Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до ЗМР про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 20.12.1997 року помер дід позивачів [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 79/100 частин житлового будинку № 36 по вул. Російській в м. Запоріжжі. За життя [PERSON] склав заповіт від 04.02.1992 року, за яким все своє майно заповів своєму синові [PERSON]. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, спадкові права ніким оформлено не було, але у будинку був зареєстрований та залишився проживати його син [PERSON], який фактично прийняв спадщину. 04.04.2003 року помер батько позивачів [PERSON] У звязку з тим, що мати позивачів [PERSON] померла ще до батька, 20.03.1993 року, спадкоємцями [PERSON] першої черги були позивачі. На час смерті батька останні були неповнолітніми і знаходилися в інтернаті. Позивачам було призначено опікуна [PERSON], який в інтересах позивачів звернувся до суду. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2003 року по справі № 2-1809-03 було задоволено позов позивачів, встановлено факт прийняття спадщини за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 20.12.1997 року, встановлено факт прийняття спадщини за законом [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 04.04.2003 року, визнано за [PERSON], [PERSON] право власності по ? частині у рівних долях на домоволодіння № 36 по вул. Російській в м. Запоріжжі. Через відсутність грошових коштів позивачами не було проведено реєстрацію права власності у ТОВ «ЗМБТІ» і лише у липні 2015 року позивачі звернулися до державної реєстраційної служби з приводу реєстрації права власності у єдиному реєстрі, але рішенням реєстратора від 06.07.2015 року їм було відмовлено, т.я. виникла суперечність між заявленими та зареєстрованими правами. З пояснень реєстратора позивачам стало відомо, що за життя дідусь [PERSON], якому належало все домоволодіння надав згоду [PERSON] на введення у експлуатацію жилого будинку літ. Б, у звязку з чим змінилися долі співвласників, тобто на час смерті йому належало не домоволодіння, а лише 79/100 частин домоволодіння. У звязку з чим, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2003 року не може бути зареєстровано. Позивачі звернулися до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину після померлого батька. 17.10.2015 року державний нотаріус винесла постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії через неможливість видати свідоцтва. Оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину за законом чи оформити у позасудовому порядку свідоцтво про право власності на жилий будинок позивачі не мають можливості. Тому вимушені звернутися до суду з позовом. На підставі викладеного, просять суд визнати за [PERSON] право власності на 79/200 частин жилого будинку № 36 по вул. Російській в м. Запоріжжі у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 04.04.2003 року, визнати за [PERSON] право власності на 79/200 частин жилого будинку № 36 по вул. Російській в м. Запоріжжі у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 04.04.2003 року. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, відповідно до наданої заяви просять суд розглянути справу без їх участі, позов підтримують та просять його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, відповідно до наданої заяви просить суд розглянути справу без його участі, ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, взявши до уваги заяви надані сторонами, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20.12.1997 року помер дід позивачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ЖС № 333643, видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції повторно 15.09.2015 року (а.с. 14). Після його смерті відкрилася спадщина на 79/100 частин житлового будинку № 36 по вул. Російській в м. Запоріжжі. Відповідно до заповіту, посвідченого 04.02.1992 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 2-358, [PERSON] заповів належній йому житловий будинок № 36 по вул. Російській в м. Запоріжжі своєму синові [PERSON] (а.с. 18). [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, але вважався таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] у звязку із тим, що був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинним на час смерті [PERSON] та [PERSON] спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом. Отже, спадкоємство вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. 04.04.2003 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії 1-ЖС № 251580, видане Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції 06.04.2003 року (а.с. 13). [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом всього майна померлого [PERSON], оскільки померлий є їх батьком, що підтверджується відповідними свідоцтва про народження позивачів (а.с. 25, 27). Інших спадкоємців за законом не має. За життя [PERSON] заповіту не склав. Мати позивачів [PERSON] померла 20.03.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії ІІІ-ЖС № 273417, видане міським відділом запису актів громадянського стану м. Запоріжжя 21.03.1993 року (а.с. 15). На час смерті батька позивачі були неповнолітніми і знаходилися в інтернаті. Останнім було призначено опікуна [PERSON], який в інтересах позивачів звернувся до суду. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2003 року по справі № 2-1809-03 було задоволено позов [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON], встановлено факт прийняття спадщини за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 20.12.1997 року, встановлено факт прийняття спадщини за законом [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 04.04.2003 року, визнано за [PERSON], [PERSON] право власності по ? частині у рівних долях на домоволодіння № 36 по вул. Російській в м. Запоріжжі (а.с. 19). Через відсутність грошових коштів позивачами не було проведено реєстрацію права власності у ТОВ «ЗМБТІ». У липні 2015 року позивачі звернулися до державної реєстраційної служби з приводу реєстрації права власності у єдиному реєстрі, але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 06.07.2015 року за № 22621680, їм було відмовлено у звязку з виниклою суперечністю між заявленими та зареєстрованими правами. Як вбачається з вище вказаного рішення на підставі поданого позивачами рішення суду за № 2-1809-03 від 21.06.2003 року право власності визнається за [PERSON], [PERSON] в цілому на домоволодіння № 36 по вул. Російській в м. Запоріжжі, але відповідно відомостям з реєстру прав власності на нерухоме майно частина вище зазначеного домоволодіння вже зареєстровано за іншим субєктом (а.с 20). З пояснень реєстратора позивачам стало відомо, що за життя дідусь [PERSON], якому належало все домоволодіння надав згоду [PERSON] на введення у експлуатацію жилого будинку літ. Б, у звязку з чим змінилися долі співвласників, тобто на час смерті йому належало не домоволодіння, а лише 79/100 частин домоволодіння. У звязку з чим, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2003 року не може бути зареєстровано. Постановами державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 17.10.2015 року за № 2551/02-31/02-31, № 2550/02-31 [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого 04.04.2003 року [PERSON], який проживав за адресою: [INFO]. Відповідно до спадкової справи № 2692013, відкритої Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подано [PERSON], який діє від імені підопічних [PERSON], [PERSON] Крім них, інших спадкоємців першої черги, немає (а.с. 65-76). Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серії І-ЖС № 138162, видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 09.04.2014 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила дошлюбне прізвище «Кафанова» на спільне «Бальзан» (а.с. 24). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі прав та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON], [PERSON] є єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 04.04.2003 року, але отримати свідоцтва про право на спадщину за законом чи оформити у позасудовому порядку свідоцтва про право власності на жилий будинок не мають можливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved