Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], яким просили встановити розмір часток співвласників квартири [ADDRESS] в розмірі 1/3 за кожним. В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності позивачам належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] 02.09.2002 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. На підставі свідоцтва САС відповідачу належала частка зазначеної квартири. На даний момент вони бажають укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири, однак нотаріусом їм булло відмовлено, через невизначеність часток співвласників. За таких обставин позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх прав. В судове засідання позивачі не з'явились, надавши суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, підтримавши позов у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надавши письмові заперечення, представник відповідача просив розглянути справу свою відсутність, проти задоволення позову заперечував. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про право власності від 16.01.2004 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] а саме кімнати 5, 6, і частки співвласників у цій спільній сумісній власності складають по 1/2 (а.с.6, 6-об). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] кімнати 5,6 складають по ? частині (а.с.6-об). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 02.09.2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7). [PERSON], згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] а саме кімната №2, загальною площею 22,4 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м в комунальній квартирі, матеріал стін - з/б блоки, складається з: кімнати 2 - 12,4 кв.м., лоджії іі - 1,8 кв.м4 в загальному користуванні - коридор 1, туалет 3, ванна 4, кухня 7, комора 8, площею 8,2 кв.м (а.с.22). Належність вищезазначеного майна сторонам підтверджується і довідкою КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с.23). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач зазначає, що підставою звернення до суду стала відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, однак, в порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів цього. Крім того, як видно зі свідоцтв, частки сторін вже виділені, відповідач належить кімната №2 у спірній квартирі, а позивачам кімнати № 5,6, частки у спільній сумісній власності яких складають по 1/2. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зокрема, через відсутність предмету спору і вважає за необхідне відмовити в позові в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed