Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання споживчого кредитного договору недійсним та застосування наслідків його недійсності..Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 08 червня 2001 року [PERSON], [INFO], визнано недієздатним. Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 17.01.2002 року №11 позивача призначено опікуном на [PERSON]. [PERSON] страждає з 1998 року хронічним, стійким, тяжким психічним захворюванням- шизофренією, є інвалідом другої групи, яка встановлена йому довічно, більше п'ятнадцяти років знаходиться на обліку та періодично перебуває на стаціонарному лікуванні у Волинській обласній психіатричній лікарні №1. У зв'язку з цим захворюванням, близько 15-ти років на протязі усіх цих років і по даний час він постійно вживає сильнодіючі обезболюючі та наркотичні лікарські засоби, тому фактично з 1998 року [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивач [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 06 травня 1989 року. Зі слів [PERSON], він у липні 2012 року, в період часу , коли [PERSON] з 24 червня 2012 року по 25 липня 2012 року перебувала на сезонних роботах в Республіці Польща, уклав два споживчі кредитні договори з відділенням « Ковельська філія» філії « Волинське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Уклавши один кредитний договір він придбав у кредит ноутбук, а за умовами іншого споживчого кредитного договору -отримав 5000 (п'ять тисяч) гривень кредитних коштів. Позивач зазначає, що перебуваючи в м Ковель, будучи зі своїм чоловіком , вона не давала б можливості [PERSON] укласти зазначені кредитні договори, а також у жодному випадку не давала б свою згоду на укладення останнім цих правочинів тому, що умови зазначених кредитних договорів ставили їхню сім'ю у невигідне матеріальне становище. Оскільки [PERSON], як опікун, отримує пенсію по інвалідності [PERSON], за допомогою платіжної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», приблизно з серпня-вересня 2012 року здійснюються стягнення коштів в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» із пенсії підопічного [PERSON], що ставить їхню сім'ю в скрутне матеріальне стновище. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] у липні -серпні 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні в Волинській обласній психіатричній лікарні №1, що в свою чергу свідчить про його психічний стан на момент укладення кредитних договорів. Оскільки споживчі кредитні договори, укладені у липні 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] не були схвалені позивачем, як його опікуном, а тому позивач вважає, що є достатні підстави вважати , що укладені недієздатним [PERSON] та уповноваженими особами ПАТ КБ «ПриватБанк» є нікчемними, а також наявні підстави для застосування реституції. Просить визнати кредитний договір №SAMDN55000024992156, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним, застосувати наслідки недійсності договору № SAMDN55000024992156, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON]. В судовому засіданні предтавник позивача [PERSON] зменшив позовні вимоги, просить визнати кредитний договір №SAMDN55000024992156, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним. Представник відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» Савицька Г.Р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що позивач раніше знала про укладення даного договору. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов зі змінами підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10 грудня 2008 року [PERSON] уклав споживчий кредитний договір № SAMDN55000024992156 з відділенням «Ковельська філія «Волинське головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Як на підставу визнання недійсним кредитного договору позивач покликався на те, що [PERSON] страждає з 1998 року хронічним, стійким, тяжким психічним захворюванням - шизофренією, є інвалідом другої групи, яка встановлена йому довічно, більше п'ятнадцяти років знаходиться на обліку та періодично перебуває на стаціонарному лікуванні у Волинській обласній психіатричній лікарні №1. У зв'язку з цим захворюванням, близько 15-ти років на протязі усіх цих років і по даний час він постійно вживає сильнодіючі обезболюючі та наркотичні лікарські засоби, тому фактично з 1998 року [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином позивач вважає, що укладений кредитний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Відповідно до ч.2, 3 ст.41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Як вбачається з рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2001 року [PERSON] визнано недієзданим. З рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради №11 від 17.01.2002 року вбачається, що [PERSON] призначено опікуном над [PERSON]. Пункт 4 частини 2 статті 129 Конституції України гарантує сторонам здійснення судочинства на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 цього Кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, аналізуючи наведене вище суд приходить до висновку, що слід визнати недійсним кредитний договір №SAMDN55000024992156 від 10.12.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] недійсним. Згідно із вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 243, 60 грн. судового збору

Outcome: approved