Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області (далі - відповідач) про зняття арешту з майна, в якому вказує, що 15 січня 2020 року він при спробі придбати нерухоме майно дізнався, що 20 листопада 2009 року відповідачем винесено постанову АА 550200 (реєстраційний номер обтяження 9268122), якою накладено арешт на невизначене майно (все майно) шляхом заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Позивач дізнався про арешт майна тільки 15 січня 2020 року. \~ \~ \~ \~На сьогоднішній день у позивача відсутні будь- які борги, квитанція про сплату штрафу у 2009 році була надана до Відділу державної виконавчої служби Попільнянського районного управління юстиції, виконавче провадження закрито (відомості в Автоматизованій системі виконавчого провадження та в Єдиному реєстрі боржників відсутні), однак арешт так і не зняли. \~ \~ \~ \~З метою з`ясування всіх обставин за яких не знято арешт на невизначене майно (все майно), позивач звернувся до відповідача, проте останнім було повідомлено про те, що документи були знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного позивач просить зняти арешт на невизначене майно (все майно), який накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Попільнянського районного управління юстиції від 20 листопада 2009 року АА550200 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 9268122 від 20 листопада 2009 року про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження накладеного на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Попільнянського районного управління юстиції від 20 листопада 2009 року АА550200. Ухвалою суду від 20 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, судові витрати покладає на себе, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена, відповідно до норм статті 128 ЦПК України, що підтверджується розносною книгою місцевої кореспонденції Попільнянського районного суду Житомирської області, запис за № 292 від 11 лютого 2020 року, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Пункт 1\~частини 7\~статті 128\~ЦПК України\~визначає,\~що \~судова повістка\~надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, \~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі письмових доказів. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, тому суд з власної ініціативи розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами та письмовими доказами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами ст. ст. 274-279 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача,\~представника відповідача,\~дослідивши матеріали\~ справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованої 15 січня 2020 року, наявні відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА550200 від 20.11.2009 року, ВДВС Попільнянського районного управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник [PERSON] , обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Попільнянського районного управління юстиції. У відповідності до статті 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~статтями 15,\~16\~ ЦК\~України,\~кожна особа\~має право\~на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з невизначеного майна. Спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України, спеціальним нормативно правовим актом, який регулює правовідносини є Закон України «Про виконавче провадження». Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Пунктами 2, 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року визначено, що позов про\~зняття\~арешту\~з майна\~може\~бути\~пред`явлений\~власником,\~а\~також\~особою,\~яка\~володіє\~на підставі\~закону\~чи\~договору або\~іншій\~законній\~підставі майном,\~що\~не\~належить боржнику\~(речове\~право\~на\~чуже майно). У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. На сьогодні власник майна має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно з статтею 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, \~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 321 ЦК України, \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами\~статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Згідно частини 2\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»,\~у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. \~ \~ \~ \~Позивач на час звернення до суду з позовом не є стороною виконавчого провадження, а тому захист прав позивача можливий лише в порядку цивільного судочинства. Пунктами 1, 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Крім того, позивач просить поновити строк для скасування постанови, проте як вбачається з п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, на позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений\~статтею 257\~Цивільного кодексу України (далі - ЦК) трирічний строк позовної давності.\~Перебіг цього строку починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про арешт (опис) належного їй майна. Позивач дізнався про арешт свого майна 15 січня 2020 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованої 15 січня 2020 року (а.с. 9), таким чином позивач не пропустив строк звернення до суду. Ухвалою суду відповідача зобов`язано надати матеріали виконавчого провадження № АА 550200 від 20.11.2009 року, проте вказані матеріали до суду не надано. Також судом направлялось на адресу відповідача нагадування щодо виконання ухвали суду (а.с. 19), однак дана ухвала залишилась без виконання. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Судом не встановлено порушень прав третіх осіб, у разі звільнення з-під арешту майна, що належить власнику. Встановлені під час розгляду справи обставини вказують про те, що наявність існування заборони на використання вищевказаного майна порушує права власника, як власника на вільне володіння і розпорядження цим майном, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved