Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON], 07.03.2018р. звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що їхній шлюб був зареєстрований 14.01.2009р. Кліцьківською сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №01, у шлюбі мають [PERSON], [INFO], спільне життя між ними не склалося через несумісність характерів, різні погляди на шлюб та сімейні цінності, матеріальне незабезпечення відповідачем сім'ї, через що виникали сварки, конфлікти, як наслідок з листопада 2017р. проживають окремо, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують, за таких обставин вважає, що шлюб розпався, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Ухвалою судді від 12.03.2018р. провадження у справі відкрито. [PERSON] в суд не з»явилась, у заяві від 27.03.2018р. просила про розгляд справи за її відсутності, наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем та про задоволення позову з мотивів наведених у заяві (а.с.13). [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що з листопада 2017р. проживають окремо, непорозуміння з позивачкою виникали через фінансові труднощі та постійні втручання у їх відносини її родичів, що спонукало його залишити сім'ю. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень відповідача в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 14.01.2009р. шлюб у Кліцьківській сільській раді Городоцького району Львівської області, актовий запис №01, у шлюбі мають [PERSON], [INFO], з листопада 2017р. разом не проживають, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, заперечили можливість примирення, поновлювати сімейні стосунки не бажають. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], суд доходить висновку, що застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх малолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сім'ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. З огляду на вимоги ст. ст. 133,141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved