Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Українська, 102, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовували тим, що за вказаною адресою їм та [PERSON] (батько/дідусь) і [PERSON] (мати/бабуся) на праві власності по 1/6 частині кожному належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 01.03.2000 року [PERSON] (батько/дідусь) помер. Після його смерті в управління спадковим майном вступила донька [PERSON] (позивач) та дружина [PERSON] 01.11.2016 року [PERSON] (мати/бабуся) померла. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за законом після смерті матері, оскільки проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачі бажають оформити право власності на спадкове домоволодіння та оформити право власності на належні їм частини домоволодіння, однак в нотаріальному порядку [PERSON] (позивач) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на домоволодіння, розташоване по вул. Українська, 102, в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. У звязку з вищевказаним, позивачі просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: вул. Українська, 102, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області, в тому числі: за [PERSON] на належну їй 1/6 частину домоволодіння, на 1/12 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та на 1/4 частину (1/6+1/12) домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка в свою чергу успадкувала 1/12 частину цього ж домоволодіння після смерті чоловіка [PERSON]; за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на належні їм по 1/6 частині кожному домоволодіння. Позивачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не зявились, однак до суду подали спільну письмову заяву, в якій вказали, що позов підтримують, просили його задовольнити та розгляд справи провести у їх відсутності. Представник відповідача Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просив справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 5 Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON], який був головою двору, [PERSON], [PERSON] (позивач), [PERSON] (позивач), [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) значилось господарство, розташоване по вул. Українська, 102, в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 13). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 20.12.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1969 року по 1991 рік (а.с. 8-11). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON] (позивач), [PERSON] (позивач), [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) в рівних частках (по 1/6 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Українська, 102, с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] з 10.11.1942 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 18). У шлюбі у них народилась донька [PERSON] (позивач), [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 20). 07.09.1975 року [PERSON] (позивач) зареєструвала шлюб з [PERSON] (позивач) та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Максимів», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 19). У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] (позивач), [INFO], та [PERSON] (позивач), [INFO], що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 21, 22). 01.03.2000 року [PERSON] (батько/дідусь) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] (батько/дідусь) спадщину в порядку спадкування за законом прийняли його дружина [PERSON] (мати/бабуся) та донька [PERSON] (позивач), успадкувавши по 1/12 частині домоволодіння кожна, оскільки вступили в управління спадковим майном, до дня смерті спадкодавця проживали разом та проводили його похорон, що підтверджується довідкою Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 12 від 15.01.2018 року (а.с. 12). Згідно відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 88/01-16 від 09.02.2018 року (а.с. 44), приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 108/01-16 від 19.02.2018 року (а.с. 60) та [PERSON] № 01-16/139 від 15.02.2018 року (а.с. 45) спадкова справа після смерті [PERSON] (батько/дідусь) не заводилась. 01.11.2016 року [PERSON] (мати/бабуся) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за законом після смерті матері [PERSON], успадкувавши 1/4 частину домоволодіння, а саме належну матері 1/6 частину домоволодіння та 1/12 частину домоволодіння, яку мати успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] (батько/дідусь), оскільки постійно проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 12 від 15.01.2018 року (а.с. 12). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 42/2017 від 10.02.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 45-59), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиними спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул. Українська, 102, в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області, в тому числі: [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння, а саме належну їй 1/6 частину домоволодіння, на 1/12 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], а також на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка в свою чергу успадкувала 1/12 частину цього ж домоволодіння після смерті чоловіка [PERSON]; [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на належні їм по 1/6 частині кожному домоволодіння. Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по вул. Українська, 102, в с. Гарасимів Тлумацького району Івано-Франківської області, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за № 27/02-31 від 12.01.2018 року (а.с. 17). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ними поданні позову, а саме: [PERSON] 313,75 грн., [PERSON] 104,60 грн., [PERSON] 104,60 грн. та [PERSON] 104,60 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved