Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), зазначивши як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Копилівську сільську раду, в якому вказав, що він з 1980 року є користувачем квартири [ADDRESS] , та у 2010 році звернувся до Копилівської сільської ради з приводу оформлення права власності на вказану квартиру. Рішенням Копилівської сільської ради №11 від 30.11.2010 року за [PERSON] , оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] . Однак оформити своє право власності позивач не може через те, що в цю квартиру самовільно заселилися відповідач [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] . На даний час у спірній квартирі проживає лише відповідач та є її власником, що не відповідає дійсності. Враховуючи, що відповідач самовільно, без рішення виконкому, ордеру, зайняла квартиру [ADDRESS] , позивач просив суд виселити її з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 116 ЖК УРСР. Також просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 24.10.2019 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також витребувано від Державної податкової служби України реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: с. Северинівка Макарівського району Київської області, який надійшов до суду та приєднаний до матеріалів справи. У встановлений судом строк відповідач, в особі представника адвоката Ганенка Р.А., подала відзив на позов, у якому вказала, що позивачем до позовної заяви не додано достовірних доказів на підтвердження наявності у позивача права користування квартирою, на захист якого подано даний позов. Так, згідно листа Копилівської сільської ради від 20.01.2019 року №02, у Копилівській сільській раді відсутні документи щодо надання батькам позивача [PERSON] чи [PERSON] квартири [ADDRESS] . Також згідно вказаного листа в Копилівській сільській раді відсутня інформація щодо реєстрації [PERSON] чи [PERSON] у с. Северинівка. Додатки до згаданого листа - виписки з погосподарської книги Копилівської сільської ради №1 за 1980, №2 за 1991-1995 роки, №1 за 1996 - 2000 роки не є належними доказами позовних вимог [PERSON] , оскільки у вказаних виписках та копіях самих погосподарських книг не зазначено номеру квартири, користувачами якої у різні часи були, відповідно, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В той же час з додатку №4 до листа Копилівської сільської ради від 20.01.2019 року №02 - виписки з погосподарської книги №11 за 2001-2005 роки, а також копії відповідних аркушів погосподарської книги, вбачається, що позивач є користувачем квартири [ADDRESS] , а не квартири, щодо права користування якою є спір у даній справі. З додатку №5 до листа Копилівської сільської ради від 20.01.2019 року №02 - виписки з погосподарської книги №11 за 2006 - 2010 роки користувачем квартири [ADDRESS] була відповідачка по справі [PERSON] . Згідно довідки Копилівської сільської ради від 04.05.2017 року №219 (надавалась позивачем разом із позовною заявою) - виписки з погосподарської книги №11 за 2006 - 2010 роки власником квартири [ADDRESS] була відповідачка по справі [PERSON] . Враховуючи викладене, відповідач просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. Ухвалою суду від 08.01.2020 року позовну заяву адвоката Ганенка Романа Андрійовича в інтересах [PERSON] як третьої особи з самостійними вимогами до [PERSON] про визнання рішення виконавчого комітету незаконним та позбавлення права користування жилим приміщенням залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 08.01.2020 року позовну заяву адвоката Ганенка Романа Андрійовича в інтересах [PERSON] як третьої особи з самостійними вимогами визнано неподаною та повернуто заявнику. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 21.03.1998 року, що вбачається із копії паспорта позивача (а.с. 6). Згідно архівного витягу від 09.05.2017 року №05-04/249, рішенням виконавчого комітету Копилівської сільської ради від 29.07.2005 року №78 було змінено статус будівель, що знаходяться в [ADDRESS] та перебувають на балансі Копилівської сільської ради з «гуртожитку» на «житловий будинок» та надано дозвіл мешканцями житлових будинків в [ADDRESS] на приватизацію квартир (а.с. 10). Згідно архівного витягу від 05.05.2017 року №05-04/250, рішенням виконавчого комітету Копилівської сільської ради від 30.11.2010 року №111 оформлено право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , а Макарівському БТІ видати свідоцтво на право власності (а.с. 11). Додатки до листа Копилівської сільської ради від 20.01.2019 року №02, а саме: виписки з погосподарської книги Копилівської сільської ради №1 за 1980, №2 за 1991-1995 роки, №1 за 1996 - 2000 роки не є належними доказами по справі, оскільки у вказаних виписках та копіях самих погосподарських книг не зазначено номеру квартири, користувачами якої у різні часи були, відповідно, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15-24). В той же час з додатку №4 до листа Копилівської сільської ради від 20.01.2019 року №02 - виписки з по господарської книги №11 за 2001-2005 роки, а також копії відповідних аркушів погосподарської книги, вбачається, що позивач є користувачем квартири [ADDRESS] (а.с. 25-27). З додатку №5 до листа Копилівської сільської ради від 20.01.2019 року №02 - виписки з погосподарської книги №11 за 2006 - 2010 роки користувачем квартири [ADDRESS] була [PERSON] (а.с. 28). Також згідно довідки Копилівської сільської ради від 04.05.2017 року №219 - виписки з погосподарської книги №11 за 2006 - 2010 роки, що надавалась позивачем разом із позовною заявою, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається із рішення Копилівської сільської ради Макарівського району від 24.12.2015 року [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] (а.с. 33). Згідно довідки Копилівської сільської ради від 04.05.2017 року №219 - виписки з погосподарської книги №11 за 2006 - 2010 роки власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 14). Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Основними засадами цивільного судочинства згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Вказані норми кореспондуються з ст. 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно вказаної норми кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач, згідно позовних вимог просив суд визнати [PERSON] , такою, що самовільно зайняла жиле приміщення та виселити її з квартири [ADDRESS] . При цьому за змістом позовної заяви також зазначав про порушення його прав на квартиру [ADDRESS] . В той же час, будь-які належні та допустимі докази позивачем на порушення його прав щодо квартири [ADDRESS] суду не надано, натомість подані докази стосуються квартири, [ADDRESS] . Суд відзначає, що позивач можливо помилився, зазначаючи по тексту і за змістом позовних вимог номер та адресу спірної квартири, однак суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи лише у межах позовних вимог. Враховуючи, що позивач у встановленому процесуальним законом порядку не довів ті обставини, на які посилався у позовній заяві, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Сплачені позивачем кошти як судовий збір стягненню з відповідача у разі відмови у позові не підлягають та покладаються на позивача. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача 1500 грн., судових витрат, суд керується наступним. Розмір витрат на правову допомогу входить до предмету доказування у справі та має бути підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема, актом виконаних робіт, квитанціями, прибутковими касовими ордерами тощо. Так відповідачем надано Договір №06/11 про надання правової (правничої) допомоги від 06.11.2019 року укладеного між [PERSON] , та адвокатським бюро «Романа Ганенка», копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4380/10 від 22.12.2010 р., видане Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, інформацію з Єдиного державного реєстру адвокатів України організаційно-правовою формою адвокатської діяльності адвоката Ганенка Р .А. , актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 19.11.2019 року згідно вказаного договору та відповідною квитанцією про сплату послуг адвоката у розмірі 1500 грн., що суд визнає належними та допустимими доказами, а тому вказану суму слід стягнути з позивача на користь відповідача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed