Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Бериславської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову посилалися на те, що [INFO] року в місті Бериславі, Бериславського району, Херсонської області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], який він успадкував як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, вступивши в управління спадковим майном, так як на момент смерті спадкодавця проживав з ним у спірному будинку, однак не оформив прийняття спадщини у встановленому порядку, хоча фактично володів нерухомим майном як власник. І хоч, [PERSON] фактично прийняв спадщину, так як вступив в управління і володіння спадковим майном після смерті батька, та протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР, не заявляв про відмову від спадщини, нотаріус відмовив в оформленні спадщини, через те, що не можливо встановити місце відкриття спадщини, факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], факт родинних відносин, а також через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. Оскільки, [PERSON] спадкоємець першої черги не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства змушений звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Від відповідача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторони, належних чином повідомлену про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в місті Бериславі, Бериславського району, Херсонської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Бериславського районного управління юстиції 10 квітня 2002 року, актовий запис № 86. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], який він успадкував як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, вступивши в управління спадковим майном, так як на момент смерті спадкодавця проживав з ним у спірному будинку, однак не оформив прийняття спадщини у встановленому порядку, хоча фактично володів нерухомим майном як власник. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. [PERSON], син померлого [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину, оскільки на момент смерті [PERSON] мешкав разом із ним. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (догляд за будинком та проживання в ньому, сплата витрат по його утриманню, зберігання відповідних документів на майно та ін.). Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] помер у 2002 році (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а [PERSON] фактично прийняв спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Згідно ст.ст. 525-527 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. І хоч, [PERSON] фактично прийняв спадщину, так як вступив в управління і володіння спадковим майном після смерті батька, та протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР, не заявляв про відмову від спадщини, нотаріус відмовив в оформленні спадщини, через те, що не можливо встановити місце відкриття спадщини, а також факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] (лист приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області від 02 липня 2014 року за вих. № 201/01-16). Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. [PERSON] помер [INFO] року в місті Бериславі, Бериславського району, Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Бериславським районним відділом реєстрації актів громадянського стану 25 жовтня 1994 року, актовий запис № 219. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 1969 року, посвідченого нотаріусом Бериславської державної нотаріальної контори, за реєстром № 1112, зареєстрований на праві особистої власності і записаний в реєстрово-кадастрову книгу під № 2249/9 Бериславською міською радою депутатів трудящих 19 травня 1970 року. При житті [PERSON] залишив на ім'я [PERSON] заповіт, посвідчений нотаріусом Бериславської державної нотаріальної контори 12 лютого 1986 року, зареєстрований в реєстрі за № 296. Даним заповітом [PERSON] заповідав своєму сину [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час смерті [PERSON], для надбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON], його син, [PERSON], фактично прийняв зазначену спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, та протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР, не заявив про відмову від спадщини, але не оформив своїх спадкових прав. Факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилась в наслідок смерті [PERSON], та факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилася в наслідок смерті [PERSON] підтверджується довідкою Бериславської міської ради Херсонської області від 14 липня 2014 року за № 413, відповідно до якої [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживали спільно в будинку [ADDRESS], вели спільне господарство з 1970 року по день смерті [INFO] року [PERSON]. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], спільно проживали та вели господарство в зазначеному будинку з 1989 року по день смерті [INFO] року [PERSON], а також паспортом гр. [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданий Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області 25 червня 1998 року, в якому в графі «місце проживання» штамп Бериславського РВ УМВС України в Херсонській області про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] з 1989 року. Згідно довідки Бериславської міської ради Херсонської області від 14 липня 2014 року за № 413 [PERSON] з 1970 року по день смерті [INFO] року проживав в [ADDRESS](а.с.17). Таким чином, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, [PERSON] не має можливості оформити спадщину, через те, що необхідно встановити факт родинних відносин між ним та померлим батьком [PERSON], оскільки в документах, які підтверджують їх родинний зв'язок маються розбіжності, а саме: - в свідоцтві про народження [PERSON], серії [NUMBER], що видане Бериславським районним відділом реєстрації актів громадянського стану 26 грудня 1970 року, батьком зазначен «[PERSON]»(а.с.12). - в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану Бериславського районного управління юстиції 10 квітня 2002 року, зазначено, що помер «[PERSON]», тому в позасудовому порядку встановити даний факт не можливо( а.с.13). Факт родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON] підтверджується тим, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] прізвище та ім'я його батька повністю ідентичні записам у свідоцтві про смерть [PERSON], розбіжність лише по батькові - «[PERSON]» та «[PERSON]». Згідно ч. 1 п. 6 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає заяви про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як між батьком та сином, має для позивача юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення його особистих майнових прав, в даному випадку, на спадщину. До того ж, відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а відсутність у [PERSON] оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно (договору купівлі-продажу від 11 червня 1969 року) перешкоджає йому отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено судом, нотаріус відмовила позивачу не тільки через те, що не можливо встановити місце відкриття спадщини, факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], факт родинних відносин, а і через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно(а.с.8). Оскільки, [PERSON] спадкоємець першої черги не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства, питання про визнання права власності на спадщину після смерті [PERSON] має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст.274-278 ЦПК України спадщина відумерлою не визнавалась. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved