Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу, інфляційних втрат та процентів за користування чужими коштами, в якому вказує, що вона являється фізичною особою - підприємцем, займається зокрема роздрібною торгівлею будівельними матеріалами. 21 січня 2016 року [PERSON] придбав у її магазині телевізор «ST» вартістю 6 390 гривень. Ними було домовлено про оплату за товар з відстрочкою до 21 травня 2016 року, вказані обставини підтверджуються розпискою відповідача. Позивач виконала свій обов`язок, передала товар відповідачу, однак останній по даний час сплатив за товар лише 1 280 гривень, а боргу залишилось 5 110 гривень. Починаючи з 01 лютого 2016 року оплата не здійснювалась. У розписці зазначено: сторона зобов`язання боржник зобов`язується виплатити суму боргу 6 390 гривень. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення. Таким чином, видана відповідачем розписка у розумінні Цивільного Кодексу України є договором позики. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про існування не виконаного зобов`язання (постанова Верховного суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24цс12). Оскільки відповідач в установлений договором строк не повернув борг в сумі 5 110 гривень, з нього, крім основного боргу з урахуванням індексу інфляції, на користь позивача необхідно стягнути три проценти річних від простроченої суми. Що стосується інфляційних втрат, розраховується за формулою: (індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період (збитки від інфляції) = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% - (сума боргу). Період розрахунку 01 лютого 2016 року - 17 травня 2019 року, сума боргу - 5 110 гривень 00 копійок, сума боргу з інфляцією - 7 345 гривень 14 копійок, інфляційне збільшення боргу - 2 235 гривень 14 копійок. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Сума боргу складає 5 110 гривень х на 3 % ділимо на 365 днів у році та множимо на 1 201 день прострочення сплати заборгованості, маємо 504 гривні. За вказаних обставин з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 5 110 гривень основного боргу, - 504 гривні заборгованості за процентами та 2 235 гривень 14 копійок інфляційних втрат, а всього загальна сума 7 849 гривень 14 копійок. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 7 849 гривень 14 копійок, з яких: 5 110 гривень боргу, 504 гривні заборгованості за процентами, 2 235 гривень 14 копійок інфляційних втрат та понесені судові витрати. Просить справу розглядати без її участі. Ухвалою суду від 17 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження отримав 08 червня 2019 року, однак станом на 24 червня 2019 року відповідачем не подано відзиву протягом строку, встановленого судом, відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло, відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, тому суд з власної ініціативи розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами та письмовими доказами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, але без їх участі, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з вимогами ст. ст. 274-279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії [NUMBER] виданого 18 лютого 1999 року державним реєстратором, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем. Дана інформація підтверджується також Свідоцтвом платника єдиного податку серії Б виданого Державною податковою службою України. Відповідно до розписки [PERSON] від 21 січня 2016 року, він зобов`язався виплатити [PERSON] суму боргу 6390 гривень 00 копійок за телевізор «SТ», рівними частинами щомісяця до 21 травня 2016 року. В разі несвоєчасної сплати боргу зобов`язується повернути даний товар в належному стані. Згідно записів про повернення боргу [PERSON] 21 січня 2016 року вніс суму боргу в розмірі 1280 гривень. Довідкою про доходи № 62 від 21 січня 2016 року виданої Приватною агрофірмою «Єрчики» передбачено, що [PERSON] справді працює у ПАФ «Єрчики» на посаді будівельника, та отримав загальну суму доходу за період з липня 2015 року по грудень 2015 року, за винятком аліментів - 26 260 гривень 36 копійок. Відповідно до статті 655 Цивільного Кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного Кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Частиною 1 статті 691 Цивільного Кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3 статті 692 Цивільного Кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до статті 662 Цивільного Кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Приписами статті 663 Цивільного Кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно статті 664 Цивільного Кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Як вбачається з статті 1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 Цивільного Кодексу України вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1053 Цивільного Кодексу України вказує, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). За нормами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст. 626 ч. 1, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 6, 527 ЦК України, сторони є вільним в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виходячи із презумпції правомірності правочину відповідно до статті 204 Цивільного Кодексу України цей договір є чинним. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно приписів частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, з [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 7 849 гривень 14 копійок, як сплату за телевізор з урахуванням заборгованості за процентами та індексу інфляції. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок, так як вони документально підтверджені.

Outcome: approved