Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в.о. Головного лікаря Хмельницької міської лікарні М.Соболя від 02 грудня 2019 року №134 «Про внесення змін до структури, штатного розпису та скорочення штату працівників» . Наказ прийнято неповноважним суб`єктом, не узгоджений з профкомом, не оформлено передавальний акт. В судовому засіданні представник позивачів, позивачі підтримали заявлений позов та просили його задоволити. Не заперечили, що відповідач мав право здійснити реорганізацію, але у встановлений законом спосіб. [PERSON] не заперечував, що його повідомили про наступне скорочення у встановленому порядку, проте його не влаштовували запропоновані умови праці у зв`язку із переведенням. Питання щодо поновлення на посаді [PERSON] не цікавить, оскільки він планує займатись приватною практикою та на сьогоднішній день займається організацією майбутньої діяльності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] повідомили суд, що є працевлаштованими у Хмельницькій міській лікарні. Представник відповідача позов заперечила. Подала письмовий відзив на позов. Припинення Хмельницької міської лікарні шляхом перетворення в Комунальне підприємство «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради зумовлено господарськими потреба та внутрішньо організаційними особливостями роботи закладу. Профком був повідомлений про звільнення працівників у зв`язку із припинення. Відповідачем вжиті необхідні заходи щодо повідомлення працівників про наступне вивільнення та забезпечена можливість працевлаштування в установі, крім тих як відмовились від переведення на еквівалентне місце працевлаштування у лікувальному закладі. Треті особи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримали позовні вимоги. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов не підлягаючим задоволенню. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому кредитор вправі обрати спосіб захисту, що наданий йому законом, на власний розсуд. За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, п. 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87 52854/99, п. 122, від 30 жовтня 1991 року). Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, п. 75, рішення від 5 квітня 2005 року), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, п. 106). Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Пунктом 1 статті 40 Кодексу визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 02 грудня 2019 року в.о.головного лікаря Хмельницької міської лікарні М.Соболем було прийнято наказ №134 «Про внесення змін до структури, штатного розпису та скорочення штату працівників». Наказом внесені зміни до штатного розпису та структури Хмельницької міської лікарні з 02 грудня 2019 року шляхом виведення відділення малоінвазивної хірургії та відповідно передбачається скорочення штату працівників даного відділення, прийнято рішення про попередження 15 працівників. На засіданні комісії з припинення Хмельницької міської лікарні шляхом перетворення в комунальне підприємство «Хмельницька міська лікарня Хмельницької міської ради» від 10.10.2019 року, що оформлено протоколом №1 було винесено рішення щодо погодження Положення про комісію з припинення Хмельницької міської лікарні шляхом перетворення в комунальне підприємство «Хмельницька міська лікарня Хмельницької міської ради»; передбачено можливість виконання функцій голови комісії його заступником при тривалій відсутності першого. Голова комісії Розгонюк В.Л. тривалий період час був відсутній у зв`язку з непрацездатністю, тому його обов`язки виконувались заступником голови Соболем М.Г . На засіданні комісії з припинення Хмельницької міської лікарні шляхом перетворення в в комунальне підприємство «Хмельницька міська лікарня Хмельницької міської ради» від 18.11.2019 року винесено рішення щодо погодження Соболю М.Г. видати наказ «Про внесення змін до структури, штатного розпису та скорочення штату працівників малоінвазивної хірургії, що оформлено рішенням комісії у вигляді протоколу №2. Хмельницька міська лікарня зверталась з Поданням 02.12.2019 року №1354 до профкому Хмельницької міської лікарні про надання згоди на звільнення працівників відділення малоінвазивної хірургії з вищенаведених підстав. Подання власноруч отримано секретарем профспілкового комітету Лисою Г.І., що підтверджується підписом останньої на письмовому зверненні про отримання. Вдруге відповідач звертався з поданням від 26.12.2019 року до профкому про надання згоди на звільнення працівників відділення малоінвазивної хірургії з вищенаведених підстав. Подання було власноруч отримано головою профспілки Василенко М.К. Подання залишено без реагування. Звернення суду до профспілкового комітету КП «Хмельницька міська лікарня» про повідомлення щодо результату розгляду подань від 02.12.2019 року та 26.12.2019 року, погодження на реорганізацію лікарні за наказом від 02.12.2019 року №134, за ухвалою від 17.06.2020 року, не дали позитивного результату та залишені без відповіді та реагування. За Статутом Хмельницької міської лікарні підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та затверджує штатний розпис. Головний лікар керує діяльністю лікарні та вирішує всі питання, що входять до його компетенції, в т.ч. формує структуру, штатний розпис та затверджує положення про структурні підрозділи, вирішує питання прийому та звільнення працівників. За матеріалами справи, позивачі та треті особи були повідомлені у встановленому порядку про наступне вивільнення та вакантні посади щодо працевлаштування у лікарні у встановленому порядку, що не було спростовано в судовому засіданні та відповідає матеріалам справи. Зокрема, [PERSON] , [PERSON] є працевлаштованими в КП «Хмельницька міська лікарня Хмельницької міської ради», та ними не доведено суду погіршення умов при наступному працевлаштуванні при вивільнені з відділення малоінвазивної медицини. [PERSON] , [PERSON] відмовились від запропонованих посад в КП «Хмельницька міська лікарня». На момент розгляду справи в суді [PERSON] повідомив, що не є зацікавленим у поновлені на роботі у відповідача, оскільки він планує займатись приватною практикою та на сьогоднішній день займається організацією майбутньої діяльності. На підставі викладеного можна дійти висновку, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення. Аналогічна правова позиція сформульована у Постанові Верховного суду від 28 березня 2019 року, справа № справа N 755/3495/16-ц. За вказаних умов, позивачами не доведено суду порушення їх прав наказом Головного лікаря Хмельницької міської лікарні М.Соболя від 02 грудня 2019 року №134 «Про внесення змін до структури, штатного розпису та скорочення штату працівників». Протправність та підстави скасування оспореного наказу не доведені суду належними та допустимими доказами. Підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed