Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інжинірингово-виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» (далі - відповідач, ПАТ «ІВП ««ВНІПІТРАНСГАЗ»), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті в сумі 41 078,73 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 52 524,12 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3 630,17 грн., 3% річних в розмірі 617,81 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.08.2012 року він за строковим договоромбув прийнятий на посаду керівника групидо ПАТ «ІВП ««ВНІПІТРАНСГАЗ», а 22.08.2017 року звільнений за власним бажанням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно довідки відповідача № 34 від 22.08.2017 року, заборгованість перед позивачем становить 58 104,46 грн. Відповідач частково погасив вказану заборгованість і станом на 21.04.2018 року заборгованість останнього становить 41 078,73 грн. Проте, відповідач безпідставно відмовляється виплатити позивачу вказану заборгованість, чим порушує ст. ст. 47, 115 КЗпП України. Крім того, позивач вважає, що йому заподіяно такими діями відповідача ще й моральну шкоду. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.04.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторінбуло відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Інжинірингово-виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та справу призначено до розгляду по суті на 06.08.2018 року. Протокольною ухвалою суду від 06.08.2018 року,у зв`язку із неявкою представника відповідача, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 04.09.2018 року. 06.08.2018 року на адресу суду від позивача надійшла письмова заява про уточнення позовних вимог, в якій останній зазначив, що після подачі позову відповідач добровільно виплатив позивачу 3 000,00 грн., у зв`язку із чим він зменшує позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 94 850,83 грн. 04.09.2018 року у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, справу було знято зі складу та призначено на 08.10.2018 року. 05.10.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 38 219,56 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33 270,30 грн., в задоволенні інших позовних вимог відповідач просить відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що згідно із довідкою № 35 від 05.10.2018 року, заборгованість по заробітній платі становить 38 219,56 грн., а відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, середньогодинна заробітна плата позивача за червень-липень 2017 року становить 31,05 грн., отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 33 720,30 грн. Крім того, відповідач зазначає, що до трудових правовідносин не застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Протокольною ухвалою суду від 08.10.2018 року,у зв`язку із неотриманням позивачем відзиву на позов, згідно ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 14.11.2018 року. 30.10.2018 року на адресу суду від позивачанадійшли заперечення на відзив, в яких останній зазначив, що відповідачем невірно проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки; середньоденна заробітна плата позивача становить 50,39 грн., отже розмір середнього заробітку за час затримки дорівнює 54 726,27 грн. Крім того, на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача: 38 219,12 грн. заборгованості по заробітній платі; 54 726,27 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 4 775,69 грн. інфляційних втрат; 3000,00 грн. моральної шкоди. Від позовних вимог про стягнення із відповідача 3% річних в сумі 617,81 грн. позивач відмовився. 14.11.2018 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній просив суд відмовити позивачу в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, оскільки така заява мала бути подана до першого судового засідання по справі. Протокольною ухвалою суду від 14.11.2018 року,у зв`язку з неявкою представника відповідача, згідно п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 31.01.2019 року. 26.12.2018 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача: 38 219,12 грн. заборгованості по заробітній платі; 75 588,77 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 6 552,37 грн. інфляційних втрат; 3 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. 17.01.2019 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про збільшення позовних вимог, в якій відповідач зазначає, що оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, позивач мав право збільшувати позовні вимог до першого судового засідання по справі. В судовому засіданні 31.01.2019 року позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.12.2018 року з викладених у позовній заяві та запереченнях на відзив підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 31.01.2019 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки невідомі. Вислухавши вступне слово позивача, дослідивши надані учасниками процесу документи та матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 02.08.2012 року на підставі наказу № 218/к від 02.08.2012 року [PERSON] був прийнятий на посаду керівника групи відділу автоматики ПАТ «ІВП ««ВНІПІТРАНСГАЗ», про що в трудовій книжці [PERSON] , зроблений відповідний запис (а.с. 8). 01.04.2016 року ПАТ «ІВП ««ВНІПІТРАНСГАЗ» було прийнято наказ № 95/к (а.с. 50-51), яким, в зв`язку із відсутністю необхідних обсягів робіт на 2016 рік, погіршенням фінансового стану підприємства, та з метою скорочення витрат на персонал, починаючи з 01.04.2016 року позивачу було встановлено режим роботи на умовах неповного робочого часу, а саме: 4-х годинний робочий день в середу та додаткові вихідні дні в понеділок та вівторок. 01.06.2016 року ПАТ «ІВП ««ВНІПІТРАНСГАЗ» було прийнято наказ № 105/к (а.с. 55-57), яким у зв`язку із збільшенням обсягів проектних робіт по об`єктам: «Реконструкція установки осушення газу Долинського лінійного виробничого управління МГ», «Розробка проектної документації з облаштування Руновищенської групи родовищ», «Реконструкція Опарського ПСГ», «Реконструкція установки комплексної підготовки газу Кегичівського ПСГ по зауваженням експертизи», позивачу, в період з 01.06.2017 року по 30.06.2017 року, встановлено повний робочий тиждень з 8-ми годинним робочим днем. 12.07.2017 року на підставі наказу ПАТ «ІВП ««ВНІПІТРАНСГАЗ» № 74/в (а.с. 47) [PERSON] було надано основну відпустку за період роботи з 02.08.2014 року по 01.08.2015 року, тривалістю 8 календарних днів, в період з 17.07.2017 року по 24.07.2017 року; та основну відпустку за період роботи з 02.08.2015 року по 01.08.2016 року, тривалістю 16 календарних днів, в період з 25.07.2017 року по 09.08.2017 року. 22.08.2017 року [PERSON] , на підставі наказу № 156/к від 22.08.2017 року був звільнений з посади керівника групи відділу автоматики ПАТ «ІВП ««ВНІПІТРАНСГАЗ» за скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що в трудовій книжці [PERSON] , зроблений відповідний запис (а.с. 8). Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці`та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями. Згідно ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено,роботодавецьзобов`язаний погодити ці питання звиборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України,власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В свою чергучастиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем вказані вимоги законодавства не виконані - в день звільнення позивача не здійснено виплату заробітної плати останньому в повному обсязі. Як стверджує позивач, та не заперечує відповідач, розмір заборгованості відповідача по заробітній платі становить 38 219,56 грн. Вказаний факт підтверджується також і довідкою вих. № 35 від 05.10.2018 року, виданою ПАТ «ІВП ««ВНІПІТРАНСГАЗ» (а.с. 46). Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 38 219,56 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, в п. 32Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Згідно п. 2 Розділу ІІ Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Таким чином з наведеного вбачається, що для випадків, передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обчислення середньої заробітної плати проводиться виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи працівника, що передують звільненню. В свою чергу, п. 8 Розділу ІV Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2017 року на підставі наказу ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» № 74/в (а.с. 47) [PERSON] було надано основну відпустку за період роботи з 02.08.2014 року по 01.08.2015 року, тривалістю 8 календарних днів, в період з 17.07.2017 року по 24.07.2017 року; та основну відпустку за період роботи з 02.08.2015 року по 01.08.2016 року, тривалістю 16 календарних днів, в період з 25.07.2017 року по 09.08.2017 року. Згідно довідки № ВТГ00000251 від 12.07.2017 року (а.с. 49) сума нарахованих позивачу відпускних за період з 17.07.2017 року по 24.07.2017 року склала 1 530,08 грн., за період з 28.07.2017 року по 31.07.2017 року - 1 338,82 грн., за період з 01.08.2017 року по 09.08.2017 року -1 721,34 грн. Таким чином, заробітна плата [PERSON], яка береться для обрахунку середньогодинного заробітку, за червень 2017 року та липень 2017 року склала 4 830,00 грн. та 1 380,00 грн. відповідно, що разом становить 6 210,00 грн. З наявних в матеріалах справи табелів обліку робочого часу за червень та липень 2017 року (а.с. 52-53) вбачається, що позивачем в червні 2017 року відпрацьовано 160 годин, а в липні 2017 року -40 годин, що разом становить 200 годин. Отже середньогодинний заробіток позивача становить: 6 210,00 грн. / 200 годин = 31,05 грн. Як зазначалось вище, 01.04.2016 року ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» було прийнято наказ № 95/к (а.с. 50-51), яким, у зв`язку із відсутністю необхідних обсягів робіт на 2016 рік, погіршенням фінансового стану підприємства, та з метою скорочення витрат на персонал, починаючи з 01.04.2016 року позивачу було встановлено режим роботи на умовах неповного робочого часу, а саме: 4-х годинний робочий день в середу та додаткові вихідні дні в понеділок та вівторок. 01.06.2016 року ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» було прийнято наказ № 105/к (а.с. 55-57), яким у зв`язку із збільшенням обсягів проектних робіт по об`єктам: «Реконструкція установки осушення газу Долинського лінійного виробничого управління МГ», «Розробка проектної документації з облаштування Руновищенської групи родовищ», «Реконструкція Опарського ПСГ», «Реконструкція установки комплексної підготовки газу Кегичівського ПСГ по зауваженням експертизи», позивачу, в період з 01.06.2017 року по 30.06.2017 року, встановлено повний робочий тиждень з 8-ми годинним робочим днем. Частинами 1, 2 ст. 56 КЗпП України встановлено, що за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. З урахуванням наведеного, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється таким чином: 31,05 грн. х 1086 робочих годин (з яких: за серпень 2017 року - 16 робочих годин; за вересень 2017 року - 88 робочих годин; за жовтень 2017 року - 75 робочих годин; за листопад 2017 року - 92 робочі години; за грудень 2017 року - 84 робочі години; за січень 2018 року - 68 робочих годин; за лютий 2018 року - 80 робочих годин; за березень 2018 року - 88 робочих годин; за квітень 2018 року - 80 робочих годин; за травень 2018 року - 84 робочі години, за червень 2018 року - 80 робочих годин; за липень 2018 року - 80 робочих годин; за серпень 2018 року - 91 робоча година; за вересень 2018 року - 80 робочих годин) = 33 270,30 грн. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33 270,30 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Надаючи правову оцінку позовним вимогам про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3 630,17 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:пенсії;соціальні виплати;стипендії;заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), дія якого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);стипендії;заробітна плата (грошове забезпечення). Пунктом 4 Порядку № 159 встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. За вказаних обставин, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати становить3 286,85 грн., виходячи із наступного розрахунку: Місяць Індекс інфляції Розрахунок компенсації Вересень 2017 року 102% (38 219,56 грн. х 102%)- 38 219,56 грн. = 764,39 Жовтень 2017 року 101,2% (38 219,56 грн. х 101,2%)- 38 219,56 грн. = 458,63 Листопад 2017 року 100,9% (38 219,56 грн. х 100,9% )- 38 219,56 грн. =343,97 Грудень 2017 року 101% (38 219,56 грн. х 101%)- 38 219,56 грн. = 382,19 Січень 2018 року 101,5% (38 219,56 грн. х 101,5%) - 38 219,56 грн. =573,29 Лютий 2018 року 100,9% (38 219,56 грн. х 100,9%)- 38 219,56 грн. =343,97 Березень 2018 року 101,1% (38 219,56 грн. х 101,1%) - 38 219,56 грн. =420,41 Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати підлягають задоволенню частково, а саме, в розмірі 3 286,85 грн. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач неодноразово звертався до суду із заявами про збільшення розміру позовних вимог. Разом з тим, пунктом 2 частини 2 статті 49 ЦПК України встановлено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд приймає до уваги заяву позивача про уточнення позовних вимог від 06.08.2018 року, якою позивач зменшив позовні вимоги, оскільки після подачі позову відповідач добровільно виплатив позивачу 3 000,00 грн. Інші заяви позивача про уточнення позовних вимог не приймаються судом до уваги, оскільки були подані після першого судового засідання по справі. Так, з урахуванням заяви позивача від 06.08.2018 року, позовні вимоги полягають в наступному: стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті в сумі 38 078,73 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 52 524,12 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3 630,17 грн., 3% річних в розмірі 617,81 грн. При цьому, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 617,81 грн. суд відмовляє, оскільки норми ст. 625 ЦК України, якою передбачено право стягнення 3% річних, не поширюється на трудові відносини. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням приписів ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судові витрати в розмірі 704,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial