Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] 25.07.2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі з 05 серпня 2006 року. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, оскільки відповідач не надає належної допомоги на утримання дітей. В звязку з тим, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, відповідач припинив матеріальне забезпечення сімї, добровільно не надає матеріальної допомоги дітям. 24.09.2015 року рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2015 року і до їх повноліття. Позивач зазначає, що згідно довідки про отримання аліментів та розрахунку заборгованості по аліментів, наданої Голованівським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, на даний час розмір аліментів складає 1400 грн, доті як на сьогоднішній день такий розмір аліментів є меншим встановленого законом розміру аліментів і недостатнім для утримання дітей. Позивач вказує, що відповідач сплачує аліменти не регулярно, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість станом на 01.07.2018 року у розмірі 3352 грн. Крім того, 08.07.2017 року набрали чинності зміни до Сімейного кодексу України (далі СК України) щодо збільшення мінімального розміру аліментів, тобто розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що відповідач інших утриманців не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоровя дозволяє працювати, а тому може сплачувати збільшений мінімальний розмір аліментів. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 182, 192 СК України, позивач просить збільшити розмір стягнутих аліментів, які стягуються за рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2015 року та стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви і до їх повноліття. Ухвалою суду від 26.07.2018 року в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи, відзив чи заперечення на позов суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать відповідно копія свідоцтва про народження серії 1-ФП №078922, виданого 17.05.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області та копія свідоцтва про народження серії І-ФП №215491, виданого 05.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 6, 7). Згідно довідки про склад сімї за №859, виданої 12 червня 2018 року Маринівською сільською радою Доманівського району Миколаївської області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачем в с. Маринівка Доманівського району Миколаївської області (а.с. 14). Як вбачається з копії заочного рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2015 року, з відповідача стягнуто на користь позивача щомісячно аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2015 року і до їх повноліття (а.с. 8, 9). Згідно копії довідки про отримання аліментів №3648/135-24 та розрахунку заборгованості по аліментам за період з 30.07.2015 року по 01.05.2018 року, виданих 14.05.2018 року Голованівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, [PERSON] сплачує аліменти у розмірі 1400 грн. та заборгованість по аліментам станом на 01.05.2018 року складає 245,97 грн. (а.с. 11, 12). Відповідно до ч. 2 ст.\~51\~Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Із положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року №789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з вимогами діючої частини 2 ст. 182 СК України в редакції Закону №2037-VІІІ від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що на час винесення рішення суду від 24.09.2015 року, частина друга ст. 182 СК України в редакції Закону №2901-ІV від 22.09.2005 року, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з 08 липня 2017 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у абз. 4 п. 17 постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив судам, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 1 статті 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, застосування якого наразі поширюється також на аліменти визначені у частці, відтак попередньо визначений судом оспорюваний розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав розмір аліментів підлягає збільшенню. Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи роз'яснення, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», позовні вимоги в частині стягнення аліментів починаючи з дня подання позовної заяви задоволенню не підлягають. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 05.02.2014 року №6-143цс13, про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). А тому з відповідача, враховуючи задоволення позовних вимог, мають бути стягнуті 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави, виходячи з розміру, встановленого підпунктом 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial