Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовом до [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач), третя особа: Броварське управління Державної казначейської служби України Київської області про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю субєкта владних повноважень при призначенні, нарахування й виплаті пенсійного забезпечення, в обґрунтування якого вказав, що 16.04.2014 р. звернувся до управління Пенсійного Фонду України у місті Броварах та [PERSON] районі Київської області із заявою про призначення пільгової пенсії на пільгових умовах. 27.08.2014 р. Пенсійний фонд відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах через недостатність трудового стажу, який має бути підтверджений у встановленому законом порядку відповідними довідками підприємств. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2014 р. визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та [PERSON] районі Київської області щодо відмови у зарахуванні [PERSON] періодів його роботи до загального трудового стажу, що дає право на призначення пенсійного забезпечення на пільгових умовах. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та [PERSON] районі Київської області зарахувати [PERSON] до загального трудового стажу, що дає право на призначення пенсійного забезпечення за Списком № 2 «виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» періоди його роботи. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 р. постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2014 р. залишено без змін. На виконання даної постанови Управління ПФУ зарахувало позивачу пільговий стаж роботи на посаді електрозварника, проте у виплаті пенсії відмовлено. В результаті протиправних дій щодо невиплати йому пенсії органом державної влади порушено гарантовані\~Конституцією України\~та законами України право на соціальний захист, право на достатній життєвий рівень, право на державне пенсійне забезпечення. Він вважає, що у зв'язку з порушенням його прав йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, що виражається у відчутті тривоги, розпачу, стресу, пов'язаного з тим, що він був позбавлений єдиного джерела для існування - пенсії напротязі тривалого часу з 16.04.2014 р. по травень 2018 року (у травні 2018 року виплачена пенсія за період з 16.04.2014 р. по 19.11.2014 р.). Позивач стверджує, що 3 роки був позбавлений права на соціальний захист та будь-яких засобів для існування. Внаслідок чого були порушені його звичайні життєві зв'язки, оскільки він був вимушений звертатися за консультаціями до юристів, а потім до судових органів та до виконавчої служби за захистом своїх прав, тобто докладати додаткових зусиль для відновлення його прав. Він відчув пригнічення та глибоке розчарування в існуючій системі соціального та пенсійного захисту, оскільки має постійну потребу у коштах, які необхідні йому для харчування, придбання одягу та лікування. З огляду на порушені діями органу державної влади його права, гарантовані Конституцією та законами України, позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути\~з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного рахунку [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Київській області на його користь 180\~000,00 гривень у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, 2 440,00 гривень судових витрат (1800,00 грн. судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди; + 640,00 грн. судовий збір за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог).Стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 9 000,00 гривень витрат, повязаних з проведенням експертного дослідження спеціаліста з питань, визначених позивачем від 21.06.2017 р., згідно з договором № ED-1706-4-770.17. Посилаючись на викладене, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. В судове засідання представник третьої особи [PERSON] управління Державної казначейської служби України Київської області не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надіслали до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, [PERSON], [INFO], після досягнення 55 років, та маючи необхідний пільговий трудовий стаж роботи на посаді електрозварника, згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 16.04.2014 р. звернувся до Управління Пенсійного Фонду України у місті Броварах та [PERSON] районі Київської області із заявою про призначення пільгової пенсії на пільгових умовах. 27.08.2014 р. пенсійний фонд відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах через недостатність трудового стажу, який має бути підтверджений у встановленому законом порядку відповідними довідками підприємств. Рішенням Броварського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 19.11.2014\~р.\~у справі\~№ 361/7465/14-а\~визнано неправомірними\~дії управління\~Пенсійного фонду\~України в\~місті Броварах\~та [PERSON]\~районі Київської\~області щодо\~відмови у\~зарахуванні [PERSON]\~періодів його\~роботи до\~загального трудового\~стажу,\~що дає\~право на\~призначення пенсійного\~забезпечення на\~пільгових умовах.\~Зобовязано управління\~Пенсійного фонду\~України в\~місті Броварах\~та [PERSON]\~районі Київської\~області зарахувати\~[PERSON]\~до загального\~трудового стажу,\~що дає\~право на\~призначення пенсійного\~забезпечення за\~Списком №\~2\~«виробництв,\~робіт,\~професій,\~посад і\~показників на\~роботах із\~шкідливими і\~важкими умовами\~праці,\~зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» періоди його роботи: на посаді електрогазозварника четвертого розряду у Київському спеціалізованому управлінні № 521 треста «Сантехмонтаж-1» із 24 липня\~1975 року по 05 листопада 1976 року; на посаді електрогазозварника четвертого розряду у Київському спеціалізованому управлінні №521 треста «Сантехмонтаж-1» із 05 грудня 1978 року по 18 липня 1979 року; на посаді електрогазозварника четвертого розряду у спеціалізованому управлінні №71 тресту «Моссантехбуд-5» Головмоспромбуду із 25 липня\~1979 року по 31 січня 1980 року; на посаді електрогазозварника (газоелектрозварника пятого розряду, електрозварника ручної зварки пятого розряду, електрозварника шостого розряду) у Київському спеціалізованому управлінні № 521 треста «Сантехмонтаж-1» із 02 лютого 1980 року по 03 листопада 1993 року; на посаді електрозварника в [PERSON] домобудівельному комбінаті «Меркурій» із 17 листопада 1993 року по 20 листопада\~\~2008 року. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 р. постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2014 р. залишено без змін. На виконання даної постанови Управління ПФУ зарахувало позивачу [PERSON] пільговий стаж роботи на посаді електрозварника, проте у виплаті пенсії відмовлено. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявами, в яких просив виконати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2014 року та призначити позивачу пенсію. На вищевказані звернення [PERSON] обєднаним управлінням Пенсійного фонду України позивача повідомлено, що вказане рішення суду не містить для управління зобовязань щодо призначення пільгової пенсії [PERSON], такі дії відповідача стали підставою повторного звернення до суду за захистом свого права на пенсійне забезпечення. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2017 р. у справі № 361/4596/16-а зобовязано\~Броварське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області\~призначити [PERSON] пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. «б»\~ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~з 16 квітня 2014 року та виплатити нараховану суму пенсії з урахуванням виплачених сум. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року касаційну скаргу [PERSON] об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області залишено без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року - без змін. На час звернення з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди, пенсія позивачу [PERSON] не була призначена. Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2018 року проведено виконання даного рішення, а саме призначено пенсію з 16.04.2014 р. За цих обставин, оскільки неможливість для позивача отримати виконання рішення, винесеного на його користь, протягом тривалого строку, близько 3 років, становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого Протоколу, суд вважає, що через душевні страждання, які позивач зазнав у зв'язку з надмірно тривалим невиконанням остаточного рішення, відповідно до\~ст. 56 Конституції України, ст. ст.\~23,\~1167,\~1173 ЦК України,\~він має право на відшкодування йому за рахунок держави моральної шкоди, яка за даних обставин буде ефективним засобом захисту та справедливою компенсацією затраченого позивачем часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування або їх посадовими та службовими особами визначені статтями\~1173,\~1174 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України,\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Статтею 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Обставини протиправних дій відповідача, які виразились у незаконній відмові в зарахуванні [PERSON] періодів його роботи до загального трудового стажу, що дає право на призначення пенсійного забезпечення на пільгових умовах, призначення та виплати пенсії з дати виникнення права на пенсію, є встановленими судовими рішеннями, які набрали законної сили та не підлягають доведенню. При цьому слід врахувати ту обставину, що позивач не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а відтак, був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, що виразилось у душевних переживаннях. У матеріалах справи міститься наданий позивачем висновок Судової незалежної експертизи України № ЕД-1706-4-770.17 від 30 червня 2017 року. Зі змісту якого вбачається, що внаслідок протиправної відмови та зволікання з боку Пенсійного фонду України у призначенні та виплаті пенсії йому пільгової пенсії була та залишається для нього інтенсивно психотравмуючою. Дана ситуація кардинально порушила почуття життєвої захищеності позивача, причому той час, коли він вже є людиною немолодою, з проблемами зі здоровям, який все життя плідно працював в шкідливих та важких умовах праці, та мав сподівання на державний захист та підтримку при виході на пенсію. Зазначена ситуація внесла суттєву проблематизацію в життя [PERSON], матеріальну нестабільність, порушила адаптивне життєве функціонування та почуття життєвої захищеності, внесла невизначеність щодо майбутнього його та його родини, вплинула на якість життя його сімї. Напротязі вже більше 3-х років змушений витрачати значні для нього фінансові та емоційні ресурси для розвязання в юридичній площині виниклої не з його вини проблеми. Переживання даної ситуації супроводжується інтенсивними негативними почуттями: тривоги, тривалої емоційної напруги, невизначеності, беззахисності, ображеної людської гідності, обурення. У висновку зазначено, що дані переживання призвели до змін його нормального душевного стану та стресогенних змін особистості, а саме: до вираженої фіксації на психотравмуючій для нього ситуації, афективної лабільності, з відчуттям страху перед майбутнім, іпохондричності, соматизації афектів. Психотравмуючий вплив ситуації посилюється внаслідок того, що пенсійний орган продовжує й понині оспорювати судові рішення, звертаючись у вищі судові органи, не визнаючи своєї провини та прорахунків. Відповідно до даного висновку, розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди внаслідок зазначеної ситуації, з урахуванням психологічних коефіцієнтів може становити 56,25 мінімальних заробітних плат. Згідно вказаного позивачем розрахунку, розмір заподіяної йому моральної шкоди може становити 290\~418,75 грн. (56,25 х 3723,00), проте просить стягнути 180\~000,00 грн. Що ж стосується обрахованого позивачем розміру моральної шкоди, на думку суду такий є завищеним та не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, оскільки, незважаючи на тривалий характер невиконання судового рішення, пенсія позивачу все ж таки виплачується з дати виникнення права на пенсію. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції за моральну шкоду. З огляду на зазначене, враховуючи ступінь порушення, час та зусилля, затрачені позивачем для відновлення порушеного права, а також тривалість невиконання судового рішення, розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн. відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості і тому, саме таку суму належить стягнути на користь позивача. У постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 зроблено висновок, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У відповідності до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Згідно з\~пунктом 3\~вказаного Порядку,\~рішення про\~стягнення коштів\~державного та\~місцевих бюджетів\~або боржників\~виконуються на\~підставі виконавчих\~документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відтак, оскільки рішення судів про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно здійснити шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України грошових коштів державного бюджету з відповідного відкритого для цього рахунку Державної казначейської служби України. За таких обставин, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягненню з Державного бюджету України на користь позивача 50\~000 (п'ятдесяти тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.1,5\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. З рахунку №ЕД-1706-4-770.17 від 21.06.2017 р. та квитанції від 21.06.2017 р. вбачається, що позивач за проведення психологічного дослідження Судової незалежної експертизи поніс витрати в сумі 9000,00 грн. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2440,00 грн. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 11440 грн.

Outcome: partial