Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

[PERSON] (далі «Позивач») звернулась до суду з позовом до [PERSON],\~ [PERSON] (далі «Відповідачі»)\~ визначення часток у спільному сумісному майні. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні\~ обставини.\~ 04 січня 1997 року [PERSON] з членами його родини [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було надано на праві спільної власності квартиру [ADDRESS]. Згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартира за адресою Київська область місто Біла Церква вулиця Некрасова квартира №17, було приватизовано. В 2006 році [PERSON] одружилась, та змінила прізвище на - [PERSON]. 09 квітня 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.04.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, запис №591. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2012 року, зареєстрованого в реєстрі №2-2947, спадщину після померлого прийняли Позивач [PERSON] дружина та Відповідач [PERSON] син. При оформленні спадщини нотаріус виходила із загального правила рівності часток, хоча квартира знаходилась і знаходиться в спільній сумісній власності Позивача та Відповідачів. Відповідач [PERSON] участі в спадкуванні не приймала. Позивач просила визнати за нею 4/8 частки в спільному сумісному майні, а саме квартири [ADDRESS], за Відповідачем [PERSON] 3/8 частки в спільному сумісному майні квартири [ADDRESS], Відповідачем [PERSON] 1/8 частки в спільному сумісному майні квартири [ADDRESS] . В підготовче судове засідання Позивач не зявилась, представник позивача адвокат [PERSON] надала суду клопотання про розгляд справи без її присутності, позовну заяву підтримали у повному обсязі (а.с. 40). В підготовче судове засідання Відповідачі - [PERSON],\~ [PERSON]\~ не зявились, надали суду клопотання про розгляд справи без їх присутності. Позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти винесення рішення по справі в підготовчому судовому засідання\~ (а.с. 41-43). В звязку з тим, що сторони не зявилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 04 січня 1997 року [PERSON] з членами його родини [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було надано на праві свідоцтва на право власності на житло №16933, виданого Виконкомом Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області, квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартира за адресою Київська область місто Біла Церква вулиця Некрасова квартира №17, було приватизовано. 09 квітня 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.04.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, запис №591 (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2012 року, зареєстрованого в реєстрі №2-2947, спадщину після померлого прийняли Позивач [PERSON] дружина та Відповідач [PERSON] син (а.с. 9). Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.03.2013 року,\~ квартира [ADDRESS] знаходиться в спільній частковій власності (а.с. 11). Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища від 28.04.2018 року, [PERSON] одружилась, та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 12). При оформленні спадщини нотаріус виходила із загального правила рівності часток, хоча квартира знаходилась і знаходиться в спільній сумісній власності Позивача та Відповідачів. Відповідач [PERSON] участі в спадкуванні не приймала. Оскільки квартира отримувалась покійним чоловіком Позивача і приватизована була подружжям, коли діти були ще маленькими, основну участь в утриманні майна несли подружжя. Вже понад 10 років Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі за адресою [ADDRESS]. Факт не проживання в квартирі Відповідачем [PERSON] підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 22.05.2018 року, відповідно до якого, місце проживання Відповідача зареєстроване за адресою [INFO] (а.с. 16). Таким чином, Відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з 01.04.2008 року року та витрат по утриманню квартири не несе. Відповідно до ч.4 ст.355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно, тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівни¬ми, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо роз¬мір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуван¬ням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до\~ ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із\~ ч.1, 2 ст.357 ЦК України визначено, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у тому числі тих, що тимчасово відсутні й за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Оскільки даним Законом не визначено умов, за яких один з членів сім'ї матиме більшу або меншу частку в приватизованому житлі, то частка кожного з них вважається рівною. Згідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом; майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у пи¬сьмовій формі. У той же час, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, наявні всі правові підстави для їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved