Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася в суд із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок № 122 з належними до нього будівлями та спорудами, розташований по вул. Шевченка в с. Жеребки Підволочиського району Тернопільської області, загальною площею 131, 9 кв.м. та житловою 56,4 кв.м., зокрема: на 1/3 часку вказаного будинковолодіння, що належить їй як члену колгоспного двору; 2/3 часку вказаного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 31 липня 2003 року та після смерті батька [PERSON], який помер 14 червня 2016 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивач покликалася на те, що 30 березня 1992 року виконкомом [PERSON] сільської ради Підволочиського району на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради №3 від 02 лютого 1992 року, видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок №122 по вул. Шевченка в с. Жеребки Підволочиського району Тернопільської області, який належить колгоспному двору, що складається із трьох членів головою якого є [PERSON], разом із яким проживала його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], що стверджується архівною довідкою. [PERSON]Д померла 31 липня 2003 року, а [PERSON], - 14 червня 2016 року. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батьків, інших спадкоємців немає. Після звернення Позивача до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок. З огляду на це Позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх невизнаних прав. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивач подав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Предстаник Відповідача подав заяву в якій проти позову не заперечив. Розглянувши позовну заяву, враховуючи заяви сторін, які просять справу вирішувати у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 березня 1992 року виконкомом [PERSON] сільської ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Жеребки по вулиці Шевченка за №122 належить колгоспному двору, що складається з 3-х членів, головою якого є [PERSON]. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому [PERSON] народних депутатів №3 від 02 лютого 1992 року. Згідно реєстраційного напису, даний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 3-х членів, записаний року в реєстрову книгу №1 стор. №251 за реєстром №126. До складу даного колгоспного двору станом на 1992 року входили: [PERSON], - [INFO], - голова двору; [PERSON] [INFO], дружина; [PERSON], - [INFO], донька, що підтверджується архівною довідкою №140 Архівного відділу Підволочиської районної державної адміністрації від 22 лютого 2017 року. Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р., який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів. Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частці будинковолодіння по вул. Шевченка, 122 в с. Жеребки, Підволочиського району, Тернопільської області, як членам колгоспного двору. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ИД №168541, виданого 01 серпня 2003 року [PERSON] сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, 31 липня 2003 року померла [PERSON]. 14 червня 2016 року помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 16 червня 2016 року зроблено відповідний актовий запис №111, що вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ИД №209448, виданого виконкомом Підволочиської селищної ради Тернопільської області 16 червня 2016 року. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина третя ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АГ №567716 батьками [PERSON], яка народилася 06.08.1970 року, є [PERSON] та [PERSON]. 15.02.2001 року [PERSON] одружилася з [PERSON] та змінила прізвище на «Масловська», що підтверджує свідоцтво про одруження серії І-ИД №029683. На день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані [PERSON] [INFO], дочка та [PERSON] [INFO], внучка. Відповідно до довідки №159 від 16 березня 2017 року, на день смерті [PERSON], який помер 14 червня 2016 року у житловому будинку №122 по вул. Шевченка в с. Жеребки Підволочиського району разом з ним були зареєстровані: дочка [PERSON]; зять [PERSON]; онуки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином Позивач є власником 2/3 частки домоволодіння, яке розташоване за адресою: вул. Шевченка, 122, с. Жеребки, Підволочиський район Тернопільської області в порядку спадкування після смерті батьків [PERSON] та [PERSON]; 1/3 частки вказаного домоволодіння як член колгоспного двору. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 12 січня 2017 р., довідкою про технічний опис обєкта нерухомого майна №2 від 12 січня 2017 року, інформацією №2 від 12 січня 2017 року, виданими БТІ Підволочиського району, власником житлового будинку за адресою вул. Шевченка, 122 в с. Жеребки Підволочиського району Тернопільської області значиться [PERSON]. Свідоцтво на право власності видане 02 лютого 1992 року на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради №34 від 29 вересня 1992 року. Згідно з відповіддю на звернення до приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу №81/01-16 від 03 березня 2017 року Позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями №122 по вул. Шевченка в с. Жеребки Підволочиського району Тернопільської області після смерті батька [PERSON], який помер 14 червня 2016 року, у звязку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане будинковолодіння. З огляду на вказане Позивач через відсутність правовстановлюючого документа не може оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення його прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved