Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, а саме, просить суд встановити факт, що він [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Ярославець Кролевецького району Сумської області, постійно проживав на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Свою заяву мотивує тим, він народився [INFO] у с. Ярославець Кролевецького району Сумської області. В кінці 1984 року він одружився і переїхав жити у с. Семенівка Глухівського району Сумської області, де зареєстрований до цього часу, проживав з січня 1985 року по вересень 2007 року. З вересня 2007 року він проживає в [ADDRESS] , у своєї співмешканки, але його проживання не зареєстровано. Він мав громадянство колишнього СРСР та паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року, але своєчасно не отримав паспорт громадянина України, оскільки у 1996 році втратив документи: паспорт громадянина СРСР, трудова книжка, інші документи, які знайшлись у 2007 році, але при переїзді до смт. Шалигине він їх залишив у с. Семенівка. Потім він захворів, і для оформлення документів для встановлення інвалідності йому знадобився паспорт. Поїхавши у с. Семенівка за паспортом, не знайшов ніяких документів на його ім`я, в тому числі і паспорта. Також, посилається на те, що для отримання паспорта громадянина України, він звернувся до Глухівського відділу міграційної служби, де йому надали перелік документів, які необхідні для отримання паспорта громадянина вперше, в тому числі: рішення суду про встановлення факту, що на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) він постійно проживав на території України. Оскільки іншим шляхом він не може встановити факт постійного проживання на території України, то змушений звернутися до суду. У судовому засіданні заявник заяву підтримав у повному обсязі, пояснивши, що він народився і постійно проживає на території України по теперішній час. Представник заявника у судовому засіданні повністю підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні після заслуховування учасників та дослідження доказів не заперечувала проти задоволення заяви. Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення заявника та його представника, представника заінтересованої особи, свідків суд приходить до наступного. Як встановлено, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00022693170, виданого Глухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 23.04.2019, [PERSON] народився [INFO] в с. Ярославець, Кролевецького району Сумської області (а.с. 4). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 35, виданої Виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Глухівського району Сумської області 29.03.2019, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 19 січня 1985 року по теперішній час (а.с.5). З довідки № 338, виданої виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Глухівського району Сумської області 05.04.2019, вбачається, що [PERSON] , 1962 р.н . , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 19 січня 1985 року та проживав на території сільської ради за вказаною адресою: з 19.01.1985 по вересень 2007 (а.с.6). Згідно архівної виписки № 389 , наданої Комунальною установою «Об`єднаний трудовий архів Глухівського району» Сумської області 10.04.2019, [PERSON] був прийнятий на роботу в АТП водієм 3 класу на а/м «ЗИЛ-ММЗ» № 79-10 СУО з 22 травня 1991 року (наказ № 57-к п.12 від 20.05.1991) та звільнений з роботи з 16 листопада 1995 року (а.с.7). Свідок [PERSON] суду пояснив, що вони з [PERSON] разом працювали у ВАТ Глухівському підприємстві «Агротехсервіс». Підтвердив, що [PERSON] проживав в с. Семенівка Глухівського району. На день проголошення незалежності України, на роботі приймали присягу разом з [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що після проходження військової служби, він пішов працювати у ВАТ Глухівське підприємство «Агротехсервіс», куди згодом працевлаштувався і [PERSON] Також, підтвердив, що на день проголошення незалежності України, на роботі приймали присягу разом з [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] , дійсно на момент проголошення незалежності України постійно проживав на території України. Згідно із пунктом 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За змістом пункту 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно положень частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у статті 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2ст.256ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.256ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved