Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON], 04.10.2018р. звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» (далі - ДП ЛНДРТІ) про стягнення 4 466 грн. 58 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 06.08.2018р. по 21.09.2018р., мотивуючи тим, що працювала за сумісництвом юрисконсультом у ДП ЛНДРТІ, Наказом №15-к від 06.08.2018р. її звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, однак належні їй кошти в сумі 11 403 грн. 29 коп. в день звільнення відповідач не виплатив, а лише 21.09.2018р. на підставі постанови старшого державного виконавця Франківського відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області [PERSON] у виконавчому провадженні №57196871, просила задовольнити позов. Ухвалою судді від 16.10.2018р. провадження у справі відкрито. [PERSON] в суді вимоги уточнила, просить про стягнення з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» 4 203 грн. 84 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 06.08.2018р. по 19.09.2018р., 704 грн. 80 коп. судового збору та 49 грн. 50 коп. витрат, понесених у звязку з розглядом справи, покликаючись на мотиви наведені у заяві від 04.10.2018р. Т.в.о. директора ДП ЛНДРТІ [PERSON] у відзиві від 07.11.2018р. позов [PERSON] заперечив, як безпідставний, зазначив, що підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до ст. 117 КЗпП України є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні передбачених ст. 116 КЗпП України та вина власника, що у діях ДП ЛНДРТІ відсутня складова правопорушення і зокрема вина, оскільки постановами Франківського відділу ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 10.04.2012р., 09.06.2017р. та від 13.09.2018р. накладено арешти на рахунки ДП ЛНДРТІ, відтак керівник підприємства з квітня 2012 року позбавлений права розпоряджатися коштами та відповідно провести розрахунок у день звільнення позивачки [PERSON], що розрахунок середнього заробітку здійснений позивачкою не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», що позивачка в кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні включила 06.08.2018р. день звільнення (робочий день) за який отримала заробітну плату, що кошти в сумі 11\~403 грн. 29 коп. [PERSON] фактично перераховані 18.09.2018р. (а.с. 24-26, 30-33). Представник відповідача [PERSON] в суді позов заперечив з мотивів наведених у відзиві від 07.11.2018р., просить у позові відмовити. Заслухавши позивачку, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 4, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Із пояснень позивачки в суді, із копії Наказу ДП ЛНДРТІ №15-к від 06.08.2018р. убачається, що [PERSON] працювала за сумісництвом юрисконсультом у ДП ЛНДРТІ, Наказом №15-к від 06.08.2018р. її звільнено з 06.08.2018р. з роботи за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 5). Згідно довідки ДП ЛНДРТІ №274 від 06.08.2018р., [PERSON] на день звільнення - 06.08.2018р. нараховані, але не виплачені кошти у сумі 11\~403 грн. 29 коп., включаючи заробітну плату за липень 2018р., розрахункові гроші, вихідну допомогу (а.с. 6). Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. За положеннями ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~ За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~ Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Пунктом 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вищенаведені норми закону узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України у справі 6-64цс13 від\~03 липня 2013 року. Із пояснень позивачки в суді, із постанов старшого державного виконавця Франківського відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області [PERSON] від 13.09.2018р. та від 21.09.2018р. убачається, що 04.09.2018р. Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з ДП ЛНДРТІ на користь [PERSON] 11\~403 грн. 29 коп. заборгованої заробітної плати, що постановою Франківського відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області від 13.09.2018р. відкрито виконавче провадження №57196871 з примусового виконання вказаного виконавчого документа, а постановою від 21.09.2018р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання означеного судового наказу у звязку із стягненням коштів в повному обсязі та перерахунком таких стягувачу (а.с. 8, 37). Так, із платіжного доручення №1159 від 18.09.2018р., виписки «ПРИВАТБАНК» від 06.11.2018р. №А1NAKNVEMRK2D5DQ по картці/рахунку 5168742607197583 за період 19.09.2018р. видно, що фактичний розрахунок з позивачкою [PERSON] відповідач провів 19 вересня 2018 року (а.с. 36, 55). Оскільки фактичний розрахунок ДП ЛНДРТІ з [PERSON] проведено 19 вересня 2018 року, відтак позивачка має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 07.08.2018р. по 19.09.2018р. включно. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Згідно п. 8\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№100\~від 08.02.1995\~«Про порядок\~обчислення середньої\~заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта ДП ЛНДРТІ 06.08.2018р., отже середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи і зокрема червень-липень 2018р. Згідно довідки ДП ЛНДРТІ №273 від 06.08.2018р. середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, становила 5\~518 грн. 22 коп., а середній заробіток за один робочий день 131 грн. 37 коп. (а.с. 7). Період затримки виплат [PERSON] по день фактичного розрахунку складає 31 робочий день (18 р.д. у серпні та 13 р.д. у вересні 2018 року), відтак середній заробіток [PERSON] за час затримки по день фактичного розрахунку у період з 07.08.2018р. по 19.09.2018р. становить 4\~072 грн. 47 коп. (31 х 131 грн. 37 коп.). Пунктами 6, 20, 21, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз'яснено, що при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Враховуючи вищенаведене, а також день звільнення позивачки та день проведення з нею остаточно розрахунку, середній заробіток за один робочий день та період затримки розрахунку при звільненні, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 4\~072 грн. 47 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 07.08.2018р. по 19.09.2018р. включно, з утриманням з цієї суми всіх податків та обовязкових платежів. Твердження т.в.о. директора ДП ЛНДРТІ [PERSON] у відзиві від 07.11.2018р. та представника [PERSON] в суді про те, що постановами Франківського відділу ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області від 10.04.2012р., 09.06.2017р. та від 13.09.2018р. накладено арешти на всі без виключення рахунки ДП ЛНДРТІ, відтак керівник підприємства позбавлений права розпоряджатися коштами та відповідно провести розрахунок з позивачкою [PERSON] у день її звільнення, суд з огляду на вищенаведені норми закону, дослідженні в судовому засіданні докази, оцінює як такі, що не виключають вини роботодавця\~в невиплаті\~належних позивачці\~коштів та\~не звільняє\~його від\~відповідальності,\~передбаченої ст.\~117\~КЗпП України. З огляду на положення ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 704 грн. 80 коп. судового збору. Підстав для\~стягнення на користь [PERSON] 49 грн. 50 коп. судових витрат повязаних з касовим обслуговуванням при підготовці справи до розгляду, суд не вбачає, оскільки зазначені витрати не відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи в розумінні ст. 133 ЦПК України. За наведеного,

Outcome: partial