Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 19.04.2000 №180 в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0522 га за адресою: [ADDRESS], та визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] 06.02.2002, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 04490, виданий на ім'я [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст.21 ЦК України, ст.ст.17, 152, 155 ЗК України, а також постанову Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 та зазначає таке. Позивач є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно від 05.04.1976, нотаріально посвідченого 29.09.1977. 1/2 частина вказаного житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого 17.12.1994, реєстр № 748. Проте, рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради народних депутатів від 19.04.2000 № 180 земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,0522 га передана у приватну власність [PERSON], який і отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Позивач вважає, що рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 19.04.2000 №180 про передачу [PERSON] та, як наслідок, відповідним державним актом, порушуються його права, бо винесено воно з порушенням земельного законодавства, адже житловий будинок на вказаній земельній ділянці належить двом співвласникам - позивачу та [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Покровська міська рада Донецької області (до 2016 року - Красноармійська міська рада Донецької області, далі - відповідач) та [PERSON] (далі - третя особа), будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач поклався на розсуд суду, третя особа позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Красноармійське бюро технічної інвентаризації засвідчує, що за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 5.04.1976, нотаріально посвідченого 29.09.1977, загальною площею 480 кв.м. (а.с.4-6). З грудня 1994 року 1/2 частина вказаного будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого 17.12.1994, реєстр № 748, укладеного між ним та [PERSON] (а.с.7-8). В подальшому рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради народних депутатів від 19.04.2000 № 180 [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 0,0522 га, що дорівнює 522 кв.м., з посиланням на договір дарування 748 від 17.12.1994 (а.с.9-11). На підставі вказаного рішення виконкому 06.02.2002 [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, за змістом якого [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0522 гектарів на території [ADDRESS]; землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.12). Рішенням державного кадастрового реєстратора від 12.04.2018 № РВ-1400298492018 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку, зокрема, з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: п.116 та п.1 ст.120 ЗК України та зазначено таке. Домоволодіння за адресою [ADDRESS] знаходиться у власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування будинку від 17.12.1994 р. за № 748 та договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності з числом кімнат від одної до п'яти включно від 05.04.1976 за № 4238, а державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 04490 від 06.02.2002 виданий тільки на [PERSON]. На підставі наведених доказів суд доходить висновку, що аргументи, наведені позивачем, є обґрунтованими, а оскаржуваним рішенням та актом порушуються його права з огляду на такі норми права. Відповідно до ст.17 ЗК України від 18.12.1990 (в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для, зокрема будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Згідно з ч.1 ст.23 згаданого ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. За приписами ст.30 ЗК України 1990р. при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення; при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Вказані законодавчі приписи в імперативній формі передбачали автоматичний перехід права власності на земельну ділянку в разі переходу права власності на будівлю і споруду. Аналогічні норми містяться і в чинному законодавстві України, зокрема, за змістом ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з роз'ясненнями, наведеними пленумом ВСУ в пп. ґ п.18 Постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згадані норми законодавства закріплювали та закріпл юють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи наведені законодавчі приписи, оскаржувані рішення та державний акт, якими оформлено одноосібне право власності на всю земельну ділянку під спільним будинком, порушують права позивача на користування частиною земельної ділянки, необхідною для обслуговування 1/2 частини житлового будинку, яка належить йому на праві власності. Згідно з п. г ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку. За змістом п.4 та п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а рішення відповідача в оскаржуваній частині та виданий на його підставі спірний державний акт підлягають визнанню недійсними, як такі, що суперечать законодавству та порушують права та інтереси позивача.

Outcome: approved