Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) 02 серпня 2017 року звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в обґрунтування якої вказує, що 24 листопада 2007 року вона уклала шлюб з [PERSON] (далі - Відповідач), який зареєстрований виконавчим комітетом Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 9. Позивач зазначає, що за час перебування у шлюбі мають сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, і на глибоке переконання Позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки немає. Подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечить інтересам їхньої дитини та її. Майновий спір між сторонами відсутній. Шлюб розривають вперше. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з Позивачем. На час пред'явлення позову між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Позивач зазначає, що інших дітей, окрім [PERSON] Відповідач немає. Відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі визначеному судом, нести додаткові витрати на утримання дитини, у зв'язку з особливими обставинами. На підставі викладеного, Позивач просить, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24 листопада 2007 року, виконавчим комітетом Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 9 - розірвати; Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]; - стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в частині стягнення аліментів - залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений, відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України, на адресу його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку були направлені судові повістки разом із розписками, які повернулися до суду з відміткою Укрпошти вручено особисто. Про причини неявки суду Відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надавав, а тому суд визнає причини неявки [PERSON] неповажними. Згідно повідомлення УДМС України в Чернігівській області від 22 серпня 2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Позивач не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 24 листопада 2007 року виконавчим комітетом Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 9, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка після державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на «[PERSON]». Як вбачається з Свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь Позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved