Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі відповідач) грошову компенсацію в розмірі 60\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах з 05.08.2002 до 24.07.2013 та з 12.08.2014 до 10.05.2016, звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я. Оскільки під час роботи в шахті позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом форми П-4, внаслідок чого йому було встановлено 3 групу інвалідності та 60 % втрати працездатності безстроково з 27.09.2018, у позивача змінився нормальний образ життя, він позбавлений можливості повноцінно спілкуватися зі своєю сім`єю, став дуже дратівливим, його постійно турбують сильні болі, знизилась життєва активність тощо, що позивач розцінює як спричинення йому відповідачем моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з`явився, за змістом позову просить розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов визнається частково, а саме у розмірі 20\~000 грн. Відповідачем також поданий до суду відзив на позов, але доказів направлення такого відзиву позивачу, як того вимагає ЦПК України, відповідачем до суду не надано. Третя особа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області правом участі в судовому засіданні не скористалась, надала пояснення, за змістом яких просить винести рішення на розсуд суду та зазначає, що позивачу була виплачена одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності в розмірі 18\~778,20 грн., а також виплачується щомісячна грошова сума в розмірі 7339,02 грн., яка з 01.03.2019 збільшена та виплачується в розмірі 7705,97 грн. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, копією трудової книжки на ім`я позивача підтверджено, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 05.08.2002 до 24.07.2013, з 12.08.2014 до 10.05.2016, 10.05.2016 звільнений з посади гірника ремонту гірничих виробок за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я (а.с.7-9). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 05.07.2016 №25/672, складеного відносно позивача (місце роботи: ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» (нова назва «ДП «Мирноградвугілля») у останнього встановлені такі професійні захворювання: - хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затухаючого загострення з помірними динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом, - хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, JIH - І-ІІ ст. (першого-другого ст.); - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст). У вказаному висновку зазначено, що підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань; їх розвиток під час роботи в шкідливих умовах праці; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці від 25.04.2016№349, згідно якої позивач підлягав комплексній дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили тулуба) - 25 років 5 місяців (а.с.17). За змістом виписки № 740 від 11.07.2016 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого відносно позивача, зазначеною державною установою позивачу були надані лікувальні і трудові рекомендації, а саме, протипоказано роботу в умовах дії фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, пилу, токсичних та подразнюючих речовин, інтенсивного шуму; рекомендовано спостереження та лікування у терапевта, невропатолога, отоларинголога, профпатолога за місцем проживання тощо (а.с.18-19). За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 08.02.2018, затвердженого першим заступником начальника головного управління Держпраці у Донецькій області, комісія, до складу якої входили, в тому числі, відповідальні особи відповідача, провела розслідування причин виникнення у позивача вказаних професійних захворювань. За пунктами 16-19 вказаного Акту такі захворювання у позивача виникли у зв`язку з роботою на протязі 25 років 5 місяців на шахті, в тому числі, на підприємстві відповідача на протязі 12 років 8 місяців. При виконанні робіт в підземних умовах на підприємствах, позивач підлягав комплексній дії виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили тулуба), параметри яких перевищували допустимі величини; пилу, концентрації якого перевищували ГДК; шуму, рівень якого перевищував ГДР, що призвело до його професійного захворювання. Причина виникнення професійного захворювання: дія комплексу несприятливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини, а саме під час роботи: в Шахтобудівельному управлінні №12 тресту «Красноармійськшахтобуд» - 1) рівень виробничого шуму від працюючого обладнання складав 85-90 дБА (непостійний) при ГДР 80 дБА; 2) запиленість повітря робочої зони складала 100-200 мг/м при ГДК 4-10 мг/м; на шахті «Красноармійська-Західна №1»- запиленість повітря робочої зони складала 76,3-105,2 мг/м3 при ГДК 10 мг/м3; на ВП «Шахта «Стаханова» - 1) статистичне навантаження гірника з ремонту гірничих виробок: при утриманні вантажу однією рукою складає 51000 кГз (ГДК 43000), двома руками 101000 кГз (ГДК 97000), перебування у нахиленому положенні до 30° 61% часу робочої зміни (ГДК 25%), кількість нахилів у зміну 121 раз (ГДК І00 разів); 2) рівень виробничого шуму від працюючого обладнання складав 91 дБА при ГДР 80 дБА; 3) запиленість повітря робочої зони складала від 10,2 до 30,63 мг/м3 при ГДК 4 мг/м3.(а.с.12-13). Зверненню позивача до Центральної лікарсько-експертної комісії передували факти його неодноразового амбулаторного та стаціонарного лікування за відповідними діагнозами, про що свідчать копії виписок з амбулаторної картки та висновок головного нейрохірурга (а.с.18-23). За [PERSON] до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0869862 позивача визнано інвалідом 3 групи з 04.10.2018 за професійним захворюванням; за довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №067178 за результатом огляду позивачу встановлено 60% втрати працездатності безстроково, 3 група інвалідності, визначено потребу у медикаментозному лікуванні за профзахворюванням, санаторно-курортне лікування (а.с.10-11). Постановами Фонду соціального страхування України від 26.10.2018 позивачу призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 18\~778,20 грн. та щомісячну грошову виплату в розмірі 7339,02 грн., яка постановою від 18.03.2019 збільшена до 7705,97 грн. (а.с.37-39). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. В своєму Рішенні від 27.01.2004 Конституційний Суд України визначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи викладені обставини справи та наведені норми права з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України та Конституційного Суду України, суд доходить висновку, що факт отримання позивачем на підприємстві відповідача професійних захворювань, які призвели до втрати його професійної працездатності на 60% та встановлення 3 групи інвалідності, необхідність медикаментозного та санаторно-курортного лікування таких захворювань, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманих захворювань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 60% втрати професійної працездатності та 3 групи інвалідності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого лікування та спостереження задля відновлення працездатності, відчуття незручності у повсякденному житті, необхідність докладання додаткових зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно зважаючи на те, що відповідні професійні захворювання обумовлені тривалим періодом роботи позивача не лише у відповідача, а й на інших підприємствах, суд оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 20\~000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Окремо суд відмічає, що за змістом ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 253,57 грн. (33% від 768,40 грн.).

Outcome: partial