Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

[PERSON] 26 лютого 2020 року пред`явила до [PERSON] позов про визнання за нею, позивачкою, право власності на житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] , із яких 1/5 частина, яка частка у майні колишнього колгоспного двору, 3/5 частини у порядку спадкування майна за заповітом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] та 1/5 частину у зв`язку з відмовою від права на частку майна у колишньому колгоспному дворі [PERSON] у її, позивачки, користь. У обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що вказаний житловий будинок належав до майна суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] і станом на 1 липня 1990 року у цьому будинку було зареєстроване місце проживання [PERSON] , яка була головою колгоспного двору, [PERSON] її чоловіка, [PERSON] сина, [PERSON] дочки та [PERSON] дочки, тобто, всім вказаним членам цього двору належало по 1/5 його частині. [PERSON] , маючи право на 1/5 частину у майні колишнього колгоспного двору, помер [INFO] . Так як він не був одруженим, дітей не мав та своїм майном на випадок смерті не розпорядився, то спадкоємцями його майна за законом були його батьки [PERSON] та [PERSON] , які проживаючи із ним на день відкриття спадщини, у відповідності до ст. 1269 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявили про відмову від неї. Тобто, [PERSON] і [PERSON] мали право на 3/10 частини майна господарства колишнього колгоспного двору. [PERSON] помер [INFO] та на випадок смерті своїм майном не розпорядився, а тому спадкування його майна здійснюється за законом. Спадкоємцями після його смерті були його дружина [PERSON] та дочки [PERSON] і [PERSON] . Його дружина [PERSON] , проживаючи постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у відповідності до ст. 1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявила про відмову від неї, а інші спадкоємці за законом, а саме дочки: [PERSON] та [PERSON] , проживаючи окремо, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Отже, [PERSON] на час своєї смерті, [INFO] , мала право на 3/5 частин майна в господарстві колишнього колгоспного двору. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом вона матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] . Вона, [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері, звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що житловий будинок [ADDRESS] належить колишньому колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , та вказане майно належало померлій та іншим членам колгоспного двору на праві спільної власності. Відповідачкою є її рідна сестра [PERSON] , яка будучи членом колгоспного двору, за час свого життя за витребуванням своєї частки у майні двору про виділ чи поділ майна двору не зверталася і погоджується з тим, щоб одноосібним власником майна була тільки вона, позивачка. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наявних у суду матеріалів, виходячи із такого. Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях. Відповідно до ст. 211 цього Кодексу розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 2 статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про здійснення судового розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок відомо, що жилий будинок по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а. с. 14 ). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області 17 грудня 2019 року № 2670 убачається, що станом на 01.07.1990 у даному господарстві було зареєстроване місце проживання таких осіб: голова сім`ї [PERSON] , 1933 року народження, чоловік [PERSON] , 1936 року народження, син [PERSON] , 1963 року народження, дочка [PERSON] , 1972 року народження, та дочка [PERSON] , 1967 року народження ( а. с. 13). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] помер [PERSON] ( а. с. 8). За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/5 частині вказаного будинку, і після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частину цього будинку. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Отже, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 статті 1223 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу і у першу чергу право на спадкування за законом мають батьки. За правилами ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті свого сина, оскільки на день його смерті проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, так як протягом шести місяців з часу ї відкриття не заявили про відмову від неї. Відтак, [PERSON] та [PERSON] мали право на 3/10 частини майна колишнього колгоспного двору. Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] помер [PERSON] ( а. с. 7). Із довідки, виданої 17 грудня 2019 року виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, убачається, що місце проживання [PERSON] , який помер [INFO] , було зареєстроване у [ADDRESS] , з його дружиною [PERSON] , 1933 року народження ( а. с. 13). Отже, [PERSON] , проживаючи із своїм чоловіком на час відкриття спадщини, у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявила про відмову від неї. Інші спадкоємці за законом, а саме дочки [PERSON] та [PERSON] , проживаючи окремо, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не подавали. Із свідоцтва про смерть убачається, що [PERSON] померла [INFO] ( а. с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Із заповіту, складеного 27 лютого 2014 року, відомо, що [PERSON] при житті склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належатиме їй на день смерті заповідає своїй дочці [PERSON] , [INFO] ( а. с. 15). Самбірська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за заповітом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері [PERSON] з посиланням на те, що житловий будинок належить колишньому колгоспному двору, тобто вказане майно належало померлій [PERSON] та іншим членам колгоспного двору на прав спільної власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ураховуючи наведене, право [PERSON] на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на майно колишнього колгоспного двору у порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved