Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] є власником ? частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Бахмутівка, вул. Луганська, буд. 13, на підставі договору дарування. Відповідач [PERSON] є колишнім співмешканцем онуки позивача та зареєстрований у вищевказаному будинку, проте з 2005 року в ньому не проживає, на даний час місце його мешкання не відоме. Відповідач у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу реалізувати в повній мірі права власника на користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищенаведеного, представник позивача просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Бахмутівка, вул. Луганська, буд. 13. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. (а.с.15-16, 20-21). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для приватного мешкання та мешкання членів своєї сім`ї та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. [PERSON] є власником ? частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Бахмутівка, вул. Луганська, буд. 13, що підтверджується копією договору дарування будинку (а.с.4). [PERSON], який був власником ? частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Бахмутівка, вул. Луганська, буд. 13, відповідно до договору дарування будинку (а.с.4), помер 12.02.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть останнього (а.с.23). [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку, проте з 2005 року в ньому не проживає, що підтверджується актом обстеження (а.с.7). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності знімальника або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~\~ Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.\~\~\~\~\~\~\~ \~Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації з 2005 р., не є членом родини позивача, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України,

Outcome: approved