Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] 12 жовтня 2018 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року заяву було прийнято до розгляду суду, а у справі відкрито провадження в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року було задоволено заяву про забезпечення доказів та витребувано у Четвертої дніпровської держнотконтори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Заявник у своїй заяві посилався на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS], яка йому належала на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської держнотконтори Гуніним О.В., та земельну ділянку площею 0,0288 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка йому належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 10 квітня 2001 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 321 від 15 лютого 2001 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 035107. Разом з тим, вказаний договір купівлі-продажу та Державний акт було видано на ім'я [PERSON], хоча за паспортними даними та свідоцтвом про смерть він є [PERSON] Внаслідок різності написання прізвища батька заявника в договорі купівлі-продажу та Державному акті і свідоцтві про смерть заявник не може у встановленому законом порядку отримати спадщину. Заявник у своїй заяві просив суд встановити факт належності [PERSON] договору купівлі-продажу від 29 березня 1990 року 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS], посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської держнотконтори Гуніним О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1226, та Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [NUMBER] від 10 квітня 2001 року на земельну ділянку площею 0,0288 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 321 від 15 лютого 2001 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 035107, які було видано на ім'я [PERSON] Заявник у своїй заяві до суду справу просив розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи заінтересована особа повідомлялася належним чином, у своїй заяві до суду праву просила розглянути за відсутності свого представника. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с. 7). [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у тому числі на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0288 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] належала батьку заявника на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської держнотконтори Гуніним О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1226 (а.с. 9-10). Земельна ділянка площею 0,0288 га, розташована за адресою: [ADDRESS], належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [NUMBER] від 10 квітня 2001 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 321 від 15 лютого 2001 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 035107 (а.с. 8). В договорі купівлі-продажу від 29 березня 1990 року та Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [NUMBER] від 10 квітня 2001 року прізвище [PERSON] зазначено як [PERSON] Єдиним спадкоємцем після його смерті є [PERSON], про що свідчить заповіт від 17 серпня 2002 року (а.с. 38) та матеріали спадкової справи. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 5 жовтня 2018 року заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з різністю написання прізвища [PERSON] в Державному акті на право приватної власності на землю та свідоцтві про смерть (а.с. 15). Різність написання прізвища батька заявника в Державному акті на право приватної власності на землю, договорі купівлі-продажу і свідоцтві про смерть на теперішній час перешкоджає [PERSON] у встановленому законом порядку отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З зазначеного вбачається, що в договорі купівлі-продажу від 29 березня 1990 року та Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [NUMBER] від 10 квітня 2001 року невірно зазначено прізвище батька заявника замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З ксерокопії свідоцтва про смерть батька заявника вбачається, що його прізвище є «[PERSON]», а не «[PERSON]», за життя йому видавалися офіційні документи: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, інші документи (а.с. 11-13). За таких обставин суд вважає, що оскільки всі інші дані в свідоцтві про смерть та договорі купівлі-продажу і Державному акті на право приватної власності на землю, які було видано батьку заявника повністю співпадають, то заява підлягає задоволенню, а факт належності [PERSON] договору купівлі-продажу та Державного акта на право приватної власності на землю, виданих на ім'я [PERSON], встановленню. На підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Заявником при поданні заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 352 гривень 40 коп, який з урахуванням положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України, відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved