Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась в суду до відповідача [PERSON] з позовом про відшкодування 1'970 грн. матеріальної та 5'000 грн. моральної шкоди. У процесі судового розгляду позивачка збільшила позовні вимоги в частині матеріальної шкоди і просила стягнути з відповідача 3'600 грн. В обґрунтування цих вимог зазначає, що вона є власником та проживає у [INFO]. Відповідач її сусід поверхом вище. Протягом тривалого часу у них існують неприязні стосунки, оскільки той систематично порушує рівень шуму у будинку: у нічний час допускає гучні крики, стукіт та спів. 23 лютого 2016 року, приблизно о 23 год. [PERSON] пошкодив її вхідні двері, а саме: зламав ручку та зробив на них вмятину. В результаті цього зазначені двері не підлягають подальшому використанню. Вартість нових дверей і складає суму матеріального збитку. Також позивачка зазначає, що вказаними діями, а саме пошкодженням майна та порушенням санітарних норм, щодо відсутності надмірного шуму у багатоквартирному будинку, їй було заподіяно душевних страждань та нервових потрясінь, оскільки вхідні двері перестали зачинятись і вона була змушена постійно залишатись вдома, а гучні крики, стукіт та спів, що лунають з квартири відповідача створюють нестерпні умови для її проживання. У судовому засідання позивач та представник позивача, кожен окремо, вказані вимоги підтримали та просили їх задовольнити з мотивів, викладених у позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні, кожен окремо, проти задоволення позову заперечили. [PERSON] зазначив, що усі звинувачення позивачки є необґрунтованими, режиму тиші у квартирі він дотримується, а дверей [PERSON] не ламав. Суд встановив наступні обставини: Позивачка є інвалідом першої групи та пенсіонером по віку, що підтверджується фотокопією відповідного посвідчення. 22 березня 2016 року комісія в складі заступника директора ДП «Комунальник 1» ГТОВ «Мрія» [PERSON], заступника директора ПМП «ВАЛ» [PERSON] в присутності [PERSON], проживаючої за адресою [INFO], провели обстеження вхідних дверей до її квартири. Під час цього обстеження встановили, що на них є невелика вмятина з сторони сходової клітки і зламана ручка. З фотокопії листів-відповідей заступника начальника Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області № 3759 від 19 березня 2016 року, № 2517 від 24 грудня 2016 року, № 3035 від 05 березня 2016 року, № 3179 від 09 березня 2016 року вбачається, що позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо шуму сусідів з квартир №№ 6, 8, котрі заважають їй відпочивати. Ці повідомлення реєструвались в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (ЄО) Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області. Перевірками даних повідомлень встановлено, що у [PERSON] з сусідами з кватири № 6 ([PERSON] та його дружиною) склались неприязні стосунки. У двох останніх листах вказано, що 23 лютого 2016 року сусід [PERSON] пошкодив ручку вхідних дверей квартири, чим завдав матеріальних збитків. Згідно з відповіді на адвокатський запит № 54/17 від 01 серпня 2017 року, приватний підприємець [PERSON] повідомив, що [PERSON], працюючи поваром кафе-бару «Підкова», 23 лютого 2016 року з 10 по 24 годину він перебував на робочому місці. Свідок [PERSON] суду показав, що він є сином позивачки та проживає разом із нею, із відповідачем перебуває у неприязних відносинах. 23 лютого 2016 року, приблизно о 23 год. він, знаходився у квартирі та в оглядове вічко вхідних дверей, які, як пізніше виявилось були ушкоджені, бачив, як від них відбігав відповідач. Факту самого пошкодження дверей [PERSON] не бачив. У відповідь на запит № 20 від 28 липня 2016 року, здійснений адвокатом [PERSON], СВР Маркет вікон та дверей надано відповідь Замовлення № ЧВ-006520 від 16 серпня 2016 року, де вказано, що вартість дверей «регіон 166ТП дуб золотий 205*86 ліві» складає 3'600 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши письмові докази у справі, приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке: частиною 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. (ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України). В порушення вказаних норм права, позивач не надає належних доказів: заподіяння їй шкоди саме відповідачем; на підтвердження обєму заподіяної їй шкоди. ЇЇ твердження про те, що пошкоджене майно (двері) не підлягає подальшому використанню, а тому підлягають зміні не забезпечено жодним доказом. Надаючи правову оцінку інформації, викладеній у вказаних вище листах заступника начальника Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області № 3035 від 05 березня 2016 року, № 3179 від 09 березня 2016 року про те, що 23 лютого 2016 року сусід [PERSON] пошкодив ручку вхідних дверей квартири, чим завдав матеріальних збитків, суд бере до уваги і відповідь на адвокатський запит № 54/17 від 01 серпня 2017 року, де вказано, що [PERSON], 23 лютого 2016 року з 10 по 24 годину (позивачка стверджує, що пошкодження її майна відбулось близько 23 години цього ж дня) виконував роботу повара у кафе-барі «Підкова». Про витребування, чи огляд матеріалів цих перевірок ні позивачка, ні її представник не клопотали, а суд таких повноважень позбавлений в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства. Свідок [PERSON] факту пошкодження дверей відповідачем не бачив, а тому його покази суд сприймає критично. Такі суперечності суд оцінює через призму вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, якою визначено обовязок сторони, а у даному випадку це позивачка, довести ті обставини, на які вона посилається, мова іде про факт заподіяння шкоди її майну відповідачем. Цього належним чином зроблено не було. Саме тому та з огляду на те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України), суд залишає поза увагою вказані листи органів Національної поліції. Окрім цього слід вказати, що суд, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, неодноразово розяснював позивачці та її представнику їх права та обов'язки, в частині доведення обєму реального збитку, заподіяного майну [PERSON] шляхом проведення відповідної експертизи та попереджав про наслідки не вчинення таких процесуальних дій, однак вони залишились поза їх увагою. За обставин, коли відсутні докази розміру заподіяної шкоди, у суду відсутні будь-які правові підстави для її стягнення. Щодо моральної шкоди то ту слід зазначити наступне: Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: <…> у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; <…>. Абзацами 2 та 3 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Стверджуючи про заподіяння моральної шкоди позивачка посилається на дві обставини які її спричинили, це: пошкодження майна та порушення відповідачем санітарних норм. Суд уже зазначав про відсутність доказового підтвердження факту пошкодження дверей [PERSON] відповідачем. На надано позивачкою доказів і того, що [PERSON] порушує санітарні норми, щодо відсутності надмірного шуму у багатоквартирному будинку. Окрім як посиланнями на вказані факти у позовній заяві та своїх поясненнях у судовому засіданні, на підтвердження цих обставин не надано жодного доказу. Самі по собі звернення [PERSON] до правоохоронних органів без підтвердження останніми, шляхом винесення відповідних процесуальних рішень, фактів порушення відповідачем вимого закону встановити не можуть. Таким чином, судом не встановлено факту порушення прав позивачки відповідачем, а тому її вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

Outcome: dismissed