Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника» (далі КП «МСЕЗ») про захист та усунення порушених цивільних прав та інтересів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначають наступне. 29 квітня 2016 року Марїнським районним судом Донецької області було винесено судовий наказ про стягнення з позивачів на користь відповідача заборгованості з оплати комунальних послуг. Ухвалою Марїнського районного суду Донецької області зазначений судовий наказ було скасовано. При зверненні позивачів до КП «МСЕЗ» їм стало відомо, що заборгованість продовжує обліковуватись за ними. Позивачі вказують, що з розрахунком предявленої їм заборгованості вони не згодні, оскільки основна сума заборгованості виникла поза строками позовної давності, а саме з 2009 року, в той час як до 2016 року відповідач до суду з вимогами про стягнення заборгованості з позивачів не звертався. Відповідач КП «МСЕЗ» проти позову заперечував, оскільки у 2011, 2013 та 2016 роках відповідач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з позивачів, внаслідок чого строк позовної давності у справі переривався та на теперішній не сплинув. 09.12.2016 року ухвалою Марїнського районного суду Донецької області було відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні. 08.11.2017 року заочним рішенням Марїнського районного суду Донецької області було задоволено позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] до КМ «МСЕЗ» про захист та усунення порушених цивільних прав та інтересів. 08 січня 2018 року на адресу суду надійшла заява від представника КМ «МСЕЗ» про перегляд заочного рішення Марїнського районного суду Донецької області від 08.11.2017 року. 05.04.2018 року ухвалою Марїнського районного суду Донецької області заяву представника КМ «МСЕЗ» про перегляд заочного рішення було задоволено, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача КМ «МСЕЗ» [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просить зобовязати позивачів укласти договір про реструктуризацію заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги терміном на 60 місяців. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи рішенням Курахівської міської ради від 14.12.2005 року №IV/34-3 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг в м. Курахове» та рішенням Курахівської міської ради від 30.03.2011 року №VI/7-26 «Про внесення змін і доповнень в Рішення Курахівської ради від 14.12.2005 №ІV/34-3 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг в м. Курахове» КП «МСЕЗ» визнане балансоутримувачем житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Курахове та виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з централізованого водовідведення, вивозу та знешкодження твердих побутових відходів. Позивачі зареєстровані та фактично проживаються у [INFO] та є споживачами послуг, що надаються КП «МСЕЗ». Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Правила припинення зобовязання наведені в главі 50 книги 5 «Зобовязальне право» Цивільного кодексу України, відповідно до якої, зобовязання припиняється: виконанням (ст. 599 ЦК України), переданням відступного (ст. 600 ЦК України), зарахуванням (ст. 601 ЦК України), за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України), прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України), неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України), смертю фізичної особи (ст. 608 ЦК України), ліквідацією юридичної особи (ст. 609 ЦК України). Отже, сплив строку позовної давності чинне законодавства не визначає як підставу для припинення зобовязання. Вищенаведений правовий висновок сформульований в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року, згідно якої виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється. Крім того, суд зазначає, що посилання позивача на сплив строку позовної давності є необґрунтованим з огляду на наступне. У відповідності\~до ч.\~2,\~3\~ст.\~264\~ЦК України\~позовна давність\~переривається у\~разі пред'явлення\~особою позову\~до одного\~із кількох\~боржників,\~а також\~якщо предметом\~позову є\~лише частина\~вимоги,\~право на\~яку має\~позивач. Після переривання\~перебіг позовної\~давності починається\~заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою рішення. Комунальним підприємством «Міська служба єдиного замовника» до Марїнського районного суду Донецької області 10 січня 2011 року, 25 червня 2013 року та 04 травня 2016 року подавались заяви про стягнення з позивачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Згідно правового висновку, викладеного в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України віл 21 січня 2015 року, оскільки судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Таким чином, оскільки КП «МСЕЗ» було подано до Марїнського районного суду Донецької області заяви про стягнення з позивачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у 2011, 2013 та 2016 роках, то в кожному випадку подання відповідної заяви про видачу судового наказу строк позовної давності переривався і починався заново та станом на дату подання позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовної заяви не сплинув. Як розяснено в п. 3 ППВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України ( 254к/96-ВР ), статті 1 ЦПК ( 1618-15 ) та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. За змістом статті 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги» заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги ( водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (даті - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки сплив строку позовної давності не наділяє боржника субєктивним правом вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку. Водночас, враховуючи, що відповідач наполягає на застосуванні реструктуризації виниклої у позивачів перед відповідачем заборгованості, а також те, що реструктуризація заборгованості позивачів покращує майновий стан останніх перед відповідачем, суд вважає за можливе зобовязати сторін укласти договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги терміном на 60 місяців. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed