Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] в лютому 2015 року заявила позов, за яким просила визнати [PERSON] та дочку останньої [PERSON], [INFO]. такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що відповідачі понад рік без поважних на те причин не проживають за місцем реєстрації, відсутні в помешканні і їх речі, участі в утриманні житла не приймають, що в свою чергу створює позивачу перешкоди в користуванні власністю. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, надали пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві, в обґрунтування вимог позову послались на пояснення свідків. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи в суд не з'явився. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, приходить до висновку про можливість постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності відповідно до договору дарування квартири від 05.09.2007 року, що посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-1847. Даний будинок входить до складу житлово-будівельного кооперативу «Стріла». З довідки керуючого будинком від 27.01.2015р. №26 вбачається, що в квартирі, разом з власником та іншими особами, на правах члена сім'ї власника також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] З огляду на дані наведені в довідці, суд приходить до висновку, що позивач фактично погоджувалась з тим, що в квартирі разом з нею будуть зареєстровані на правах членів сім'ї власника відповідач та її дитина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є колишнім власником спірної квартири, разом з нею в квартирі проживала онуки [PERSON] та [PERSON], остання після одруження в 2009 році покинула помешкання і з того часу в квартирі не проживає, проте в 2013 році, не повідомивши власника та інших членів сім'ї, зареєструвала в квартирі свою дочку [PERSON] Той факт, що [PERSON] була власником квартири [ADDRESS], підтверджується договором дарування квартири. Доводи позивача, що відповідачі понад рік не проживають в належному їй житлі, знайшли своє підтвердження ще і поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], що надані ними в судовому засіданні. Наведене, за відсутності заперечень до позову, дає суду підстави прийти до висновку, що відповідачі понад один рік не проживає за місцем своєї реєстрації, без поважної на те причини. Ст.156 ЖК України визначено право члена сім'ї власника користуватись жилим приміщенням власника, проте, як вбачається зі змісту цієї норми, тільки у разі проживання в ньому. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). Наявність реєстрації відповідачів в квартирі позивача, очевидно тягне для останньої додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати позивач просила залишити за собою, що не суперечить приписам ст. 88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved