Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] 12.11.2018 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 березня 1978 року вони зареєстрували шлюб у Перегонівській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №6. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який з травня 2016 року проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, оскільки відповідач покинула їх, забрала свої речі та переїхала проживати до своєї матері. Позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, тому що у їх відносинах відсутнє порозуміння та повага, між ними виникали суперечки та сварки, які впливали на психічний стан дитини. Вважає, що надання строку для примирення не виправить стан їх шлюбних відносин. Враховуючи зазначені обставини, посилаючись на ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Провадження в даній справі відкрито ухвалою суду від 19 грудня 2018 року, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 05 лютого 2019 року за клопотанням відповідача судом було постановлено ухвалу, якою сторонам надано строк для примирення до 05.04.2019 включно та зупинено провадження у справі. 08 квітня 2019 року ухвалою суду провадження в даній справі поновлено у зв`язку із закінченням наданого строку для примирення та призначено до підготовчого засідання. 06 травня 2019 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність позовні вимоги підтримує в повному обсязі, примирення з відповідачем не відбулося, просить шлюб розірвати (а.с. 50). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що підтверджується повідомленнями про отримання 14.05.2019 рекомендованого листа з судовою повісткою про виклик (а.с. 56), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи або відзив до суду не подавала. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 21 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у Перегонівській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.04.2007 виконавчим комітетом Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 31). Сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.02.2008 виконавчим комітетом Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 32). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують. Спільна дитина сторін проживає разом з позивачем. Згідно наданих позивачем заяв збереження шлюбу між сторонами неможливе, примирення між ними не відбулося. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не надала суду заяву про залишення чи зміну їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, а тому покладаються на нього. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved