Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просив визнати останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що більше року в даному будинку не проживає та витрати на його утримання не несе, особистих речей в будинку немає. Добровільно виписатись з будинку не бажає, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, подав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вимоги за позовом підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач також подав до суду письмову заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, а позов визнав. Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №104808, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.11.2011 року, та Витягу про державну реєстрацію прав №32121090 від 21.11.2011 року, позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою по даний час зареєстрований відповідач у справі - [PERSON], що підтверджується довідкою №349, виданою 11.11.2014 року Наливайківською сільською радою Макарівського району Київської області, а також відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві №2530 від 15.12.2014 року. Як вказала позивачка, та що підтверджується згаданою довідкою сільради №349 від 11.11.2014 року, відповідач за вказаною адресою зареєстрований але не проживає. Витрати по утриманню будинку відповідач не несе. Проте, добровільно змінити місце реєстрації відповідач не бажає, що і змусило позивача звернутися до суду. Вирішуючи між сторонами спір, суд виходить з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права особи на житло здійснюється спеціальним законом яким є ЖК УРСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. До членів сім'ї власника будинку (квартири) згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК УРСР). Що ж до користування жили приміщенням приватного житлового фонду на підставі договору найму, це питання регулюється ст. 158 ЖК УРСР, відповідно до якої договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач тривалий час не проживає у спірному будинку та витрати на його утримання не несе, а також приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, то суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved