Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] 06 жовтня 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ПАТ «Трест Дніпродоробут» про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати, моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилалась на те, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 11 липня 2011 року. Проте з листопада 2013 року по червень 2014 року підприємством не виплачувалась заробітна плата позивачу, у звязку з чим заборгованість з виплати заробітної плати за вказаний період становить 23681,66 грн. У звязку із зазначеним позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 23681,66 грн., компенсацію витрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати у розмірі 2976,78 грн., моральну шкоду у розмірі 15\~000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3\~000,00 грн. (а. с. 3-7). Представник позивача надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи без участі сторони позивача, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 23). Відповідач у судове засіданні представника своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи не направив, про час, дату та місце проведення судового засіданні був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за правилами постановлення заочного рішення.. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом №599-к від 11 липня 2011 року [PERSON] було прийнято на посаду інженера з лабораторного контролю до ПАТ «Трест Дніпродоробут» (а. с. 10); наказом № 50-к від 23 січня 2012 року позивача було переведено у відділ кадрів інспектором з 23 січня 2012 року з місячним випробувальним терміном (а. с. 11, 12). Відповідно до довідки № 07/188 від 18 серпня 2015 року у звязку з труднощами в бюджетному фінансуванні ПАТ «Трест Дніпродоробут» має заборгованість перед [PERSON] у виплаті заробітної плати за період з листопада 2013 року по червень 2014 року у розмірі 23\~681,66 грн. (а. с. 13). Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Положеннями ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Трест Дніпродоробут» про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати, моральної шкоди, враховуючи, що відповідно до довідки відповідача у останнього дійсно наявна заборгованість перед позивача з виплати заробітної плати за період з листопада 2013 року по червень 2014 року у розмірі 23 681,66 грн., приймаючи до уваги, що сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 12,57, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 23 681,66 грн. та компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати у розмірі 2976,78 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з положеннями ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що позивачка зазнала певних моральних страждань, повязаних з відсутністю грошових коштів у передпологовий період, що змусило її прикладати додаткових зусиль для організації життя, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000,00 грн., частково задовольнивши таким чином позовні вимоги в цій частині. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. У задоволенні вимог про повернення витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження сплати позивачем за вказані послуги.

Outcome: partial