Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

[PERSON] 24.09.2015 р. звернувся до Московського райсуду м.Харкова з позовом до [PERSON], як представника неповнолітнього [PERSON], [INFO] про визнання його втратившим право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS], вказавши в обґрунтування наступне. Він є власником зазначеної квартири; у цієї квартири зареєстрований його неповнолітній син [PERSON] З 2002 р. по 01.08.2011 р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] У 2011 р. їх шлюб розпався, та з лютого 2011 р. вони стали проживати окремо, при цьому, за обоюдною домовленістю їх син залишився проживати разом з матір*ю в квартирі [ADDRESS], де [PERSON] має постійні реєстрацію та місце проживання. З посилкою та той факт, що дитина залишилась проживати разом зі своєю матір*ю та фактично проживає з нею останні роки, жилим приміщенням у його квартирі не користується, просить суд визнати [PERSON] втратившим право користування житлом. Відповідачка позовні вимоги визнала частково, не заперечувала, що її син [PERSON] за взаємною згодою батьків, після їх розлучення, залишився проживати та проживає з 2011 року разом з нею, в квартирі [ADDRESS]. Але, позивач не сплачує аліментів на утримання сина, може продати квартиру, що зробить неможливим звернення стягнення заборгованості по аліментам на це майно; крім того, син є інвалідом дитинства (страждає на цукровий діабет) та має право бути зареєстрованим на території України, тому, заперечує проти визнання його втратившим право користування житлом батька (позивача). 3 особа: [PERSON] позовні вимоги визнала, підтвердила, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір*ю за іншою адресою, у квартирі позивача не проживає. 3 особа: представник Московського районного відділу у м.Харкові Головного управління ДМС України в Харківської області просив справу розглянути за їх відсутності, про що надав письмову заяву. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Власником квартирі [ADDRESS] є [PERSON]В, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло від 19.01.2004 р., свідоцтв про право на спадщину від 19.02.2011 р., від 21.07.2014 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер 24497719. У зазначеної квартири зареєстровано три особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс». Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власній розсуд. Позивач просив суд визнати сина [PERSON] втратившим право користування вищезазначеною квартирою, стверджуючи, що він не проживає там з 2011 р., його постійним місцем проживання є інше жиле приміщення, де він мешкає разом з матір*ю. Статтею 29 ЦК Кодексу визначено поняття місця проживання фізичної особи. Так, частиною 1 цієї статі зазначено, що «Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 2. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. 3. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.» Приведені положення Закону узгоджуються з положеннями статті 160 СК України, яка частиною 2 встановлює, що «2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.» Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, місцем проживання дитини [PERSON] визначено (за взаємною згодою батьків) з матір*ю [PERSON] [PERSON] має постійну реєстрацію та постійне місце проживання в [INFO]. Таким чином, [PERSON] з 2011 року проживає разом з матір*ю [PERSON] та його постійним місцем проживання є місце проживання матері. Згідно статті 61 ЦПК України «обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню». По далі. За правилом ч. 2 ст.405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.» З оглядом на вищевикладене, суд має правові підстави для задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки, останній не проживає в квартирі понад установленого законом терміну, а фактичним місцем його проживання є інше жиле приміщення.

Outcome: approved