Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] 19 березня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи [PERSON] та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради про усунення перешкод в користуванні шляхом зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотримання вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивач 22 березня 2019 року надав копію позовної заяви для третіх осіб. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 березня 2007 року йому та третій особі [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано у встановленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Влітку 2018 року позивачеві стало відомо, що у належній йому та [PERSON] квартирі 12 червня 2000 року було зареєстровано відповідача. Відповідач не є членом його сім`ї, з моменту набуття позивачем права власності у спірній квартирі не проживав, його речей у ній немає, комунальні послуги він не сплачує, поточний ремонт не здійснює, договору найму з власниками не укладав. Перешкод у проживанні йому ніхто не чинив і не чинить. Позивач у своїх позовних вимогах просив суд усунути перешкоди позивачеві у користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку з квартири. Відповідачеві [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Третім особам Департаменту адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради та [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк письмових пояснень щодо позову ними до суду подано не було. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. і зареєстрованого в реєстрі за № 758, [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в КП «ДМБТІ» 13 квітня 2007 року, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 8). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 14411 у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровано позивача і відповідача (а.с. 16). [PERSON] не є членом сім`ї позивача, в квартирі не проживає, його речей у ній немає, комунальні послуги він не сплачує. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач не є власником квартири [ADDRESS] , у ній не проживає та ніколи не проживав, його речей у квартирі, належній позивачеві і третій особі [PERSON] , немає, комунальні послуги [PERSON] не сплачує, доведених документально родинних стосунків з позивачем не має, суд доходить висновку про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так позивачем в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 гривень було надано копію договору про надання професійної правничої допомоги (а.с. 17), ордер (а.с. 22), додаткова угода щодо виконаних адвокатом робіт (а.с. 18), а також копію квитанції про оплату послуг (а.с. 19). Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 гривень. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп., який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Таким чином, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 2 268 гривень 40 коп. (1 500 гривень + 768 гривень 40 коп. = 2 268 гривень 40 коп.) На підставі викладеного,

Outcome: approved