Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

[PERSON] , в березні 2016 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» в особі Івано-Франківського відділення та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення процентів за депозитним вкладом в сумі 6549,19 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача 1 позов не визнав, вважаючи позов безпідставним, та зазначив, що з моменту введення тимчасової адміністрації в АТ « Дельта Банк», відсутні будь-які правові підставі для задоволення майнових вимог позивача в судовому порядку, а тому в позові слід відмовити. Відповідач 2 ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельтабанк» надіслав письмове заперечення, просив в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.07.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» в особі Івано-Франківського відділення, було укладено договір банківського вкладу № 007-08521-260714 з фізичною особою (а.с. 3,5), згідно якого, позивач, на рахунок банку вніс вклад в сумі 45 000 гривень, терміном до 31.07.2015 року, під визначені договором відсотки 22,75 % річних. Згідно заяви на видачу готівки № 4980 від 23.10.2015 року, [PERSON] отримано виплату вкладу шляхом переказу інноваційного Фонду гарантування виплат фізичних осіб в розмірі 45044,04 грн. через інший банк - Укрексімбанк, що в м. Івано-Франківську (а.с.8). Однак, в обґрунтування позовних вимог, позивач, посилається на те, що кошти від банківського вкладу ним отримано не в повній мірі, а саме, йому неправомірно відмовлено у виплаті відсотків за період часу з березня по липень 2015 року, що суперечить п.3.9 договору Банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). А за ст..1061 ЦК україни, на яку посилається позивач, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Зі змісту наведених норм слідує, що зобовязання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Разом з тим, згідно Постанови Правління НБУ № 150 від 02.03.2015р. ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроспроможних (а.с.64-65),а як вбачається з Рішень виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 51, 08.04.2015 року № 71 та 03.08.2015 року № 147 у ПАТ «Дельта Банку» з 03.03.2015 року розпочато процедуру виведення Акціонерного товариства з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації терміном до 02.10.2015 включно (а.с.66-68). Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Згідно п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у даному спорі норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів у конкретних правовідносинах. Частина 1 ст.26 Закону передбачає, що Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу включаючи відсотки,станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Ст.36 вказаного Закону зазначає, зокрема, що згідно з підпунктами 1,5 частини пятої, підчас тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 ч.5 цієї статті, не поширюється на виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Строк дії банківського вкладу на час запровадження тимчасової адміністрації, не закінчився, дія сторонами була визначена до 31.07.2015р. Таким чином, до 03.03.2015 року, до дня запровадження тимчасової адміністрації, [PERSON], було нараховано відсотки в сумі 616.95грн. які він отримав шляхом перерахування банком коштів з вкладного рахунку на поточний, який було відкрито на виконання іншого договору, а саме договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку в гривнях (а.с.7). А отже, як і виплата коштів вкладу позивачу в межах гарантованої суми відшкодування, так і виплата відсотків по даному вкладу було здійснено Фондом, у порядку визначеному законом. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, а отже задоволенню не підлягають. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За вимогами ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ціна позову зазначена 6549,19 грн., позивач звільнений від сплати судового збору за нормами п.17 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в розмірі 551.20 грн. слід віднести за рахунок держави. Відповідно до вищевказаного, ст.11, 15, 509, 631, 1058, 1060 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: dismissed