overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

[PERSON] 12 вересня 2018 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] на тимчасово окупованій території в сел. Металіст Слов'яносербського району Луганської області, причина смерті - хронічна недостатність кровообігу, дифузний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Антрацитівський МРВ ДРАЦС відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть у зв'язку з невизнанням медичних документів, виданих на непідконтрольній Україні території, тому просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] Заявник у судове засідання не з'явилася, в заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду просить справу розглянути за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є дружиною громадянина України [PERSON], [INFO], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-7). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №21 від 30 липня 2018 року, виданого «Державною установою «Слов'яносербське територіальне медичне об'єднання «Родаківська амбулаторія загальної практики сімейної медицини» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 8), [PERSON] помер [INFO] в іншому місці на [ADDRESS], причина смерті - хронічна недостатність кровообігу, дифузний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Антрацитівський МРВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції відмовив [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі медичного документу невстановленого зразка на території, непідконтрольній українській владі (а.с. 9-10). У даному випадку заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Згідно приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

[PERSON] 12 вересня 2018 року пред'явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 вересня 1990 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що у зв'язку із матеріальною необхідністю вона у 2000 році була змушена виїхати за кордон і з цього часу їхня сім'я розпалася, оскільки, з кожним приїздом вона відчувала зміну в поведінці відповідача, почала підозрювати відповідача у зраді подружній вірності, з часом їй стало відомо, що у відповідача були зв'язки з іншими жінками, що негативно впливало на їхні подружні відносини, однак заради дітей вона прощала йому таку поведінку. На даний час відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Тривалість окремого проживання дало свої наслідки, між ними втрачені почуття любові та поваги. Хоча від шлюбу у них неповнолітніх дітей немає, однак відповідач відмовляється прибути до органів ДРАЦС для реєстрації розірвання шлюбу. Під час розгляду справи по суті представник позивача адвокат Борода В.Ф. у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб відомо, що сторони зареєстрували шлюб 15 вересня 1990 року (а. с. 3). Від шлюбу неповнолітніх дітей у сторін немає, що вбачається із заяв по суті справи. Сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] 12 вересня 2019 року пред`явив позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 травня 2000 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилався на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через розбіжність в характерах та ігнорування його, позивача, як особистості, а також відсутність спільних інтересів, і як виявилося, відсутність почуттів, спричиняли постійні сварки та непорозуміння, що згодом призвело до розірвання стосунків. Крім цього, погляди відповідачки на життя та її спосіб життя є для нього неприйнятним, через що вони два роки тому припинили подружні відносини, хоча і проживають за однією адресою. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про одруження та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 20 травня 2000 року, від якого у них одна неповнолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] (а. с. 3, 4). Із заяв по суті убачається, що сторони у травні 2019 року припинили подружні відносини та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] 12 вересня 2019 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 1 червня 2002 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що протягом останніх двох років вони з відповідачем не могли знайти спільної мови, між ними виникали конфлікти з будь-яких питань та склалися нетерпимі відносини, що негативно впливало на психічне здоров`я дітей, їхня сім`я розпалася, а шлюб носить формальний характер. Під час розгляду справи по суті представник позивачки [PERSON] адвокат Стецяк В.М. позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав, про що подав письмову заяву. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони зареєстрували шлюб 1 червня 2002 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей. У вересні 2019 року вони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та нормам моралі, і тому право позивачки, передбачене ч. 3 ст. 56 СК України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідачу роз`яснено наслідки визнання позову. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] 12 грудня 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги та зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Відповідач, проживаючи з ними, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. В зв'язку з цим вона звернулась до суду і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів проте у меншому розмірі. Просив визначити аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки не має постійного місця роботи. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З наданих до суду документів видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб, про народження дитини та довідкою КП «Житлосервіс-2а» №2280 від 28 листопада 2014 року. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 181, 183 СК України встановлено що одним із способів утримання дитини є сплата аліментів за рішенням суду, які присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3, 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище сторін, відсутність у відповідача постійного місця роботи та стабільного заробітку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] 12 грудня 2014 року пред'явила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 листопада 2003 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спочатку подружнього життя вони жили добре, однак згодом спільне життя з відповідачем не склалося через розбіжності у характерах, безперервні ревнощі з боку відповідача, постійні скандали та ігнорування її, позивача, як особистості, та ненадання матеріальної допомоги на утримання дітей. Через усе це вона з дітьми була змушена тимчасово виїхати проживати до своєї матері, до Італії, та з січня 2014 року вони не підтримують подружні відносини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову, не заперечувала проти заочного розгляду справи. [PERSON], будучи належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про одруження та свідоцтва про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 15 листопада 2003 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей, котрі проживають з позивачем (а.с. 4, 6, 7). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У січні 2014 року [PERSON] та [PERSON] припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства із-за негативної поведінки відповідача, позивач з дітьми проживає в Італії. При таких обставинах суд вважає, що примирення між сторонами не можливе, їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] 12 грудня 2016 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 03.10.2014 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з серпня 2016 року, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач був згоден на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 03.10.2014 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом №1353 (а.с.6). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] 12 грудня 2017 року звернувся з позовом до суду до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року справу було прийнято до розгляду суддею Приходченко О.С. в порядку загального позовного провадження. Позивач у своєму позові посилався на те, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 1990 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейні стосунки не склалися через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки. З кінця 2016 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сім'я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Спір щодо сумісно нажитого майна на теперішній час відсутній. Просив шлюб розірвати. У своїй заяві до суду справу просив розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду справу просила розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити у підготовчому засіданні, прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 1990 року, який було зареєстровано відділом ЗАГС виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1354 (а.с. 4). Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейні стосунки не склалися через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки. З кінця 2016 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Сім'я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. Відповідач у своїй заяві від 18 червня 2018 року позовні вимоги визнала. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що подружжя тривалий час стосунки не підтримує, сумісно господарство не веде, проживає окремо, спір щодо сумісно нажитого майна на теперішній час відсутній, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, прізвище відповідача після розірвання шлюбу залишити без змін. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір на загальну суму 704 гривні 80 коп, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] 12 грудня 2018 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що її чоловік [PERSON] помер 17 листопада 2018 року на тимчасово окупованій території в сел. Успенка Лутугинського району Луганської області, причина смерті хронічна серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз. Антрацитівський МРВ ДРАЦС відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть чоловіка у звязку з невизнанням медичних документів, виданих на непідконтрольній Україні території, тому просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] Заявник у судове засідання не зявилася, в заяві на імя суду просить справу розглянути за її відсутністю, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просить справу розглянути за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до\~\~ч.\~1\~ст.\~317\~цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є дружиною громадянина України [PERSON], 30 [INFO], який був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 4-8). Відповідно до довідки про причину смерті №54 від 19 листопада 2018 року, виданої «Державною установою «Філія Успенська амбулаторія Лутугінської центральної районної багатопрофільної лікарні» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 9), [PERSON]\~помер 17\~листопада 2018 року, причина смерті хронічна серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз. Факт смерті [PERSON] в сел.\~Успенка Лутугинського\~району підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим «Відділом запису актів цивільного стану Лутугінського районного управління юстиції Міністерства юстиції так званої ЛНР», яке видане на тимчасово непідконтрольній українській владі території (а.с. 12). Антрацитівський МРВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі медичного документу невстановленого зразка на території, непідконтрольній українській владі (а.с. 10-11). У даному випадку заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Згідно\~ приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved