Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON], який діє в своїх та в інтересах малолітньої [PERSON], звернулися до суду з позовом у якому за уточненими позовними вимогами просять визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Вимоги мотивують тим, що вони, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], є власниками квартири [ADDRESS]. 12 березня 2009 року між [PERSON] та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого в них народилася донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивачі зазначають, що відповідачка була зареєстрована у квартирі 07.07.2009 року, однак після народження дитини вона почала часто виїжджати до своїх рідних не попереджаючи про повернення. Згодом взагалі, не повідомляючи про своє місце знаходження, тривалий час не з'являлася вдома. З 2014 року вони разом виховують онуку, оскільки відповідачка не цікавиться сім'єю та не приїжджає в їхню квартиру. Особистих речей в квартирі відповідачка не має, хоча їй ніколи не перешкоджали у вільному доступі до житла. Крім цього відповідачка не приймає участі у сплаті будь яких витрат пов'язаних із житлом, жодних засобів зв'язку із [PERSON] також не має. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позов та викладені у заяві обставини, додатково пояснили, що востаннє відповідачка приходила у квітні-травні 2014 року, забрала дитину та пропала, тому вони її близько місяця розшукували, подавали відповідну заяву в правоохоронні органи. Уподальшому весною 2014 року [PERSON] вийшла на зв'язок, сказала, щоб батько дитини [PERSON] забрав до себе доньку [PERSON], яку віддала біла метро Дарниця, а сама знову зникла, з того часу відповідачку не бачили, місце її проживання не відоме. [PERSON] з 2009 року по 2011 рік жила у них періодично, у 2011 році забрала всі свої речі та перейшла мешкати до своєї матері у орендованій останньою квартирі, їхнє житло залишила добровільно. Позивач [PERSON] та представник третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явились, суду подали заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за адресою її реєстрації, про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], який також є законним представником малолітньої [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно договору міни квартири від 04.08.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саміровою М.С., зареєстрованого у реєстрі за № 4015, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 5-7-7 зв.). Як убачається із довідки по формі № 3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 23.11.2016 р. № 1630, у спірній квартирі зареєстровані позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачка [PERSON] (а.с. 25). Позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 12.03.2009 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 22-23). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідачки у спірному житловому приміщенні підтверджено актом від 23 листопада 2016 року, що підписаний сусідами позивачів, посвідчений начальником ЖЕД-408, у якому зазначено, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] та її особисті речі там відсутні (а.с. 26). Обставини постійного не проживання за вказаною адресою [PERSON] також підтверджено в судовому засіданні показами свідків [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивачів, та свідка [PERSON], який мешкає у спірній квартирі, які пояснили, що близько трьох років відповідачку ніхто не бачив, місце її знаходження не відоме, залишила квартиру позивачів відповідачка добровільно, вселитись туди ніколи не намагалась, житлом не цікавиться, оплату житлово-комунальних послуг не здійснює. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідачка більше року без поважних причин постійно не проживає у спірній квартирі, її майно там не знаходиться, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, витрат по утриманню житла відповідачка не несе, у зв'язку з чим позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є власниками квартири [ADDRESS], відповідачка чинить перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, позивачі не можуть належним чином користуватися та розпоряджатися належною їм квартирою, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Задовольняючи позов частково суд виходить із того, що малолітня [PERSON], в інтересах якої поданий позов її законним представником [PERSON], не є належним позивачем у справі, оскільки не являється співвласником квартири [ADDRESS], разом з тим позов ґрунтується на вищенаведеній нормі ст. 405 ЦК України. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial