Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] 09.11.2016 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 01.11.2014 р. її на підставі наказу № 1-ВК від 01.11.2014 р. було прийнято до ТОВ «ФЕРУМ-С» на посаду заступника директора з економічних питань. Директором ТОВ «ФЕРУМ-С» є Биїк Сюлейман, який згідно з п.7.15 Статуту відповідача є компетентною особою відносно її звільнення з посади заступника директора з економічних питань. З огляду на те, що директор та засновник фактично не опікується своїм підприємством, відповідач не виконує поставлені економічні завдання та не нараховується заробітна плата, позивачем втрачена економічна чи будь-яка зацікавленість у перебуванні на займаній посаді. Заявою від 05.09.2016 р. про звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 п.3 КЗпП України, вона повідомила керівника ТОВ «ФЕРУМ-С» про свій намір звільнитись. Заява від 05.09.2016 р. про звільнення, на підставі ст.38 КЗпП України, не відкликалась. 18.10.2016 р. їй стало відомо, що заява залишилась без задоволення, оскільки не була розглянута директором відповідача, та повернулась поштовим зв»язком після спливу строку зберігання поштового відправлення. Посилаючись на ст.ст.5-1, 22, 38 КЗпП України, за позовом [PERSON] просить трудові відносини між нею та ТОВ «ФЕРУМ-С» визнати припиненими з 05.09.2016 р., у зв»язку із звільненням за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача до суду повторно не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФЕРУМ-С» підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 01.11.2014 р. на підставі наказу № 1-ВК від 01.11.2014 р. [PERSON] було прийнято до ТОВ «ФЕРУМ-С» на посаду заступника директора з економічних питань (а.с.12, 13). Директором ТОВ «ФЕРУМ-С» є Биїк Сюлейман, який згідно з п.7.15 Статуту відповідача є компетентною особою відносно звільнення позивача з займаної посади (а.с.7, 8-10, 11). Заявою від 05.09.2016 р. про звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 п.3 КЗпП України, [PERSON] повідомила керівника ТОВ «ФЕРУМ-С» про свій намір звільнитись (а.с.5). 18.10.2016 р. позивачу стало відомо, що заява залишилась без задоволення, оскільки не була розглянута директором відповідача, та повернулась поштовим зв»язком після спливу строку зберігання поштового відправлення (а.с.4). Викладене підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. За змістом ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Згідно ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. У зв'язку із тим, що керівником ТОВ «ФЕРУМ-С» не було прийнято рішення про звільнення позивача, а також враховуючи, що трудові права [PERSON] є порушеними, вони підлягають захисту у судовому порядку. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: approved