Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] (далі - відповідач) на дитину [PERSON] на підставі судового наказу №639/595/19 від 01.02.2019, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова, в розмірі 13 005 грн 50 коп. станом на 01.08.2019. В обґрунтування позову зазначено, що 01.02.2019 Жовтневим районним судом м. Харкова було видано судовий наказ №639/595/19 про стягнення з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі ј від усіх видів заробітку, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.01.2019 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в заяві про видачу судового наказу вказала місце проживання позивача [ADDRESS] , але місцем реєстрації та місцем проживання останнього є [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що в заяві була зазначена невірна адреса, до якої позивач не має жодного відношення, останній не отримував копію судового наказу та копію заяви про видачу судового наказу з додатками, а тому і не знав, що починаючи з 31.01.2019 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, саме тому і виникла заборгованість по сплаті аліментів. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, нотаріально завіреною довіреністю від 13.09.2019 уповноважив представляти його інтереси [PERSON] , яка в судове засідання прибула, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Відповідач та її представник [PERSON] в судове засіданні прибули, проти задоволення позову заперечували, про що зазначили у відзиві на позов. Мотиви незгоди зводяться до того, що незнання відповідача про свій обов`язок щодо сплати аліментів на дитину за судовим наказом від 01.02.2019 через зазначення в такому наказі невірної адреси реєстрації місця проживання позивача не має будь-якої юридичної сили. Третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах правом участі в судовому засіданні не скористалась та свого представника до суду не направив, хоча про дату, час та місце судового засідання третя особа була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення 61004 0635509 4. Враховуючи приписи ст.223 ЦПК України та думку учасників справи, суд визнав за можливе розгляд справи за відсутністю позивача та представника третьої особи. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 01.02.2019 Жовтневим районним судом м. Харкова у справі №639/595/19 винесено судовий наказ за заявою [PERSON] , яким стягнути з [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.01.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області за вказаним судовим наказом №639/595/19 відкрито виконавче провадження ВП №59473337, адреса боржника - позивача зазначена як [ADDRESS] . Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 02.08.2018, складеного державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження, заборгованість боржника по аліментам за період лютий - липень 2019 р. дорівнює 13 005,50 грн; розмір аліментів визначений, виходячи з розміру доходу/середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості за даними Харківського обласного управління статистики про середню заробітну плату по м. Харкову (а.с.5-6). Враховуючи наявну суму заборгованості по аліментам, державним виконавцем відносно боржника - позивача винесені постанови: - від 02.08.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; - від 02.08.2019 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. - від 02.08.2019 про арешт майна, що належить боржнику, а саме автомобіля легкового SAMAND IKCO. 2008 р.в., VIN [NUMBER] , червоний, ДНЗ [NUMBER] ; - від 02.08.2019 про розшук майна боржника, а саме вищезазначеного автомобілю; Відповідно до листа Новобаварського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області Національної поліції України позивач з моменту народження фактично проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача визнала в судовому засіданні, що позивач на протязі спірного періоду не працював, будь-яких доходів не отримував, жив за рахунок пенсії, яку отримує його матір, з якої він проживає. Також представник позивача визнала, що позивач інших дітей на утриманні не має, стан здоров`я позивача - задовільний, він шукає роботу, але на обліку по безробіттю не перебуває. Представник позивача зазначила, що позивач дізнався про існування судового наказу №639/595/19 в серпні 2019 року, має намір сплачувати аліменти на дитини [PERSON] , але вважає, що підстави для сплати ним спірної суми заборгованості по аліментам відсутні, оскільки така заборгованість виникла не з його вини, а судовий наказ є незаконним адже виданий з грубим порушення закону, оскільки Жовтневим районним судом м. Харкова не був направлений запит задля встановлення реєстрації місця проживання позивача та дійсне місце проживання позивача з`ясовано не було. Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, якому кореспондує конституційний обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття, що знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Так, відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За змістом ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом, на підставі якого здійснюється примусове виконання відповідного рішення. Згідно зі ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. За приписами ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз положень ч.2 ст.197 СК України дозволяє дійти висновку, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 та №344/12158/16-ц від 01.08.2018.. За приписами Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.27). Враховуючи наведені законодавчі приписи, а також встановлені в ході розгляду справи обставини, віддаючи пріоритет інтересам дитини та одночасно зважаючи на те, що платник аліментів - позивач є особою працездатного віку, має у власності автомобіль, будь-яких тяжких захворювань та інвалідності не має, докази утримання позивачем своєї дитини [PERSON] протягом спірного періоду відсутні, суд доходить висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на дитину [PERSON] , [INFO] , яка станом на 01.08.2019 дорівнює 13 005,50 грн., адже позивачем та його представником не доведено існування обставин істотного значення, які б слугували підставою для виникнення спірної суми заборгованості по аліментам. При цьому суд враховує, що сума заборгованості розрахована державним виконавцем з урахуванням приписів ч.2 ст.195 СК України та того факту, що позивач не працює, що визнано представником останнього. З приводу покликань представника позивача щодо незаконності судового наказу №639/565/19 від 01.02.2019 суд зазначає таке. Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. За змістом ст.172 ЦПК України судовий наказ, виданий відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, набирає законної сили у день його видачі. Згідно з ч.1 ст.258 ЦПК України судовий наказ є судовим рішенням. За імперативними приписами ст.129-1 Конституції України, з якими узгоджуються приписи ст.18 ЦПК України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Отже, беручи до уваги наведені імперативні приписи, у суду, при розгляді заявленого позивачем спору, відсутні правові підстави вважати, що судовий наказ від 01.02.2019 незаконним. Щодо доводів представника позивача про відсутність у позивача права оскаржити судовий наказ в апеляційному порядку, суд звертає увагу на наявність у позивача права, передбаченого ч.8 ст.170 ЦПК України, за якою у разі видачі судового наказу відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що пред`явлений позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed