Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] /далі позивач/ звернулась до суду із позовом до [PERSON] /далі відповідач/, в якому після уточнення позовних вимог просила: стягнути з відповідача на її користь неустойку в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 21.03.2015рокук по 31.07.2015року в розмірі 24772грн.76коп.; інфляційні втрати від затримки грошових виплат за період з 06.08.2014року по 30.06.2015 року в розмірі 6559грн.21коп.; пеню за користування чужими грошовими коштами за період з 06.08.2014року по 31.09.2015року в розмірі 8139грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.07.2007року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] народження у розмірі ? частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.05.2007року та до повноліття дитини. Від добровільного виконання цього рішення суду відповідач [PERSON] відмовився. 17.08.2007року Московським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист №2-7364/07, на підставі якого 23.10.2009року державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ Д.Ю. Панфіловим було відкрито виконавче провадження ВП № 15816529. 27.03.2013 року виконавчий лист надійшов до Московського ВДВС ХМУЮ за місцем реєстрації боржника [PERSON] і відкрито виконавче провадження ВП № 37246582. Проте всупереч вимогам закону відповідач ухиляється від участі в утриманні сина та належного виконання рішення суду, сплачує аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі. В результаті цього утворилась заборгованість з виплати аліментів. Починаючи з 20.03.2015року і по теперішній час неустойка (пеня) від суми несплачених відповідачем аліментів не була стягнута, у зв'язку з чим період стягнення неустойки слід рахувати з 20.03.2015року і до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Заборгованість з виплати аліментів у відповідача виникла ще в 2009році і продовжує існувати по теперішній час. Вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментам була встановлена рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.06.2010 року в справі № 2-2159/10, що набрало законної сили та яким вже встановлена вина відповідача у виникненні заборгованості, встановлено, що помісячна заборгованість, що виникла з 22.11.2009року складає з 22.11.2009року по 01.04.2010року - 2451грн.43коп. З запису державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Чернової М.А. у виконавчому листі № 2-7364/07 від 16.07.2007року про стягнення аліментів, борг відповідача станом на 01.02.2013року складав 2887грн.64коп., тобто з 01.01.2013року по 01.02.2013року заборгованість виросла на 436грн.21коп. Згідно розрахунку заборгованості, обчисленого державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Чернової М.А. станом на 01.01.2014року борг склав - 7301грн.64коп. Згідно розрахунку заборгованості від 15.05.2014року №10-30/ДВ-18, обчисленого державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Потій А.М. борг, станом на 01.03.2014року склав - 8297грн.64коп. Згідно розрахунку заборгованості, обчисленого державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Потій А.М. борг, станом на 01.08.2015року склав - 21194грн.14коп. Позивачем у позові приведено розрахунок пені та загальна сума нарахувань якої, що підлягає стягненню з відповідача за прострочення виплат в період з 21.03.2015року по 31.07.2015рік складає - 24772грн.76коп. Крім того, позивач у відповідності до ст.22 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні втрати від затримки грошових виплат за період з 06.08.2014року по 30.06.2015 року в розмірі 6559грн.21коп., посилаючись на те, що грошові кошти в розмірі - 2863грн.04коп. втрачають свою купівельну спроможність, починаючи з серпня 2014року, із-за значної інфляції від чого вона несе суттєві збитки. Позивачем у позові приведено розрахунок зазначеної суми. Щодо стягнення з відповідача пені за користування чужими грошовими коштами позивач зазначила, що відповідач є зареєстрованим суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою підприємцем, користується чужими, в тому числі і її грошовими коштами для отримання особистих прибутків, тому на нього поширюються положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Позивачем у позові приведено розрахунок пені за користування чужими грошовими коштами яка складає за період з 06.08.2014року по 31.09.2015року в розмірі - 8139грн.37коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Крім того надав суду розрахунок заборгованості від 28.05.2015року №/10-30/ДВ-18, обчисленого державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Самойловою К.Г. по аліментам [PERSON] відповідно до якого станом на 01.04.2015року у [PERSON] заборгованість відсутня. Представник третьої особи - Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Кійко І.О. в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечено, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.07.2007року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] народження у розмірі ? частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.05.2007року та до повноліття дитини. 17.08.2007року Московським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист №2-7364/07, за яким 04.09.2007року державною виконавчою службою ХМУЮ було відкрито виконавче провадження /а.с55-56/. Звернувшись до суду, позивач в обґрунтування заявлених вимог посилалась на доведеність вини відповідача у виникненні заборгованості на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.06.2010року ; правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові ВСУ від 11.09.2013 року, роз'яснення пленуму Верховного Суду України, у п.22 постанови від 15.05.2006року №3; Ухвалу ВСУ від 17.10.2007року у справі № 6-6713св07. Позивачем було надано суду три розрахунки заборгованості по аліментам. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виконаного державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Черновою М.А., за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість по аліментам станом на 01.01.2014року в сумі - 7301грн.64коп. / а.с.60/. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Московського ВДВС ХМУЮ від 15.05.2014року, заборгованість по аліментам відповідача [PERSON] станом на 01.03.2014року складає - 8297грн.64коп. /а.с.61/. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Московського ВДВС ХМУЮ від 13.08.2015року, заборгованість по аліментам відповідача [PERSON] станом на 01.08.2015року складає - 21194грн.14коп. /а.с.62-63/. Вказаний розрахунок здійснено з урахуванням Ухвали Московського районного суду м.Харкова №643/8984/15 від 06.07.2015року про скасування розрахунку заборгованості з виплати аліментів [PERSON], обчислений на підставі довідки про квартальні доходи суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON], починаючи з 01.02.2013року. При цьому, судом встановлено, що Ухвалою колегії суддів апеляційного суду від 24 грудня 2015 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково. Ухвала Московського районного суду міста Харкова від 06.07.2015 року скасована, скарга [PERSON] на дії державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Самойлової К.Г. повернута до того ж суду на новий розгляд. Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 22.03.2016року у задоволенні скарги [PERSON] відмовлено. Представник відповідача проти позову заперечував та надав до суду розрахунок заборгованості [PERSON] від 28.05.2015/10-30/ДВ-18, за даними якого вбачається, що станом на 01.04.2015року заборгованість по аліментам відсутня ( а.с.36-37). Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів Крім того, ст.360-7 ЦПК України встановлена обов'язковість для судів України правових позицій Верховного Суду України, що не заперечується і позивачем. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2696цс15: Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом України у справах № 6-2022 цс 15 ( постанова від 25.11.2015 року) та у справі №6-01477цс 15 ( постанова від 03.02.2016 року). Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи судом, представниками сторін надавались розрахунки заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, які містять різні дані за один і той же період розрахунку. Отже, суду не було надано беззаперечного розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів. Таким чином, суд вважає, що позивач не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, у зв'язку з чим позовна заява задоволенню не підлягає в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed