Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] 31 серпня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові посилається на те, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2009 року, від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, в сімї не було взаєморозуміння, виникали конфлікти і сварки, відповідач не гідно вів себе в сімї, що призвело до розпаду сімї. Разом не мешкають, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки припинені приблизно в грудні 2016 році, сторони мають психологічну несумісність, стосунки не підтримують. Сімя сторін розпалася та поновлена бути не може. Примирення та збереження сімї не можливе. Спору повязаного з майном на теперішній час немає. Їх неповнолітня дитина за згодою сторін мешкає та буде мешкати з матірю позивачем. Просила шлюб розірвати, задовольнивши позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому зверненні до суду позовні вимоги фактично визнав повністю, не заперечував проти них, просив шлюб розірвати і справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін, оцінивши добуті та представлені докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] і [PERSON] знаходяться в шлюбі з 28 листопада 2009 року, що зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1097. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Сумісне життя між сторонами не склалося, в сімї не було взаєморозуміння, виникали сварки і конфлікти, що призвело до розпаду сімї і роздільного мешкання, мають психологічну несумісність. З грудні 2016 року шлюбних і подружніх відносин немає, фактично з того часу не мешкають разом, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують. Прийняті наміри до порозуміння та примирення ні до чого не призвели. Примирення та збереження сімї неможливі. У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, разом тривалий час не мешкає, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, спору стосовно спільно нажитого майна зараз немає, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, а прізвище позивачці після розлучення слід залишити до шлюбне [PERSON] (на її прохання). Спору, повязаного з майном, на теперішній час немає. Їх неповнолітня дитина за згодою сторін мешкає та буде мешкати з матірю позивачем [PERSON]. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати: 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved