Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., служба у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання заповіту недійсним. Позивач зазначав, що рішенням №473 від 09.10.2012 р. виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини-сироти у зв`язку з тим, що його мати [PERSON] померла в 2010 році, а батько [PERSON] помер в 2012 році. На підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №488 від 23.10.2012 р. позивача призначено опікуном над його племінником [PERSON] , який на даний час проживає з його сім`єю в [ADDRESS] . До смерті своїх батьків [PERSON] мав місце проживання за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер брат позивача [PERSON] , який мав право на частку вищевказаної квартири. Позивач, як опікун [PERSON] , звернувся до державної нотаріальної контори м. Бровари із заявою після відкриття спадщини з метою захистити право на спадок племінника, який мав право як спадкоємець за законом. Згодом він отримав письмову відповідь з Броварської міської державної нотаріальної контори за №1965/02-14/2017 від 20.03.2017 р., де вказано що є заповіт, зареєстрований в реєстрі за №4, посвідчений 10.01.2017 р. приватним нотаріусом Колейчиком В.В., згідно якого за чотири місяці до своєї смерті його брат заповів все своє майно [PERSON] . Вважає вказаний заповіт недійсним, на підставі того, що за життя [PERSON] , 1980 року народження, страждав на тяжку хворобу- наркоманію, що стало однією з причин його смерті. Батьки намагались допомогти сину подолати тяжку хворобу, проте до самої смерті він продовжував вживати наркотичні засоби, що вплинуло на його особистість, він не контролював свої вчинки, і 26.07.2010 р. [PERSON] було засуджено Броварським міськрайонним судом Київської області до 3-х років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України. Після звільнення він продовжив вживати наркотичні засоби, що погіршило його психічний стан, і неодноразово викликались лікарі після передозування [PERSON] наркотичних засобів. Позивач переконаний, що на момент складання заповіту [PERSON] перебував у хворобливому стані внаслідок постійного вживання наркотичних засобів і тому не усвідомлював значення своїх дій. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , 1980 року народження, на користь [PERSON] , який посвідчений 10.01.2017 р. приватним нотаріусом Колейчиком В.В. та зареєстрований в реєстрі за №4. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Лобок В.М. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представники адвокат Боярова А.В. та адвокат Ващенко М.Г. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі, зазначали, що після звільнення з Коростенської ВК №71 [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] (матір`ю відповідача) в її квартирі за адресою: [ADDRESS] до дня своєї смерті. Волевиявлення [PERSON] заповісти своє майно [PERSON] - доньці його цивільної дружини [PERSON] пов`язане з тим, що його сім`я і сім`я [PERSON] підтримували тісні дружні стосунки більше 30-ти років. Дід і баба відповідача товаришували з батьками [PERSON] . Мати відповідача власним коштом здійснила поховання брата [PERSON] - [PERSON] у 2012 році і встановила йому надгробок у квітні 2014 року, вартістю 58300,00 гривень. Саме мати відповідача здійснила поховання батька [PERSON] і самого [PERSON] . Посилання на те, що в момент складання заповіту [PERSON] перебував у хворобливому стані внаслідок постійного вживання наркотичних засобів є абсолютно голослівним тому, що за життя [PERSON] працював і в тому числі виконував роботи які потребують вміння, відповідальності і акуратності, окрім того, власноручно написана ним в тексті заповіту фраза: «Заповіт мною в голос прочитаний, та особисто підписаний» з підписом та зазначенням прізвища і ініціалів свідчить про те, що в момент підписання заповіту він перебував в стабільному психоемоційному стані. Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні представники третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Броварської міської ради Броварського району Київської області Завальнюк В.О., Шкардун М.В. , Голосій Т.А. та Сундук Л.І. позовні вимоги підтримали, не заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є батьком позивача, померлий [PERSON] був братом [PERSON] - чоловіка його доньки, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , є онуком свідка. [PERSON] просив у свідка грошові кошти, мав ознаки наркотичного сп`яніння, його мати жалілася, що син виносить речі з хати, зі сватами завжди мали гарні відносини. [PERSON] проживав із його зятем у їхньої матері, мав намір скласти заповіт на користь племінника [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що був сусідом з [PERSON] . [PERSON] тричі відбував покарання в місцях позбавлення волі, втік з [PERSON] , просив у свідка гроші, крав чуже майно. Після повернення із в`язниці зустрічалися спонтанно, [PERSON] постійно просив гроші. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що була сусідкою покійної [PERSON] , матері [PERSON] . Останній був наркоманом, дружив з її братом, який також помер від наркотиків. Крав речі, збував крадене, бо потрібні були гроші на наркотики кожен день. Про те, що він наркоман, вживає наркотичні речовини, [PERSON] сам розповідав, ніколи цього не приховував, його мати приходила телефонувати до поліції, оскільки він крав у неї гроші, йому кожен день потрібно було 200 грн. Після звільнення з місць позбавлення волі жив у матері, а коли з нею сварився, то жив з [PERSON] , вона знала його з 1989 року, ніде не працював. В адекватному стані він був тільки зранку, а потім неадекватним під впливом наркотичних засобів і так було постійно. Регулярно приходив до неї в ломбард і здавав речі, бо йому потрібні гроші на дозу. Про заповіт [PERSON] розповіла [PERSON] , казала, що буде суд. Свідку про заповіт нічого не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона була сусідкою [PERSON] . Знала останнього з дитинства, він вживав наркотики, бачила його за тиждень до смерті, мав веселий настрій, а також раз в тиждень біля будинку в неадекватному стані. Періодично проживав з [PERSON] , яка рідко приходила до [PERSON] , встановила в квартирі двері з власної ініціативи. Мати давала [PERSON] кожен день 200 грн., в інакшому випадку був скандал. На будівництві не працював, автомобілем не керував. Після нового року 2017 вона його не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є тіткою [PERSON] , її племінниця була заміжня за братом [PERSON] . Після смерті племінниці останні жили у їхньої матері [PERSON] після смерті [PERSON] опіку над дитиною взяв [PERSON] , [PERSON] викликали швидку допомогу, про що є документальне підтвердження, і він сам повідомив лікарю які наркотики вживав, виносив речі з дому. [PERSON] вимагала, щоб [PERSON] переписала квартиру на її дочку, навіть погрожувала. [PERSON] склала заповіт на неповнолітнього [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір`ю відповідача, з сім`єю [PERSON] знайома з дитинства, росли в одному дворі, ходили разом до школи, мала стосунки з [PERSON] , але вийшла заміж за іншого. Після смерті дружини [PERSON] - [PERSON] , проживали разом, а [PERSON] був у неї закоханий, після смерті [PERSON] почала жити з [PERSON] . Після в`язниці останній змінився, пішов на роботу, проживав у неї в двокімнатній квартирі, прив`язався до її дочки [PERSON] , хотів подарувати їй квартиру, вважав себе її батьком та дідом її дитини. До неповнолітнього [PERSON] не був прив`язаний, з матір`ю мав конфлікти. В 2014 році отримав посвідчення водія, користувався автомобілем її дочки, їздив на роботу на будівництво. Свідок допомагала сім`ї [PERSON] продуктами харчування, робила ремонти в квартирі. [PERSON] було відомо про заповіт. Сім`я [PERSON] не любила сім`ю [PERSON] . Під час проживання зі свідком [PERSON] наркотичні речовини не вживав, речі з дому не виносив, про крадіжки чужих речей їй нічого не відомо, декілька разів він закладав у ломбард свій мобільний телефон. Про виклик швидкої допомоги нічого не відомо, слідів ін`єкцій не помічала. При складанні заповіту був у адекватному стані, але присутньою не була, не заперечувала проти обов`язкової частки племінника. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є знайомим відповідача, другом сім`ї з 2013 року, знайомий був і з [PERSON] . Свідок встановлював двері в квартирі [PERSON] , клеїв шпалери, стелю, в 2015, 2016 роках залучав до ремонтних робіт [PERSON] , за три роки здали сім об`єктів, дружили, проживали по сусідству, коли останній жив у [PERSON] . [PERSON] був адекватною людиною, наркотичні речовини не вживав коли вони працювали разом, речі з квартир клієнтів не зникали, періодично їздив на автомобілі, про заповіт йому відомо від самого [PERSON] , вважав це подарунком для [PERSON] . Померлий працював на заправній станції, в магазині Олді і мав можливість допомагати, на стан здоров`я не скаржився. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] знала з 10 років, всі разом дружили. [PERSON] піклувався про [PERSON] з дитинства, любив [PERSON] , допомагав їй добровільно, завжди були разом. Свідок працювала з [PERSON] , останній раз бачилися на Різдво в 2016 році. Під впливом наркотичних речовин [PERSON] не бачила, періодично з ним спілкувалася, про заповіт він сам їй розповів, грошей не позичав. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що сім`ю [PERSON] знає з дитинства, мати [PERSON] сама відправила до в`язниці, оскільки він зловживав алкоголем, вживав наркотики та брав кредити. Після звільнення з місць позбавлення волі він жив з [PERSON] , яка спочатку жила з його братом [PERSON] до смерті останнього, про заповіт стало відомо після смерті [PERSON] , майно померлий заповів дочці [PERSON] . На питання [PERSON] відповідав загальмовано, казав, що після вживання наркотичних речовин. Чим ближче до смерті тим гірше він виглядав. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є дружиною позивача, виховує неповнолітнього [PERSON] . Зі слів матері [PERSON] він вживав наркотичні засоби та виносив речі з квартири. Коли приходив забрати дитину щоб відвести до бабусі, то був тверезий, але ніби як в тумані. Останній раз його бачила восени 2016 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є близькою подругою [PERSON] . Приходила до них в гості, коли вони з [PERSON] одружилися, завжди були разом, [PERSON] вів себе позитивно, був молодцем, його мати була задоволена сином. [PERSON] казав, що якщо [PERSON] нічого не потрібно, то все віддасть [PERSON] . Поховання батьків [PERSON] і самого [PERSON] здійснювала [PERSON] . Про заповіт нічого не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом [PERSON] , проживають на одному сходовому майданчику. Зараз останню не бачить, знає, що жила з [PERSON] . Не бачив померлого в стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, він вигулював собаку [PERSON] , разом чистили сніг. Їздив на автомобілі, який належить [PERSON] , місце роботи не уточняв, про заповіт нічого не відомо. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №473 від 09.10.2012 р. малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини-сироти у зв`язку з тим, що мати дитини [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області), батько [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області). Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №488 від 23.10.2012 р. позивача [PERSON] , який зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , призначено опікуном над його малолітнім племінником [PERSON] , [INFO] , а також опікуном над 2/8 частинами квартирі [ADDRESS] , власником яких є його малолітній племінник [PERSON] , [INFO] , та відповідальним за збереження майна, яке належить його малолітньому племіннику [PERSON] , [INFO] , відповідно до акту опису майна дитини-сироти, та дитини, позбавленої батьківського піклування від 05.10.2012 р., складеного службою у справах дітей Броварської міської ради. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №317 від 11 квітня 2017 року. Згідно довідки про причини смерті до форми №106/о №144 від 11 квітня 2017 року, смерть [PERSON] настала у віці 36 років 09 квітня 2017 року від гострої серцевої недостатності, гострої ішемічної хвороби серця. За життя, а саме 10 січня 2017 року, [PERSON] було складено заповіт, згідно якого останній призначив спадкоємцем всього його майна [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстровано в реєстрі за №4. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1244 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач [PERSON] наголошував на тому, що [PERSON] , який помер [INFO] , в момент складання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, внаслідок постійного вживання наркотичних засобів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2010 року [PERSON] було засуджено до 3-х років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ст.309 ч.2 КК України. Він відбував покарання за вказаною статтею з 29 листопада 2010 року по 29 листопада 2013 року в Коростенській ВК №71, що підтверджується довідкою про звільнення серії Жит №07950. Відповідно до характеристики від 29.11.2013 р., засуджений [PERSON] під час відбування покарання на шлях виправлення не став. Згідно довідки №Л-1158 від 03.11.2017 р., виданої начальником Броварського ВП ГУ НП в Київській області Янчинським О.В., [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , перебував на обліку в Броварському ВП ГУ НП в Київській області як особа «наркоман» з 29.08.2008 р. по 02.06.2009 р. та з 07.04.2010 р. по 02.09.2011 р. [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , притягався до адміністративної відповідальності за ст.ст. 44, 178, 187 КУпАП та до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України та ч.2 ст.309 КК України, що підтверджується довідкою начальника Броварського ВП ГУ НП в Київській області Янчинського О.В. №18032/109/1003/04-17 від 13.11.2017 р. Відповідно до інформації, наданої адміністрацією КНП «Броварська БКЛ» БРР БМР від 25.01.2019 р. за №201, [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку у лікаря-нарколога з 03.10 р., знятий з обліку 12.10 р. в зв`язку з осудженням з діагнозом: синдром залежності від наркотичних речовин. В даний час на обліку не перебуває. Сертифікат нарколога в період з 2017 р. по квітень 2017 р. не видавався. За інформацією адміністрації КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» від 23.01.2019 р. №25, [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на лікуванні не перебував, за наркологічною та психіатричною допомогою не звертався. Сертифікат лікарем-наркологом в період з 2014 року по квітень 2017 року не видавався. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року у вказаній справі було призначено посмертну судову нарколого-психіатричну експертизу щодо [PERSON] , [INFO] . Експертиза проводилася у відділенні амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП КОР «ОПНМО» Глубоковою Н.А., лікарем, судовим експертом, та [PERSON] , лікарем, судово-психіатричним експертом. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №18-ц від 28.04.2021 р., [PERSON] протягом останніх років, а також 10 січня 2017 року страждав на психічні та поведінкові розлади внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин (опіати, алкоголь). Ступінь цих розладів був таким, що суттєво впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При ознайомленні з даним висновком судом встановлено, що в основу висновку про наявність у [PERSON] психічних та поведінкових розладів було покладено покази свідків з боку позивача, окремі з яких не спілкувалися з підекспертним і не бачили його протягом п`яти, інші протягом двох років і свідчили про події, які мали місце ще до 2010 року. Також ряд свідків є близькими родичами позивача і членами його сім`ї - дружина позивача [PERSON] , батько позивача [PERSON] , що викликає сумнів у їх об`єктивності. Також є некоректним посилання на медичну документацію, останні записи у якій мали місце у 2010 році, не рахуючи картки виїзду швидкої медичної допомоги від 27.02.2017 р. В той же час експерти не взяли до уваги покази свідків з боку відповідача, які безпосередньо спілкувалися і працювали з [PERSON] в тому проміжку часу, коли він підписував заповіт, пославшись на те, що їх покази не відповідають медичній документації. Але слід зазначити, що свідки відповідача давали покази щодо особи [PERSON] і його поведінки не в період до 2010 року, а в останні роки його життя, тому ці покази і не можуть відповідати медичній документації семирічної давнини. В судому засіданні експертами [PERSON] та [PERSON] , які надали роз`яснення з приводу свого висновку, підтверджено, що в основу висновку було покладено така медична документація: - оригінал амбулаторної медичної картки наркокабінету Броварської ЦРЛ, з якої вбачається, що 13 грудня 2010 року [PERSON] був знятий з обліку у нарколога у зв`язку з перебуванням у місцях позбавлення волі; - карта виїзду швидкої медичної допомоги від 27.02.2017 р. №3959, яка була викликана о 14.45 на зупинку, де «лежав чоловік», який назвався [PERSON] . За частиною 1 статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Оцінивши вказані докази, суд вважає, що карта виїзду швидкої медичної допомоги є доказом, який отриманий з порушенням порядку, встановленого законом. Як вбачається з клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке надійшло на адресу суду від імені представника позивача адвоката Лобка В.М. і датоване 21 січня 2020 року, адвокат Лобок В.М. звернувся з адвокатським запитом до директора Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області Багнюка В.В., при цьому будь-які докази про те, що даний запит надійшов та дійсно був зареєстрований у вказаному медичному закладі, відсутні. Копія карти виїзду екстреної медичної допомоги від 27.02.2017 р. №3959 надана не Броварською багатопрофільною лікарнею, а зовсім іншою юридичною особою чи структурним підрозділом іншої юридичної особи: Філією Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Броварська станція екстреної медичної допомоги. З печатки, якою засвідчена копія цієї карти, вбачається, що код ЄДРПОУ цього медичного закладу (станції) - 40208695, в той час, як в матеріалах справи наявні документи за підписом посадових осіб Комунального некомерційного закладу «Броварська багатопрофільна лікарня», з яких вбачається, що код ЄДРПОУ Броварської лікарні зовсім інший - 01994497. Крім того, карта виїзду екстреної медичної допомоги отримана адвокатом Лобок В.М. з порушенням порядку, встановленого ст.286 Цивільного кодексу України, статтями 39-1 та 40 «Основ законодавства України про охорону здоров`я», статті 11 Закону України «Про інформацію», а тому за визначенням статті 78 ЦПК України, є недопустимим доказом. За вказаних обставин, коли карта виїзду швидкої медичної допомоги від 27.02.2017 р. №3959 є недопустимим доказом, не можна вважати, що висновок судово-психіатричного експерта №18-ц від 28.04.2021 р. посмертної судової нарколого-психіатричної експертизи щодо [PERSON] , [INFO] , який ґрунтується на цій карті, є доказом, який може бути покладений в основу рішення суду. За правилами статті 110 ЦПК України, висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили, і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що сім`я [PERSON] і сім`я [PERSON] підтримували тісні дружні стосунки більше 30-ти років. Дід і баба відповідача товаришували з батьками [PERSON] . Мати відповідача власним коштом здійснила поховання брата [PERSON] - [PERSON] у 2012 році і встановила йому надгробок у квітні 2014 року, вартістю 58300,00 гривень. Так само, підтверджено письмовими доказами, що саме мати відповідача здійснила поховання батька [PERSON] і самого [PERSON] . Свідки як з боку позивача, так і з боку відповідача факт довготривалих дружніх відносин між сім`єю [PERSON] та сім`єю [PERSON] підтверджували у своїх поясненнях суду. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів страждання [PERSON] на психічні та поведінкові розлади внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин, що суттєво впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період складання оспорюваного заповіту від 10 січня 2017 року, позивачем не надано, а судом не здобуто. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку із прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.п.1,2 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. З матеріалів справи вбачається, що вартість судової нарколого-психіатричної експертизи становить 7500,66 грн. Ухвалою суду від 21 січня 2020 року витрати за проведення комплексної посмертної судової нарколого-психіатричної експертизи розподілено між сторонами наступним чином: оплату за вирішення 1 і 2 питання покладено на позивача [PERSON] , оплату за вирішення 3 питання покладено на відповідача [PERSON] . Проте, відповідачем не надано суду доказів на встановлення розміру понесених зазначених витрат. Також, відповідачем не надано належних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, суд позбавлений можливості здійснити відповідний розподіл судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed