Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

[PERSON] 28.12.2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: двокімнатною квартирою [ADDRESS], загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1831543851101, та зняття відповідачів із реєстрації місця проживання у двокімнатній квартирі [ADDRESS], загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1831543851101. В обґрунтування позову зазначено, що 01.04.2019 року відбулися торги, організовані Державним підприємством «СЕТАМ», з примусової реалізації предмету іпотеки: двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , про що складено протокол проведення електронних торгів № 395991 від 01.04.2019 року. 03.05.2019 року було видано акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого переможцем торгів визнано позивача - [PERSON] . На підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та у відповідності до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» 17.05.2019 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П. було видано свідоцтво про право власності на майно, придбане з прилюдних торгів, за реєстровим номером: 633, згідно якого [PERSON] стала власником двокімнатної ізольованої квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м.. Право власності Позивача на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 167000215 від 17.05.2019 року. Відповідно до Довідки про склад сім`ї № 704 від 20.05.2019, виданої керівником дільниці № 5 КП ЖКС «Фонтанський», у вказаній квартирі зареєстровано п`ятеро осіб, а саме: [PERSON] , 1972 року народження (колишня власниця квартири); [PERSON] , 1975 року народження (піднаймач); [PERSON] , 2000 року народження (донька піднаймача); [PERSON] , 1976 року народження (піднаймач); [PERSON] , 1967 року народження (піднаймач). Відповідно до діючого законодавства, новий власник нерухомого житлового майна може самостійно виписати лише колишнього власника. Інші особи виписуються самостійно або мають бути виписані за рішенням суду. Позивач зняв з реєстрації місця проживання колишню власницю вказаного об`єкту нерухомості - [PERSON] , як таку, що втратила право проживання. Вказане підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 21.05.2019. Відповідачі фактично не проживають у вказаній квартирі, Позивачу домовитись з Відповідачами щодо добровільного зняття з реєстрації у квартирі не видалось можливим. Враховуючи, що власником квартири та теперішній час є саме Позивач, а також, беручи до уваги, що у зв`язку з реєстрацією відповідачів у належній Позивачу квартирі, що порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження квартирою, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.01.2020 провадження у справі було відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 24.02.2020 підготовче провадження по справі було закрите та призначено до розгляду по суті на 06.05.2020. У судове засіданні 06.05.2020 Позивач не з`явився, представник Позивача - [PERSON] звернувся із клопотанням, в якому позов підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути за відсутності сторони Позивача. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були належним чином повідомлені, проте причини неявки суду не повідомили. Ухвалою від 06.05.2020 року суд розглянув та залишив без задоволення клопотання відповідачки [PERSON] про зупинення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 08.02.2020 року. До суду 25.06.2020 року від Позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог на одного з відповідачів, а саме просила виключити позовні вимоги до [PERSON] , 1967 року народження (а.с.72-73). Через неявку сторін розгляд справи 08.07.2020 року, 16.09.2020 року, 03.11.2020 року відкладався через неявку сторін. У судове засідання 19.01.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності. Відповідачі поважність причин неявки суду не повідомили та жодних заяв (клопотань) до суду не подавали. У відповідності до ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року по справі N 361/8331/18 виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З огляду на належне сповіщення сторін про розгляд справи, суд ухвалив розглядати справу згідно ч.1 ст.223 ЦПК України за відсутності представника позивача та відповідачів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У даному випадку 27.01.2020 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно протоколу проведення електронних торгів № 395991 01.04.2019 року відбулись торги, організовані Державним підприємством «СЕТАМ» з примусової реалізації предмету іпотеки: двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 03.05.2019 року було видано акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого переможцем торгів визнано [PERSON] . 17.05.2019 року, на підставі акту державного виконавця про реалізацію майна іпотеки, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., [PERSON] було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів та нотаріально посвідчено. Цього ж дня, вищевказане свідоцтво було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 167000215 від 17.05.2019. Згідно з довідкою про склад сім`ї № 704 від 20.05.2019 виданої керівником дільниці № 5 КП ЖКС «Фонтанський» у вищевказаній квартирі зареєстровано п`ятеро осіб, а саме: - [PERSON] , 1972 року народження (колишня власниця квартири); - [PERSON] , 1975 року народження (піднаймач) з 04.10.2006р.; - [PERSON] , 2000 року народження (донька піднаймача) з 19.11.2007р.; - [PERSON] , 1976 року народження (піднаймач) з 19.11.2007р.; - [PERSON] , 1967 року народження (піднаймач). Згідно позову, Відповідачі добровільно знятись з реєстрації не бажають. Позивачем було знято з реєстрації місця проживання колишню власницю вказаного об`єкту нерухомості - [PERSON] , як таку, що втратила право проживання, що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 21.05.2019. Згідно позову, інші особи добровільно знятись із реєстрації не бажають, проте і в спірній квартири не проживають. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.150 ЖК України власник квартири має право розпоряджатись своєю власністю на свій розсуд а саме: Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушеного її права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Верховний Суд у Постанові від 28 серпня 2019 року по справі № 575/135/17 висловив позицію стосовно зазначеного питання де указав, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважне або тимчасово. Згідно з абз.3 п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за № 5 від 07.02.2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено з матеріалів справи та позову, що реєстрація відповідачів у квартирі, які не є членами колишнього власника, відбулась за часів володіння квартирою попереднім власником та які не проживають в квартирі та не беруть участь в утриманні майна. У цей же час наявність реєстрації відповідачів у вказаній квартирі нараховуються додаткові платежі за житлово-комунальні послуги. Витрати по утриманню квартири, які нараховуються на ім`я Відповідачів, вимушений нести Позивач. Таким чином позов є обґрунтованим. Зазначена позиція також вбачається і з Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року (провадження № 6-709цс16). Крім того суд бере до уваги той факт, що квартира була придбана на електронних торгах, за яку позивач сплатив грошові кошти. При цьому, суд погоджується із доводами представника Позивача, викладеними у позові, з приводу того, що наявність реєстрації Відповідача у квартирі може мати негативні наслідки для майна та майнових прав позивача, так як існує імовірність, що за наявністю реєстрації відповідач може здійснювати спроби проникнення до квартири. З вищевказаного суд приходить до висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі відносно відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved