Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] 23 січня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача Дніпропетровської міськради та ГК «Комунар», третя особа Друга дніпропетровська держнотконтора про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 6 лютого 2014 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки, задля усунення яких 10 лютого 2014 року позивачем до суду було подано виправлений позов з додатками. Позивач у своєму позові посилалася на те, що [INFO] помер її дідусь [PERSON], після його смерті у тому числі відкрилася спадщина у вигляді гаражу [ADDRESS], який померлим був придбаний у [PERSON], про що останнім було написано відповідну розписку. Позивач є єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину, після смерті свого дідуся. Її мати, яка є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], відмовилася від спадщини на користь позивача, бабуся на час відкриття спадщини померла. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 січня 2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж у зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів. Позивач у своєму позові просила визнати за нею право власності на гараж [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON], померлого [INFO]. Позивач у своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача тергромади в особі Дніпропетровської міськради у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить особистий підпис представника на розписці (а.с. 108), у своїй заяві до суду представник відповідача судове засідання просила відкласти у зв'язку з зайнятістю в інших судових засіданнях. Суд вважає зазначені у заяві причини неявки представника відповідача у судове засідання неповажними, оскільки під час визначення 8 квітня 2014 року наступної дати судового засідання нею не було суд повідомлено про те, що вона не може з'явитися до суду через зайнятість в інших судових засіданнях, а тому на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи ГК «Комунар» у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду третя особа справу просила розглянути за відсутності свого представника, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи Другої дніпропетровської держнотконтори у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду справу просила розглянути за відсутності свого представника. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 1951 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с. 76 зворот). [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] (а.с. 63 зворот). 24 серпня 1974 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 63 зворот). [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] (а.с. 61 зворот). 9 жовтня 1999 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 62). Таким чином, [PERSON] і [PERSON] між собою є дідом та онукою. Згідно розписки від 5 грудня 1994 року [PERSON] в якості продажу гаража [ADDRESS] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 700 доларів США (а.с. 6). У встановленому нормами ЦК України в редакції 1963 року порядку договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 370 від 16 грудня 1994 року зазначений гараж було переоформлено з [PERSON] на ім'я [PERSON] (а.с. 24). На підставі зазначеного рішення виконкому [PERSON] було прийнято в члени ГК «Комунар» (а.с. 94), і він у встановленому порядку сплачував необхідні внески, як член кооперативу (а.с. 9-15). Право власності на зазначений гараж [PERSON] оформлено і зареєстровано не було, що підтверджується листом КП «ДМБТІ» Дніпропетровської облради № 3395 від 3 квітня 2014 року (а.с. 92) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 115-116). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 50). На підставі ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Абзацом 1 частини 1 статті 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON], померлого [INFO], 23 травня 2013 року позивач звернулася до Другої дніпропетровської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 49 зворот), дружина померлого [PERSON] померла [INFO], тобто до його смерті, тому до кола спадкоємців не входила, донька померлого [PERSON] від прийняття спадщини заявою від 12 грудня 2013 року відмовилася на користь своєї доньки [PERSON] (а.с. 64). Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. 13 грудня 2013 року Другою дніпропетровською держнотконторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на суму недоотриманої за дні життя пенсії в Управлінні ПФ України в Ленінському районі м. Дніпропетровська за травень 2013 року у розмірі 1 970 гривень 66 коп, яке було зареєстровано в реєстрі за № 2-1029 (а.с. 74). 13 грудня 2013 року Другою дніпропетровською держнотконторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на грошові внески, які знаходяться в ПАТ «ПриватБанк» у розмірі 30 542 гривень 14 коп та АТ «Ощадбанк» у розмірі 295 гривень 54 коп, яке було зареєстровано в реєстрі за № 2-1027 (а.с. 74 зворот). 24 січня 2014 року Другою дніпропетровською держнотконторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на грошові внески в АТ «Ощадбанк» у розмірі 5 198 гривень 32 коп (а.с. 80 зворот). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 162/02-33 до с/с 351/2013 від 18 січня 2014 року Другою дніпропетровською держнотконторою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж [ADDRESS] позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей гараж (а.с. 72). На підставі ст. 224 ЦК України в редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. В обґрунтуванні позовних вимог [PERSON] зазначає, що її дід придбав гараж [ADDRESS], у [PERSON], але з наданих позивачем документів вбачається, що договір купівлі-продажу спірного гаражу між [PERSON] та [PERSON] не укладався, [PERSON] [PERSON] було написано розписку про отримання грошових коштів за гараж, розписка була підписана лише отримувачем грошей (а.с. 6), хоча за своїм змістом відповідно до ст. 224 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу є двостороннім договором, за яким продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, тобто між сторонами договору повинен був бути укладений письмовий договір купівлі-продажу з зазначенням обов'язків, як покупця, так і продавця, і підписаний ними обома. Надана суду розписка свідчить лише про передачу грошових коштів, що не може за своєю правовою природою прирівнюватися до договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 225 ЦК України в редакції 1963 року право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Крім того, з рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 18 від 15 січня 1993 року (а.с. 95) випливає, що і сам [PERSON] не був власником спірного гаража, з листа КП «ДМБТІ» Дніпропетровської облради № 3395 від 3 квітня 2014 року (а.с. 92) та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 115-116) також видно, що право власності на зазначений гараж за жодною особою ніколи не оформлювалося і не реєструвалося. Таким чином, [PERSON] відповідно до положень ст. 225 ЦК України в редакції 1963 року не мав права бути продавцем спірного гаража, оскільки право власності у нього на цей гараж було відсутнє. Також слід зазначити, що рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 18 від 15 січня 1993 року (а.с. 95) та рішенням виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 370 від 16 грудня 1994 року (а.с. 24) право власності не визнавалося, спірний гараж цими рішеннями лише переоформлювався, і на підставі цих рішень особи без набуття права власності ставали членами ГК «Комунар» (а.с. 94). За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки за життя у [PERSON] були відсутні підстави для набуття права власності на спірний гараж. З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, судовий збір, який нею було сплачено при поданні позову до суду, підлягає віднесенню за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed