Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] 20 лютого 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на користь і на утримання їх повнолітньої дитини на час її навчання, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові та в ході судового засідання посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04 жовтня 1997 року, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилася дитина: син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, виникали сварки і конфлікти, стало питання про розлучення і рішенням суду від 21 грудня 2005 року їх шлюб було розірвано, про що позивачка отримала свідоцтво в квітні 2006 року; їх син після їх розлучення залишився мешкати зі своєю матірю, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні сина не приймав і [PERSON] вимушена була звертатися з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, таке рішення було винесене, видано виконавчий лист і відповідач до повноліття сина сплачував аліменти; аліменти сплачені повністю і закінчено їх стягнення в лютому 2017 року. За рішенням суду відповідач позбавлений батьківських прав. Зараз син позивачки вже повнолітній і навчається в Дніпропетровському індустріальному коледжі, вона (позивач) зараз працює, матеріально позивач погано забезпечена. Відповідач офіційно не працює, але отримує інші доходи, за рішенням суду не платить інші аліменти, платив аліменти раніше і зараз заборгованості по аліментам не має. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина на час навчання того в твердій грошовій сумі - 1500 грн. щомісячно до досягнення сином 23 років, тобто на час його навчання, задовольнивши позов. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що дійсно у [PERSON] з позивачкою був шлюб, народився син, згодом сімя розпалась, шлюб розірвано, зараз його син навчається в коледжі, він готовий і бажає виплачувати їй аліменти і за рішенням суду і добровільно, але в нього є інший (цивільний) шлюб, в тому шлюбі його дружина, має літнього віку матір, офіційно не працює, має також тяжке матеріальне і моральне становище, позбавлений батьківських прав; вважає заявлену позивачкою суму високою, може виплачувати лише частину від зарплати в розмірі 500 грн., решту платити не зможе. Вважає можливим часткове задоволення позову, про що і просив суд. Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 1997 року, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилася дитина: син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, виникали сварки і конфлікти, стало питання про розлучення і рішенням суду від 21 грудня 2005 року їх шлюб було розірвано, про що позивачка отримала свідоцтво в квітні 2006 року; їх син після їх розлучення залишився мешкати зі своєю матірю, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні сина не приймав і [PERSON] вимушена була звертатися з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, таке рішення було винесене, видано виконавчий лист і відповідач до повноліття сина сплачував аліменти; аліменти сплачені повністю і закінчено їх стягнення в лютому 2017 року. За рішенням суду відповідач позбавлений батьківських прав. Зараз син позивачки вже повнолітній і навчається в Дніпропетровському індустріальному коледжі, вона (позивач) зараз працює, матеріально позивач погано забезпечена. На теперішній час син сторін навчається і мешкає з матірю, яка зараз працює, позивачка фактично сама займається навчанням та утриманням, лікуванням. [PERSON], який зараз навчається на 2-му курсі в ДВНЗ Дніпропетровський індустріальний коледж, має скрутне матеріальне становище, відповідач самостійно в добровільному порядку на утримання сина належну матеріальну допомогу не надає. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що зараз відповідно до довідки № 157-15 від 20 лютого 2017 року [PERSON] дійсно є студентом 2-го курсу Державного вищого навчального закладу «Дніпропетровський індустріальний коледж» денна форма навчання з 01 вересня 2015 року, термін закінчення першого курсу навчального закладу 30 червня 2019 року. Судом встановлено, що [PERSON] зараз повнолітній, мешкає зі своєю матірю, фактично не має свого постійного доходу крім стипендії, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час працює, має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь сина аліменти на його утримання. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач лише частково виплачує аліменти на утримання сина на його користь в добровільному порядку, офіційно не працює, не має інших доходів; суд враховує і те, що відповідач бажає виплачувати аліменти цій сину і за рішенням суду і добровільно, але в нього фактично є інший шлюб, інших неповнолітніх дітей поки не має, не працює, має на утриманні літнього віку матір, також тяжке матеріальне становище і не в змозі виплачувати заявлену позивачкою суму. Позивач також має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги, син сторін навчається і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина на час його навчання до досягнення ним 23 років, але не в заявленій сумі, а в сумі 850 грн. щомісячно до закінчення навчання або досягнення 23 років лише до закінчення навчання: 30 червня 2019 року. Суд враховує при цьому прожитковий мінімум в країні для працездатних осіб (1684 грн.), а також те, що такі витрати (на аліменти на період навчання) повинна нести і позивачка, а виходячи з рівності батьків в обовязках по відношенню до утримання своїх дітей, то половина таких витрат повинна нести і позивачка. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволення. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час. Враховуючи вимоги ст. 199 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дочки з 20 лютого 2017 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Зважаючи на те, що позивач працює, але має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, іншу державну грошову допомогу не отримує, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід також стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 640 грн.. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а відповідач не довів цього, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань з метою зменшення суми розміру аліментів, стосовно позовних вимог є припущенням. При таких обставинах суд вважає можливим часткове задоволення позовних вимог та стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], аліменти на утримання повнолітнього сина: [PERSON], [INFO], на її ж користь по 850 грн. щомісячно, до досягнення сином [PERSON] 23 років: 23 лютого 2022 року, але лише на час навчання до закінчення навчання: до 30 червня 2019 року, починаючи стягнення з 20 лютого 2017 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн., в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial