Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області, по вул. Садова б. 166, власником якого був [PERSON], який помер 09.07.2016 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що даний будинок на сьогоднішній день, як спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON], вони не можуть прийняти як спадщину і зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів. Представник позивачів в судове засідання не зявився, надавши заяву в якій повністю підтримав позовні вимоги і просив слухати справу в його відсутність. Представник Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області позовні вимоги визнала у повному обсязі, у поданій до суду заяві просила слухати справу у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 550905 від 11.07.2016 року, виданого Тавільжанською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] помер 09 липня 2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис №25. Згідно з довідкою виконавчого комітету Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області №02-30/1735 від 17.10.2017 року, відповідно до записів погосподарських книг №1 особовий рахунок №79, [PERSON] був головою домогосподарства в с.Тавільжанка по вул. Садовій (кол. Жовтнева), б. 166, Дворічанського району Харківської області. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 112\\5, а саме пункту 40, в якому вказано, що в погосподарській книзі в розділі 1У «Споруди, які є особистою власністю господарства» записуються дані про житловий будинок, назви інших будівель, рік їх збудування, та характеристика будинку, споруд, підстави виникнення права власності, вид права власності. Таким чином [PERSON] за життя був власником житлового будиноку з надвірними будівлями, однак належним чином не зареєстрував його в органах БТІ та не отримав свідоцтво про право власності на своє імя. Відповідно до Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовленого 15.05.2017 року, будинок разом з надвірними будівлями розташований в с. Тавільжанка по вул. Садова 166: «А» житловий будинок, «а» тамбур, «а1» ганок, «а2» навіс, «Б» літня кухня, «б» веранда, «б1» ганок, «Б1» сарай, «б2» прибудова до сараю, «В» навіс, «Г» сарай, «Д» навіс, «Ж» убиральня, «Е» погріб, «№1» забор, «№2» ворота з хвірткою, «№3» забор, «№4» хвіртка, «№5» свердловина. За життя [PERSON] склав заповіт від 12.06.2000 року зареєстрований в реєстрі за №182, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тавільжанської сільської ради Дворічанського району Харківської області, яким заповідав все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він по закону матиме право [PERSON] та [PERSON], позивачам по справі. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, в т.ч. житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: с. Тавільжанка, вул. Садова, б. 166, Дворічанського району Харківської області. Право власності на зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями не було зареєстровано за померлою в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними будівлями не видався, оскільки Закон, який існував до 01 січня 2004 року, не передбачав державної реєстрації права власності. Право власності на житловий будинок підтверджується записом в домовій книзі, яка заведена з моменту побудови домоволодіння та технічним паспортом на житловий будинок з надвірними будівлями. Постановами Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області №951/02-31 та №950/02-31 від 07 вересня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вул. Садова б. 166 в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області після смерті [PERSON], який помер 09 липня 2016 року, в звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на на імя померлого. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно з ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При розвязанні даного спору, враховуючи, що спірні цивільні правовідносини, повязані з набуттям [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок, виникли до 1 січня 2004 р., згідно вимог Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, суд застосовує норми ЦК України від 18.07.1963 р. А до спірних цивільних правовідносин, повязаних зі спадкуванням вказаного житлового будинку, на підставі ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, слід застосовувати правила книги шостої Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилася після набрання чинності цим кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 86 ЦК України (в редакції 1963 р.), право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Однією із форм власності є приватна (ч. 4 ст. 86 ЦК). Відповідно до ч. 6 цієї ж статті, відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Згідно ст. 13 Закону України «Про власність» (в редакції 1991 р.), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, одним із обєктів приватної власності є житловий будинок. Таким чином, належність на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за вищевказаною адресою, підтверджується записом в домовій книзі, яка заведена з моменту побудови домоволодіння та технічним паспортом на житловий будинок з надвірними будівлями. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно з ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачі скористалися зазначеним правом, але постановами державного нотаріуса Дворічанської держнотконтори їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок на імя померлого. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, в звязку з чим в даний час неможливо внести відомості до Державного реєстру прав щодо вказаного житлового будинку, належного [PERSON], що дало б можливість позивачам отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після його смерті в нотаріальній конторі. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивачі обґрунтовано звернулися з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ними права власності на житловий будинок разом з надвірними будівлями в порядку спадкування в судовому порядку. Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, згідно з ст. 1216 ЦК України, з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] право власності на зазначене домоволодіння перейшло до позивачів [PERSON] та [PERSON] Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved