Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на свою користь грошову компенсацію у розмірі 85000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позову зазначає, що з грудня 2005 р. до 09.09.2019 він працював у відповідача в підземних умовах праці, 09.09.2019 звільнений за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України. Вказує, що під час роботи в шахті отримав такі професійні захворювання: - хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в ст. затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, - хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., Сг нижньої частки правої легені Т4N2MО III b ст., - гіпертонічна хвороба 1ст., ст.2 СН 0.СН, ризик 3. 09.11.2020 позивачу вперше безстроково встановлено 85% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та другу групу інвалідності безстроково. Зауважує, що внаслідок погіршення стану здоров`я, 22.12.2020 у лікарні м.Києва йому була проведена операція - правобічна пульмонектомія з медіастинальною лімфодисекцією, на теперішній час лікується у онколога та хіміотерапевта. Стверджує, що моральні страждання полягають в тому, що він тривалий час, майже 14 років, постійно працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів; під наглядом лікарів перебуває з 2014 року, неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно; результатом професійного захворювання стало загальне погіршення стану здоров`я, а саме, постійний сухий кашель, слабкість, швидка стомлюваність, безсоння, дратівливість, біль у спині; внаслідок захворювання він відчуває біль, розпач та хвилювання через стан здоров`я, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Для підтримки свого здоров`я він неодноразово звертався за медичною допомогою, досить часто отримує лікування в умовах стаціонару, змушений контролювати свої навантаження, обмежувати себе у рухах, що впливає на якість його життя та спричиняє моральні страждання. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 85 000 грн. Ухвалою суду від 01.02.2021 провадження у справі відкрито, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов 15 днів з дня вручення ухвали (а.с.26). Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без участі представника, а також відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Мотиви незгоди зводяться до такого. Позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення профзахворювання у позивача. Згідно з п.16 акту форми П-4 від 09.10.2020 у зв`язку з тривалим часом роботи на різних підприємствах вугільної галузі в умовах дії шкідливих виробничих факторів, та тим фактом, що на момент розслідування він не працює в шкідливих умовах з 09.09.2019, виявити осіб, які порушили законодавство України, що привело до даного профзахворювання, неможливо. Згідно з п.7 інформаційної довідки про умови праці від 14.05.2020 чітко зазначено, що позивач працював багато років на інших вугільних підприємствах, не лише у відповідача. Вказує, що позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК від 09.11.2020 про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 85% по профзахворюванню, який не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Зауважує, що позивач перший раз звернувся за меддопомогою з приводу радикулопатії в 2018 році, з приводу хронічного бронхіту - в 2019 році. Підтверджень, що позивач хворів на профзахворювання, коли працював на ДП «ВК «Краснолиманська», або регулярно звертався за меддопомогою в медзаклади в період своєї праці, немає. На думку відповідача, позивач дійсно умисно погіршував свій стан здоров`я з 2005 року, знаючи, що хворіє на бронхіт з 2018 та радикулопатію з 2019 року. Наполягає прийняти до уваги, що Акт П-4 від 09.10.2020 складений компетентною комісією із зауваженням, що виявити осіб, які порушили законодавство України з ОП, що призвело до даного професійного захворювання, немає можливості, тобто комісія не визнає профзахворювання, що воно отримане на ДП «ВК «Краснолиманська»; позивач звільнився з ДП «ВК «Краснолиманська» 09.09.2019 за власним бажанням, а не за станом здоров`я; позивачу втрата працездатності визначена лише у 2020 році (а.с.29-33,39). Враховуючи приписи ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, копією трудової книжки [NUMBER] підтверджено, що позивач з 05.12.2005 по 09.09.2019 працював на підприємстві відповідача, звільнений 09.09.2019 з посади гірника з повним підземним робочим днем в шахті за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.5-9). За медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 23.09.2020 №32/798 відносно позивача, місце останньої роботи: підприємство відповідача; стаж в шкідливих умовах праці - 36 років 10 місяців, встановлено професійне захворювання, вперше - хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в ст. затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, - хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., Сг нижньої частки правої легені Т4N2M0 III b ст. (а.с.20). Вказаному медичному висновку передувало перебування позивача на амбулаторному лікуванні (2016-2018 р.р.) та стаціонарному лікуванні (2019-2020 р.р.), скарги на сухий кашель, слабкість, пітливість, основний діагноз - хронічний бронхіт 2ст. у стадії загострення ЛН 1-2ст., супутній - хронічний попереково-крижовий радикуліт; скарги на біль у грудній клітині на висоті кашлю, задишку при фізичному навантаженні, задуху при ходьбі 100 метрів, запаморочення, серцебиття, періодичні давлячі болі у ділянці серця (а.с.13-19). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.10.2020, затвердженого 09.10.2020 т.в.о. начальника головного управління Держпраці у Донецькій області, комісія у складі, в тому числі, представників відповідача, провела розслідування вказаних вище хронічних професійних захворювань позивача, а також супутнього діагнозу - гіпертонічна хвороба 1ст., ст.2 СН 0.СН, ризик 3, та встановила, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта «Центральна», шахта ім.Стаханова, шахта ім.Димитрова, шахта Красноармійська-Західна №1, ТОВ «Вуглетехнік», ДП «ВК» «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми (п.17); у зв`язку з тривалим часом роботи [PERSON] на різних підприємствах вугільної промисловості в умовах дії шкідливих виробничих факторів, та тим фактом, що на момент розслідування він не працює в шкідливих умовах з 09.09.2019, виявити осіб, які порушили законодавство України з охорони праці, неможливо (а.с.10-11). За довідкою від 09.11.2020 серія 12ААА №090914 та довідкою до акта огляду МСЕК від 09.11.2020 серія 12ААБ №851770 позивачу за результатами первинного огляду 09.11.2020 встановлено 85% втрати професійної працездатності за сукупністю та другу групу інвалідності безстроково, рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування (а.с.12). 22.12.2020 у лікарні м.Києва (НІФП НАМН України) позивачу проведена операція - правобічна пульмонектомія з медіастинальною лімфодисекцією; стан на момент виписки - ближче до задовільного (а.с.21-23). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Факт установлення позивачу професійного захворювання, яке складається з комплексу захворювань, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 85% безстроково, та яке виникло у зв`язку з тривалою роботою на підприємствах вугільної промисловості, в тому числі на підприємстві відповідача, що підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та не спростовано відповідачем, систематичне проходження позивачем лікування з приводу відповідних захворювань, встановлення позивачу 2 групи інвалідності безстроково та визначення потреби у медичному та санаторно-курортному лікуванні, апріорі вказує на перенесення позивачем моральних страждань, втрату нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Доводи відповідача наведених висновків не спростовують. Покликання відповідача про відсутність висновку медичних органів по факту спричинення позивачу моральної шкоди не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом МОЗ від 22.11.1995 №212 (чинний до 28.09.2012), МСЕК мала, серед іншого, обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди (підпункт «д» пункту1.1).За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Суд відмічає, що закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому внаслідок професійних захворювань лише на підставі висновку МСЕК, немає та не було, а наявність у МСЕК вказаного вище обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши ступінь втрати працездатності, залишкову працездатність потерпілого, характер захворювань тощо. Доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження протиправності поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності, є неспроможними. По-перше, у вищенаведеному Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання не зазначається про відсутність вини відповідача, а лише вказується на неможливість виявлення винних осіб, оскільки позивач вже не працює в шкідливих умовах. По-друге, такі доводи відповідача не відповідають вимогам ч.2 ст.153 КЗпП України, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається саме на власника або уповноважений ним орган. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманих захворювань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 85% втрати професійної працездатності за сукупністю, 2 групи інвалідності, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність постійного подальшого лікування та спостереження, стан здоров`я, через який позивач обмежений у рухах, адже відчуває біль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно, зважаючи на те, що відповідні професійні захворювання обумовлені тривалим періодом роботи позивача не лише у відповідача, а й на інших підприємствах, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем в розмірі 85 000 грн. до стягнення з відповідача, є завищеним та з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача підлягає стягненню сума в розмірі 53000 грн (з урахуванням обов`язкових податків та зборів). Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 563 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог (62% від 908 грн.).

Outcome: partial