтяження щодо заборони її відчуження не накладалось. На даний час [PERSON] та її родина фактично володіють і користуються квартирою, проживають у ній, сплачують комунальні послуги, проводять поточний ремонт, що підтверджується наданими суду квитанціями про оплату комунальних послуг (а.с. 64-70 ). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила , що вона є подругою [PERSON] та давно знала про наміри [PERSON] подарувати вищевказану квартиру доньці, оскільки її мати на цьому наполягала . Дана квартира із самого початку придбавалася для [PERSON] , але оформлювалася на двох , оскільки на час придбання [PERSON] була неповнолітньою. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Доводи позивача про те, що оспорюваний договір дарування є фіктивним та укладений з метою ухилення від сплати боргу є безпідставними з огляду на наступне. Оспорюваний договір дарування Ѕ частки квартири був укладений між [PERSON] та [PERSON] 21 травня 2018 року, ще до звернення [PERSON] з позовом про стягнення суми боргу за договором позики (23.06.2018 року), тобто за відсутності будь-яких відкритих проваджень по справі за позовом про стягнення заборгованості, судових рішень про стягнення цієї суми на користь позивача або вжиття заходів забезпечення виконання цього зобов`язання, тому доводи позивача, що відповідач [PERSON] уклала фіктивний правочин з [PERSON] з метою уникнення можливого звернення стягнення за борговими зобов`язаннями перед позивачем на це нерухоме майно, є припущенням. Твердження позивачки про те, що [PERSON] повідомляла [PERSON] про те, що остання ніколи не отримає кошти взагалі не підтверджено належними та допустимими доказами. Спір між [PERSON] та [PERSON] виник у червні 2018 року з приводу валюти грошового зобов`язання. Так, [PERSON] почала вимагати віддати позику у доларах США за курсом на день платежу, в той час як [PERSON] вважала, що отримавши позику у національній валюті України - в гривні, і повертати кошти вона повинна в гривні та без будь-яких відсотків. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.01.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в загальному розмірі 723 929, 92 грн. та судовий збір у розмірі 7 291,36 грн. Тобто, оспорюваний договір був укладений 21.05.2018 року, а позивачка лише у червні 2018 р. звернулася до суду з позовом про стягнення боргу, тобто вже після укладення договору дарування. Постановами державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 10.06.2019 року Хоменко І.С. відкрито виконавчі провадження №59316254 та №59316347 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості. На даний час, виконання рішення суду триває, і відсутні будь-які дані про повернення виконавчих листів без виконання у зв`язку з відсутністю будь-якої можливості виконати рішення суду про стягнення боргу. Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року по справі №369/11268/16-ц суд вважає помилковим оскільки, обставини даної справи свідчили про те , що особа була обізнана про наявність судового рішення та відчужив майно після винесення судового рішення. Аналізуючи вищевказане , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed