Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центрального відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про стягнення матеріальних і моральних збитків. Позов мотивований тим, що 22.04.2010 року, на виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.03.2010 року про стягнення боргу в сумі 317531 грн. з [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте-Банк» старший державний виконавець Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції [PERSON] винесла постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу з [PERSON] В подальшому, 15.06.2010 року під час опису майна боржника [PERSON], достовірно знаючи про те, що частка [PERSON] у квартирі складає ?, [PERSON] незаконно вписала в акт опису й арешту майна частки квартири, які належали позивачам у справі [PERSON] в розмірі ?, [PERSON] в розмірі ? та [PERSON] в розмірі ?. Внаслідок чого, 25.02.2011 року проведено прилюдні торги, на яких реалізовано арештоване нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] іншій особі, яка є добросовісним набувачем. В результаті таких дій старшого державного виконавця [PERSON] позивачі у справі залишились без житла. 13.06.2014 року відносно [PERSON] був складений обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12013010390000566 від 01.02.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2015 року на підставі заяв потерпілих [PERSON] та [PERSON], - [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України в зв'язку з примиренням. [PERSON] відшкодувала позивачам кошти за найм квартири, про що є відповідні розписки. Матеріальна шкода, завдана позивачам, повинна бути відшкодована також державою, що стало підставою їх звернення до суду з позовом. В ході судового розгляду справи представником позивачів подавались заяви про уточнення позовних вимог, згідно з якими після проведення судово-будівельної експертизи та визначення вартості квартири було збільшено позовні вимоги, а також належними відповідачами в справі визначено Державу Україна в особі Державної казначейської служби України та в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області. В судовому засіданні представник позивачів уточнені позовні заяви підтримала, посилаючись на викладені у них обставини. Представники відповідачів та третьої особи позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Згідно з їхніми запереченнями позивачами, які є потерпілими у кримінальному провадженні, було заявлено цивільні позови, від яких вони відмовились, про це вказано в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2015 р. про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] В матеріалах справи є заяви позивачів про те, що спричинена їм шкода повністю відшкодована [PERSON] Представник третьої особи - Центрального відділу ДВС м. Вінниця суду додатково пояснив, що всі три позивачі водночас є боржниками за виконавчими провадженнями про стягнення з них кредитної заборгованості на загальну суму біля 2 млн. грн. на користь банків. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. 22.04.2010 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.03.2010 року про стягнення боргу в сумі 317531 грн. із [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте-Банк» старший державний виконавець Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції [PERSON] винесла постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу із [PERSON] В подальшому, 15.06.2010 року під час опису майна боржника [PERSON], достовірно знаючи про те, що частка [PERSON] у квартирі складає ?, [PERSON] незаконно вписала у акт опису й арешту майна частки квартири, які належали позивачам у справі [PERSON] в розмірі ?, [PERSON] в розмірі ? та [PERSON] в розмірі ?. Внаслідок чого 25.02.2011 року проведено прилюдні торги, на яких реалізовано арештоване нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] іншій особі, яка є добросовісним набувачем. В результаті таких дій старшого державного виконавця [PERSON] позивачі у справі втратили право на проживання в квартирі. Позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про зміну імені змінив прізвище [PERSON] на [PERSON]. 13.06.2014 року відносно [PERSON] був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12013010390000566 від 01.02.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. У кримінальному провадженні потерпілими [PERSON]., [PERSON] та [PERSON]. заявлялись позови під час досудового розслідування : [PERSON] в розмірі 80000 грн., що складає вартість 1/4 її частки в квартирі, [PERSON] в розмірі 80000 грн., що складає ? його частки в квартирі, [PERSON] в розмірі 160000 грн., що складає вартість ? частки його квартири (80000 грн.) і моральну шкоду в розмірі 80000 грн. При розгляді кримінального провадження потерпілі [PERSON] [PERSON] та [PERSON] від цивільних позовів відмовились. В матеріалах цивільної справи містяться розписки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] про те, що спричинена шкода повністю відшкодована обвинуваченою [PERSON] Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2015 року встановлено, що під час судового розгляду потерпілі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з письмовим клопотанням про звільнення обвинуваченої [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, оскільки обвинувачена відшкодувала завдану їм шкоду в повному обсязі та вони примирились, претензій до останньої потерпілі не мають. Суд бере до уваги розписки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 05.07.2014 р., які містяться в матеріалах цивільної справи про те, що кожен з них отримав від [PERSON] по 6000 грн. за спричинення матеріальних і моральних збитків і будь-яких претензій до обвинуваченої [PERSON] не мають та не матимуть (а.с. 99-101). Проте з написаних позивачами в цей же день 05.07.2017 р. розписок слідує, що спричинена шкода відшкодована в повному обсязі без зазначення певної суми відшкодування, яку здійснила [PERSON] (а.с. 9, 10). Саме ці розписки без зазначення суми відшкодування містяться в матеріалах кримінального провадження і були враховані судом при постановленні ухвали від 07.04.2015 р. про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] у зв»язку з примиренням потерпілих з обвинуваченою та повним відшкодуванням заподіяної шкоди. Ухвала суду від 07.04.2015 р. набрала законної сили і висновки, які містяться в ній, не можуть бути спростовані письмовими доказами - розписками позивачів про отримання лише часткового відшкодування майнової та моральної шкоди по 6000 грн. кожному з потерпілих у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На переконання суду, право позивача на відшкодування шкоди задоволено іншою особою - обвинуваченою в кримінальному провадженні [PERSON] На час розгляду цієї справи шкода позивачам відшкодована іншою особою, а тому їх позов про відшкодуванням шкоди за рахунок держави суд вважає необґрунтованим. Виниклі правовідносини врегульовані положеннями ст. 56 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, та положеннями ст. 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed