Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Мігалі Іляни Василівни, звернувся в суд з позовом до Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка являлася мамою позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.07.2001 року, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину житлового будинку, загальною площею 109, 0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належить позивачу та належав померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі виписки з погосподарської книги від 08.07.2019р., виданої Костилівською сільською радою, що підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2019. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, що підтверджується: довідкою Рахівської державної нотаріальної контори від 10.07.2019, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 10.07.2019, свідоцтвом про народження [PERSON] .. Позивач звернувся із заявою до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою від 16.09.2019 державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності частки спадкового майна (не виділена частка спадкодавця у спільному сумісному майні). Позивач має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. З огляду на те, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає, а житловий будинок знаходиться на території села Костилівка, належним відповідачем по даній справі є Костилівська сільська рада. Враховуючи вищевикладене просить визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 109,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] становила Ѕ (одну другу) її частину та визнати за [PERSON] , [INFO] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , право власності на Ѕ (одну другу) частки житлового будинку загальною площею 109,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Рахівського районного суду від 07.10.2019 року було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву й всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, а також, відповідно до п.2 ч.5 ст.178 ЦПК, Відповідач повинен був подати докази надіслання відзиву та доданих до нього документів Позивачу. Копію ухвали представник Костилівської сільської ради отримав 10.10.2019 року, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач, Костилівська сільська рада, відзиву на позов не подавала. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник Мігалі І.В. 17.02.2020 року подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні позову. Представник відповідача, Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, в судове засідання не з`явився, сільський голова села Костилівка І.Савляк надала суду заяву про розгляд даної справи без їхнього представника, не заперечила щодо задоволення позову. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. Судом встановлено, що громадянка [PERSON] , [INFO] померла, про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 07.07.2001. Зазначена громадянка являлася мамою позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.12.1955. Житловий будинок [ADDRESS] відповідно до будівельного паспорта , що міститься в матеріалах справи, був збудований [PERSON] та [PERSON] , який є позивачем по справі. Даних про те, що між співвласниками існувала домовленість про те, що чиясь частка є більшою ніж частки інших співвласників, суду не надано. Зі змісту статті 112 та 113 та 115 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №174421386 від 19.07.2019 року за [PERSON] зареєстрований житловий будинок загальною площею 109 кв.м., житловою площею 54,2 кв.м., що розташований по [ADDRESS] , форма власності приватна, вид спільної власності - спільна сумісна, розмір частки 1/1. Отже, суд встановив, що при реєстрації будинку, який є предметом позову, тобто під час видачі свідоцтва про право власності, частки співвласників [PERSON] та його матері [PERSON] зазначеного вище будинку виділені не були, але при цьому розуміється, що частки у спільній сумісній власності рівні, тому що всі вони користувались рівними правами та несли рівні обов`язки щодо будинку. Згідно зі ст. 355 ЦПК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно), а спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлено спільна сумісна власність на майно (в редакції ЦК України від 2003 року) Відповідно до ст. 356 ЦК України (в редакції від 2003 року) власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, а згідно зі ст. 357 ЦК України (в редакції від 2003 року), частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦКУ вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого ( П.І.Б. ) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила Ѕ ». Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 п. 12 роз`яснено, що за загальними правилами ч. 2 ст. 372 при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного зі співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст.370, ч. 2 ст.372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Таким чином, кожному зі співвласників належить право на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Позивач звернувся із заявою до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою від 16.09.2019 державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності частки спадкового майна (не виділена частка спадкодавця у спільному сумісному майні). Враховуючи [PERSON] померла у 2001 році, коли діяв Цивільний Кодекс в редакції 1963 року, вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно необхідно розглядати за правилами вказаного кодексу. Відповідно ст. 529 ЦК України (в редакції від 18 липня 1963 року) позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції від 18 липня 1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично втупив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки позивач [PERSON] на час смерті матері був зареєстрований і проживав у будинку [ADDRESS] та проживає в ньому і на даний час, отже він прийняв спадщину. З огляду на викладене, позивач має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку, тому суд вважає, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на майно, яке належало його померлій матері, адже після смерті матері він вступив в управління та володіння спадковим майном, до даного часу проживає у спірному житловому приміщенні та є єдиним спадкоємцем [PERSON] . Вимогу про стягнення судових витрат позивач не ставив, тому судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved