Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав. Підставами подачі позову є те, що сторони перебували в цивільних правовідносинах з 2007 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 04 лютого 2008 року Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 15). Донька проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. З часу народження доньки так і по теперішній час відповідач участі у вихованні та догляді за нею не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток доньки не надає. Позивач створює позитивний рівень життя доньки, самостійно опікується її матеріальним станом та духовним розвитком. 09.06.2010 Дергачівським районний суд Харківської області видав виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки, наданої міжрайонним відділом Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції, за виконавчим листом 2-1488, виданого Дергачівським районним судом Харківської області [PERSON] має заборгованість за виконавчим листом 122237,25 грн станом на 01.10.2019 по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач перебуває в шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 29.09.2012 у виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №80. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . В вихованні [PERSON] активну участь приймає [PERSON] . Акт депутата Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11.10.2019 підтверджує факт того, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Довідка від 09.10.2019 видана Комунальним закладом «Солоницівська гімназія «Перлина» Дергачівської районної ради підтверджує факт того, що [PERSON] , [INFO] відвідувала дошкільний заклад з 2010-2014 роки включно. До дошкільного закладу дитину приводили мати [PERSON] з чоловіком [PERSON] , який відвідував батьківські збори, свята, приймав участь у заходах виховного та розвивального характеру. [PERSON] батьком називала [PERSON] . Згідно довідки Комунального закладу «Солоницівський ліцей» Дергачівської районної ради Харківської області від 10.10.2019 № 240 [PERSON] , [INFO] навчається в ліцеї з 2014 року. Дитиною постійно опікується мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] , якого дівчинка називає батьком. Родина завжди разом відвідує батьківські збори, бере активну участь у позакласному та позашкільному житті дитини. [PERSON] постійно допомагає вирішувати господарські проблеми, які виникають в класі. Родина Долгих підтримує тісний зв`язок з класним керівником, адекватно реагує на зауваження і поради класного керівника та інших вчителів щодо навчання та поведінки [PERSON] . Відповідач абсолютно не виконує обов`язки, що покладені законом на батька по відношенню до дитини: не піклується про моральний розвиток доньки, оскільки не проводить часу з нею та навіть не намагається цього робити. Моральний вплив на дитину можливий або безпосередньо через спілкування з дитиною або не прямим впливом, шляхом фінансової участі в вихованні або іншої матеріальної допомоги. Позивач працевлаштована, має стабільний дохід. Відповідач у справі [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 12.11.2003), надав нотаріально посвідчену заяву, в якій надав згоду на усиновлення доньки [PERSON] , [INFO] [PERSON] зі зміною її прізвища, правові наслідки усиновлення йому роз`яснені, претензій до усиновителя дитини мати не буде. Заява посвідчена приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Димовою С.С. 05.07.2016 за реєстровим №321. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, про слухання справи був повідомлений належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутністю в заочному судовому засіданні. В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Суд розглядає справу за його відсутністю в заочному судовому засіданні . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про позбавлення батьківських прав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 29.09.2012 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №80. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . 09.06.2010 Дергачівським районний суд Харківської області видав виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки, наданої міжрайонним відділом Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції, за виконавчим листом 2-1488, виданого Дергачівським районним судом Харківської області [PERSON] має заборгованість за виконавчим листом 122237,25 грн станом на 01.10.2019 по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Акт депутата Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11.10.2019 підтверджує факт того, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Акт обстеження матеріально-побутових умов за адресою реєстрації складений депутатом Солоницівської селищної ради від 10.10.2019 підтверджує факт того, що за місцем реєстрації [PERSON] , 2008 року народження ( [ADDRESS] ) маються необхідні умови для проживання. Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання складений депутатом Солоницівської селищної ради від 11.10.2019 підтверджує факт того, що за місцем проживання [PERSON] , 2008 року народження ( [ADDRESS] ) маються необхідні умови для проживання. Довідка від 09.10.2019 видана Комунальним закладом «Солоницівська гімназія «Перлина» Дергачівської районної ради підтверджує факт того, що [PERSON] , [INFO] відвідувала дошкільний заклад з 2010-2014 роки включно. До дошкільного закладу дитину приводили мати [PERSON] з чоловіком [PERSON] , який відвідував батьківські збори, свята, приймав участь у заходах виховного та розвивального характеру. [PERSON] батьком називала [PERSON] . Згідно довідки Комунального закладу «Солоницівський ліцей» Дергачівської районної ради Харківської області від 10.10.2019 № 240 [PERSON] , [INFO] навчається в ліцеї з 2014 року. Дитиною постійно опікується мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] , якого дівчинка називає батьком. Родина завжди разом відвідує батьківські збори, бере активну участь у позакласному та позашкільному житті дитини. [PERSON] постійно допомагає вирішувати господарські проблеми, які виникають в класі. Родина Долгих підтримує тісний зв`язок з класним керівником, адекватно реагує на зауваження і поради класного керівника та інших вчителів щодо навчання та поведінки [PERSON] . Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 (справа №490/10338/15-ц) вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Суд бере до уваги прецеденту практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування. Статті 150, 157 СК України передбачають, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. [PERSON] який являється батьком дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач не виконує обов`язки, що покладені законом на батька по відношенню до дитини: не піклується про моральний розвиток доньки. Моральний вплив на дитину можливий або безпосередньо через спілкування з дитиною або не прямим впливом, шляхом фінансової участі в вихованні або іншої матеріальної допомоги. За нормою п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 12.11.2003), надав нотаріально посвідчену заяву, в якій надав згоду на усиновлення доньки [PERSON] , [INFO] [PERSON] зі зміною її прізвища, правові наслідки усиновлення йому роз`яснені, претензій до усиновителя дитини мати не буде. Заява посвідчена приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Димовою С.С. 05.07.2016 за реєстровим №321. При таких обставинах, з урахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає позов [PERSON] , що дії в інтересах неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Згідно п.15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Outcome: approved