Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[INFO] померла матір заявника [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на право на земельну частку (пай), яка розташована на території Рівненської сільської ради. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. Бажаючи оформити свої спадкові права, [PERSON] у 2017 році звернулася до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори, однак, їй відмовлено у прийомі документів через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини. Заявляючи, що на момент відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем в [ADDRESS], [PERSON] за захистом своїх прав та інтересів з відповідною заявою 26 жовтня 2017 року звернулася до суду. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свою заяву і пояснила суду: Вона зі своєю сім'єю з 1996 року забрали до свого будинку матір - [PERSON]. До дня смерті матері - [INFO] матір жила з нею в її будинку, у них був спільний побут, спільний бюджет і т.п. Представник заінтересованої особи - сільський голова Рівненської сільської ради у судове засідання не з'явилася, подавши заяву (а.с. 19) про розгляд справи за її відсутності та про визнання заяви. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити з урахуванням наступних обставин: Статтею 235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Судом встановлено, що [INFO] в с. Нишівці померла [PERSON] (а.с. 6), яка відповідно до довідки Рівненської сільської ради № 868 від 06 вересня 2017 року (а.с. 8) була зареєстрована в по [ADDRESS]. Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини - день смерті спадкодавця. Відповідно до заповіту, посвідченого 06 грудня 1994 року секретарем Рівненської сільської ради за № 47 (а.с. 7), [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON]. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49299404 виданої 30 вересня 2017 року (а.с. 12) слідує, що заповіт не скасований. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49299412 від 30 вересня 2017 року (а.с. 13) стверджується, що спадкові права після смерті [PERSON] ніхто не оформляв. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Із довідки виконавчого комітету Рівненської сільської ради (а.с. 08) та відмітки в паспорті громадянина України [PERSON] (зворот а.с. 5) слідує, що заявник з 13 березня 1976 року зареєстрована у с. Нишівці Вінницької області, але на день смерті спадкодавця проживала разом з матір'ю за адресою своєї реєстрації по [ADDRESS]. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили перед судом, що були залучені сільською радою до опитування односельців з приводу місця проживання [PERSON]. Їм самим достеменно відомо, а також було стверджено іншими односельцями, що з 1996 року [PERSON] забрала жити до свого будинку по [ADDRESS] свою матір [PERSON] і та жила у неї до смерті, звідти її провадили на кладовище. Вважаючи, що спільним проживанням прийняла спадщину після смерті матері, [PERSON] лише у 2017 році звернулася до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадкових прав на земельну ділянку. Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність доказів про прийняття спадщини. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом достеменно встановлено, що станом на [INFO] [PERSON] постійно проживала зі своєю матір'ю [PERSON] у своєму будинку по [ADDRESS].

Outcome: approved