Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» (далі - відповідач) на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.11.2018 по 26.02.2019 включно у розмірі 52 019,78 грн. В обґрунтування позову зазначено, що з 11.03.2013 по 10.11.2018 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та наказом №190к від 12.11.2018 на підставі ч.1 ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням. Оскільки при звільненні з роботи в останній день відповідач в порушення вимог трудового законодавства своєчасно не провів з позивачем остаточного розрахунку, повністю виплативши заборгованість по заробітній платі в строк до 26.02.2019, позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позові наполягає. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи без участі представника, зазначив, що оскільки позивач в день звільнення не працював, з вимогою про розрахунок до відповідача не звертався, його вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставною. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 04.04.2019 у відповідача витребувані відомості та письмові докази на їх підтвердження (як-то копію наказу про звільнення, табель виходу за місяць, в якому позивач звільнений, тощо) щодо: дати звільнення позивача, виходу позивача на роботу в день звільнення, звернення позивача до відповідача із вимогою про виплату всіх сум, що належать йому від підприємства при звільненні. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач з 11.03.2013 по 10.11.2018 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на відокремленому підрозділі «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» електрослюсарем підземним дільниці ПР-1, таб. № 3212. Наказом №190к від 12.11.2018 по ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» позивача звільнено за ст.38 КЗпП України (власне бажання) з 10.11.2018. Як вбачається з витягу з табеля використання з дільниці ПР-1 за листопад 2018 року, позивач 10.11.2018 не працював через цілозмінний простій. Сторонами визнано, що сума заборгованості по заробітній платі була виплачена відповідачем позивачу поступово, остаточно відповідач розрахувався з позивачем 26.02.2019. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). Як підтверджено матеріалами справи, позивач в день звільнення - 10.11.2018 не працював, а тому, враховуючи наведені приписи ст.116 КЗпП України, розрахунок з ним повинен був проводитися не у день звільнення, а не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вимоги про розрахунок позивач до відповідача не пред'являв, а заява, в якій працівник просить звільнити його за власним бажанням, не є тотожною вимозі про розрахунок. За викладених обставин, оскільки остаточний розрахунок з позивачем був проведений відповідачем до звернення позивача з вимогою про розрахунок, суд доходить висновку, що підстави для твердження про порушення відповідачем вимог трудового законодавства та наявності підстав для відповідальності за затримку розрахунку при звільненні відсутні. Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed