Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивачка), в собі представника адвоката Коваленка Я.О., звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), про поділ майна подружжя, в якому зазначила, що з 06.05.2006 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час перебування у якому сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира була зареєстрована на ім`я відповідача. Рішенням Окружного суду у Вроцлаві - відділ ХІІІ Цивільно-сімейний, від 09.01.2019 року шлюб між ними було розірвано. Позивач, посилаючись на те, що квартира була придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а отже належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, просить суд визнати за нею право приватної власності на ? частину квартири без реального її поділу і виділу в натурі її частки. Також просила суд стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 10.01.2020 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 10.01.2020 року та позовну заяву з додатками відповідачу вручено 20.01.2020 року (у відповідності до ч. 3 ст. 130 ЦПК України), про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800104845017-0803300088703 (а.с. 28). Відзиву на позовну заяву відповідач в установлений судом строк не подав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. 28.01.2020 року від відповідача [PERSON] , поштовим відправленням надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому він просив відмовити позивачці у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу, а також витрат за проведення експертної оцінки вартості майна, посилаючись на те, що вони не підтверджуються жодними документами. 13.02.2020 року від позивача поштовим відправленням надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу з додатками, які приєднані до матеріалів справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 06.05.2006 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відділом реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №35 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 06.05.2006 року, а.с. 8). Рішенням Окружного суду у Вроцлаві - відділ ХІІІ Цивільно-сімейний від 09.01.2019 року шлюб між сторонами було розірвано (рішення суду з нотаріально-посвідченим перекладом а.с. 10-12). 21.08.2010 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого [PERSON] , придбав квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений 21.08.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макухою О.О., та зареєстрований в реєстрі за №1431 (а.с. 13-14, 16). Відповідно до п. 16 вказаного договору, він був укладений за згодою дружини Покупця ( [PERSON] ), [PERSON] . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27458406 від 28.09.2010 року (а.с. 15), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №190765573 від 28.11.2019 року (а.с. 17). Згідно Висновку про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності від 02.12.2019 року, ринкова вартість спірної квартири становить 539222,00 грн. (а.с. 18). Вирішуючи заявлені [PERSON] , вимоги, суд керується наступним. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ще одним принципом цивільного судочинства є диспозитивність. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України, при чому вказаний перелік не є вичерпним. Згідно ч. 3 вказаної статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України (далі - СК України), а також на ці правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що регулює правовий статус спільного майна. Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України). Відповідач у порушення ст.ст. 12-81 ЦПК України не надав спростував презумпції рівності часток у праві власності на спірну квартиру, відповідно суд приходить до висновку, що частки в цьому майні у позивача та відповідача є рівними. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). При цьому як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови № 11 від 21.12.2011 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мата місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, як вбачається з викладеного, визнати ідеальні частки подружжя у спільному майні без його реального поділу і залишити це майно у спільній частковій власності допускається у разі неподільності речі, що є у спільній сумісній власності, відсутності згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Так позивач, у порушення ст.ст. 12-81 ЦПК України не надала суду доказів неможливості поділу спільної квартири, яка є предметом даного спору. Також позивач не заявляла вимог про присудження спірної квартири одному з подружжя з виплатою іншому з подружжя грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, визнання за позивачем права приватної власності на ? частину квартири без реального її поділу і виділу в натурі її частки не передбачено законодавством. Також визначення частин у спільному майні подружжя, на які кожен з них має відповідно до положень сімейного законодавства, про що позивач фактично просить суд, не вирішує спір по суті, який виник між сторонами, відповідно в даному випадку не є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки функція суду у даній категорії спорів полягає в фактичному розподілі спільного майна подружжя та його виділу в натурі, а не визначення ідеальних частин у спільному майні кожного з подружжя, що не вирішує спір по суті. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed