Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] 30.08.2018 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Подану заяву мотивував тим, що з 22.03.2018 р. на підставі договору довічного утримання № 281, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анцифєровою А.М. став власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній день в квартирі зареєстровані [PERSON] , 1979 р.н., [PERSON] , 1946 р.н. Відповідно до договору довічного утримання № 281 та ст. 750 ЦК України, позивач зобов`язався забезпечити [PERSON] житлом, а саме правом проживати довічно у квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , не є власником вказаної квартири але має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою. Таким чином, оскільки із припиненням права власності на вказану квартиру [PERSON] припинилось й право користування жилим приміщенням у членів її сім`ї, а також оскільки наявність реєстрації призводить до надмірної сплати вартості комунальних послуг, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною заявою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 04.09.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлений суддею строк, було усунуто зазначені судом недоліки. Ухвалою суду від 26.09.2018 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також, ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 24.01.2019 року було залучено Відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, у якості третьої особи та ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 27.02.2019 року було залучено [PERSON] , у якості третьої особи. Ухвалою від 26.03.2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та його представники вимоги позову підтримали з підстав викладених в ньому. Просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач по справі в судовому засіданні позов не визнав, просив не позбавляти його права користування житловим приміщенням, разом з тим не заперечував той факт, що квартира на праві власності належить позивачу та той факт, що він, з моменту придбання будівлі в Іванківському районі Київської області, протягом тривалого часу в спірній квартирі не проживає. Відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Зазначила суду, що відповідач є її рідним сином, йому було виплачено його частку від продажу належної їм на праві спільної власності квартири, після чого він придбав будівлю в Іванківському районі, де наразі проживає, а нею було придбано спірну квартиру, де вона з покійним чоловіком та сином були зареєстровані. Так склались обставини, що вона вимушена була укласти даний договір з позивачем, тому підтримує вимоги позову. Представника 3-особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації - Жуковська Я.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зазначила суду, що вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного облікує передчасною, оскільки позивач з будь-якими заявами з цього приводу не звертався . Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 90-115 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи убачається, що позивач з 22.03.2018 р. на підставі договору довічного утримання № 281, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анцифєровою А.М. став власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 6-8) Згідно довідки виданої ЖБК «Суднобудівельник-18» від 05.03.2018 в квартирі за адресою [ADDRESS] , з 17.06.2003 року зареєстровані відповідач [PERSON] , 1979 р.н., 3-особа [PERSON] , 1946 р.н. (а.с.9) Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на квартиру на підставі договору довічного утримання, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади. Окрім того визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку в позасудовому порядку. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. На підставі аденого та

Outcome: partial