Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] 15 квітня 2013 року звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить стягнути із [PERSON] на свою користь борг у розмірі 35100,07 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 30 грудня 2009 року між ними укладено договір позоки, відповідно якого вона передала відповідачу грошові кошти у розмірі 26000,00 грн., які останній зобов'язався повернути у строк до 10 жовтня 2011 року, надавши їй відповідну розписку. Однак, до часу подачі даного позову, відповідач свої зобов'язання не виконав у повному обсязі, оскільки повернув їй лише частину грошових коштів. Так, [PERSON] повернуто лише 16765,00 грн., а розмір позики, що підлягає поверненню становить 9235,00 грн. За таких обставин, позивач просить суд стягнути із відповідача вказану суму заборгованості за договором, а також пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення у розмірі 25073,03 грн., 3% річних із простроченої суми у розмірі 412,16 грн., відсотки за користування коштами у розмірі 379,88 грн. та сплачені судові витрати у розмірі 351,00 грн. Позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. У письмовій заяві представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] 01 квітня 2013 року, повністю підтримуючи позовні вимоги, просить розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], що також належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з'являється, про поважність причин своєї неявки суд не повідомляє, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, як і заперечень щодо позову. За вказаних обставин суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті у відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами. Повно, всебічно, об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовіднсини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, 30 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 26000 гривен, при цьому останній зобов'язався повернути кошти до 10 жовтня 2011 року. У разі неповернення боргу в обумовлений строк та спосіб зобов'язався нести майнову відповідальність, а також сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен прострочений день. На підтвердження отримання коштів відповідачем, позивач надала розписку від 30 грудня 2009 року (а.с. 60). Як зазначає позивач, [PERSON] не виконав у повному обсязі та в обумовлений договором строк, а саме до 10 жовтня 2011 року, свої зобов'язання і станом на теперішній час отримані кошти не повернув у повному об'ємі. Так, відповідачем повернуто позивачу лише 16765,00 грн., і невиплачена сума позики становить 9235,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача боргу відповідно до розписки від 30 грудня 2009 року законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки між сторонами укладений договір позики на вказаних у розписці умовах, наявність у позивача розписки свідчить про неповернення відповідачем боргу, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення боргу підлягають задоволенню. Частина 1 статті 1050 ЦК України передбачила, що позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу, яка, в свою чергу передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розписки /а.с.60/, у разі, якщо позичальник не виконає своєчасно свої грошові зобов'язання, він має сплатити пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення. З урахуванням зазначених положень закону, враховуючи, що договором позики розмір процентів за користування позикою сторонами визначений, а також факт несвоєчасного повернення відповідачем отриманих у позику коштів, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за кожен день прострочення в сумі 25073,03 грн., три відсотки річних із простроченої суми, що становить 412,16 грн. погоджуючись з письмовим розрахунком вказаної суми, наведеним позивачем у додатках до позову. У відповідності ст..1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їхній розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Наразі, розмір процентів за користування грошовими коштами Позивача становить 379,88 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю та стягнути на користь останньої із відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 35100,07 грн., що складається з: суми основного боргу - 9235,00 грн., пені - 25073,03 грн., 3% річних - 412,16 грн., процентів за користування коштами - 379,88 грн. Згідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню сплачені останнім при подані позовної заяви судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved