Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] 24.05.2016 предявила позов до Садковицької сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме: на житловий будинок № 8 по вул. Івана Франка у с. Вербівка Самбірського району Львівської області, який належав [PERSON], котра померла 15 квітня 2015 року, та земельну частку (пай), розміром 1,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, яка розташована на території Садковицької сільської ради Самбірського району Львівської області і перебувала в колективній власності спілки власників селянських господарств «Надія» у порядку спадкування після смерті [PERSON], якій право на земельну частку (пай) належало після смерті [PERSON], котрий помер 28 листопада 2008 року. У обгрунтування свої позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що 15 квітня 2015 року померла її мати [PERSON], котра за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй, позивачу і вона, [PERSON], будучи спадкоємцем майна матері за заповітом звернулася до Рудківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, оскільки таке належало спадкодавцю та іншим членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частка яких не визначена. Указаний будинок належав до майна колгоспному двору, головою якого була [PERSON] і станом на 01.07.1990 року крім неї проживав її син [PERSON], котрий помер 28.11.2008 року, однак за життя [PERSON] заповіту не склав, інших спадкоємців, крім [PERSON], не було. Крім частки в майні колгоспного двору, [PERSON] на момент смерті належав Сертифікат на земельну частку (пай), який був втрачений. [PERSON], як спадкоємець майна за законом, постійно проживаючи зі своїм сином на день його смерті, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. Також [PERSON] належав вказаний житловий будинок, зокрема ? частина, як частка в майні колишнього колгоспного двору. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Від відповідача Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника та визнання позову. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із паспорта громадянина України, свідоцтва про народження та свідоцтва про смерть відомо, що [PERSON] є дочкою [PERSON], котра померла 15 квітня 2015 року (а.с. 4, 5, 7). Відповідно до ст. ст. 1220, 1216 та 1218 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, складеного 9 грудня 2008 року, видно, що [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, що їй належатиме на день смерті та на що вона за законом матиме право заповідає своїй дочці [PERSON], [INFO] (а. с. 10). Із довідок, виданих 02.03.2016 року виконавчим комітетом Садковицької сільської ради Самбірського району, технічного паспорта, довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна та довідки від 19.04.2016 року вбачається, що господарство по вул. Івана Франка, 8 у с. Вербівка Самбірського району, головою якого була [PERSON], відносилося до колгоспного двору і станом на 1 липня 1990 року членами цього двору були: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 12, 15-18, 19). Із довідки, виданої 17.09.2015 року Самбірським МБТІ, видно, що будинок № 8 по вул. Івана Франка у с. Вербівка в цілому зареєстрований за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого згідно рішення виконкому Самбірської міської ради від 15 лютого 1990 року за № 97 (а.с. 12). Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Із свідоцтва про смерть відомо, що [PERSON] помер 28 листопада 2008 року (а. с. 6 ). За наведеного на момент припинення зазначеного колгоспного двору його членам [PERSON] та [PERSON] вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме, по 1/2 частині вказаного будинку, і після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину цього будинку. Із витягу з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Садковицькій сільській раді відомо, що 20.10.1998 року зареєстровано сертифікат, виданий [PERSON], на право на земельну частку (пай) розміром 1,70 в умовних кадастрових гектарах у Спілці власників селянських господарств «Надія» (а.с. 20). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Садковицької сільської ради Самбірського району, вбачається, що на день смерті [PERSON] за адресою: с. Вербівка, вул. Івана Франка, 8 були зареєстровані та проживали: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Частинами третьою та пятою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] спадкоємець за законом [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Із свідоцтва про смерть відомо, що [PERSON] померла 15 квітня 2015 року (а.с. 5). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок, з яких: ? частина будинку, яку вона успадкувала після смерті свого сина сина [PERSON] та ? частина цього будинку, як частка у майні колишнього колгоспного двору, а також вказана земельна частка (пай), яку вона успадкувала після смерті сина. Рудківська державна нотаріальна контора відмовила спадкоємцю за заповітом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] з посиланням на те, що вказаний будинок належить колгоспному двору і вказане майно належало спадкодавцю та іншим членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частка яких не визначена ( а.с. 14). Із повідомлення у ЗМІ «Голос Самбірщини» видно, що свідоцтво про право власності, видане [PERSON] на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради за № 97 від 15.02.1990 року, загублене (а.с. 13). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ураховуючи наведене, право [PERSON] на спадщину за заповітом після смерті її матері [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок по вул. І.Франка, 8 у с. Вербівка Самбірського району Львівської області та на земельну частку (пай).

Outcome: approved