Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2016 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що [PERSON], яка померла 09 січня 2015 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належало домоволодіння №31 по вул. Лабораторна в м.Дніпропетровську. За життя [PERSON] був складений заповіт, яким остання на випадок своєї смерті заповіла все належне їй на день смерті майно [PERSON] У встановлені законодавством строки позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], проте отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, яке складається із зазначеного домоволодіння, не має можливості, оскільки право власності на це домоволодіння на підставі договорів купівлі-продажу від березня 2015 та від листопада 2015 року зареєстроване за іншою особою. У звязку із зазначеним [PERSON] просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 09 січня 2015 року, на домоволодіння № 31 по вул. Лабораторна в м. Дніпро, яке складається з: житлового будинку А-1 шлакобетонного, загальною площею 55,7м2, житловою площею 37,0м2, господарчими побудовами та спорудами: сараю Б-шлакоблочного, убиральні В-цегляної, душу Г-металевого, споруд №№1-6; І, ІІ, розташованих на земельній ділянці площею 660м2 у фактичному користуванні; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] домоволодіння №31 по вул. Лабораторна в м. Дніпро; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресою їхнього місця реєстрації, а також шляхом надання оголошення в засобах масової інформації, про причини неявки суд не повідомили. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засіданні не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Інші треті особи в судове засідання не зявились, своїх представників не направили, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, суд позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 квітня 1998 року, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 6-2435, зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 614 за реєстровим №246, належить домоволодіння № 11 по вул. Лабораторна. Рішенням райвиконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 342 від 14 березня 1975 року домоволодіння № 11 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську перейменовано на № 31. Викладені обставини підтверджується відомостями з матеріалів інвентаризаційної справи, копії яких наявні в матеріалах справи /том 1 а. с. 62, 63, том 2 а. с. 110, 112, 116, 117, 120/. Державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] 16 липня 2013 року був посвідчений заповіт [PERSON], яка на випадок своєї смерті все належне їй на день смерті та все на що вона матиме право за законом заповіла [PERSON], [INFO] /том 1 а. с. 57, 58/. [PERSON] померла 09 січня 2015 року /а. с. 59/ та після її смерті, а саме: 10 лютого 2015 року, до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась [PERSON] /том 1 а. с. 61/. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] /том 2 а. с. 122-174/, вбачається, що син померлої [PERSON], [INFO], який з 24 серпня 1998 року зареєстрований за адресою місця мешкання матері, а саме: м.Дніпропетровськ, вул. Лабораторна, 31, із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався; із заявою про прийняття спадщини окрім [PERSON] до нотаріуса звернулась донька [PERSON]І, та, відповідно, онука [PERSON] малолітня [PERSON], [INFO], в особі законного представника своєї матері [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином, приймаючи до уваги, що малолітня [PERSON] будучі онукою померлої [PERSON] не підпадає під дію ч. 1 ст. 1241 ЦК України, а заповіт останньої щодо розпорядження на випадок смерті складений на користь [PERSON] є чинним, суд приходить до висновку про те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Проте, постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 10 липня 2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння № 31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську, оскільки дані Державного реєстру прав власності на нерухоме майно не відповідають оригіналам документів, наданими спадкоємцем /а. с. 166-167/. Згідно з довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №2412 від 12 березня 2015 року, наданої на запит приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Лабораторна, буд. 11 (31) містяться відомості про те, що дане домоволодіння в цілому зареєстроване на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 квітня 1998 року /том 1 а. с. 62/. Дані обставини також підтверджуються матеріалами самої інвентаризаційної справи, оглянутої судом в судовому засіданні. Між тим, з нотаріальної справи, наданої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на запит суду вбачається, що ним 27 березня 2015 року був посвідчений договір купівлі-продажу частини домоволодіння, укладений між [PERSON] та [PERSON], за умовами якого останній відчужив належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 31 серпня 2000 року за реєстровим № 3405, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 28 вересня 2000 року, записано в реєстрову книгу № 490 за реєстровим № 23, 1/4 частину домоволодіння № 31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську /том 2 а. с. 3-5/. Крім того, також 27 березня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу частини домоволодіння, укладений між [PERSON] та [PERSON], за умовами якого останній відчужив належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 31 серпня 2000 року за реєстровим № 3405, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 28 вересня 2000 року, записано в реєстрову книгу № 490 за реєстровим № 23, 3/4 частини домоволодіння № 31 по вул. Лабораторна в м.Дніпропетровську /том 2 а. с. 39-40/. В матеріалах зазначених нотаріальних справ міститься копія договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 31 серпня 2000 року за реєстровим № 3405, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 28 вересня 2000 року, записано в реєстрову книгу № 490 за реєстровим № 23, за яким [PERSON] відчужила належне їй на праві власності домоволодіння № 31 по вул. Лабораторна в м.Дніпропетровську на користь [PERSON] /том 2 а. с. 7, 45/. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року по справі № 804/10958/15 /том 1 а. с. 81-90/, яка не була оскаржена та вступила в законну силу, було: - визнати протиправними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] щодо реєстрації права власності на домоволодіння №31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 607960312101) за [PERSON]; - визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] №20338639 від 27.03.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на домоволодіння №31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську за [PERSON]; - визнано протиправними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] щодо реєстрації права власності на 1/4 домоволодіння №31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровськ реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 607960312101) за [PERSON]; - визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] №20344958 від 27.03.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/4 домоволодіння №31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську за [PERSON]; - визнано протиправними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] щодо реєстрації права власності на 3/4 домоволодіння №31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 607960312101) за [PERSON]; - визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] №20346042 від 27.03.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 3/4 домоволодіння №31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську за [PERSON]. В мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що «встановлена в ході розгляду справи невідповідність Договору купівлі-продажу від 31.08.00 вимогам закону України «Про нотаріат», зокрема ст.55, та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 № 18/5, нівелює юридичну силу такого договору купівлі-продажу від 31.08.00.» Таким чином, з огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини обставини встановлені судом у вказаній постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року по справі № 804/10958/15, не підлягають доказуванню в даному судовому процесі. Судом також встановлено, що 13 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу частки домоволодіння щодо продажу [PERSON] та купівлі [PERSON] 3/4 частини домоволодіння №31 по вул. Лабораторній в м. Дніпропетровську; зареєстрований в реєстрі за № 3116 /том 1 а. с. 172/, та 16 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу частки домоволодіння щодо продажу [PERSON] та купівлі [PERSON] 1/4 частини домоволодіння №31 по вул. Лабораторній в м. Дніпропетровську; зареєстрований в реєстрі за № 3148 /том 1 а. с. 219/. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року по справі № 804/3223/16 /том 2 а. с. 177-179/, було: - визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] індексний номер 26109556 від 13 листопада 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 3/4 частки домоволодіння № 31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3116. - визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] індексний номер 26157088 від 13 листопада 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на 1/4 частки домоволодіння № 31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3148. Дане судове рішення мотивоване тим, що судом було встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі №804/10948/15 встановлено, що [PERSON] не набув права власності на домоволодіння за договорами купівлі-продажу від 27 березня 2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровими № 262 та № 263. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частою 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з правовою позицією Верхового Суду України, викладеної в постанові від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12, спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. А відповідно до правової позиції, викладеної Верховим Судом України в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] у встановлені законом строки на підставі чинного заповіту звернулась до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], надавши при цьому належні оригінали документів, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння № 31 по вул. Лабораторна в м. Дніпропетровську внаслідок реєстрації права власності на це майно за іншою особою, що в подальшому було скасовано в судовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у звязку з чим вважає за можливе їх задовольнити в повному обсязі та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 09 січня 2015 року, на домоволодіння № 31 по вул. Лабораторна в м. Дніпро, яке складається з: житлового будинку А-1 шлакобетонного, загальною площею 55,7м2, житловою площею 37,0м2, господарчими побудовами та спорудами: сараю Б-шлакоблочного, убиральні В-цегляної, душу Г-металевого, споруд №№1-6; І, ІІ, розташованих на земельній ділянці площею 660м2 у фактичному користуванні; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] домоволодіння №31 по вул. Лабораторна в м.Дніпро. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved