Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 28.07.2011 між нею та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу є неповнолітня дитина донька [PERSON], [INFO]. З червня 2017 року позивач та відповідач не проживають як подружжя, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сімя розпалась і зберегти її неможливо, стосунки між собою вони не підтримують, мають різні погляди на сімейне життя, в їх родині постійно виникають сварки та непорозуміння. Підстави для встановлення строку для примирення, на думку позивача, відсутні, дитина залишиться проживати з нею. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в підготовче засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, просила залишити прізвище, яке отримала у звязку з реєстрацією шлюбу. Відповідач в підготовче засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи підтверджено, що сторони з 28.07.2011 перебувають в зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області шлюбі, актовий запис №280; після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (дошлюбне прізвище Кошкарова). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. За змістом позову шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, вони перестали проживати разом та вести спільне господарство; встановлювати термін для примирення недоцільно. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ; позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; с уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не суперечать закону і не порушують права інших осіб, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача з урахуванням приписів ч.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved