Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2014 року їм на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В зазначеному будинку значиться зареєстрованим [PERSON] , який був зареєстрований ними, але ніколи не проживав з ними і мешкав протягом усього часу за іншою адресою. Реєстрація відповідача затрудняє їм, як власникам, виконувати обов`язки, пов`язані з утриманням будинку, оплатою комунальних послуг. Просили визнати відповідача втратившим право користування житловою площею в житловому будинку [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явились, сповіщалися судом про час та місце судового розгляду завчасно та належними чином. В позовній заяві зазначили про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщалася судом про час та місце судового розгляду завчасно та належними чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд приходить донаступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі № 1573, їм на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 5-7). Згідно даних довідки про склад сім`ї та фотокопії будинкової книги житлового будинку [ADDRESS] , у будинку з 12 березня 2016 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] (а.с. 13-14). Разом з тим, відповідно до письмових пояснень сусідів-свідків [PERSON] , [PERSON] що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але більше чотирьох років у вказаному будинку не проживає, власниками будинку є [PERSON] та [PERSON] , які оплачують комунальні послуги та утримують будинок у належному стані (а.с.15-19). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивачі є власниками будинку, вони мають право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають їй користуватися та розпоряджатися майном. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто позивачі змушені нести витрати за комунальні послуги за себе та за зареєстрованого у їх будинку відповідача. Таким чином, оскільки позивачі є власниками зазначеного будинку і на даний час не бажають, щоб відповідач був зареєстрований в ньому, тому вони, відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю. За таких обставин, оскільки відповідач не є власниками будинку, крім того не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин, витрати на його утримання не несе, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в будинку позивачів порушує їх права як власників, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними, і тому вони підлягають задоволенню. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] , проте не проживає у спірному будинку понад чотири роки, будинком не цікавиться, не несе витрати по його утриманню. Доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання [PERSON] в спірному будинку, суду не надано. Виходячи з того, що [PERSON] в спірному будинку не проживає з березня 2016 року без поважних причин, суд приходить до висновку, що він втратив право користування спірним будинком. Позивачам, факт реєстрації у зазначеному будинку відповідача, створює понесення додаткових витрат на утримання будинку, сплату комунальних послуг, тощо. Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved