Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] в липні 2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення 209944 гривень боргу, з яких: 182560 гривень основний борг, 27384 гривні відсотки за користування грошовими коштами. При цьому позивач посилається на те, що 10 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки відповідно якої відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 7000 доларів США зі строком повернення через три місяці 10 червня 2015 року, зі сплатою 5% за кожен місяць користування позикою, на підтвердженням чого [PERSON] написано розписку. Станом на дату звернення позивача до суду, відповідач борг не повернув та відмовляється повертати, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання позивач не з?явився, надав 13.02.2018 року заяву, в якій зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. При цьому надав суду для огляду оригінал розписки, яку просив повернути після винесення рішення за його заявою. Відповідач, який викликаний до суду у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з?явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Суд, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, вирішив закінчити розгляд справи за відсутності сторін в заочному порядку. Відповідно ст.281 ЦПК України справа розглянута в заочному порядку. Проаналізувавши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки від 10.03.2015 року, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 10 березня 2015 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] позичив у [PERSON] 7000 доларів США зі строком повернення до 10 червня 2015 року, зі сплатою 5% за кожен місяць користування позикою до 10 червня 2015 року. На підтвердження змісту та умов договору, а також на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу останнім складено 10 березня 2015 року письмову розписку. Відповідно до змісту зазначеної розписки за умовами зазначеного договору, відповідач зобов'язався повернути позивачу позичені грошові кошти у строк до 10 червня 2015 року. Сума основного боргу складає 182560 гривень, що є еквівалентом 7000 тисяч доларів США, по курсу НБУ станом на 29.06.2017 року (7000 х 26,08 = 182560). Суд знаходить, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного ними договору позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник [PERSON], не виконавши належним чином, взяті на себе по договору позики від 10.03.2015 року зобов?язання, на вимогу позикодавця [PERSON] повинен сплатити останньому суму основного боргу в розмірі 182560 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд знаходить, що відповідно до тексту розписки, позичальник зобов?язався виплатити позикодавцю грошову винагороду в розмір 5,0% від розміру грошової позики, за кожен місяць користування позикою до 10 червня 2015 року. Тобто, враховуючи загальний строк договору позики в три місяці, фактично грошова винагорода за користування позикою складає 27384 гривні, як еквівалент 1050 доларів США по курсу НБУ станом на 29.06.2017 року (7000 х 5% = 350; 350 х 3 = 1050; 1050 х 26,08 = 27384). Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і задовольняє їх повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved