overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

\~ [PERSON] 26.10.2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 07.08.1993 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Сокирянського РУЮ Чернівецької області за актовим записом №79. Сторони неповнолітніх дітей не мають. З квітня 2018 року сторони не підтримують подружніх стосунків та спільно не проживають. Причиною припинення подружніх відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Можливості примирення та збереження сім`ї не вбачає. Оскільки їх шлюб носить формальний характер та суперечить її інтересам, просить його розірвати. На підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак у змісті позовної заяви зазначено про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, судові витрати по сплаті судового збору не бажає стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не зявився, однак подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та не заперечує щодо їх задоволення, можливості примирення з позивачкою не вбачає, розгляд справи просить проводити без його присутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії І-МИ №044266, виданого повторно 17.09.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сокирянського РУЮ Чернівецької області, 07.08.1993 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Давиденко) [PERSON] було зареєстровано шлюб за актовим записом №79. \~Позивачка та відповідач неповнолітніх дітей не мають. З квітня 2018 року сторони припинили подружні відносини та спільне проживання. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки не вбачає можливості збереження сім`ї, а також вважає, що їх шлюб носить формальний характер та суперечить її інтересам. Відповідач також не вбачає можливості примирення та спільного проживання. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивачка не бажає стягувати з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, відповідно суд не вирішує питання щодо їх розподілу. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] 26.11.2014р. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову покликається на те, що він з відповідачкою зареєстрував шлюб 08 грудня 2009 року у Франківському відділі РАЦС Львівського МУЮ, актовий запис № 723. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Подружнє життя їхнє не склалось, оскільки кожен з них має різні погляди на життя та сімейні цінності. На момент подання позову вони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства, проживають окремо. Таким чином, вважає, що їх шлюб суперечить його інтересам. В судовому засіданні позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просить позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення позивача та відповідачки, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, фактичні взаємини подружжя, причини та мотиви розлучення, суд приймає визнання відповідачем позову і приходить до висновку про задоволення позову з таких мотивів. Сторони зареєстрували шлюб 08 грудня 2009 року у Франківському відділі РАЦС Львівського МУЮ, актовий запис № 723. Для позивача це другий шлюб, а для відповідачки - перший. Сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя у сторін не складалося, між ними виникали конфлікти. На момент подання позову до суду сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Суд вважає, що спроби примирення сторін неможливі. Майнового спору між сторонами, та спору про місце проживання дітей немає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] 26.11.2014р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, який було зареєстровано 19.08.2006р. відділом РАЦС Приморського РУЮ Запорізької області, актовий запис № 57. В суд сторони направили заяви про розгляд справи в їх відсутності, відповідач позов визнає. Засідання проводиться без технічної фіксації процесу. Вивчивши матеріали справи, відповідно до ст.ст. 130, 174 ЦПК, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Так, сторони уклали шлюб 19.08.2006р., який було зареєстровано відділом РАЦС Приморського РУЮ Запорізької області, актовий запис № 57 (а.с. 5). За свідоцтвом про народження, від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Між сторонами з 07 червня 2014р. перервані сімейно-шлюбні відносини, бажання до примирення у сторін немає. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Суд вважає, що збереження шлюбу не буде відповідати інтересам сторін. Згідно ст. 111 СК України, суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не бажають продовжувати сімейно-шлюбні відносини. На вказаних підставах суд вважає позов обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки не змінюється. Спір про розподіл майна відсутній. Про відшкодування судових витрат не заявлено, суд це питання не вирішує. Заяву про відшкодування судових витрат позивачем не подано,,то ж це питання суд не вирішує.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] 26.11.2014 року звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 22.02.2011 року на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 300 грн. в місяць, який підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», починаючи з 28.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. В даний час в неї змінився сімейний стан, погіршилось матеріальне становище, а тому просить змінити розмір аліментів на 600 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилась, надіслала до суду заяву, в якій зменшила позовні вимоги, просила змінити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів на дочку [PERSON] з 300 грн. на 500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій позов про зміну розміру стягуваних з нього аліментів на дочку [PERSON] з 300 грн. на 500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

[PERSON] 26.11.2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 85847,60 гривень за договором позики. Посилається на те, що 29 червня 2014 року уклав з відповідачем договір позики згідно якого, передав йому грошові кошти в сумі 14000 грн. та 3000 доларів США терміном до 01.08.2014 року, про що позичальник надав йому розписку. Борг відповідач не повернув до теперішнього часу. В судове засідання позивач не прибув, проте надав заяву в якій просить справу розглянути без його участі, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не прибув, хоча судом був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, судові заперечень проти позову не надав, тому суд за згодою позивача розглянув справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних доказів, що не суперечить положенням ст.224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: встановлено, що позивач 29 червня 2014 року передав відповідачу згідно з письмовою розпискою (а.с.9) грошові кошти в сумі 14000 грн. та 3000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 серпня 2014 року, однак своїх зобов`язань не виконав. Зараз відповідач не може сплатити грошові кошти, проте причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. У відповідності до ст. 1046 ЦПК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Таким чином, оскільки відповідач не повернув грошові кошти, то суд вважає, що зазначена сума у 85847,60 грн., яка складається із 14000 грн. та 71847,72 грн. (гривневий еквівалент 3000 доларів США), підлягає стягненню на користь позивача. Позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача, крім боргу за договором позики, у відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору 858,48 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] 26. 11. 2015 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17. 07. 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 852. Від даного шлюбу сторони мають дві повнолітні дочки. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки припинені більше ніж 8 років. Сім'я розпалася і примирення не можливе, спільного господарство не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя. Спору про розподіл спільного майна подружжя немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно ст. 112 ч. 1 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сім'я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують і поновлювати їх не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому суд вважає за необхідне шлюб між сторонами - розірвати. Позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON]. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] 26.11.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що з 13.10.2007 року до 18.05.2015 року вона з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказувала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона вимушена звернутися до суду. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі ? частини його доходів. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4\~статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~\~ Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства: В судовому засіданні встановлено, що з 13.10.2007 року по 18.05.2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії I-СР № 087107 від 17.02.2009 року сторони по справі являються її батьками. Згідно пояснень позивача, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачем до суду та до повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] 26.11.2020р. звернулась з позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] в сумі 2 000 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що з відповідачем розлучені, дитина при ній, відповідач регулярного утримання доньці не дає, їй одній матеріально важко утримувати дитину. В суд [PERSON] не з`явилась, у запереченні на відзив від 12.03.2021р. позов уточнила, просила стягнути із відповідача аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] у мінімальному розмірі, визначеному чинним законодавством, просила також про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] позов по суті не заперечив. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 і 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За положеннями ст.ст. 84, 180, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як убачається із змісту позову, із долученої до справи копій свідоцтва про народження (а.с.1, 5) та оглянутих в суді матеріалів справи Городоцького районного суду Львівської обл. № 441/461/20 (а.с. 4, 5, 8), шлюб між сторонами розірвано 15.05.2020р., що вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , дитина при позивачці і знаходиться на її утриманні, що відповідач регулярного утримання доньці не дає. Із пояснень відповідача [PERSON] , із копії пенсійного посвідчення серія [NUMBER] (а.с.23) видно, що він є інвалідом ІІІ гр. загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що позивачці [PERSON] самій матеріально важко утримувати доньку, вона має потребу в коштах відповідача, а він здатний надавати таке в розмірі 1 197 грн. 50 коп. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на доньку [PERSON] , [INFO] , суд також ураховує вік дитни, положення ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021рік», стан здоров`я відповідача та інші обставини справи і вважає, що такий розмірі аліментів буде достатнім його вкладом в матеріальне забезпечення дитини. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави 840 грн. 80 коп. судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] 26.12.2013 р. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1348. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Шлюбні стосунки припинені в березні 2012 року. Сім'я розпалася і примирення не можливе, спільне господарство не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя. Спору про розподіл спільного майна подружжя немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ст. 112 ч. 1 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сім'я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують і поновлювати їх не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому суд вважає за необхідне шлюб між сторонами - розірвати. Прізвище відповідача після розірвання шлюбу залишити - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] 26.12.2013 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно на час навчання сина в Інституті кримінально-виконавчої служби IV рівня акредитації на денній формі навчання. Від позивача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.ст.199-200 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, в разі їх навчання до досягнення 23 років. Розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі або в частковому відношенні з усіх видів їх заробітку . Судом встановлено, що відповідач має сина - [PERSON], [INFO]. В даний час син - [PERSON] навчається на 1-му курсі денної форми навчання Інституту кримінально-виконавчої служби IV рівня акредитації. Відповідач може надавати матеріальну допомогу сину на час його навчання. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене відповідач має сплачувати аліменти на час навчання сина, починаючи з 26.12.2013 року до закінчення навчання - 26 грудня 2017 року у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно. На підставі викладеного та

Outcome: approved