Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

[PERSON], 07.03.2018р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по борговій розписці від 30 листопада 2016 року в сумі 45\~000 грн. основного боргу, 600 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1350 грн., а всього 46\~950 грн., а також 704 грн. 80 коп. судового збору. Вимоги мотивувала тим, що 30.11.2016р. позичила відповідачу грошові кошти в сумі 45\~000 грн., які останній зобовязувався повернути до 30.05.2017р., про що підписав боргову розписку, однак у визначений домовленістю строк [PERSON] свої зобовязання по означеній розписці не виконав, на неодноразові прохання та звернення про повернення боргу відповідач не реагує, тому позивачка змушена звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Ухвалою судді від 04.04.2018р. провадження у справі відкрито. [PERSON] в суді вимоги підтримала покликаючись на мотиві викладені у заяві, пояснила, що 30.11.2016р. позичила [PERSON] 45\~000 грн. для придбання ним автомобіля для власних потреб, про що в присутності відповідача написала розписку, яку він підписав особисто зазначивши своє прізвище, імя, по батькові, що після підписання розписки передала йому 45\~000 грн., що окрім цього для забезпечення виконання [PERSON] зобовязань, вона значиться у довіреності від 17.12.2016р., як особа з правом розпоряджатись автомобілем Renault Master, 2001 р.в., р.н. [NUMBER], що за домовленістю між ними, після повернення їй всієї позиченої суми, відповідач оформить придбаний ним автомобіль на себе, однак останній кошти не повернув, автомобіль відчужив без її відома. Представник [PERSON] в суді висловився на підтримку позиції довірительки, просить позов задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не зявився, у суді 07.06.2018р. визначеної позиції по суті заявлених вимог не мав, пояснив, що жодних коштів у [PERSON] не позичав, розписка від 30.11.2016р. є підробленою та фіктивною, що транспортний засіб Renault Master він придбав по довіреності від 17.12.2016р. за власні кошти, вимоги позивачки є безпідставними, просив відмовити у задоволенні позову, суму боргу яку просить стягнути з нього позивачка, не оспорював (а.с. 48). Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову. Згідно ст.ст. 4, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За положеннями ст. 1046, ст. 1047 ЦК України, за договором позики, одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 13.12.2017р. у справі за № 6-996цс17 зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Із пояснень позивачки в суді, із долученої до матеріалів справи оригіналу розписки убачається, що [PERSON], 30.11.2016р. позичила [PERSON] кошти в сумі 45\~000 грн. на термін 6 місяців, - до 30 травня 2017 року для придбання транспортного засобу, що автомобіль Renault Master, 2001р.в., р.н. [NUMBER] по суті придбаний 17.12.2016р., тобто після передачі відповідачу позикодавцем визначеної грошової суми, що окрім розписки для належного виконання [PERSON] боргових зобовязань перед [PERSON], остання значиться у довіреності як особа уповноважена розпоряджатись означеним автомобілем, між тим відповідач грошові кошти не повернув, автомобіль відчужив без відома позивачки (а.с. 8 - 14, 24а). За положеннями\~статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки [PERSON] долученим до матеріалів цивільної справи, остання підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобовязання повернути ці кошти [PERSON] до 30 травня 2017 року. Верховний Суд України 11.11.2015р. у справі за №6-1967цс15 розяснив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Із змісту боргової розписки [PERSON].М від 30.11.2016р. убачається, що при її складанні сторонами дотримано всіх істотних умов, зокрема зазначено дату складання (отримання коштів), прізвища, ім'я і по батькові сторін, валюту позики, зобовязання про повернення коштів . Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Із пояснень позивачки в суді, із долучених до матеріалів справи претензій від 21.02.2018р. убачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача як з усними, так і письмовими претензіями про повернення боргу, однак [PERSON] такі вимоги проігноровані (а.с. 5, 6). Під час розгляду справи, судом відповідно до ст. 12 ЦПК України, відповідачу роз»яснювалось його право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі. [PERSON] в суді 07.06.2018р. та у відзиві від 08.05.2018р. заперечив підписання 30.11.2016р. боргової розписки, зазначив, що підпис на розписці виконаний не ним, між тим, призначення судом почеркознавчої експертизи категорично заперечив, суму боргу не оспорював (а.с. 30). За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки позивачка, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику не повертає, однак зобовязаний повернути, а саме грошові кошти в сумі 45\~000 грн., то таку суму боргу за невиконання грошового зобовязання слід стягнути на користь позивачки в примусовому порядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України за положеннями якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахування наведеного, суд доходить висновку про підставність вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за весь час прострочення в розмірі 600 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1\~350 грн. При цьому, постановляючи рішення про стягнення суми боргу, суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved