Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - відповідач, ТОВ «Укр Кредит Фінанс»), у якому просить визнати кредитний договір від 06.11.2020 року № 0530-8186, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 06.11.2020 року між нею та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було укладено договір № 0530-8186 (далі - Кредитний договір), за яким позивач отримала позику. При цьому, позивач вказаний договір не підписувала, оскільки він був укладений сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Так, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, в порушення ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» відповідач не повідомив позивача письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору та не зазначив їх у його змісті, тому вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг. Зокрема, сума компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за Кредитним договором є непропорційно великою, тому є несправедливою умовою (ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Також в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту; відповідачем не було надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, у зв`язку з чим реально нарахований відсоток за користування кредитом став значно більшим за вказаний працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вимогам. За таких обставин Кредитний договір, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.03.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним та захист прав споживачів, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.04.2021 року та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року розгляд справи відкладено на 22.07.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2021 року розгляд справи відкладено на 27.09.2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 06.05.2021 року, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Кредитного договору у повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю. Відзив обґрунтований тим, що Кредитний договір укладено сторонами у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання споживчих кредитів, затверджених наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 03.11.2020 року № 175-П (далі - Правила), які були чинними на час укладення оспорюваного договору та є його невід`ємною частиною. Кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https.www.creditkasa.com.ua; далі - Сайт), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Позивач в момент реєстрації на Сайті відповідача створив власний Особистий кабінет (п. 2.1.14 Правил), який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до договору та іншої інформації. Правилами встановлюється порядок укладення Кредитного договору між позивачем та відповідачем, а саме: позивач на Сайті відповідача здійснив заповнення заявки на отримання кредиту, вказав всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил); заявка подавалася позивачем через Особистий кабінет (п. 4.10 Правил); відповідач проінформував позивача (п. 4.17 Правил) про прийняте рішення щодо видачі кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер [NUMBER] та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - [INFO] ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст.ст. 641, 642 ЦК України; позивач в Особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладання електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача; позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням (п. 5.2 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»; відповідач надав підтвердження про укладання договору шляхом розміщення інформації в Особистому кабінеті позивача та направлення примірника договору на адресу електронної пошти позивача. Отже, як вбачається з наведеного порядку при укладенні Кредитного договору позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення договору було б неможливе. Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Позивачем на Сайті відповідача самостійно створено Особистий кабінет, заповнено заявку на отримання кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою відповідача. Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в Особистому кабінеті позивача на Сайті відповідача. Укладення Кредитного договору визнається як позивачем, так і відповідачем, тому дані обставини не підлягають доказуванню. Порядок підписання Кредитного договору погоджений сторонами та визначений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). На офіційному веб-сайті відповідача - https.www.creditkasa.com.ua у вільному доступі для всіх клієнтів відповідача розміщена повна інформація щодо договору кредиту (примірний договір) та порядку його укладення, а саме, документи: договір кредиту (примірний договір на момент укладення); правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); згода на обробку персональних даних; публічна інформація; положення про конфіденційність тощо; довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг; інформація про вимоги до позичальника, розмір та вартість кредиту (процентна ставка), умови дострокового погашення тощо. Отже, відповідачем надано позивачу повну та чітку інформацію щодо умов укладення договорів кредиту, яка розміщена і доступна для вільного ознайомлення на Сайті відповідача. Тому посилання позивача на недобросовісність відповідача щодо надання інформації, надання неповної інформації чи приховування інформації під час укладання договору є безпідставними та не відповідають дійсності. Відповідно до п. 16 Кредитного договору позичальник підтверджує, що до укладення договору уважно ознайомився з його текстом та Правилами, та отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Також, оспорюваний Кредитний договір є вже третім кредитним договором, укладеним між позивачем і відповідачем. Попередні договори позивачем виконано в повному обсязі. Тобто, Кредитний договір є вже не першим договором, що укладений між позивачем та відповідачем на аналогічних умовах. Враховуючи викладене, відповідачем надано позивачу повну та чітку інформацію щодо умов укладення договорів кредиту (як першого так і всіх наступних), яка передбачена чинним законодавством, та яка розміщена і доступна для вільного ознайомлення на Сайті відповідача. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою, а не банківською установою та здійснює діяльність відповідно до Закону України «Про «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а щодо укладення електронних правочинів діяльність здійснюється відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (спеціального закону). Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки, Кредитний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно підстави для визнання Кредитного договору недійсним, відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 06.11.2020 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0530-8186. Відповідно до п. 1 Кредитного договору кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем комісію та проценти за користування кредитом. Згідно з п.2 Кредитного договору строк кредиту становить 21 день. За змістом п. 3 Кредитного договору термін платежу - 26.11.2020 року; сума кредиту - 10 тис. грн.; нараховані проценти - 4 200 грн. Відповідно до п.4 Кредитного договору протягом строку кредиту розмір процентів складає: 2 % (два процента) від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Річна процентна ставка складає 730 %. За положеннями п. 7 Кредитного договору орієнтовна загальна вартість користування кредитом для позичальника на дату Кредитного договору складає 142.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 14 200 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 42.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 4 200 грн. (у грошовому вираженні). П.п. 11.2, 11.3 Кредитного договору визначено порядок сплати позичальником штрафів за прострочення виконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до п. 13 Кредитного договору, цей кредитний договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору. Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови та погоджується неухильно дотримуватись договору. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, інформація, яка повинна бути надана до моменту укладення договору однією із сторін, є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов`язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.ст. 215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України та ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. За приписами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 цього Закону). Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Ч. 6 ст. 11 цього Закону визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення зазначеної норми, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, з урахуванням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Згідно з ч. 1 цієї статті пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» опубліковані на Сайті відповідача та перебувають в загальному доступі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення кредитного договору та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач не надав повної інформації щодо умов договору, є необґрунтованими. За Правилами надання споживчих кредитів відповідача позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від відповідача, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала Кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено з додержанням ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору (умовами цих Правил та Кредитного договору) (п.5. 4 Правил). Оскільки, підписуючи кредитний договір, позичальник погоджується зі всіма його умовами, а як зазначалось вище, має всі можливості та час ознайомитися із цими умовами, то посилання позивача на те, що вона не погоджувала деякі пункти договору, є безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений сторонами Кредитний договір відповідає вимогам законодавства щодо укладення правочинів в електронній формі. На обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Зі змісту оспорюваного Кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач виконав указані вимоги закону та визначив строк погашення заборгованості за кредитом, сукупну вартість кредиту і проценти, зазначив, які суми позивач зобов`язаний буде сплатити. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливим. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У цій статті також наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним. Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що Кредитний договір містить несправедливі умови, та що відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику. В свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у Кредитному договорі. Позивач не мала претензій стосовно умов Кредитного договору при його укладенні. Отже, дії відповідача не містять ознак нечесної підприємницької практики. Також, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Аналогічні умови містяться у п. 8 оскаржуваного Кредитного договору. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного Кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалась. Позивачем не надано суду доказів, що під час укладення спірного договору вона не була ознайомлена з усіма його умовами, передбаченими законом, або діяла на умовах, зазначених як вкрай невигідних для себе. Таким чином, під час укладення Кредитного договору позивач була ознайомлена з його умовами та порядком перерахування (отримання) коштів. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір позики, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, Кредитний договір був укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відтак відсутні підстави для задоволення позову про визнання Кредитного договору недійсним. Позивач добровільно погодилась на укладення спірного правочину на встановлених відповідачем умовах і, починаючи з 2020 року, почала користуватись кредитними коштами, не оскаржувала Кредитний договір до 2021 року та не порушувала питання про визнання цього договору недійсним, а отже, не вважала його неукладеним або недійсним. Відтак, дії позивача свідчать про небажання виконувати умови Кредитного договору, а протилежного позивачем не доведено. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України визначено, що докази це будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених чинним законодавством правових підстав для визнання оскаржуваного кредитного договору недійсним. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed