Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] 15 жовтня 2014 року звернувся до суду з заявою, в якій зазначає, що з 18 жовтня 2008 року по 17 січня 2014 року він знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від вказаного шлюбу він має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 18 січня 2014 року Ананьївським районним судом Одеської області шлюб між ним та його дружиною було розірвано. Після розірвання вказаного шлюбу відповідач повторно вийшла заміж, разом з його сином змінила місце проживання, переїздила в м. Котовськ Одеської області, де мешкає по теперішній час. З питання виховання дитини між ним та його колишньою дружиною виникли непорозуміння, він претендує на те, щоб приймати активну участь не тільки в утриманні свого сина, а й безпосередньо в його вихованні. Він неодноразово з даного приводу звертався до відповідача по справі, висловлював наміри щодо того, щоб забирати дитину на деякий час з собою в с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області, на що остання чинила йому перешкоди в цьому, не давала згоди на побачення з дитиною та відмовлялась надавати йому сина. Якщо йому вдавалося вмовити відповідача дозволити побачення з сином, то вони були скороплинними, проходили на протязі декількох годин і не більше. Позивач зазначає, що з приводу перешкоджання йому відповідачем у спілкуванні та вихованні дитини він 27 червня 2014 року звернувся до Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області для вирішення спору між ним та відповідачем, як батьками дитини. Після розгляду його заяви було винесено відповідне розпорядження, котрим йому встановили дні відвідування сина з понеділка по неділю кожного другого тижня місяця. У визначений термін він лише один раз мав можливість на спілкування з дитиною строком у чотири дні, а більше відповідач знову не дозволила йому приймати участь у вихованні сина. Так як відповідач по справі не виконує рішення Ананьївської райдержадміністрації Одеської області та всіляко перешкоджає йому брати участь у вихованні сина, на цьому підґрунті у нього виникають нервові стреси, він втратив нормальний спосіб життя, при кожній відмові надати сина для спілкування він переносив доволі значні нервові зриви та отримав моральну травму, з приводу чого звертався до лікарів за медичною допомогою. Він втратив рівновагу, у нього присутнє постійне відчуття тривоги, напряму пов'язане з пережитими подіями, так як відмова відповідача надати йому сина на визначений у рішенні опікунської ради термін супроводжується сварками, які вчиняє колишня дружина, в зв'язку з чим звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити в частині усунення перешкод у вихованні сина позивача, та визначити спосіб участі ним у вихованні його дитини. Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди, то в цій частині позовних вимог відмовилися, оскільки з даного приводу до позивача претензій не мають. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи позовні вимоги визначала частково, та пояснила, що згодна на те, щоб відповідач бачився з їхнім сином у суботу та неділю, оскільки на час навчання з понеділка по п'ятницю з дитиною необхідно працювати в напрямку навчання та допомагати у виконанні домашніх завдань, оскільки на даний час програма навчання є досить складною. Представник відповідача також не заперечував проти задоволення позовних вимог, однак пояснив, що фактично з боку відповідача перешкод у вихованні дитини не було, оскільки позивач приїжджав до відповідача з метою побачитися з сином у нетверезому стані, а також у пізній час, коли дитину вже необхідно було годувати, а також готувати до сну. Також представник відповідача просив визначити спосіб участі відповідача у вихованні дитини, а саме приймати участь у вихованні сина в період часу з ранку суботи до вечора неділі один раз на місяць. Представник органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області не заперечував щодо ухвалення рішення про надання дозволу на спілкування позивачу з його сином з ранку суботи до вечора неділі один раз на місяць. Суд, заслухавши, позивача, представника позивача, відповідача та його представника відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши документи справи та дослідивши всі подані сторонами докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, свідок [PERSON] пояснив, що позивача та відповідача він знає. Коли саме, він не пам'ятає, до нього звернувся позивач [PERSON] з приводу допомоги показати де мешкає його колишня дружина у м. Котовськ, оскільки він хоче забрати їхнього сина до себе додому, щоб побути з ним. Він на це погодився, та показав [PERSON] де проживає відповідач [PERSON]. Коли вони приїхали за місцем мешкання відповідача, та коли син побачив позивача, тобто, свого батька, то відреагував добре, зрадів, та погодився поїхати з батьком в с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області. [PERSON] також не була проти цього. Також йому відомо, що наступного разу, точної дати він не пам'ятає, приблизно о 19 годині 00 хвилин [PERSON] знову приїхав додому до [PERSON], щоб забрати сина до себе додому, однак [PERSON] відмовила йому. О 19 годині 00 хвилин [PERSON] приїхав, оскільки він працює в м. Одеса, та приїхав звідти на вечірньому рейсі маршрутного таксі. По якій причині [PERSON] відмовила [PERSON], йому не відомо. Також йому невідомо, чи був на той момент [PERSON] в тверезому стані чи в стані алкогольного сп'яніння. Свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з позивачем та відповідачем та добре їх знає, знаходиться з ними у нормальних взаємовідносинах. Одного дня, точної дати він не пам'ятає, у вечірній час, він разом з [PERSON] приїхав додому до [PERSON] в м. Котовськ Одеської області, щоб [PERSON] забрав до себе додому свого сина. Коли вони приїхали додому до [PERSON], то [PERSON] про щось розмовляв з [PERSON], про що саме, він не чув. Після закінчення розмови [PERSON] повернувся до автомобіля, але був засмучений. У вечірній час вони приїхали до [PERSON], оскільки [PERSON] на вечірньому рейсі маршрутного таксі приїхав з м. Одеси, оскільки там працює. В подальшому [PERSON] розповів йому, що [PERSON] відмовилася віддавати йому дитину, однак причини він не повідомив. Крім того, коли вони приїхали до [PERSON] додому, то були тверезі. Свідок [PERSON] пояснив, що є батьком позивача та був свекром відповідача. З позивачем знаходиться у нормальних взаємовідносинах. З відповідачем він також знаходився у нормальних взаємовідносинах. Першого разу, точної дати він не пам'ятає, коли він разом з [PERSON] приїхав додому до [PERSON], щоб забрати сина [PERSON] в с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області, [PERSON] на це погодилась. Коли вони наступного разу приїхали до [PERSON] за сином, то вона відмовила [PERSON] аргументуючи це тим, що минулого разу вони привезли дитину брудною. Це є неправдою, оскільки коли вони забирають до себе дитину, то одразу перевдягають її в інший одяг, щоб не забруднити той, в якому її забрали. На третій раз вони знову приїхали у вечірній час до [PERSON], щоб забрати дитину, однак вона відмовила їм по тій самій причині. Вони приїхали до [PERSON] у вечірній час, оскільки [PERSON] приїхав з м. Одеси лише о 19 годині 30 хвилин. Крім того, враховуючи поганий стан дороги до м. Котовськ, потрібний час, щоб туди доїхати. Також вони були у тверезому стані. Крім того, свідок просить дозволити позивачу бачитися зі своїм сином хоча б раз на місяць, враховуючи те, що [PERSON] працює в м. Одеса, та з урахуванням специфіки роботи має змогу приїжджати додому один раз на місяць. Свідок [PERSON] пояснила, що позивача та відповідача знає добре. Також зазначає, що [PERSON] не була проти участі [PERSON] у вихованні їхньої дитини. Крім того свідок вважає, що батьки повинні приймати участь у вихованні своєї дитини. Однак їй відомо від інших людей, які не побажали виступити в суді з власних переконань, що [PERSON] під час перебування сина в нього, відвідував місцеві розважальні заклади, бари, куди брав із собою дитину, та вживав там спиртні напої. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її невісткою. На даний час [PERSON] проживає разом з чоловіком в неї вдома, тобто, вони проживають разом в одному будинку. Коли першого разу, точної дати вона не пам'ятає, [PERSON] приїхав до них додому, щоб забрати дитину до себе додому, [PERSON] не заперечила проти цього. На другий раз [PERSON] приїхав за дитиною, але в той час,коли вони вже збиралися лягати спати. Крім того, він був у стані алкогольного сп'яніння. [PERSON] по причині пізнього часу та того, що [PERSON] був у нетверезому стані, відмовила йому. Також за весь час [PERSON] лише один раз дзвонив з приводу свого сина, та в подальшому не цікавився ним. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає, та їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Крім того, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорта позивач - [PERSON], [INFO], уродженець та мешканець с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області (а.с.6). 18 жовтня 2008 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №11. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18 жовтня 2008 року(а.с.9). від вказаного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 2009 року (а.с.10). Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 17 січня 2014 року по цивільній справі №491/1398/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 400 гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 09 жовтня 2013 року і до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]»(а.с.16-17). Розпорядженням Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №309/А-2014 від 07 серпня 2014 року про вирішення спору між батьками щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини, [PERSON] встановлено графік побачення з його сином [PERSON], а саме: дні відвідування - з понеділка по неділю кожного другого тижня місяця; у дні відвідування дитина проживатиме за місцем проживання батька за адресою: с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області (а.с.12). Також встановлено, що [PERSON] 26 березня 2014 року звертався за медичною допомогою до лікаря-невропатолога Ананьївської ЦРЛ, оглянутий, встановлений діагноз - Астено-невротичний синдром. Призначено лікування, підтвердження чого є повідомлення Ананьївської ЦРЛ №518 від 14 жовтня 2014 року(а.с.13). Згідно з довідкою-характеристикою №1477 від 22 вересня 2014 року, виданою Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області [PERSON] зареєстрований на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. За час проживання на території села зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг та заяв від сусідів та мешканців села до сільської ради не надходило(а.с.14). Відповідно до довідки №1478 від 22 вересня 2014 року дитина [PERSON] проживає спільно з матір'ю [PERSON].(а.с.15). Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 157 СК України вбачається, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною батьків, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип рівності у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та п. 5.1 Листа Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 року «Про відшкодування моральної шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправним діянням заподіювача та вини останнього в його заподіянні. Крім того, в судовому засіданні позивач зазначив, що не має претензій до відповідача з приводу відшкодування моральної шкоди, а тому просив в позовних вимогах в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди відмовити, на підставі чого суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позивний вимог в частині стягнення моральної шкоди, враховуючи бажання позивача. Позивачем доведено та надано беззаперечні докази щодо неправомірних дій відповідача, зокрема щодо вчинення відповідачем перешкод позивачеві у спілкуванні з сином та у його вихованні, наведені належні обґрунтування та надані докази, які підтверджують позовні вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з сином та його участі у вихованні сина, є обґрунтованими та доведеними, оскільки позивачем доведено та надано беззаперечні докази щодо неправомірних дій відповідача та вчинення нею перешкод у спілкуванні позивача з сином та у його вихованні, що є предметом розгляду справи, в зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки відповідає інтересам дитини. Також суд вважає, що судові витрати по справі підлягають залишенню за позивачем, враховуючи виявлене ним бажання під час розгляду справи по суті. На підставі ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст. 7, 19, 141, 153,157,158,159 СК України та

Outcome: partial