Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Уманської міської ради про визнання приватизації такою, що відбулася, та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] в місті Умань помер батько [PERSON], громадянин [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 23.04.2013 р. був зроблений відповідний актовий запис про смерть з № 282, місце реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. Після смерті громадянина [PERSON] відкрилась спадщина, до складу спадщини увійшла квартира [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності. Вказана квартира однокімнатна, загальною площею 17,3 кв. м., житловою 12,3 кв.м. 20 січня 2006 року громадянин [PERSON], склав заповіт, посвідчений Уманською міською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1-129, у відповідності до якого він заповів належну йому на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] своїй доньці [PERSON]. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON], проживала окремо від померлого в [ADDRESS], вона у встановлений законом термін та порядок звернулась до Уманської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, про що, 16 листопада 2013 року було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що відсутній належним чином оформлений правонаступлюючий документ на квартиру [ADDRESS] та не проведена його державна реєстрація у відповідних органах, якими той час виступало бюро технічної інвентаризації. Звернувшись за роз'ясненням до Уманського відділку КП «ЧООБТІ» [PERSON] було повідомлено, що згідно архівних документів приватизація на квартиру [ADDRESS] не завершена, право власності не зареєстровано. Тобто, до повноважень БТІ належить доприватизаціна підготовка документів, яка включає в себе проведення технічної інвентаризації об'єкта нерухомості, оформлення домової книги, розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності в подальшому підписував їх в органі приватизації, яким є відділ житлового господарства Уманської міської ради, а потім повертався до БТІ для внесення відповідних записів в реєстрові книги про реєстрацію свідоцтва на право власності. Такі дії були виконані в березні 1998 року по заяві громадянина [PERSON], на приватизацію квартири [ADDRESS], однак в БТІ відсутні записи про реєстрацію свідоцтва на право власності. Довідкою № 1146 від 02.12.2013 р. відділ житлового господарства Уманської міської ради підтвердив проведення реєстрації приватизаційних документів про передачу в приватну власність 19.03.1998 року громадянину [PERSON], квартири [ADDRESS]. Відповідні правові документи були надані йому для подальшої реєстрації права власності у відділку БТІ, на яке в той час були покладені вказані повноваження. Тобто, померлим були виконані всі передбачені діючим приватизаційним законодавством необхідні дії про приватизації вищевказаної квартири, виготовлені та оформлені правові документи, однак з невідомих причин, можливо із-за своєї юридичної необізнаності чи невірного інформування працівниками державних органів, вважаючи, що квартира [ADDRESS] вже належить йому на праві приватної власності і вказане питання ніким до цього часу не оспорювалось, не звернувся з ними в БТІ для проведення реєстрації прав власності. В даний час свідоцтво про право власності втрачено. Відсутність оригіналу правового документу та не проведення його реєстрації прав власності, унеможливлюють законному спадкоємцю [PERSON], належним чином оформити свої спадкові права. При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Також, власник майна згідно ст. 3952 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив суд її задоволити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності, у порядку, встановленому законом. Порядок приватизації громадянами займаних ними жилих приміщень у будинках державного житлового фонду регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-ХП. Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки(секції, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі-квартири (будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Відповідно до ст. 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та п.14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 29 січня 2010 року №396, строк оформлення органом приватизації документів від дати реєстрації заяви громадянина до видачі йому зареєстрованого свідоцтва про право власності на квартиру не повинен перевищувати одного місяця. Пленум Верховного Суду України в ч. 5 п. 13 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснив, що якщо квартира не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, однак вона не була розглянута в установлений строк за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Судом встановлено, що [INFO] в місті Умань помер батько [PERSON], громадянин [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 23.04.2013 р. був зроблений відповідний актовий запис про смерть з № 282, місце реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. (а.с. 16), 20 січня 2006 року громадянин [PERSON], склав заповіт, посвідчений Уманською міською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1-129, (а.с. 18) у відповідності до якого він заповів належну йому на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] своїй доньці [PERSON]. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, про що, 16 листопада 2013 року було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 17) з тих підстав, що відсутній належним чином оформлений правонаступлюючий документ на квартиру [ADDRESS] та не проведена його державна реєстрація у відповідних органах, якими той час виступало бюро технічної інвентаризації. Звернувшись за роз'ясненням до Уманського відділку КП «ЧООБТІ» [PERSON] було повідомлено, що згідно архівних документів приватизація на квартиру [ADDRESS] не завершена, право власності не зареєстровано (а.с. 19). Тобто, до повноважень БТІ належить доприватизаціна підготовка документів, яка включає в себе проведення технічної інвентаризації об'єкта нерухомості, оформлення домової книги, розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності в подальшому підписував їх в органі приватизації, яким є відділ житлового господарства Уманської міської ради, а потім повертався до БТІ для внесення відповідних записів в реєстрові книги про реєстрацію свідоцтва на право власності. Такі дії були виконані в березні 1998 року по заяві громадянина [PERSON], на приватизацію квартири [ADDRESS], однак в БТІ відсутні записи про реєстрацію свідоцтва на право власності. Довідкою № 1146 від 02.12.2013 р. відділ житлового господарства Уманської міської ради підтвердив проведення реєстрації приватизаційних документів про передачу в приватну власність 19.03.1998 року громадянину [PERSON], квартири [ADDRESS]. Відповідні правові документи були надані йому для подальшої реєстрації права власності у відділку БТІ, на яке в той час були покладені вказані повноваження (а.с. 20). Оскільки приватизацією є відчуження квартир, до правовідносин сторін можуть бути застосовані правила цивільного законодавства про правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Ст. 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За таких обставин, враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, вона вправі звернутись до суду за захистом порушеного права. Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). Підсумовуючи наведене, враховуючи обставини справи, виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що право позивача на спадкування підлягає судовому захисту в спосіб, обраний позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved