Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] 10 березня 2017 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Обґрунтував наступним. [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем майна померлої за заповітом. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори Захарова О.Д. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Броварківської сільської ради, представник третьої особи - Градизької державної нотаріальної контори, сектору державної реєстрації Глобинської районної державної адміністрації, третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] року померла [PERSON]. За життя - 5.02.1999, вона склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Броварківської сільської ради Парафило Т.В. за реєстровим № 4, згідно якого усі права та обов'язки, які належать їй на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки які можуть належати їй у майбутньому та усе його майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла - [PERSON] (позивачу у справі). Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно інформації, наданої Державним нотаріусом Захаровою О.Д. № 345/01-16 від 15.03.2017, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 343 від 25.11.2005 позивач прийняв спадщину за заповітом, в установлений законом строк, подавши до державної нотаріальної контори відповідну заяву. Осіб, які відмовилися від прийняття спадщини немає. Осіб які б мали право на обов'язкову частку у спадщині не виявлено. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині, немає. Спадщина відумерлою не визнана. Державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори Захарова О.Д. постановою від 27 січня 2017 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця, який посвідчує його право власності на вказане нерухоме майно. Згідно технічного паспорту за адресою: [ADDRESS], було побудовано: житловий будинок літ. «А», погріб з шийкою літ. «Б», веранду літ. «а», - у 1963, сарай літ. «в», сарай літ. «В», сарай літ. «в1», убиральню літ. «Г», колодязь питний літ. «К» - у 1964, ворота та хвіртку №1 - 1970, огорожу №2 - 1980, літній душ літ. «Д»- 2000. На час будівництва спадкодавцем будинку питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно довідки №02-30/169 виданої 09.03.2017 року, виконкомом Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, житловий будинок за адресою: [ADDRESS], лічиться за [PERSON] згідно запису погосподарської книги №6 за 2016-2023 роки Згідно довідок виконкому Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області № 02-30/171, №02-30/170 та № 02-30/174 від 09.03.2017, померлій [INFO] року, [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок з погосподарськими будівлями згідно запису в погосподарській книзі за №9 за 2001-2005 роки під №743 значиться житловий будинок з погосподарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] і розташований на не приватизованій земельній ділянці розміром 0,25 га. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку по будівництву відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Глобинської РДА від 09.03.2017 № 102/02-04, будівлі розташовані по [ADDRESS], збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючим документом, може бути рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до вимог ст. ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Власник майна за життя має право вільно та самостійно розпоряджатися своєю власністю. Ч.5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач має право на успадкування названого майна за заповітом. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved