Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до регіональної газової компанії ПАТ «Вінницягаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз збут» про скасування присвоєного коду. Позов мотивовано тим, що на підставі Закону України від 16 липня 1999 №1003 позивачі відмовилися від ідентифікаційного номера. За рішенням Ленінського районного суду та за рішенням податкової інспекції ідентифікаційний номер був знеособлений і його ліквідували, виключивши з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспорті здійснений відповідний запис: « має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера», або поставлений відповідний штамп Міграційною службою. В порушення рішення зазначеного суду постачальником природного газу ПАТ «Вінницягаз» та ТОВ « Вінницягаз збут» нав'язали споживачам газу - позивачам типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, без пояснення справжнього змісту цього договору. Договір складений з грубим порушенням та нехтуванням Законодавством України, а саме порушуючи права та свободи волевиявлення людини. Без згоди, без обговорення, без публічних слухань, відповідачі самовласно присвоїли ідентифікатори: ЕІС - код, штрих - код, розрахунковий рахунок, який умисно змінено з п'ятизначного на десятизначний з метою трансформувати його в штризкод, а також внесенням іншої незрозумілої інформації. У приєднані до договору відсутні прізвище, ім'я та по-батькові, а лише адреса та три: цифровий, буквенно-цифровий та штрих - кодовий ідентифікатори. Такі дії визнанні вироком Міжнародного Нюрнберзького трибуналу злочином проти людства. Для православного християнина такі дії є також неприйнятними. По-перше: договірні відносини між споживачем та постачальником повинні будуватися у зрозумілому і прозорому правовому полі .В даному випадку споживач не знає яка інформація закодована у штрих-коді і не має можливості його перевірити. По-друге : штрих-код, ЄІС-код не може існувати в електронній системі без «числа 666(число звіра), тому позивачі, християни, ні в якому разі не можуть його прийняти, а перемогти за словами Откровення Іоанна Богослова ( Гл. 15 вірш 2), щоб не пити вина ярості Божої із чаші гніву Його, не мучитися у вогні та не зазнавати неспокою в день та в ночі (Отк. ГЛ. 19-12). Постачальники ж примушують його приймати, порушуючи статтю 35 Конституції України про право світогляду і віросповідання, також, порушуючи статтю 28 Конституції України порушують його гідність, що визнана найвищою соціальною цінністю ( ст. 2 Конституції України); ставлячи християнина в один ряд з адептами секти сатаністів, у яких число 666 - є їх символом боротьби з Богом та християнством. Приєднання до договору є неприйнятним як за релігійними переконаннями так і не може бути прийнятим як агресивну форму нав'язування та погроз постачальника. Положення договору із погрозами відключити газ споживачам у разі незгоди укласти договір, виключно такі, які нав'язує постачальник, на примусових протизаконних умовах, брутально порушує вимоги Конституції України про те, що Україна є правовою державою і «правовий порядок» на Україні ґрунтується на засадах, - ніхто не може бути примушений робити те, що непередбачено Законодавством України ( ст. 19 Конституції України). Крім того, порушенням прав та свобод споживачів є примус підписати згоду на збір, обробку та передачу персональних даних споживача третім особам, що має здійснюватись лише за добровільною згодою,а не примусово. Це теж є елементом агресивної діяльності, що містить примус (ст. 19 п. 4 Закону «Про права споживачів»). «Якщо споживача спонукають дати згоду на здійснення правочинну, на який не погодився б, така дія вводить в оману стосовно права споживача або небезпеки, що йому погрожує» - (ст. 19 п. 2/6) того ж закону. Збір та передача даних третім особам є прямою грозою для споживача, адже його персональні данні такі як електронний підпис, номер паспорта та ін. можуть бути використані зловмисниками. Просять скасувати протиправно присвоєнні позивачам ЕІС - код, штрих - код, десятизначний рахунок, вилучивши їх з бази даних, а вести облік надання послуг газопостачання та приймати плату за газ виключно за прізвищем, ім'ям та по батькові, на паперових носіях, без збору, обробки персональних даних, без передач третім особам, заборонити присвоєння будь - яких цифрових, буквенно - цифрових, штрих - кодових ідентифікаторів в тому числі УНЗР (унікального номеру запису в реєстрі). 10.07.2017року позивачі надали заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просили разом з ЕІС- кодом, штрих - кодом, десятизначним рахунком вилучити з бази даних унікальний код споживача. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності ,суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Позивач [PERSON] вказує на порушення її прав шляхом присвоєння її особового рахунку, ЕІС - коду та типової форми договору за адресою: [ADDRESS]. Однак, як вбачається з виписки з особового рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], вказаний особовий рахунок відкритий на ім'я [PERSON], а не на позивача [PERSON] Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] не є стороною у договорі, суд приходить до висновку, що права [PERSON] відповідачами не були порушенні, а тому в задоволенні її позовних вимог слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 640,00грн., понесені [PERSON] залишити за нею. Щодо позовних вимог [PERSON], [PERSON],, [PERSON], суд приходить до висновку про наявність правових підстав для їх задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі є споживачами природного газу, у зв'язку з чим на їх адресу відповідачами надсилалися заяви - приєднання до умов договору розподілу природного газу ( для побутового споживача) (а.с.35, 36, 37). На дані заяви позивачі звертались до відповідачів із заявами про незаконність дій щодо призначення їм ЕІС - коду як суб'єкту ринку природного газу (а.с.10, 11-12, 13, 14-15, 22, 23). Згідно листів ТОВ «Вінницягаз збут» та РГУ «Вінницягаз», адресованих позивачам, відповідачі вказала, що діють виключно в межах Закону та Порядку, якими визначені загальні вимоги до обробки та захисту персональних даних суб'єктів персональних даних, що обробляються повністю чи частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів. При цьому, вказали, що користуються доступом лише до тих персональних даних (їх частини), які необхідні у зв'язку з виконанням своїх обов'язків як постачальника природного газу. Щодо присвоєння ЕІС - коду, вказали, що оператор ГРМ присвоює ЕІС - коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС - кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності). При цьому ЕІС - код не включає відомості про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а отже твердження про те, що ЕІС - код є цифровим ім'ям чи особистим номером людини є помилковим і жодним чином не порушує права особи, що має власні релігійні переконання (а.с.24-25, 26-27, 28, 29, 32-33, 34). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу» побутовим споживачем є фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Стаття 1 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, до числа яких відносить і газопостачання згідно зі ст. 13 цього Закону. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2500, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831, затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Зобов'язано суб'єктів господарювання, що здійснюють на підставі ліцензії діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою. Згідно з п. п. 1.1-1.3 цього Типового договору зазначений договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Умови цього Договору розроблені відповідно до ЗУ «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Отже, умови договору постачання природного газу побутовим споживачам не можуть суперечити чинному законодавству, зокрема, Типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є нормативно-правовим актом, тому відповідач як суб'єкт господарювання, що здійснює діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам, не може відступати від змісту типового договору, зокрема, вносити до нього будь-які зміни. Останнє можливе лише шляхом попереднього внесення відповідних змін до Типового договору. Згідно з п. 4 надання населенню послуг з газопостачання, які затверджені Постановою КМУ від 09.12.1999р. №2246 (у чинній редакції) послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Договір підписується газопостачальним і газорозподільним підприємствами і споживачем протягом 14 календарних днів з дня отримання відповідної заяви від споживача. [PERSON], [PERSON], [PERSON] в силу своїх релігійних переконань відмовляються від умов заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) та відмовляються від присвоєння їй ЕІС - коду, зазначаючи при цьому згоду на облік і ведення всієї необхідної документацію стосовно них як побутового споживача за прізвищем, ім'ям, по батькові. Відповідно до ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 3 ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації», кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов'язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії. Згідно абзацу 4 ст. 2 ЗУ «Про захист персональних даних» передбачено, що згода суб'єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб'єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Частиною 6 ст. 6 ЗУ «Про захист персональних даних» передбачено, що не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Враховуючи викладене, та те, що позивачі категорично заперечують проти обробки їх даних та присвоєння їм будь-яких числових ідентифікаторів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування присвоєних [PERSON], [PERSON], [PERSON] ЕІС - код, штрих код, десятизначних рахунків споживачів, унікальних кодів споживачів, вилучивши їх з бази даних та заборонити в подальшому присвоєння [PERSON], [PERSON], [PERSON] будь - яких ідентифікаторів, включно номер запису у реєстрі (УЗНР). Вести облік та документацію стосовно [PERSON], [PERSON], [PERSON] як побутового споживача за прізвищем, ім'ям та по батькові, без збору та обробки їх персональних даних. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з регіональної газової компанії ПАТ «Вінницягаз» та товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз збут» на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 640,00гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору, в рівних частинах. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ЗУ Про захист прав споживачів», ЗУ «Про свободу совісті і релігійні організації»,

Outcome: partial