Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - відповідач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: за договором № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року та додатковою угодою від 04.11.2011 року до договору № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року трьох процентів річних в розмірі 6 006, 58 грн., інфляційні в розмірі 71 064,79 грн. за період з 25.06.2014 року по 25.06.2019 року; за договором № SAMDN25000729470209 від 05.10.2012 року трьох процентів річних в розмірі 900,99 дол. США за період з 25.06.2014 року по 25.06.2019 року; за договором № SAMDN25000731309476 від 10.12.2012 року та додатковою угодою від 16.12.2013 року трьох процентів річних в розмірі 795,87 дол. США за період з 25.06.2014 року по 25.06.2019 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 04.10.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір № SAMDN25000720313448 (вклад «Стандарт пенсіонерам, 12 міс), за умовами якого позивач передає, а банк приймає грошові кошти в сумі 40 000,00 грн. на строк 12 місяців до 04.12.2012 року включно; відсоткова ставка по вкладу складає 14,5% річних; додатковою угодою від 04.10.2011 року сторони погодили, що банк збільшує відсоткову ставку по вкладу на 0,5% на строк до 04.10.2012 року. 05.10.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір № SAMDN25000729470209 «Стандарт, 12 міс» шляхом заповнення заяви на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» про внесення 6000 дол. США; строк вкладу погоджено на 366 днів по 05.10.2013 року з відсотковою ставкою 10% річних. 10.12.2012 року [PERSON] на підставі заяви № SAMDN25000731309476 «Стандарт, 12 міс» оформлено депозитний вклад у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму 5 300 дол. США строком на 366 днів до 10.12.2013 року включно із відсотковою ставкою 10% річних; додатковою угодою від 16.12.2013 року сторони погодили, що строк вкладу продовжується на 12 місяців з 13.12.2013 року по 13.12.2014 року, а відсоткова ставка по вкладу на новий строк складає 10,5%. Позивач зазначає, що після анексії Криму вона зверталась із заявою до відповідача із проханням повернути вклади по вказаним договорам, проте відповідач відмовив позивачу в поверненні грошових коштів. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.12.2018 року у справі № 201/9857/14-ц частково задоволено позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів та стягнено з банку на користь позивачки суми депозитних вкладів, а саме: 40 000,00 грн за договором № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року; 6 000,00 дол. США за договором № SAMDN25000729470209 від 05.10.2012 року; 5 300,00 дол. США за договором № SAMDN25000731309476 від 10.12.2012 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Листом від 25.06.2014 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовило позивачу у виплаті процентів за вказаними договорами банківських вкладів, а тому позивач вважає, що вона має право за період з 25.06.2014 року до 25.06.2019 року на стягнення 3 % річних за неповернення грошових коштів за договорами банківського вкладу на підставі ст. 625 ЦК України та інфляційних втрат за договором № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року. Також позивач звернулась до суду із заявою про поновлення строків позовної давності, в якій зазначила, що тільки з моменту винесення постанови Дніпровського апеляційного суду по справі № 201/9857/14-ц від 27.12.2018 року позивач могла встановити безпідставність користування грошовими коштами; згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги право на яку має позивач; після переривання перебіг строку позовної давності починається заново; час, що минув до переривання позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019 року справу передано судді Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. 04.03.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2020 року клопотання представника відповідача задоволено, ухвалено здійснювати розгляд справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.09.2020 року. 14.04.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, оскільки позовна давність становить три роки, отже, розрахунок трьох процентів річних та інфляційних нарахувань може бути здійснений лише за період з 15.10.2016 року по 25.06.2019 року. 25.06.2014 року [PERSON] звернулась із заявою про видачу грошових коштів за договорами банківського вкладу, тобто здійснила одностороннє розірвання договорів. Відтак, прострочення та право нараховувати три проценти річних та інфляцію у позивача виникло з 28.06.2014 року. Посилання позивача на те, що строк позовної давності підлягає поновленню у зв`язку із зверненням у липні 2014 року з позовом до суду до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення сум депозитних вкладів за договорами, є необґрунтованими, оскільки предметом позову було лише стягнення депозитних вкладів, а вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не заявлялись; тобто переривання строку позовної давності за вимогами про стягнення трьох процентів річних та інфляційних не відбулось, а строк позовної давності почав перебіг з 28.06.2014 року. Крім того, наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань суперечить суті ст. 625 ЦК України, оскільки інфляційні нарахування здійснюються виключно на суму боргу (суму депозитного вкладу). 07.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року, у зв`язку із першою неявкою представника позивача, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відклав розгляд справи до 16.12.2020 року. 16.12.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. В судове засідання 16.12.2020 року представник позивача та представник відповідача не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.12.2018 року у справі № 201/9857/14-ц рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2015 року скасовано; позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів задоволено частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] суми депозитних вкладів: 40 000 грн. 00 коп. за договором № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] ; 6 000 дол. США 00 центів за договором № SAMDN25000729470209 від 05.10.2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] ; 5 300 дол. США 00 центів за договором № SAMDN25000731309476 від 10.12.2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] ; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Під час розгляду вказаної справи апеляційний суд встановив, що 04.10.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений договір № SAMDN25000720313448, (вклад «Стандарт пенсіонерам, 12 міс.»), за умовами якого позивач передає, а банк приймає грошові кошти в сумі 40 000,00 грн на строк 12 місяців по 04.10.2012 року включно. Пунктом 1 вказаного договору сторони погодили, зокрема, що для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту особовий рахунок № [NUMBER] ; відсоткова ставка по вкладу складає 14,5% річних; мінімальний строк вкладу 6 місяців. Пунктом 6 договору № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року передбачено, зокрема, що якщо по закінченню строку вкладу вкладник не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у пункті 1 даного договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. Також, у пункті 11 вказаного вище договору вкладу визначено, що договір оформлюється у двох екземплярах. Один екземпляр договору видається клієнту, а інший зберігається у банку. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворюється відбиток печатки банку технічними печатними приладами. Згідно з квитанцією від 04.10.2011 року № 11 [PERSON] у відділенні № 55 Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» внесла на рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 40 000,00 грн з призначенням платежу до вкладу за договором № SAMDN25000720313448. Додатковою угодою від 04.10.2011 року до договору № SAMDN25000720313448 від 04 жовтня 2011 року сторони погодили, що банк збільшує відсоткову ставку по вкладу клієнта на 0,5% річних на строк до 04.10.2012 року. 05.10.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений договір № SAMDN25000729470209 шляхом заповнення заяви на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» про внесення 6 000 дол. США. Зі змісту заяви № SAMDN25000729470209 на оформлення вкладу відомо, що строк вкладу погоджено на 366 днів по 05.10.2013 року з відсотковою ставкою на дату укладення вкладу 10 % річних; особовий рахунок по вкладу № [NUMBER] . Пунктом 3 заяви № SAMDN25000729470209 від 05.10.2012 року погоджено, що у випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у заяві Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. Згідно з квитанцією від 05.10.2012 року № 10 [PERSON] у відділенні № 55 Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» внесла на рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 6000,00 дол. США з призначенням платежу до вкладу договір № SAMDN25000729470209. 10.12.2012 року [PERSON] оформила депозитний вклад у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» «Стандарт, 12 міс.» на підставі заяви №SAMDN25000731309476 про внесення 5 300 дол. США. Зі змісту заяви № SAMDN25000731309476 на оформлення вкладу відомо, зокрема, що строк вкладу погоджено на 366 днів по 10.12.2013 року включно з відсотковою ставкою на дату укладення вкладу 10 % річних; особовий рахунок по вкладу № [NUMBER] . У пункті 2 заяви № SAMDN25000731309476 від 10 грудня 2012 року визначено, що прийняття додаткових внесків на вклад не проводиться. Пунктом 3 заяви № SAMDN25000731309476 від 10.10.2012 року погоджено, що у випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у заяві Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. Згідно з квитанцією від 10.12.2012 року № 11 [PERSON] у відділенні № 55 Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» внесла на рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 5300,00 дол. США з призначенням платежу до вкладу договір №SAMDN25000731309476. Додатковою угодою від 16.12.2013 року, укладеною між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до договору № SAMDN25000731309476, сторонами погоджено, що строк вкладу по депозитному договору № SAMDN25000731309476 від 10.12.2012 року продовжується на 12 місяців з 13.12.2013 року по 13.12.2014 року включно; відсоткова ставка по вкладу на новий строк вкладу складає 10,5 % річних. 25.12.2013 року [PERSON] у відділенні № 55 Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» внесла на рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 700,00 дол. США з призначенням платежу поповнення депозиту № SAMDN25000731309476. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, встановлені обставини щодо укладення вказаних депозитних договорів не потребують доказування. Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: за договором № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року, та додатковою угодою від 04.10.2011 року до цього договору - 3 % річних в розмірі 6 006,58 грн та інфляційні втрати в розмірі 71 064,79грн за період з 25.06.2014 року по 25.06.2019 року; за договором № SAMDN25000729470209 від 05 жовтня 2012 року - 3 % річних в розмірі 900,99 дол. США за період з 25.06.2014 року по 25.06.2019 року; за заявою № SAMDN25000731309476 від 10 грудня 2012 року, та додатковою угодою від 16.12.2013 року - 3 % річних в розмірі 795,87 дол. США за період з 25.06.2014 року по 25.06.2019 року. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За нормою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Відповідно до чистин першої, другої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». У пункті 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження 14-68цс18) міститься висновок про те, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, відповідно до якого як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування трьох відсотків річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позивачка має право на стягнення 3 % річних за договорами банківського вкладу та інфляційних втрат за договором № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року та додатковою угодою від 04.10.2011 року до цього договору. Разом з цим суд не погоджується з періодом розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, з огляду на наступне. У позовній заяві позивач вказувала, що листом від 25.06.2014 року відповідач відмовив у розірванні депозитних договорів, а тому саме з цього часу підлягають стягненню 3 % річних та інфляційні втрати за договором № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року та додатковою угодою від 04.10.2011 року до цього договору. Водночас, згідно з умовами договорів банківського вкладу, сторони мають право на їх дострокове розірвання, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні. 25.06.2014 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про видачу їй грошових коштів за договорами банківського вкладу, тобто здійснила одностороннє розірвання таких договорів (на вимогу вкладника). Отже, прострочення та як наслідок право позивачки на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на суму заборгованості відповідно до статті 625 ЦК України почалось 28.06.2014 року (через два дні після одностороннього розірвання договору згідно заяви від 25.06.2014 року), а не 25.06.2014 року, як це вважає позивачка. Таким чином, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втратза період з 25.06.2014 рокудо 28.06.2014 рокує необґрунтованими. При цьому суд враховує, що у відзиві на позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилалося на те, що позивач пропустила строк позовної давності щодо частини позовних вимог і просило застосувати наслідки спливу позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною першою статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційний втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, позивач заявила за період, який перевищує три роки. Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку позовної давності, позивач посилалася на те, що позовна давність за вимогами у цій справі переривалась з огляду на звернення нею у липні 2014 року з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення сум депозитних вкладів за договорами. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Разом з цим, у справі № 201/9857/14-ц предметом позову було стягнення тільки сум депозитних вкладів, а вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат не заявлялися. Тобто, переривання позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційними втратами не відбулося. Отже, у спірному випадку 3 % річних та інфляційні втрати підлягають стягненню за період, який не перевищує три роки до дня звернення до суду, а, враховуючи межі позовних вимог, до 25.06.2019 року, тобто за період з 15.10.2016 року до 25.06.2019 року, що складає 984 днів. Таким чином, за договором № SAMDN25000720313448 від 04.10.2011 року за період з 15.10.2016 року по 25.06.2019 року на користь позивача підлягають 3 % річних у розмірі 3 234,37 грн. та інфляційні втрати в розмірі 13 176,00 грн; за договором № SAMDN25000729470209 від 05.10.2012 року за період з 15.10.2016 року по 25.06.2019 року -3 % річних у розмірі 485,16 дол. США; за договором № SAMDN25000731309476 від 10.12.2012 року за період з 15.10.2016 року по 25.06.2019 року 3 % річних у розмірі 428,55 дол. США 55. Враховуючи викладене, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та пп. 7 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то питання розподілу судових витрат судом не вирішувалось. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 253, 256-259, 264, 526, 625, 629 ЦК України,

Outcome: partial