Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем за час перебування у шлюбі з 14.10.1995 р. по 18.10.2013 р. вони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: легковий автомобіль а та житловий будинок з усіма надвірними будівлями дане майно просить суд поділити а саме виділити ? відповідачу житлового будинку який знаходиться за адресою [ADDRESS] та легковий автомобіль ВАЗ 210994 легковий седан 2007 року випуску державний номер [NUMBER], вартістю 20000 грн.; позивачу виділити ? частини вище зазначеного житлового будинку. В процесі розгляду справи позивач надала уточнену позовну заяву в якій просила суд стягнути з відповідача грошову компенсацію замість ? частки в автомобілі марки ВАЗ 210994, типу легковий седан, 2007 року випуску, державний реєстраційний номерний [NUMBER], у розмірі, що відповідає половині вартості спірного автомобіля, визначеної висновком автоварознавчої експертизи та поділити спільний житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в натурі кожному у власність ? частину спірного житлового будинку у відповідності із можливими варіантами поділу, визначеними висновком будівельно-технічної експертизи; виділити в користування земельну ділянку пропорційно ідеальним долям належної частини домоволодіння та вирішити питання розподілу судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору та оплатою проведення експертиз. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, з 14.10.1995 р. по 18.10.2013 р. згідно рішення Олевського районного суду від 18.10.2013 року (а.с.3) під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, а саме: легковий автомобіль марки ВАЗ 210994 легковий седан 2007 року випуску державний номер [NUMBER], вартість якого складає 60015,95 грн. (шістдесят тисяч п'ятнадцять гривен 00 копійок) згідно висновку автотоварознавчої експертизи з оцінки транспортного засобу №014/418 від 04 вересня 2014 року який зареєстрований на [PERSON] згідно копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04.01.2008 року (а.с.6) та житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який був придбаний позивачем на підставі договору куплі-продажу №212504 від 30.09.1998 року (а.с.21) суд зазначає, що вище зазначене рухоме та не рухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки нажито під час шлюбних відносин. На сьогоднішній час постало питання поділу рухомого та не рухомого майна нажитого під час шлюбу між позивачем та відповідачем. Згідно експертного висновку №2-44 дійсна ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташованого по [ADDRESS], станом на 25 серпня 2014 року становить: 237224(двісті тридцять сім тисяч двісті двадцять чотири гривні) грн.., в судовому засіданні позивач та відповідач погодились на №2 варіант поділу майна відповідно до якого позивачу виділяється частка будинку площею 64,1 м2 вартістю 93159,72 грн. та частка надвірних будівель та споруд вартістю 69459,18 грн. загальна вартість частки по даному варіанту поділу становить 162168,9 грн. відповідачу виділяється частка будинку площею 19,7 м2 вартістю 28630,99 грн. та частка надвірних будівель та споруд вартістю 45974,01 грн., загальна вартість частки по даному варіанту поділу становить 45974,01 грн. у зв'язку із різницею вартості часток позивач має сплатити відповідачу компенсацію в сумі 44007 грн. на що позивач в судовому засіданні погодилась та заявила, що відмовляється від своєї ? частки в автопобілі ВАЗ 210994 легковий седан 2007 року випуску державний номер [NUMBER], вартість якого складає 60015,95 грн. на користь відповідача в рахунок компенсації за будинок з надвірними будівлями, провівши розрахунок 60015,95: ? = 30007,98 грн. суд зазначає, що вартість частки позивача в автомобілі становить 30007,98 грн. таким чином (44007грн.-30007,98 = 13999 грн.) до грошової компенсації позивачем відповідачу підлягає сума в розмірі 13999 грн., на що сторони погодились. Відповідно до п.а ч.2 ст.89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають і земельні ділянки подружжя. Оскільки одним із подружжя в період шлюбу (1998 рік) придбано будинок, то в силу статей 60,63 СК України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на 1/2 частину будинку. Оскільки для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на 1/2 частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, згідно ст..377 ЦК України в якій зазначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.1 ст.71 СК України, майно, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21.12.2007 року №11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.. 372 ЦК України. При поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно рішення Конституційного суду України від 19.09.2012 р. по справі №17-рп/2012 «Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Також Конституційний суд зазначив: Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, другастатті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.статті 92). Врахувавши вище наведене, думку учасників процесу які не заперечують щодо матеріальної та фінансової компенсації позивачем відповідачу за переотриману частку в спільному майні та дослідивши матеріали справи суд вважає, що даний позов є обґрунтований та підлягає до задоволення. Відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути половину понесених нею витрат, а саме кошти в сумі 1214,77 гривень судових витрат які сплачені позивачем згідно квитанцій які наявні в матеріалах справи (а.с.22,49,50). Відповідно до ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 358, 364 ЦК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved