Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] , 19.04.2021 звернулась в суд з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації Львівської області №465 від 20.07.2001 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,0936 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області та Державного акта серії ІІІ - ЛВ №085703 на право приватної власності на землю від 15.08.2001, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на означену земельну ділянку, визнання права на земельну частку (пай) площею 2,35 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що на території Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області згідно Сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №145438 від 18.04.1997 за реєстровим №172, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи тим, що звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на означену ділянку, однак їй відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №085703 Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я померлої [PERSON] виданий 15.08.2001р. , тобто після смерті спадкодавця, інше. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 21.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою підготовчого засідання від 28.05.2021 року до участі у справі залучено співвідповідача - Львівську районну державну адміністрацію Львівської області. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у заяві від 22.06.2021 просила про розгляд справи за її відсутності та про задоволення позову. Представник відповідача Городоцької міської ради Львівської області, міський голова Ременяк В.В. в судове засідання не з`явився, у відзиві від 26.05.2021 позов визнав, просив про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 27). Представники відповідача Львівської районної державної адміністрації Львівської області та третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили (а.с. 44, 45). Вивчивши заяви, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. [PERSON] померла [INFO] , відтак до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті, слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК України, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки) одній або кільком особам, як тим, що входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим організаціям. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. До правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після смерті [PERSON] слід застосовувати положення ЦК України в ред. 2004 року. Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, батьки, той з подружжя хто його пережив. Відповідно до ч. 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.ст. 373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Із матеріалів справи, із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.03.2021, убачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала та була зареєстрована на [ADDRESS] (а.с. 10). [PERSON] , за життя розпорядилась своїм майном на випадок смерті, зокрема склала заповіт, що посвідчений 22.01.2001 секретарем Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області за реєстровим №3, за яким все своє майно заповіла синові [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 12). Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] за життя розпорядився своїм майном на випадок смерті, зокрема 07.11.2017 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів [PERSON] (а.с. 13). 01.04.2021 постановою приватного нотаріуса Павлишин Х.М., позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0936 га, що на території Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 085703 виданий Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я [PERSON] 15.08.2001р. , тобто після смерті спадкодавця (а.с. 16). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Як вбачається із копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №085703, такий акт виданий 15.08.2001 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №465 від 20.07.2001 на ім`я [PERSON] , тобто через чотири місяці після її смерті (а.с. 14). Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З огляду на вищенаведене та ураховуючи, що розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації №465 від 20.07.2001 і Державний акт серії ІІІ-ЛВ №085703 на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] від 15.08.2001, видані після смерті [PERSON] , а отже в порушення вимог закону, суд визнає недійсними розпорядження в частині передачі в натурі у приватну власність [PERSON] середньої земельної частки (паю), що на території Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області та Державний акт серія ІІІ-ЛВ №085703 на право приватної власності на землю, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на означену земельну ділянку. Із матеріалів справи убачається, що 18.04.1997 на ім`я [PERSON] на підставі рішення Городоцької районної ради народних депутатів №70 від 21.03.1996, видано Сертифікат серії ЛВ №145438 на середню земельну частку (пай), що зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) за №172 (а.с.17). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З огляду на вищенаведене, а також ураховуючи фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд доходить висновку, що [PERSON] при житті, набула, у встановленому законом порядку, право на середню земельну частку (пай) площею 2, 35 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що на території Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області, згідно Сертифікату серії ЛВ №145438, а отже, таке право є об`єктом прав та обов`язків, що входить до складу спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , відтак є підстави для визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) згідно означеного сертифікату, в порядку спадкування за заповітом. З огляду на положення ст. 133 ЦПК України, суд стягує з позивачки на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору за одну вимогу немайнового характеру.

Outcome: approved