Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу за договором позики в сумі 20\~727,00 грн. свої вимоги мотивує тим, що 04.04.2014 р. відповідач звернувся до нього з проханням позичити гроші для його потреб. На що ним було надано 1\~500,00 доларів США в борг до 01.09.2014 р. На підтвердження отримання відповідачем позики було оформлено розписку від 04.04.2014 р. Таким чином, позивач вважає, що між ним та відповідачем відбувся договір позики, який вони оформили в простій письмовій формі. Відповідач повернув кошти частково. На час звернення до суду його борг становить 750,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України становить 19\~553,00 грн. Крім того, позивач вважає, що оскільки відповідач протягом двох років не повертає кошти він має сплатити 3 % річних: 1\~174,00 грн. (по 587,00 грн. за період з 04.04.2014 р. по 04.04.2015 р. та з 04.04.2015 р. по 04.04.2016 р.). Таким чином, загальна сума боргу відповідача становить 20\~727,00 грн. Ураховуючи викладене, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивач пояснив, що грошові кошти він відповідачу не надавав, замість грошей ним було надано відповідачу комбайн; вважає, що повернення відповідачем частини коштів свідчить про те, що відповідач визнав свої зобовязання за договором позики. Позивач також зазначив, що розписку особисто відповідач не писав, але підпис у розписці належить саме відповідачу. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, мотивуючи тим, що відповідач розписку не писав та підпис йому не належить. Крім того, зазначив, що оскільки позивач підтвердив, що він грошових коштів у сумі 1\~500,00 доларів США за вищезазначеною розпискою відповідачу не надавав, то позовні вимоги про повернення відповідачем коштів позивачу задоволенню не підлягають; зазначив, що питання, повязані з передачею комбайна не є предметом даного судового розгляду. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. На підтвердження укладання між сторонами договору позики позивачем надано розписку, згідно з якою відповідач 04.04.2014 р. отримав у «[PERSON] [PERSON]» 1\~500,00 доларів США та зобовязався повернути борг до 01.09.2014 р. В судовому засіданні встановлено, що позивач за даною розпискою грошових коштів відповідачу не передавав. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивач грошові кошти в сумі 1\~500,00 доларів США за договором позики від 04.04.2014 р. відповідачу не передавав, доказів, що відповідач частково виконав зобовязання за зазначеним договором позики, суду не надано, суд приходить до висновку, що зазначений договір позики є неукладеним; таким чином, відповідальність за порушення грошового зобовязання у виді стягнення трьох процентів річних від простроченої суми до відповідача застосуванню не підлягає. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що предметом розгляду справи є стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Оскільки рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені ним і документально підтверджені судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed