Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

[PERSON] 15 червня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року позов залишено без руху, а позивачеві запропоновано усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 03 липня 2018 року позивачем було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2018 року цивільна справа була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилається на те, що на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 червня 2016 року КП «ДМБТІ» їй належить квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15306893 від 05 липня 2016 року. [PERSON] у родинних відносинах з позивачем не перебуває. [PERSON] зареєструвала відповідача за адресою належної їй квартири, з метою надання можливості відповідачеві офіційного працевлаштування, навчання. В дійсності відповідач ніколи за вказаною адресою у квартирі не проживала, речей у ній не має, комунальні послуги не сплачувала. Перешкод у проживанні відповідачу позивач не чинила і не чинить. Фактичне місце проживання [PERSON] позивачеві не відоме. У своїх позовних вимогах [PERSON] просила суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Відповідачеві [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Третій особі у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк письмових пояснень щодо позову або відзиву до суду подано не було. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до дубліката свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 червня 2016 року КП «ДМБТІ» згідно з розпорядженням СУ-1 ВАТ «Дніпродомнаремонт» від 17 липня 2002 року № П-148 [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с. 8). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15306893 від 05 липня 2016 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 966818212101, про що свідчить інформаційна довідка з Держреєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-10). Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих в житловому приміщенні осіб № 7692, виданої 15 червня 2018 року Департаментом адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, у спірній квартирі зареєстровано позивача та відповідача [PERSON] (а.с. 22). Також зазначено, що родинні стосунки між власником та другою зареєстрованою особою не встановлено. Відповідно до акту, складеного 11 травня 2018 року сусідами [PERSON] і [PERSON], відповідач [PERSON] з 31 липня 2012 року у спірній квартирі не проживала і по теперішній час не проживає (а.с. 7). [PERSON] не є членом сім'ї позивача, в квартирі не проживає, її речей у квартирі не має, комунальні послуги не сплачує. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач не є власником (співвласником) квартири № 34, розташованої у м. Дніпрі на вул. Волзькій, буд. № 3, не проживає в ній і ніколи не проживала, її речей у квартирі, належній позивачу, немає, комунальні послуги вона не сплачує, родинних стосунків з позивачем не має, суд доходить висновку, що відповідач втратила право користування спірною квартирою, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 704 гривень 80 коп., який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial