Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому з урахуванням уточнень просили визнати недійсними і скасувати: свідоцтво про право власності на жилий будинок, що розташований в [ADDRESS], видане 03.10.2000 року Полонською міською радою [PERSON]; державний акт на право приватної власності [PERSON] на земельні ділянки площею 0,27 га, розташовані за вказаною адресою, виданий Полонською міською радою 2.07.2002 року; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] померлого [INFO] року та [PERSON], померлої [INFO] року на 3/10 частини зазначеного жилого будинку з надвірними спорудами та 3/10 частин земельних ділянок із яких 0,10 га для обслуговування жилого будинку з надвірними спорудами і 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті вказаних осіб на 7/10 частин згаданого домоволодіння та земельних ділянок. В обґрунтування позову зазначали, що їхні батьки [PERSON] та [PERSON] в 1960 році на виділеній для них земельній ділянці площею 0,10 га що в [ADDRESS] збудували житловий будинок, на який 23.01.1960 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності. В 1981 році батьки до жилого будинку прибудували веранду площею 18,8 кв. м, у зв'язку з чим на початку 2000 року [PERSON] звернувся до Полонської міської ради за оформленням права власності на вказану прибудову, однак [INFO] року батько помер, після чого 03.10.2000 року на його ім`я було видане нове свідоцтво про право власності на згадане домоволодіння. Крім цього за рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради від 19.11.1997 року № 635 для [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] загальною площею 0,28 га із якої 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, а 0,18 га для ведення особистого підсобного господарства. 02.07.2002 року Полонською міською радою видано державний акт на право приватної власності [PERSON] на ці земельні ділянки. Після смерті батька відкрилась спадщина зокрема, на ? частину згаданого домоволодіння та як вважають позивачі на ? частину земельних ділянки, котрі являлись спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] в рівних частках являлись дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] Дочки [PERSON], та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на належні для них частки на користь [PERSON] [INFO] року померла мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на вказані об'єкти нерухомості. Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину являлись [PERSON], [PERSON] Дочка [PERSON] знову відмовились від прийняття належної для неї частини спадщини на користь [PERSON], а дочка [PERSON] не прийняла спадщину. В 2015 році позивачі звернулись до нотаріуса за оформленням своїх спадкох прав, в чому для них було відмовлено у зв'язку з тим, що свідоцтво про право власності на жилий будинок, а також державний акт про право власності на землю були видані після смерті [PERSON] Крім цього [PERSON] звернулась з позовом, який об'єднаний із позовом [PERSON] і [PERSON], де вона просила визнати недійсним і скасувати державний акт на право приватної власності [PERSON] на згадані земельні ділянки площею 0,27 га, виданий Полонською міською радою 07.08.2000 року. В обґрунтування позову зазначала, що для її брата [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Полонської міської ради від 19.11.1997 року № 635 було безпідставно видано державний акт про право його власності на зазначені земельні ділянки, законним власником яких являлялись батьки. Даний державний акт до цього часу не скасований, що перешкоджає для неї оформити своє право на спадщину. В судовому засіданні позивачі заявлені ними вимоги підтримали, які просили задовольнити у повному їх обсязі. Відповідачі, третя особа позови визнали. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Встановлено, що 23.01.1960 року для [PERSON] видано свідоцтво про право власності на жилий будинок, що знаходиться в м. Полонне, по вул. Перемоги № 18, який був збудованим ним та його дружиною в період шлюбу, а відтак на підставі ст. 22 бувшого КпШС України являвся їх спільною сумісною власністю подружжя. В 1981 році вказане подружжя до жилого будинку прибудували веранду площею 18,8 кв. м, у зв'язку з чим на початку 2000 року [PERSON] звернувся до Полонської міської ради за оформленням права власності на зазначену прибудову. [INFO] року [PERSON] помер, після чого 03.10.2000 року Полонська міська рада на його ім`я видала нове свідоцтво про право власності на згадане домоволодіння, анулювавши попереднє свідоцтво. Крім цього 02.07.2002 року Полонська міська рада видала на ім`я [PERSON] відповідно до рішення свого виконавчого комітету від 19.11.1997 року № 635 державний акт на право приватної власності на згадані вище земельні ділянки. Відповідно до ч.4 ст. 22 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже, оскільки вказані правовстановлюючі документи були видані на ім`я [PERSON] після його смерті, тому вони є недійсними і підлягають скасуванню. Також, є незаконною видача для [PERSON] 07.08.2000 року державного акту про право власності на згадані земельні ділянки, так як ця особа ніяких прав на них не мала, та за рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради від 19.11.1997 року № 635, дані земельні ділянки були передані у власність для [PERSON] Таким чином, суд вважає, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина лише на ? частину вказаного жилого будинку. Спадкоємцями за законом першої черги, що прийняли спадщину відповідно до ст.ст. 529, 549 ЦК України 1963 року являлись дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] Дочки [PERSON], та [PERSON], скориставшись правом передбаченим ст. 553 вказаного Кодексу відмовились від прийняття спадщини на належні для них частки на користь [PERSON] Отже, спадкоємці [PERSON], та [PERSON] набули право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на згаданий жилий будинок у частках по 1/10, а [PERSON] на 3/10. [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 6/10 частин цього жилого будинку. Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину відповідно до ст.ст. 1251, 1268-1270 ЦК України являлись [PERSON], [PERSON] Дочка [PERSON] відмовились від прийняття належної для неї частини спадщини на користь [PERSON], а дочка [PERSON] не прийняла спадщину. Таким чином, до [PERSON] перейшло право власності в порядку спадкування після смерті матері на 4/10 частин домоволодіння, до [PERSON] на 2/10, а всього вказані спадкоємці після смерті [PERSON], [PERSON] набули право власності на жилий будинок відповідно на 7/10 та 3/10 частини. Суд не знаходить підстав погодитись із позицією позивачів, що після смерті їх батьків також відкрилась спадщина на земельні ділянки, які перейшли для них у власність на підставі рішення виконавчого комітету Полонської міської ради від 19.11.1997 року № 635. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 ЗК України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет), який діяв до 04.10.2006 року. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, зокрема: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Також, дані правовідносини регулювались Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.02.1993 N 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 р. за N 7 (далі Порядок) який був чинним до 09.04.2003 року. Відповідно до пунктів 1, 4 Порядку право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм, зокрема для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність. Представник відповідача Полонської міської ради зазначила, що у міській ради є в наявності земельно-шнурова книга у якій містяться відомості про перебування у користуванні [PERSON] земельної ділянки в [ADDRESS]. Проте, що дана земельна ділянка передана для нього у власність будь-яких даних не має, а в міській раді відсутня Книга реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність, як це передбачено Порядком. Отже, суд приходить до висновку, що після прийняття згаданого рішення виконавчим комітетом Полонської міської ради про передачу для [PERSON] у власність вказаної земельної ділянки, право власності останнього не було посвідчено в установленому на той час порядку, а отже дані земельні ділянки не можуть бути об'єктом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], [PERSON], як про це вважають позивачі.

Outcome: approved