Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення зі службової квартири без надання іншого житла та зняття з реєстрації. У своєму позові позивач з урахуванням уточнень до позову просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування службовим житлом за адресою: [ADDRESS] ; виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зі службової квартири за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради зняти з реєстрації зі службової квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно пожежна частина з житловим будинком за адресою [ADDRESS] -2 належить Верховній раді України на праві державної власності. Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 27.04.2016 р. № 128 квартиру [ADDRESS] включено до числа службових 1 державного пожежно - рятувального загону Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області. Наказом Головного управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Дніпропетровській області від 20.06.2011 р. № 131 о/с призначено прибулого після закінчення Національного університету цивільного захисту України лейтенанта служби цивільного захисту України лейтенанта служби цивільного захисту [PERSON] на посаду старшого інспектора служби з питань наглядово - профілактичної діяльності 9-ої самостійної державної пожежної частини Дніпровського району м. Дніпродзержинська з 19.06.2011 року. 30.09.2016 р. наказом № 469 Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області затверджено протокол від 14.09.2016 р. № 1 засідання спільної наради керівництва та житлової комісії 1 ДПРЗ Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області яким постановили, в зв`язку з характером трудових відносин з організацією та відсутністю мінімального рівня забезпечення житловою площею - виділити однокімнатну службу квартиру [ADDRESS] , начальнику караул 8 державної пожежно - рятувальної частини 1 ДПРЗ капітану служби цивільного захисту [PERSON] 28.12.2016 рішенням № 383 виконавчий комітет Кам`янської міської ради затвердив Протокол № 1 про надання службового приміщення за адресою: [ADDRESS] начальнику караула 8 державної пожежно - рятувальної частини 1 ДПРЗ капітану служби цивільного захисту [PERSON] та прийняв рішення видати ордер на квартиру. 06 січня 2017 року адміністрацією Заводського району Кам`янської міської ради [PERSON] видано ордер № 240 на службове житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована із відповідачем його дружина [PERSON] . Відповідач припинив трудові відносини із позивачем. Комісією неодноразово навідувались до квартири, але їм ніхто не відчиняв, в квартирі відповідач та його дружиною, дитиною не проживають. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, в якому заперечує щодо задоволення позову. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача. Відповідачем [PERSON] наданий суду відзив на позов. III. Процесуальні дії по справі. 13 лютого 2020 року ухвалою відкрито провадження по справі суддею Багбая Є.Д., та ухвалою суду від 12 березня 2020 року справу передано до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 18 грудня 2020 року ухвалою суду по справі залучені відповідачі. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, згідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно пожежна частина з житловим будинком за адресою: [ADDRESS] належить Верховній раді України на праві державної власності (а.с.15). Наказом Головного управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Дніпропетровській області від 20.06.2011 р. № 131 о/с призначено прибулого після закінчення Національного університету цивільного захисту України лейтенанта служби цивільного захисту України лейтенанта служби цивільного захисту [PERSON] на посаду старшого інспектора служби з питань наглядово - профілактичної діяльності 9-ої самостійної державної пожежної частини Дніпровського району м. Дніпродзержинська з 19.06.2011 року (а.с.16,17). Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 27.04.2016 р. № 128 квартиру [ADDRESS] включено до числа службових 1 державного пожежно - рятувального загону Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області (а.с.18). Згідно до матеріалів справи, протоколом від 14.09.2016 р. № 1 засідання спільної наради керівництва та житлової комісії 1 ДПРЗ Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області яким постановили, в зв`язку з характером трудових відносин з організацією та відсутністю мінімального рівня забезпечення житловою площею - виділено однокімнатну службу квартиру [ADDRESS] , начальнику караул 8 державної пожежно - рятувальної частини 1 ДПРЗ капітану служби цивільного захисту [PERSON] (а.с.20). Відповідно до актів від 22.07.2018, 30.07.2018 р., 05.06.2019 р., 04.03.2019 р. 08.11.2019 р. в квартирі за адресою [ADDRESS] фактично ніхто не проживає, акт складений в присутності [PERSON] , [PERSON] (а.с.33-38). Наказом від 06.12.2017 р. відповідача [PERSON] звільнено зі служби вислуга років на час звільнення складає 11 років 03 місяця 22 дня (а.с.28). Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. VI. Висновки суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Верховний Суд у справі №465/2559/14-ц від 06 лютого 2019 року підстав відступити від таких висновків не встановив. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, ця обставина знайшла своє підтвердження в судовому засідання, так як відповідачі не проживають в квартирі з 2018 року. При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Відповідно до ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Ст. 826 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи зазначене позивачем не наді докази того, що відповідачі в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають та користуються нею, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). VII. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102,00 грн. з відповідачів, що документально підтверджено. Враховуючи викладене та

Outcome: partial