Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі відповідач) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком №21, розташованим по вул.Кооперативній в м.Покровську Донецької області. В обґрунтування позову зазначив, що вказаний будинок є власністю позивача, відповідач є колишньою дружиною позивача та не проживає у вказаному будинку з травня 2011 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Відповідач проти задоволення позову не заперечувала, визнала, що дійсно не проживає в спірному будинку з травня 2011 року, в 2012 році шлюб між нею та позивачем був розірваний, спірний будинок був подарований позивачу його матірю. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду свого представника не направила, надіслала листа про розгляд справи на розсуд суду без участі представника. В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутністю представника третьої особи. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Будинок №21 по вул.Кооперативна в м.Покровську Донецької області на підставі договорів дарування від 16.03.1996 та від 20.04.2005 належить позивачу, що зареєстровано Красноармійським бюро технічної інвентаризації за №9704022 (а.с.9-13). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.08.2012 шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 01.02.1992, актовий запис №38, розірваний; рішення суду набрало законної сили 17.08.2012 (а.с.8). За змістом довідки від 21.01.2019, виданої інспектором Покровського ККСН, відповідач в спірній квартирі зареєстрована, але фактично з травня 2011 року не проживає, що узгоджується з показами відповідача, наданими в судовому засіданні. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника втрачає право користування жилим приміщенням в разі відсутності члена сім'ї без поважної причини понад один рік. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 передбачено, що відповідно до положень ст.391 та ст.396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнала та не надала доказів на підтвердження того, що причина, за якою вона не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, є поважною, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, одночасно суд враховує, що відповідач до початку розгляду справи по суті заяви про визнання позову не подала.

Outcome: approved