Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] 05.04.2018 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2018 р. позов залишено без руху (т. 1 а.с. 23-25) та ухвалою суду від 18.04.2018 р. позовну заяву повернуто позивачу (т. 1 а.с. 38, 39). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2018 р. ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2018 р. скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 84). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2018 р. вказану позовну заяву передано в провадження судді Виниченко Л.М. (т. 1 а.с. 187). Ухвалою суду від 09.07.2018 р. позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви (т. 1 а.с. 188, 189). Ухвалою суду від 03.08.2018 р. відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене на 27.09.2018 р. (т. 1 а.с. 194, 195). 23.10.2018 р. відповідачем подані заперечення на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю, посилаючись на те, що при укладенні угоди купівлі-продажу у нотаріуса продавцем [PERSON] був наданий оригінал договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], також надано реєстраційне посвідчення за реєстраційним номером 765026980000, тому сумніву в тому, що [PERSON] не є належним власником квартири ні в посадових осіб, ні в учасників правочину купівлі-продажу не виникало, нотаріусом документи перевірялись, при цьому отримувався витяг із реєстру заборон реєстрації майнових прав при укладенні угоди. Посилання позивача на те, що договір дарування спірної квартири є підроблений і нотаріально не засвідчений спростовується самим договором, що має всі реквізити волевиявлення дарувальників нерухомого майна, зроблений на нотаріальному бланку. Твердження позивача, що батько хотів залишити йому спадщину викликають сумнів, враховуючи їх сімейні стосунки, відсутність спілкування і зустрічей місяцями та роками; про смерть батька, який помер [INFO] , син дізнався лише 14.01.2016 р. Придбав квартиру він правомірно, договір купівлі-продажу відповідає умовам ст. ст. 202-211 ЦК України, тому він є добросовісним набувачем (т. 1 а.с. 214-218). В підготовчому судовому засіданні судом було прийнято подану позивачем 23.10.2018 р. позовну заяву в новій редакції, відповідно вимог якої [PERSON] просить визнати нікчемним договір дарування квартири [ADDRESS] від 31.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 358, відповідно якого [PERSON] разом з дружиною [PERSON] подарували квартиру [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом; витребувати квартиру [ADDRESS] з володіння відповідача (т. 1 а.с. 228-247). Позовні вимоги мотивовано тим, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що його батьки розлучилися, батько залишив його матір та його у віці до одного року і почав проживати з іншою жінкою, тому його батьки між собою не спілкувалися та перебували в недружніх стосунках. Мешкав його батько разом зі своєю дружиною [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яку вони приватизували в 1998 році, спільних дітей у [PERSON] та [PERSON] не було. Позивач вказує, що його батько разом зі своєю дружиною дуже рідко приїздив до нього в гості, в свою чергу він також дуже рідко їх відвідував. Зазначає, що через образу на свого батька [PERSON] 23.07.1981 р. коли він одружився на [PERSON] він змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Позивач вказує, що після останньої розмови він телефонував своєму батькові влітку 2015 р., однак останній на телефонні дзвінки не відповідав, що йому дивним не здалося, оскільки батько навмисно міг не брати слухавку, коли між ними попередня розмова закінчувалася сваркою. Коли телефонував на початку січня 2016 р. телефон батька вже не обслуговувався. Він приїхав до квартири батька 08.01.2016 р. , де побачив розпочаті ремонтні роботи в квартирі [ADDRESS] та дізнався, що квартира продана новому власнику. Тоді від сусідів він дізнався, що його батько помер [INFO] , проте його труп знайшли в квартирі значно пізніше, а дружина батька [PERSON] померла раніше, десь [INFO] Позивач зазначає, що від дільничного інспектора Дніпровського управління поліції ГУ НП України у м. Києві та начальника ЖРЕО-409 йому стало відомо, що про трупний запах з квартири було заявлено сусідкою, поховання його батька відбулося за державні кошти. Свідоцтво про смерть [PERSON] він отримав 14.01.2016 р. Йому було відомо, що квартиру [ADDRESS] його батько та [PERSON] приватизували 17.02.1998 р., про що свідчить свідоцтво про право власності на житло. За даними Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна реєстрація права власності на вказану квартиру проведена за [PERSON] 06 квітня 1998 року, інформація про перехід права власності на квартиру до іншої особи відсутня. Позивач вказує, що за життя його батько та дружина батька [PERSON] повідомляли його, що все належне їм майно після їх смерті перейде йому в спадок, наміру заповідати, відчужувати третім особам у них не було, навіть незважаючи на те, що між ними були напружені стосунки. Повідомляє, що 18.05.2016 р. він звернувся до приватного нотаріуса КМНО Семенової Г.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] 18.05.2016 р. постановою приватного нотаріуса Семенової Г.В. йому відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті [PERSON] померлого [INFO] у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Спадкова справа вказаним приватним нотаріусом була відкрита 18.11.2016 р. після набрання законної сили станом на 26.09.2016 р. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2016 р. по цивільній справі № 755/9440/16-ц за його позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яким позов задоволено. Зазначає, що на його заяву постановою приватного нотаріуса КМНО Семенової Г.В. від 02.12.2016 р. відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] через ненадання правовстановлюючих документів на квартиру. Позивач вказує, що його визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12016100040001158 від 27.01.2016 р. порушеному за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, по якому в ході досудового розслідування встановлено, що 28.12.2015 р. [PERSON] , використовуючи підроблений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Жердєвою Н.Д. В матеріалах кримінального провадження міститься вилучений оригінал договору дарування квартири від 31.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 358, відповідно якого його батько [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] подарували квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.11.2015 р. квартири за [PERSON] , яким і подавались документи для проведення реєстрації права власності нерухомого майна. 28.12.2015 р. [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] за укладеним договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Жердєвою Н.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2669. Вказує, що в протоколі допиту свідка від 29.01.2016 р. [PERSON] повідомив, що він працював приватним нотаріусом з вересня 1998 р., через анулювання свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю припинив нотаріальну діяльність 30.04.2009 року; 31.01.2017 р. приватний нотаріус [PERSON] за реєстровим № 357 посвідчив договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] у трьох примірниках; реєстр № 1 за 2007 р. у приватного нотаріуса вилучено 17.04.2008 р. під час обшуку працівниками ГУ БКО СБ України та не повернуто; приватний нотаріус повідомляв, що за реєстраційним № 358 на нотаріальному бланку ВЕМ № 964295 ним не посвідчувався, на договорі не його підпис та не його стиль оформлення. Позивач зазначає, що наданими старшому слідчому письмовими поясненнями [PERSON] від 10.03.2016 р. останній договір дарування квартири не підписував, з [PERSON] та [PERSON] він не знайомий; тоді [PERSON] бачив договір дарування на його ім`я, проте нотаріусу підтвердив про належність йому квартири та не повідомив, що підпис на договорі не його. Позивач вважає, що договір дарування квартири від 31.01.2007 року, відповідно якого його батько [PERSON] та [PERSON] подарували квартиру [ADDRESS] [PERSON] , є нікчемним згідно положень ст. ст. 719, 203, 204, 209, 215 ч. 2 ЦК України, оскільки сторонами не було додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Також зазначає, що наміру дарувати квартиру [PERSON] у його батька [PERSON] та [PERSON] не було, оскільки вони не були знайомі, жодного разу один одного не бачили. Позивач вказує, що його батько постійно проживав з [PERSON] , тому прийняв спадщину; він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Спадкове майно складається із квартири [ADDRESS] , яка на даний час зареєстрована за [PERSON] . З посиланням на ст. ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України, ст. 41 Конституції України, позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вказану квартиру та згідно ст. ст. 387, 388, 1218 ЦК України витребувати квартиру від відповідача, яка відчужена за нікчемним правочином. Ухвалами суду від 23.10.2018 р., від 15.01.2019 р. задоволені клопотання представника позивача про витребування доказів (т. 2 а.с. 64-66, 167, 168). 13.02.2019 р. представником відповідача [PERSON] подано відзив на позов, у якому зазначено про те, що відповідач в повному обсязі не визнає жодної з позовних вимог та вважає їх необгрунтованими і безпідставними. Позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, правові підстави передбачені ст. 388 ЦК України для витребування власності у добросовісного набувача відсутні. Позовна вимога щодо встановлення судом нікчемності договору прямо суперечить ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на невиконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - виключно з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. У випадку витребування судом спірної квартири порушеними будуть права, як [PERSON] , так і членів його сім`ї, які там проживають, в тому числі малолітніх дітей. Позивачем не залучено до участі у справі належного відповідача [PERSON] , як сторону договору дарування квартири від 31.01.2007 р., щодо якого заявляються вимоги про нікчемність правочину. Подані позивачем письмові докази на доведення обставин відсутності нотаріальної форми договору дарування є недопустимими, оскільки одержані з порушенням встановленого законом порядку (т. 2 а.с. 184-189). Відповідачем поданий зустрічний позов від 13.02.2019 р., за вимогами якого просить усунути [PERSON] від права на спадкування за [PERSON] , померлого приблизно 09.05.2015 р. (т. 2 а.с. 226-234). Позовні вимоги зустрічного позову, з посиланням на ст. 1224 ЦК України, мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердєвою Н.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2669. Продавець за цим договором [PERSON] набув зазначену квартиру на підставі договору дарування від 31.01.2007 р., квартиру йому подарувало подружжя [PERSON] та [PERSON] . Зазначено, що у випадку встановлення судом факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON] , останній не має права на спадкування за законом і має бути усунутий від права на спадкування майна свого батька, оскільки свідомо та умисно ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання свого батька, що підтверджується копією технічного запису судових засідань у справі № 755/9440/16-ц за позовом [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Вказано, що [PERSON] в останні роки життя через свій похилий вік - 83 роки та стан здоров`я перебував у безпорадному стані і потребував матеріальної допомоги, а [PERSON] свідомо ухилявся від надання такої допомоги своєму батьку, що підтверджується поясненнями сусідів померлого [PERSON] та поясненнями соціального працівника. Смерть [PERSON] виявили його сусіди, які почали відчувати у під`їзді трупний запах. Зазначено, що такий стан трупа безсумнівно підтверджує байдуже ставлення [PERSON] до життя та здоров`я свого батька, який як за життя, так і після смерті був непотрібний своєму сину. Ухвалою суду від 13.02.2019 р. задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про прийняття зустрічного позову, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання нікчемним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом (т. 3 а.с. 35, 36). Ухвалами суду від 13.02.2019 року за клопотанням представника [PERSON] [PERSON] залучено до участі у справі за первісним позовом [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо перемету спору Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та витребувано докази (т. 3 а.с. 47-50). 04.03.2019 р. представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані за спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині 2 ст. 1259 ЦК України. Зустрічний позов поданий особою, яка не є заінтересованою в розумінні спадкового права, а саме для [PERSON] усунення [PERSON] від права на спадкування не породжує пов`язані зі спадкуванням його права та обов`язки, оскільки [PERSON] не є родичем [PERSON] , заповіт останнім на [PERSON] складений не був; також [PERSON] не надано доказів, які б свідчили потреби спадкодавця у допомозі саме від [PERSON] (т. 3 а.с. 62-65). Ухвалою суду від 19.07.2019 р. задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків (т. 3 а.с. 153-155). Ухвалою суду від 19.07.2019 р. підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті (т. 3 а.с. 145, 146). Ухвалою суду від 21.10.2019 року задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про виклик свідка (т. 4 а.с. 3, 4). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] , який є відповідачем за зустрічним позовом, [PERSON] підтримав первісний позов та викладені у ньому обставини, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, пояснив, що спірний договір дарування є нікчемний, оскільки він нотаріусом не посвідчувався. Відповідач [PERSON] , який є позивачем за зустрічним позовом, в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, підтримав зустрічний позов. Пояснив, що квартиру [ADDRESS] він придбав у гр. [PERSON] з яким його звів ріелтор. Перед купівлею про вказану квартиру цікавився у сусідів, які пояснили, що дід та баба, які там проживали, були самотні, мали лише племінника, який їх рідко навідував. При укладенні договору купівлі-продажу він здійснював фото та відеофіксацію, тоді у нотаріуса були особисто [PERSON] зі своїм представником, ріелтор. Нотаріус Жердєва перевіряла квартиру по всіх реєстрах, запевнила, що все добре. [PERSON] пояснював, що він є племінником діда [PERSON] , який йому подарував квартиру. Гроші він особисто передав [PERSON] , який написав йому розписку. Представник відповідача [PERSON] , який є позивачем за зустрічним позовом, [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову у зв`язку з його безпідставністю, неналежним способом захисту і недоведеністю, та задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, суду подавала лист з проханням розглянути справу без участі їх представника та прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] та чинного законодавства України (т. 3 а.с. 164, 165). Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , який є відповідачем за зустрічним позовом, [PERSON] ; відповідача [PERSON] , який є позивачем за зустрічним позовом; представника [PERSON] [PERSON] , допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] , [INFO] , до реєстрації шлюбу 23.07.1981 року з [PERSON] мав прізвище [PERSON] , його батьком є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , довідкою № 3294 Центрального відділу реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї, зміст якої щодо зміни прізвища позивача відповідачем не спростовано, та паспортом позивача (т. 1 а.с. 89, 92, 93, т. 2 а.с. 77). [PERSON] помер ~ [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - т. 1 а.с. 91). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. від 18.05.2016 р. позивачу [PERSON] було відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті батька [PERSON] померлого [INFO] у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (т. 1 а.с. 95). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2016 р. у справі № 755/9440/16-ц задоволено позов [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановлено [PERSON] додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого приблизно 09.05.2015 р. (т. 1 а.с. 96-99). Спадкова справа № 12/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] відкрита 18.11.2016 р. за заявою позивача [PERSON] (т.1 а.с. 102, т.2 а.с. 72-89). 02.12.2016 р. [PERSON] приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Семеновій Г.В. подавав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з квартири [ADDRESS] , що залишилась після смерті його батька [PERSON] (т. 2 а.с. 86). За результатами розгляду вказаної заяви 02.12.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно якої позивачу за первісним позовом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (т. 2 а.с. 89). З матеріалів справи убачається, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.02.1998 року виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 06.04.1998 р. у реєстровій книзі за № 6357 (т. 1 а.с. 114, 115, 117, 119). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.01.1967 року (копія запису акту про одруження - т. 2 а.с. 119). [INFO] [PERSON] померла (копія актового запису про смерть № 1397 від [INFO] - т. 2 а.с. 116). Згідно довідки Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.01.2018 р., за адресою [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] з 05.05.1967 р. по 11.09.2014 р. та [PERSON] з 05.05.1967 р. по 03.12.2015 р. (т. 1 а.с. 123). Як убачається із договору дарування квартири від 31.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 358, [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 130, 131). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно ч. 1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За нормою ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 02.11.2015 р. та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.01.2019 р., право власності за [PERSON] на спірну квартиру за договором дарування квартири від 31.01.2007 року було зареєстроване 29.10.2015 року, що також підтверджується копією реєстраційної справи № 765026980000 (електронні копії) наданої Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (т. 1 а.с. 132, 133, т. 3 а.с. 25-27, 110-119). За повідомленням Київського державного нотаріального архіву від 28.04.2017 р., станом на 27.04.2017 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не передавав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання (т. 1 а.с. 142). Допитаний судом свідок [PERSON] засвідчив, що спірний договір дарування квартири за реєстровим № 358 від 31.01.2007 р. він не посвідчував, документ є підроблений. На бланках серії [NUMBER] , ВМ № 964294 від 31.01.2007 року був договір купівлі-продажу жилого будинку, з якого сторонам виготовляв копії. У 2009 р. його свідоцтво нотаріуса було анульовано, свій нотаріальний архів до Державного архіву він не передавав, деякі документи у нього вилучили. Свідок зі сторони позивача за первісним позовом [PERSON] суду засвідчила, що з 1966 р. по 1985 р. вона проживала в будинку [ADDRESS] , дружила з [PERSON] , остання жила з чоловіком [PERSON] . У 2014 р. вона спілкувалась з [PERSON] по телефону. Після того з [PERSON] по телефону востаннє говорила десь у квітні 2015 р. Спільних дітей [PERSON] не мали. У [PERSON] від першого шлюбу був син [PERSON] . Востаннє вона заходила до [PERSON] в гості у 2014 р., тоді їй [PERSON] та [PERSON] сказали, що квартиру залишать лише [PERSON] . Про племінника [PERSON] і про дарування квартири вона не знає. [PERSON] ходила в єврейську общину для спілкування. Фінансової допомоги [PERSON] не потребували, [PERSON] нічим ніколи не хворів, говорив, що йому нічого не треба. [PERSON] до [PERSON] в гості приходив постійно, між ними були добрі відносини. Їй [PERSON] говорили, що на [PERSON] залишили заповіт. В обгрунтування вимог позивач за первісним позовом посилається на нікчемність договору дарування від 31.01.2007 року спірної квартири укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вказуючи, що цей правочин нотаріально не посвідчувався. Згідно вимог частин 1, 4 ст. 203 ЦК України у редакції, яка діяла на час укладення спірного договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно положень ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. За вимогами частини 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За нормою частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). 28.12.2015 р. відповідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердєвою Н.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2669, [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) [PERSON] (т. 1 а.с. 136-139). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.12.2017 р., власником спірної квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2015 р. (т. 1 а.с. 176, 177). При цьому [PERSON] , заявляючи позов на правах спадкоємця про визнання договору дарування квартири нікчемним не зазначив в статусі відповідача сторону спірного правочину [PERSON] , якого вказав третьою особою. Вимоги первісного позову також ґрунтуються на нормі ст. 387 ЦК України, відповідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З повідомлення Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві від 11.05.2016 р. за № 310/св, 18 травня 2015 р. до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві звернулась мешканка будинку [ADDRESS] із повідомленням, що з квартири № 57 відчувається трупний запах. В ході досудового розслідування встановлено, що 18.05.2015 р. у квартирі [ADDRESS] було виявлено труп [PERSON] , 1932 р.н., без ознак насильницької смерті, причин смерті не встановлена у зв`язку з гнильними змінами трупа (т. 3 а.с. 28). Листом Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві від 19.04.2016 р. позивач [PERSON] викликався до слідчого для залучення потерпілим у кримінальному провадженні № 12016100040001158 від 27.01.2016 р., порушеного за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, щодо відчуження квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 126). Вимоги зустрічного позову ґрунтуються на положеннях абзацу 2 частини 3 та частині 5 ст. 1224 ЦК України, відповідно до яких не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Предметом доказування у цьому випадку, згідно роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. На підтвердження вимог зустрічного позову надано повідомлення Міжнародного благодійного фонду «Єврейський хесед «Бней Азріель» від 26.02.2019 р. № 94, у якому зазначено, що на обліку у цьому фонді перебували [PERSON] з 17.11.2012 р. по 01.09.2014 р. та [PERSON] з 17.11.2012 р. по 29.05.2015 р., підставою для постановки їх на облік були особисті звернення підопічних. За період перебування на обліку вказані особи отримували патронажне обслуговування за програмою «Догляд на дому», фондом також надавалася благодійна допомога у вигляді надання засобів сангігієни, ліків, продуктів харчування, безплатних обідів тощо; в обов`язки патронажного працівника входило виконання всіх послуг по дому (прибирання квартири, прання білизни, приготування їжі) та зовнішні доставки (купівля продуктів, медикаментів) (т. 3 а.с. 130). Свідок зі сторони позивача за зустрічним позовом [PERSON] засвідчила, що вона до лютого 2019 р. працювала соціальним працівником Єврейського хеседа, [PERSON] був у них на обліку, після смерті дружини був одиноким, його квартира якого запущена, брудна. Тричі на тиждень вона 3-4 місяці приходила до [PERSON] , квартиру відмила. [PERSON] був хворий, занехаяний, багато забував, не міг себе забезпечувати, в нього боліли ноги, ходив важко, разом з ним ходили на прогулянки, купували продукти, платили за квартиру, спілкувались. [PERSON] казав, що у нього нікого не має, ні родичів, ні друзів, він одинокий, ні з ким не спілкується. За весь час ніякий син до [PERSON] не приходив. Свідок зі сторони позивача за зустрічним позовом [PERSON] засвідчила, що мешкає в будинку по [ADDRESS] , сусідка відповідача [PERSON] , з 1984 р. знала сусідів [PERSON] та дядю [PERSON], які спільних дітей не мали. Сина дяді [PERSON] вона ніколи не бачила. Після смерті [PERSON] до дяді [PERSON] приходила лише жінка від Синагоги, яка йому допомагала. Вона один раз десь у 1997-1998 р. чула від [PERSON] , що дядя [PERSON] спускав сина з першою жінкою, з якою в шлюбі не перебував, зі східців і казав, щоб вони більше не приходили. Дядя [PERSON] категорично заперечував, щоб квартиру залишити його синові, не визнавав свого сина. Коли згадували про сина, або про це заходила розмова, то тоді дядя [PERSON] ставав агресивним і нервовим. Після смерті [PERSON] [PERSON] збирав пляшки, макулатуру, приносив з базару гнилі продукти, у квартирі був сморід. Вона часто спілкувалась з тьотею [PERSON] , яка про заповіт на [PERSON] ніколи не говорила. Тьотя [PERSON] хотіла квартиру переписати на Синагогу , а дядя [PERSON] - на племінника. [PERSON] говорила, що [PERSON] син до них ніякого відношення не має, а є чужі люди, які до неї добре ставляться. Імені племінника дяді [PERSON] вона не знає. Останні місяці дядя [PERSON] нікого не хотів бачити, зі своєї квартири не виходив; жінка, яка за ним доглядала, говорила, що по квартирі він ходить. При вирішенні спору суд приймає до уваги постанову Верховного Суду від 17.04.2019 р. у справі 755/9440/16-ц, відповідно якої вищезазначене рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року ухвалене за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та постанова Київського апеляційного суду від 19.12.2018 року скасовані, страва передана на новий розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва (т. 4 а.с. 18-24). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2019 р. постановленою у справі 755/9440/16-ц позов [PERSON] до Київської міської ради, третя особа [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без розгляду (т. 4 а.с. 16-17). За вимогами ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно частин 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на час розгляду цього спору жодних доказів про прийняття позивачем [PERSON] спадщини після спадкодавця [PERSON] суду не надано та такі матеріли справи не містять. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, у задоволенні первісного позову слід відмовити, оскільки [PERSON] у межах заявлених вимог не є належним позивачем у справі через неприйняття ним спадщини спадкодавця [PERSON] , у зв`язку з чим правочин, що є предметом спору, не порушує майнові права [PERSON] Зустрічний позов також задоволенню не підлягає, так як стосується спадкоємця, який прийняв спадщину, що в даному випадку не доведено. Крім того, усунення від права на спадкування може бути за наявності сукупності всіх умов та обставин стосовно умисного ухилення особи від утримання спадкодавця, ненадання допомоги спадкодавцю, який знаходився у безпорадному стані та потребував такої допомоги. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в первісному та зустрічному позові в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивачів за обома позовами.

Outcome: dismissed