Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області (далі-відповідач), про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який за життя склав заповіт та розпорядився, щоб усі права на майно після його смерті перейшли позивачу. До складу спадщини увійшли земельна ділянка площею 7,03 га, що розташована на території Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області; житловий будинок [ADDRESS] . Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у свідоцтві про право власності на житловий будинок від 17.05.1993, видане на ім`я померлого [PERSON] відсутній підпис голови районної ради та відбиток печатки районної ради. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду та просить в судовому порядку визнати за ним право власності в порядку спадкування. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, разом із позовною заявою заявив клопотання про розгляду справи без його участі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі, проси в позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань не надав. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить до наступних висновків. Так, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Просторівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області від 17.06.2010. За життя [PERSON] зробив заповідальне розпорядження про те, що після його смерті права на житловий будинок [ADDRESS] переходять до позивача відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області від 10.01.2008. Померлий [PERSON] є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Просторівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області від 22.08.1968, згідно змісту якого батьком [PERSON] зазначений [PERSON] . Позивач звернувся до в.о.державного нотаріуса Чернігівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю в свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок від 17.05.1993 підпису голови зазначеної районної ради та відбитку печатки районної ради, про що видано відповідну постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.11.2019. Згідно змісту свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 17.05.1993 зазначене свідоцтво видавалося на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської районної ради народних депутатів Чернігівського району Запорізької області №129 від 17.06.1991. Згідно листа Державного архіву Запорізької області №01-32/П-1192 від 04.06.2020 вищезазначене рішення виконавчого комітету районної ради від 17.06.1991 в архіві відсутнє, а в той день засідання виконавчого комітету не проводилося. Відповідно до ч.1 ст.101 ЦК УРСР (який діяв станом на 17.06.1991) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Форма наданого позивачем свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] є додатком №2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 (далі-Інструкція) Згідно п.1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Пунктом 4 Інструкції передбачалося, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Відповідно до п.7 Інструкції реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1. Згідно п.10 Інструкції При відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток N 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Пунктом 13 Інструкції передбачалося, що Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (додаток N 2 та 2-а). При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку або домоволодіння та видає реєстраційне посвідчення (додаток N 3 та 3-а). Таким чином, померлий [PERSON] повинен був за життя набути право власності на житловий будинок згідно діючого на той час законодавства. На підтвердження належності на праві власності житлового будинку [PERSON] позивачем надано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 17.05.1993, яке не містить підпису особи, яка його видала та відбитку печатки районної ради. Зазначене свідоцтво мало видаватися на підставі рішення виконавчого комітету районної ради від 17.06.1991, як випливає з його змісту. Проте, як було встановлено виконавчий комітет Чернігівської районної ради в той день не засідав та рішення не приймав, у тому числі і рішення №129. Більше того, рішення №129 у 1991 році виконавчий комітет Чернігівської районної ради приймав 17.07.1991, а не 17.06.1991, і таке рішення стосувалося питань закріплення відповідальних робітників за важливими будівлями житлово-громадського призначення, а не питання про передачу у власність житлового будинку. Таким чином, право власності померлого [PERSON] на житловий будинок не підтверджено належними доказами. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже обов`язковою умовою визнання за спадкоємцем права власності на майно померлого є належність на праві власності такого майна. Оскільки суд дійшов до висновку, що право власності померлого на житловий будинок не підтверджено належними доказами, відповідно успадкувати таке право позивач не може. За таких обставин у позові слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed