Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] в вересні 2017 року заявила позов до свого чоловіка [PERSON], за яким просила постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, додаткові витрати на утримання дитини в сумі 1500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, та 1425 грн., як додаткові витрати на придбання дитячого автокрісла. Провадження відкрито на підставі ухвали суду від 06.10.2017 року. 23.11.2017 року у справі ухвалено заочне рішення, яким чстково задоволено вказаний позов, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] 1500 (одну тисячу п'ятсот) грн. додаткових витрат на дитину [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з 11 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник [PERSON]- [PERSON] подала зачву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 15.11.2018 року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. києва від 23.11.2017 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися, що підтверджується відповідними розписками, причини неявки не повідомили. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2014 року, в шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON]. За матеріалами спарви сторони проживають окремо, дитина залишилась з позивачем і перебуває на її повному утриманні, відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 цього ж кодексу визначені способи утримання дітей в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань, визначених у частці від доходу. Отже, позивач має право вимагати стягнення з відповідача аліментів. Погоджується суд і з заявленим до стягнення розміром аліментів, оскільки він визначений у відповідності до вимог ст. 182 СК України. Таким чином, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд знаходить вимоги позивача про стягнення аліментів обґрунтованими, їх розмір реальним і таким, що не суперечить закону, а тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В обґрунтування вимог про стягнення додаткових витрат на дитину позивач послалась на те, що є вимушеною переселенкою із зони АТО, не маючи достатніх доходів змушена працювати, у зв'язку з чим користується послугами няні для догляду за дитиною на час роботи. Дані обставини підтверджені матеріалами справи. Оскільки, вказані обставини виникли поза волею позивача, суд знаходить їх особливими. Згідно з п. 2.4.1 договору про надання послуг по догляду за дитиною від 03.05.2017р. [PERSON] зобов'язалась сплачувати [PERSON] за надані послуги 3500 грн., щомісяця. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати відповідних коштів. Натомість позивач надала суду копії: товарного чеку від 19.05.2017 року на суму 310 грн, Рахунок- фактуру № 198004668616689 від 23.05.2017 року на суму 468,55 грн., Рахунок- фактуру № 198004668630594 9 від 23.05.2017 року на суму 194,32 грн., товарний чек від 26.05.2017 року на суму 235,00 грн., квитанцію від 01.04.2017 року ПН324242526573 на суму 531,01 грн., товарний чек № 26/04-34 від 26.04.2017 року на суму 2850, 00 грн, товарний чек № 22/04-8 від 22.04.2017 року на суму 1015,00 грн., квитанцію від 27.04.2017 року ПН324242526573 на суму 535,50 грн., товарна накладна на замовлення №ВР-381889 від 27.04.2017 року на суму 630,38 грн., Рахунок- фактуру № 198004666361855 від 07.04.2017 року на суму 49.32 грн., товарний чек від 05.05.2017 року на суму 1200, 00 грн., товарний чек № 18/05-39 від 18.05.2017 року на суму 1850, 00 грн., квитанцію від 19.05.2017 року ПН324242526573 на суму 421.10 грн., на загальну суму позивачем на придбання речей для спільної дитини сторін витрачено 10 290 грн.18 коп. Отже, суд знаходить за можливе задовольнити частково позов і в цій частині вимог, ухваливши до стягнення з відповідача половину додаткових витрат на дитину у сумі 5145 грн. 09 коп. Отже, позов може бути задоволений частково, відповідно до наведених вище висновків суду. Витрати у справі суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст.141ЦПК України.

Outcome: partial