Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] 29.10.2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним. Позивачка [PERSON] зазначала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 23.05.2006 року; під час шлюбу - у травні 2012 року вона разом з чоловіком за спільні кошти придбали автомобіль Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], який є спільною сумісною власністю. Починаючи з серпня 2014 року, подружжя (сторони) фактично припинили проживання однією сім»єю та ведення спільного господарства, зазначений автомобіль залишився у користуванні [PERSON] (відповідача 1). У жовтні 2014 року позивачці стало відомо про факт відчуження автомобіля чоловіком іншій особі, якою є [PERSON] (відповідач 2); згоди на відчуження автомобіля позивачка не надавала. Відчуження автомобіля відбулося на підставі довідки-рахунку ВІА №810657 від 01.10.2014 року, тобто між відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено угоду купівлі-продажу автомобіля; після чого автомобіль Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] (спірний автомобіль) зареєстрований на ім»я [PERSON] (відповідача 2) під номерним знаком [NUMBER]. Оскільки відчужений автомобіль є цінним майном, згоду на продаж якого, у тому числі письмову, позивачка не надавала, тому відчуження автомобіля є неправомірним, чим порушені законні права позивачки та їй завдано значних збитків, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким: 1) визнати недійсним правочин відчуження транспортного засобу Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідно довідки-рахунку ВІА №810657 від 01.10.2014 року; 2) визнати недійсним реєстраційний запис ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві від 01.10.2014 року, згідно якого право власності на автомобіль Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] зареєстровано на ім»я [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги - в редакції від 12.03.2015 року підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві; відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились повторно; про час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином, будь-яких заяв-клопотань від них не надходило. Судом відповідно до положень ст.224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивачки в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно наданої копії свідоцтва про шлюб - [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (відповідач 1) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.05.2006 року (а.с.9). Ствердження позивачки [PERSON] про те, що під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], який є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача 1, підтверджуються обліковою карткою зазначеного автомобіля, виданою ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві 16.09.2014 року, згідно якої зазначений автомобіль зареєстровано на ім»я [PERSON] (відповідача 1), дата реєстрації (перереєстрації у зв»язку з переобладнанням) 23.05.2012 року (а.с.23); інших даних щодо підстави набуття автомобіля у власність сторонами до матеріалів справи не надано. Згідно наданої довідки від 25.09.2014 року суб»єкта оціночної діяльності [PERSON] - «автомобіль Volkswagen Transporter Т5, 2005 року випуску, що належить [PERSON], на вересень 2014 року має орієнтовну ринкову вартість 91920,00 грн.» (а.с.5 - копія). Копія даної довідки надана до матеріалів справи позивачкою, при цьому зазначена довідка датована 25.09.2014 року та видана на запит саме [PERSON] (позивачки), тобто ще до відчуження автомобіля. Як вбачається з реєстраційної картки транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Transporter, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], зазначений автомобіль зареєстрований на ім»я нового власника - [PERSON], на підставі довідки- рахунку №ВІА810657 від 01.10.2014 року, автомобіль зареєстровано під номерним знаком [NUMBER], попередній знак - [NUMBER] (а.с.54). Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони договору є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] будь-яких пояснень по суті справи судові не надано. За встановлених обставин, суд вважає, що ствердження позивачки про те, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, який відчужений одним з подружжя без згоди іншого, що є підставою для визнання угоди про відчуження автомобіля недійсною (без застосування наслідків недійсності угоди), не доведені в судовому засіданні достатніми та належними доказами; позивачкою не ставиться питання щодо розподілу спільного майна подружжя, у тому числі про стягнення грошової компенсації належної позивачці частки у спільному майні, що може бути належним способом захисту у разі порушення права співвласника. Отже, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: dismissed