Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20.09.2003 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області між ним та [PERSON] (далі \~відповідач) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 323. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку Катерину, [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало відсутність взаєморозуміння, через що шлюбні відносини між ними припинено. Сімя розпалася остаточно, надавати строк для примирення необхідності немає. Майнового спору між ними немає. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, передала суду телефонограму, в якій зазначила, що позов визнає, просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 20.09.2003 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб; актовий запис № 323; свідоцтво про шлюб серії 1-ФП № 075558. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Богульська». Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку Катерину, [INFO], свідоцтво про народження серії 1-ФП № 161999 від 03.08.2004 р. Судом встановлено, що на даний час шлюбні відносини між подружжям припинені через відсутність взаєморозуміння; спільного господарства не ведуть; на примирення не згодні. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved