Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] 28 лютого 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод щодо участі в вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, зобов'язанні вчинити певні дії, вимоги в судовому засіданні не уточнювалися і не змінювалися. Заявник у своїй заяві та в ході судового засідання посилається на те, що перебував в шлюбі з [PERSON] з 23 липня 2005 року, від шлюбу мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 15 травня 2012 року за рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цей шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу діти залишились прожинати з відповідачкою, але весь період з моменту припинення шлюбних відносин відповідачка не дозволяє йому бачитись з дітьми, скоює постійні скандали при дітях, коли він має можливість та час з ними бачитись і хоче з дітьми проводити вільний час та відпочивати, він позбавлений можливості спілкуватися з дітьми по телефону, так як відповідачка вимикає телефон доньки, тобто він фактично позбавлений, в більшості випадків, можливості бачитися та спілкуватися зі своїми дітьми, а також приймати участь у їх вихованні. На даний час [PERSON] не має особистого нерухомого майна, не перебуває у зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, постійно займається тільки своїм особистим життям, практично весь час сидить біля комп'ютера, не робить домашнє завдання з донькою, не замається з сином, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей. Позивач повністю забезпечує всі матеріальні потреби своїх дітей. Негативна поведінка відповідачки та не можливість знайти спільну мову з нею не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування йому з дітьми, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі. Просив зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітніми дітьми: дочкою [PERSON] і сином [PERSON], визначити способи його участі у вихованні неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] і сина [PERSON], тобто періодичні та систематичні побачення, сумісний відпочинок, перебування дітей за місцем мешкання батька (позивача), місце та час спілкування: безперешкодно спілкуватися з дітьми по телефону, мати особисте спілкування з дітьми не менше ніж три дні на тиждень за місцем мешкання [PERSON], а саме у вівторок, четвер і суботу на протязі всього дня; один раз на тиждень мати дводенне побачення з ночівлею дітей за місцем мешкання їх батька; один раз на рік мати сумісний відпочинок в період шкільних канікул, а також мати сумісний відпочинок в період шкільних канікул влітку; усунути перешкоди в спілкування [PERSON] з його неповнолітніми дітьми: дочкою [PERSON] і сином [PERSON] шляхом зобов'язання [PERSON] та третім особам не чинити перешкоди у його спілкуванні з його сином і дочкою в квартирі, в якій мешкають його діти з матір'ю та по телефону, задовольнивши позовну заяву. Представник зацікавленої особи органу опіки та піклування Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради у судовому засіданні повністю підтримав позовну заяву [PERSON], підтвердивши все викладене в ній, пояснив, що всі необхідні документи для задоволення заяви є, позитивні рішення виконкому і висновок їх служби також винесені, будь-яких протипоказань чи заперечень немає, вважають позовну заяву законною і просили її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. В зверненні до органу опіки просила справу розглянути без її участі за наявними матеріалами і рішення винести на свій розсуд. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної відповідачки згідно ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача і представника третьої особи, з'ясувавши думку учасників спору, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року, від цього шлюбу і спільного мешкання мають двох спільних неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. В сім'ї були непорозуміння, виникали сварки і конфлікти стало питання про розлучення. 15 травня 2012 року за рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цей шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу діти залишились прожинати з відповідачкою, але весь період з моменту припинення шлюбних відносин відповідачка не дозволяє позивачу бачитись з дітьми, скоює постійні скандали при дітях, коли він має можливість та час з ними бачитись і хоче з дітьми проводити вільний час та відпочивати, він позбавлений можливості спілкуватися з дітьми по телефону, так як відповідачка вимикає телефон доньки, тобто він фактично позбавлений, в більшості випадків, можливості бачитися та спілкуватися зі своїми дітьми, а також приймати участь у їх вихованні. На даний час [PERSON] не має особистого нерухомого майна, не перебуває у зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, постійно займається тільки своїм особистим життям, практично весь час сидить біля комп'ютера, не робить домашнє завдання з донькою, не замається з сином, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей. Позивач повністю забезпечує всі матеріальні потреби своїх дітей. Негативна поведінка відповідачки та не можливість знайти спільну мову з нею не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування йому з дітьми, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі. Позивач працює, має стабільний щомісячний суттєвий дохід, веде здоровий спосіб життя, шкідливих звичок не має, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває; стан його здоров'я дозволяє йому виховувати дітей; на території України позивача засудженими не значиться та у розшуку не перебуває; має задовільні житлово-побутові умови та можливість матеріально утримувати дітей. [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], в якій проживає відповідачка з їхніми дітьми. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право па особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо в хиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні ніш (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ст. 19 СК України, «звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду». Згідно наведених статей Сімейного Кодексу України позивач має повне право на безперешкодне спілкування зі своїми дітьми та приймати безпосередню участь, за відсутності будь-яких інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що це спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Отже, із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Судом встановлено, що позивач любить свою доньку та сина, тому хоче особисто спілкуватися з ними. Відповідно до ст. 153, ч. 2 51 СК України він, як батько дитини, на це маю право. [PERSON] відмовляється та не реагує на його прохання мирним шляхом вирішити спірне питання, чим порушує не тільки його права, а й права їх дітей до спілкування зі ним. Беручи до уваги описану вище поведінку відповідачки, зважаючи на відносини між батьками та на їх дітей, також враховуючи, що [PERSON] навчається у загальноосвітній школі № 73, а [PERSON] відвідує дитячий садок, що також знаходиться як і школа поруч з місцем проживання, враховуючи законні права позивача і наявність у нього можливості спілкуватися з дітьми та здійснювати позитивний вплив на їх виховання, можливе задоволення позову. Відповідно до висновку № 5-38-76 виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради за рекомендацією комісії з питань захисту прав дитини від 18 квітня 2014 року в інтересах малолітніх дітей сторін визнано доцільним підтримати позовні вимоги в повному обсязі. Позивач є батьком вказаних спільних з відповідачкою дітей, він бажає особисто виховувати цих дітей, матеріально утримувати їх, піклуватися про їх здоров'я та розвиток, надати якісну освіту. Він бажає подарувати цим дітям тепло, любов близьких та повноцінну сім'ю. З правовими наслідками вказаного обізнаний, зі станом здоров'я дітей ознайомлений. Заявник звернувся з цим питанням (усунення перешкод в спілкуванні з дітьми) до третьої особи, але йому було рекомендовано звернутися до суду, що він і зробив. Суд вважає вимоги заяви обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року, від цього шлюбу і спільного мешкання мають двох спільних неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. В сім'ї були непорозуміння, виникали сварки і конфлікти стало питання про розлучення. 15 травня 2012 року за рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цей шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу діти залишились прожинати з відповідачкою, але весь період з моменту припинення шлюбних відносин відповідачка не дозволяє позивачу бачитись з дітьми, скоює постійні скандали при дітях, коли він має можливість та час з ними бачитись і хоче з дітьми проводити вільний час та відпочивати, він позбавлений можливості спілкуватися з дітьми по телефону, так як відповідачка вимикає телефон доньки, тобто він фактично позбавлений, в більшості випадків, можливості бачитися та спілкуватися зі своїми дітьми, а також приймати участь у їх вихованні. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та дітей, а відповідачка не довела зворотнього, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно вимог позову є припущенням. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітніми дітьми: дочкою [PERSON] і сином [PERSON], визначити способи участі [PERSON] у вихованні неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] і сина [PERSON], тобто періодичні та систематичні побачення, сумісний відпочинок, перебування дітей за місцем мешкання батька (позивача), місце та час спілкування: безперешкодно спілкуватися з дітьми по телефону, мати особисте спілкування з дітьми не менше ніж три дні на тиждень за місцем мешкання [PERSON], а саме у вівторок, четвер і суботу на протязі всього дня; один раз на тиждень мати дводенне побачення з ночівлею дітей за місцем мешкання їх батька; один раз на рік мати сумісний відпочинок в період шкільних канікул, а також мати сумісний відпочинок в період шкільних канікул влітку; усунути перешкоди в спілкування [PERSON] з його неповнолітніми дітьми: дочкою [PERSON] і сином [PERSON] шляхом зобов'язання [PERSON] та третім особам не чинити перешкоди у спілкуванні [PERSON] з його сином і дочкою в квартирі, в якій мешкають його діти з матір'ю та по телефону. Таким чином обставини позовної заяви знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved