Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості в якому вказує, що 27 червня 2018 року він надав Відповідачу позику у розмірі 16000.00 гривень. Оригінал розписки написаний та власноруч підписаний Відповідачем, зазначено час повернення позики - 27 липня 2018 року. Проте Відповідач прострочив виконання зобов`язання та станом на дату подання позову жодних дій щодо повернення боргу не здійснив. Позивач зазнає, що в зв`язку з наявною заборгованістю, він вважає за необхідне включити в суму боргу в тому числі втрати від інфляції та три відсотки річних від суми боргу, а саме: - пеня 3 % річних за період з 28 липня 2018 року по 09 березня 2021 року в розмірі 1256.00 гривень; - втрати від інфляції з серпня 2018 року по лютий 2021 року в розмірі 2755.91 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням вказаних нарахувань становить - 20011.91 гривень. На підставі вищевикладеного Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за борговою розпискою від 27 червня 2018 року в сумі 20011.91 гривень та покласти на Відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 3000.00 гривень. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. 18 травня 2021 року від представника позивача надійшла заява в якій він просив розглядати справу у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримав повністю. /а.с.42/ Відповідач в судові засідання 05 травня 2021 року та 24 травня 2021 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Пунктом 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України визначено, що в разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до Судових викликів № 288/422/21/4180/21 вих. від 16 квітня 2021 року та № 288/442/21/4824/21 вих. від 05 травня 2021 року, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, Відповідач - [PERSON] був повідомлений про судові засідання, які відбудуться 05 травня 2021 року о 08.40 годині та 24 травня 2021 року о 08.30 годині. /а.с.36, 41/ Частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з розписки від 27 червня 2018 року, [PERSON] взяв в займ у [PERSON] грошову суму в розмірі 16000.00 гривень. Гроші отримав на руки готівкою та зобов`язувався повернути повну грошову суму єдиним платежем до 18.00 години 27 липня 2018 року. /а.с.7/ 16 липня 2020 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з досудовою вимогою про повернення грошової позики, в якій просив перерахувати суму основного боргу 16000.00 гривень, три відсотки річних від простроченої суми - 946.00 гривень та інфляційні втрати за весь час прострочення - 1953.79 гривень, що разом складає 18899.79 гривень. /а.с.8, 9/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача коштів за договором позики в розмірі в сумі 20011.91 гривень, з яких: - 16000.00 гривень заборгованості за договором позики; - 1256.00 гривень пені; - 2755.91 гривень втрати від інфляції. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт отримання позичальником в борг коштів оформлено розпискою. Зі змісту даної розписки вбачається, що у ній зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника [PERSON] , обов`язок позичальника повернути кошти позикодавцю. Таким чином, Відповідач взяв у борг у Позивача кошти в розмірі 16000.00 гривень, які зобов`язувався повернути до 27 липня 2018 року, проте він свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача кошти за договором позики в розмірі - 16000.00 гривень. В охоронних правовідносинах права та інтереси Позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що під час нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. З огляду на ту обставину, що Відповідач у встановлений договором строк не повернув Позивачу грошові кошти, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягає стягненню пеня за порушення зобов`язання в розмірі 1256.00 гривень (строк повернення коштів закінчився 27 липня 2018 року, а Позивач звернувся з позовом 09 березня 2021 року, строк для обчислення пені становить 955 днів) та інфляційні втрати в розмірі 2755.91 гривень. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною першою статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем в ході розгляду справи доведено обставини викладені нею в поданому позові, а саме підтвердження, що Відповідач отримав від нього кошти в борг та не повернув їх, що є підставою для стягнення з нього суми боргу в розмірі - 16000.00 гривень, пені в розмірі 1256.00 гривень та інфляційних втрат в розмірі 2755.91 гривень, а всього на загальну суму - 20011.91 гривень. Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача витрати на оплату правової допомоги в розмірі 3000.00 гривень та зазначив, що уклавши договір про надання правової допомоги сторони погодили, що оплату гонорару буде здійснено у вказаному розмірі, відповідно до п.4.1. зазначеного договору, після проведення претензійно - позовної роботи (після винесення рішення у справі), а тому просив вважати витрати, понесені Позивачем на правову допомогу такими, що фактично понесені. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно Договору про надання правової допомоги № 03/1а від 15 липня 2020 року /а.с.13/, адвокат Титаренко Володимир Миколайович та [PERSON] уклали даний договір за умовами якого предметом даного Договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Пунктом 2.3.1. Договору визначено, що Клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк погоджені між ними. Відповідно до п.4.1. Договору - розмір гонорару Адвоката за надання послуг із правової допомоги сторони визначили у сумі 3000.00 гривень. Оплата за даним Договором здійснюється не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дати підписання даного Договору. За окремою домовленістю Сторони можуть передбачати інші строки здійснення оплати по Договору (пункт 4.5). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Позивачем не додано до матеріалів справи детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, крім того, в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що Позивач здійснив оплату гонорару адвоката відповідно до умов п.4.5 Договору. За наведених обставин, Позивач не надав до суду підтвердження того, що кошти в сумі 3000.00 гривень витрат на оплату правової допомоги є такими, що фактично понесені, а тому вимога про стягнення з Відповідача витрат на оплату правової допомоги задоволенню не підлягає. Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 908.00 гривень /а.с.14/, який підлягає стягненню з Відповідача на його користь.

Outcome: partial