Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області про визнання недійсним та скасування Державного акту серії ІІ-ЛВ № 024113 на право приватної власності на землю, виданий 26.12.2002 Городоцькою районною державною адміністрацією Львівської області про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 1.2758 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, про визнання за ними права спільної часткової власності у розмірі по 1/5 частині за кожним на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами [ADDRESS] та визнання за кожним по 1/5 частці права на земельну частку (пай) площею 1,56 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] згідно Сертифікату серії ЛВ № 0092470, та зареєстрованого за № 602, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи тим, що нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, а Державний акт на право приватної власності на землю, на ім`я померлої [INFO] [PERSON] виданий Городоцькою райдержадміністрацією після її смерті. Просили позов задовольнити. Позивачі в судове засідання не з`явились, подали до суду письмові заяви, в яких з покликанням на відсутність інших спадкоємців позов підтримали, просили про розгляд справи у їхню відсутність та про задоволення позову (а.с. 110, 130-131). Представник Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не з`явився, сільський голова подав до суду лист, в якому позов визнав та просив справу розглядати без участі представника сільської ради (а.с. 81). Представник Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив (а.с. 108). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, заяви сторін, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в ред. 2004р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Так, ст. 524 ЦК України у редакції 1963 р. передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із позовної заяви, копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] , разом з нею на день смерті був зареєстрований чоловік - [PERSON] , що вбачається із довідки, виданої виконкомом Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області № 182 від 11.02.2019 р. (а.с. 31, 40). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із вказаного житлового будинку. Крім того, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 024113, виданого на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 68 від 12.02.2002 р., [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.2758 га, яка знаходиться на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 42). Після її смерті шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном спадщину прийняв чоловік - [PERSON] , який був останнім членом колгоспного двору [ADDRESS] , зареєстрованих осіб разом з ним станом на день смерті у вказаному будинку не було, що вбачається із копій погосподарських книг за 1991-1995, 2006-2010 роки та довідки, виданої виконкомом Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області № 183 від 11.02.2019 р. (а.с. 27, 40а, 44-51, 52). Із копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що померлі [PERSON] та [PERSON] були батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видно, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 29). На випадок своєї смерті спадковим майном не розпорядився. Позивачка [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 03.11.1990 р. зареєстрували шлюб у Великолюбінській селищній раді народних депутатів Городоцького району (а.с. 28). Із копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вбачається, що позивачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22-24, 26). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , позовної заяви, [PERSON] помер [INFO] , на випадок своєї смерті спадковим майном не розпорядився (а.с. 30). Так, з копії технічного паспорта, інформаційної довідки, виданої КП «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» № 687 від 20.12.2018 р., № 290 від 25.06.2019 р., довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації № 606 від 20.02.2019 р. та № 01/5-121 від 02.07.2019 р., вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] 1950 року побудови, право власності на нього не реєструвалось (а.с. 33-36, 37, 38, 82, 92). Із копії Рішення Керницької сільської ради народних депутатів Городоцького району Львівської області № 88 від 30.11.1995 р. вбачається, що [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,25 га. Для обслуговування житлового будинку (а.с. 56-58). З копії Розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації № 589 від 22.07.1996 р., Книги реєстрації сертифікатів по Керницькій сільській раді народних депутатів вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 589 від 22.07.1996 р. надано право на земельну частку (пай), розміром 1,56 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебуває на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 125-129, 132-133). Із позовної заяви, листа приватного нотаріуса Городоцького державного нотаріального округу Львівської області від 04.03.2019 р. видно, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на [PERSON] спадщину за законом на спірний житловий будинок, оскільки правовстановлюючий документ на такий відсутній, а Державний акт на на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця (а.с. 32). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р.№7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із матеріалів справи вбачається, що 26.12.2002 р. головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] виданий Державний акт серії ІІ - ЛВ № 024113 на право приватної власності на землю, площею 1.2758 га для ведення товарного сількогосподарського виробництва на підставі розпорядження № 721 від 02.12.2002 р., тобто після її смерті (а.с. 42). Державний акт серії ІІ-ЛВ № 024113 від 26.12.2002 р. зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 440 (а.с. 42 зворот). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України,статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Отже, враховуючи, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 024113 від 26.12.2002 на ім`я [PERSON] виданий після її смерті, а отже, в порушення вимог закону, суд визнає недійсним Державний акт та скасовує його державну реєстрацію в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 440. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З огляду на вищенаведене, а також враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що обставин, які б вказували, що [PERSON] при житті набув, або володів житловим будинком та правом на земельну частку (пай) після смерті батька неправомірно, в суді не встановлено, після його смерті позивачі фактично прийняли спадщину, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає, а отже, є підстави до визнання за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] та права на земельну частку (пай) згідно вищезазначеного сертифікату в розмірі по 1/5 частині кожному, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved