overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 19 січня 2016 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, батько позивача [PERSON], який помер [INFO] року, при житті залишив заповіт на ім'я позивача та його сестри [PERSON] На день його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,4000 га в с. Єпіфанівка. Сестра відмовилася від прийняття спадщини на користь брата [PERSON] Позивач 26 березня 2013 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але той відмовив у видачі свідоцтва про право власності на земельні ділянки у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Тому просить визнати за ним право власності на ці ділянки в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в особі голови Єпіфанівської сільської ради Островерхової Н.А. та третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилися, в заявах на ім'я суду вимоги позивача визнають та просять справу розглянути за їх відсутністю. Вислухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 цього Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Докази, які надані до справи, свідчать про наступне. [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 9), є батьком [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8), на ім'я яких був складений заповіт (а.с. 10). [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька на користь позивача (а.с. 11). [PERSON] частково прийняв спадщину у вигляді житлового будинку з будівлями та спорудами (а.с. 13). [PERSON] відповідно до копії державного акту та Витягів з Державного земельного кадастру (а.с. 17-23) є власником земельних ділянок 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER] та 0,4000 га, кадастровий номер [NUMBER]. Постановою приватного нотаріуса Тімошенко М.М. від 29 грудня 2015 року (а. с. 15-15) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на вказані земельні ділянки у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на них, тому вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки є такими, що заслуговують на увагу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 20 вересня 2018 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що остання власником житлового будинку за адресою: вул. Суворова, 23 в сел. Житлівка м. Кремінна Луганської області. В цьому будинку зареєстрований її онук [PERSON], але не проживає в ньому з 2008 року. У добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, комунальні послуги не сплачує, тому просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON]\~та її\~представник [PERSON]\~у судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримали,\~в останнє судове засідання не зявилися, в заяві на імя суду просять розглянути справу за їхньою відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, в заяві на ім'я суду просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги визнає. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, її представника та свідка, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Згідно свідоцтв про право власності від 02 серпня 1985 року (а.с. 56), [PERSON] є власником будинку за адресою: вул. Суворова, 23 в сел. Житлівка Кремінського району Луганської області. Відповідно до довідки про склад сімї (а.с. 10), акту про встановлення фактичного місця проживання (а.с. 11) [PERSON] зареєстрований у якості члена сімї в будинку позивача за вищевказаною адресою, але фактично не проживає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] не проживає у будинку позивача за адресою: вул. Суворова, 23 в сел. Житлівка Кремінського району Луганської області приблизно з 2008 року. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у будинку позивача більше одного року, але у добровільному порядку з реєстрації не знявся, у заяві на імя суду зазначає, що проживає у м. Новосібірськ Російської Федерації, тому позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 21 травня 2019 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що остання є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстровані її донька [PERSON] та онука [PERSON] , але виїхали та не проживають за місцем реєстрації з 2002 року. У добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються, їх фактичне місце проживання невідоме, тому просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. В останнє судове засідання не з`явилася, у заяві на ім`я суду просить розглянути справу за її відсутністю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належно судовими повістками, направленими рекомендованим листом з повідомленням (а.с. 24-25) та оголошеннями на сайті судової влади (а.с. 38-40), про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за їхньою відсутністю суду не надали. Тому суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутністю відповідачів заочно. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 13 травня 2019 (а.с. 8-9), технічного паспорту (а.с. 10-12), [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї (а.с. 13), акту обстеження на предмет проживання (а.с. 14) відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у якості членів сім`ї в будинку позивача за вищевказаною адресою, але не проживають в ньому з 2002 року. Свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідачів у будинку позивача приблизно з 2002 року. Оскільки відповідачі у будинку позивача не проживають більше одного року, але у добровільному порядку з реєстрації не знялися, їх місцезнаходження невідоме, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 23 травня 2017 року звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що [INFO] померла [PERSON], якій за життя був виданий державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 5,6663 га, розташовану на території Макіївської сільської ради /далі - Акт/. [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] При зверненні останнього до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в Акті було виявлено помилку в написанні по-батькові [PERSON] «[PERSON]» замість «[PERSON]». Внести виправлення у правовстановлюючий документ не має можливості у зв'язку зі смертю власника, тому просить встановити факт належності [PERSON] вказаного Акту. Представник заявника [PERSON]у судовому засіданні вимоги [PERSON] підтримала. Представник заінтересованої особи Макіївської сільської ради Любий М.О. у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти вимог [PERSON] не має. Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника заявника, свідка, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Померла [INFO] [PERSON] 07 серпня 2012 року заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 16). Державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON]. Згідно копії паспорту (а. с. 14), копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с. 15), копії заповіту (а.с. 16), копії свідоцтва про смерть (а.с. 17) по батькові [PERSON] вказано «[PERSON]», при цьому написання прізвища та ім'я останньої у перелічених документах збігається. Отже суд вважає встановленим у судовому засіданні факт належності Акту [PERSON]. Державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної контори Семенова І.М. 16 травня 2017 року відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] у зв'язку з відсутністю підтвердження належності цього майна померлій (а.с. 19). Інші спадкоємці відсутні (а.с. 43-44). Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив викладені у заяві обставини. У даному випадку заявник не має можливості виправити описку у правовстановлюючому документі у зв'язку зі смертю особи, на ім'я якої він виданий, а тому факт його належності підлягає встановленню у судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 25.02.2019 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на батька. Заочним рішенням суду від 15 квітня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , на його утримання щомісячно аліменти в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) грн., починаючи з 25.02.2019 і довічно та стягнуто з [PERSON] судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати. З ініціативи суду на розгляд поставилось питання про винесення додаткового рішення без виклику в судове засідання сторін, що відповідає вимогам частин 3, 4 ст. 270 ЦПК України, оскільки судом не вирішено питання по судовому збору в сумі 63 грн. 60 коп. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, своїх заперечень суду не подали. Присутність сторін при розгляді питання щодо винесення додаткового рішення не є обов`язковим (ч. 4 ст. 270 ЦПК України). Згідно підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше 768 грн. 40 коп. та не більше 9605 грн. Як встановлено, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, позивач звільнений від сплати судового збору, який стягнуто з відповідача на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення щодо стягнення частини судових витрат в сумі 63 грн. 60 коп., оскільки таке питання при ухвалені рішення судом не вирішено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON]\~25\~лютого 2019\~року звернулася\~до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що чоловік останньої [PERSON] помер 12 грудня 2018 року на тимчасово окупованій території в м. Луганську, причина смерті хронічна серцева недостатність, дифузний кардіосклероз. Антрацитівський МРВ ДРАЦС відмовив у видачі свідоцтва про смерть у звязку з невизнанням медичних документів, виданих на непідконтрольній Україні території, тому просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] Заявник у судове засідання не зявилася, в заяві на імя суду просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, в заяві на імя суду просить справу розглянути за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до\~\~ч.\~1\~ст.\~317\~цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є дружиною громадянина України [PERSON], [INFO], який був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 3-7). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті №145/Д від 13 грудня 2018 року, виданих «Державною установою «Луганська міська поліклініка №11» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 8), [PERSON] помер 12 грудня 2018 року вдома в м. Луганськ, причина смерті хронічна серцева недостатність, дифузний кардіосклероз. Факт смерті [PERSON] також підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим «Ленінським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої ЛНР» (а.с. 9), яке видане на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Антрацитівський МРВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі документу з території непідконтрольній українській владі (а.с. 10). У даному випадку заявник\~ не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Згідно\~ приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 28 березня 2019 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що останній є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстровані його донька [PERSON] , зять [PERSON] та онуки [PERSON] , [PERSON] , але виїхали до Російської Федерації та не проживають за місцем реєстрації з 2010 року. У добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються, тому просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належно судовими повістками, направленими рекомендованим листом з повідомленням (а.с. 32-39) та оголошенням на сайті судової влади (а.с. 49-53), про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за їхньою відсутністю суду не надали. Тому суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутністю відповідачів заочно. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Згідно технічного паспорту (а.с. 7-12), договору купівлі-продажу від 21 березня 2000 року (а.с. 13), [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї (а.с. 14), акту про встановлення фактичного місця проживання (а.с. 15) домової книги (а.с. 16-21) відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у якості членів сім`ї в будинку позивача за вищевказаною адресою, але не проживають в ньому з 2009 року. Свідки [PERSON] , та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідачів у будинку позивача приблизно з 2008-2009 років. Зі слів [PERSON] , її сестра з родинною виїхали до Російської Федерації. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] , яка зі своєю родинною виїхали з будинку батька десь з 2008 або з 2009 року до РФ. З цього часу вони з нею та позивачем не спілкуються. Оскільки відповідачі у будинку позивача не проживають більше одного року, але у добровільному порядку з реєстрації за адресою позивача не знялися, їх місцезнаходження невідоме, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 28 травня 2019 року до суду із заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що чоловік останньої [PERSON] помер [INFO] в м. Кадіївка Луганської області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України. Причина смерті злоякісне новоутворення нижньої долі лівої легені. Антрацитівський МРВ ДРАЦС відмовив їй у видачі свідоцтва про смерть у зв`язку з невизнанням документів, виданих на непідконтрольній Україні території, тому просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] . Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в заяві на ім`я суду просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, в заяві на ім`я суду просить справу розглянути за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] задовольнити. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті. Відповідно до\~\~ч.\~1\~ст.\~317\~цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Докази, які додані до справи, свідчать про наступне. [PERSON] є дружиною громадянина України [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 2-7, 11). Відповідно до довідки про причину смерті №219 від 22 червня 2017 року, виданих «Державною установою «Стахановська центральна міська багатопрофільна лікарня» так званої «Луганської народної республіки» (а.с. 10), [PERSON] помер [INFO] , причина смерті - злоякісне новоутворення нижньої долі лівої легені. Кадіївський МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] на підставі видачі документу невстановленого зразка на території, непідконтрольній українській владі (а.с. 13). У даному випадку заявник\~ не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, підтвердити наявність юридичного факту для подальшої реалізації своїх спадкових прав. Згідно\~ приписів ч. 4 ст. 317 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved