Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом і просять визнати дійсною угоду купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладену між [PERSON], [PERSON], [PERSON] (Покупці) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (Продавці), що укладена під номером № Н-00835/2000 від 8 липня 2000 року на Одеській муніціпальній біржі. Позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що вони 08.07.2000 року уклали з відповідачами угоду купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно п.1 Договору загальна площа квартири складає 66,6 кв.м., яка складається із 3-х кімнат, житловою площею 48.1 кв.м., а також: коридору, кухні, санвузлу. Квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.06.2000 року під №7-16797, виданого УЖКГ виконкому Одеської області, зареєстрованого в ОМБТІ та РОН під № 485 стор. 9 кн.341 пр. від 03.07.2000 року. (п. 3 Договору). Даний Договір був укладений на Одеській муніціпальній біржі і відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під номером № Н-00835/2000 від 8 липня 2000 року. При укладанні договору сторонам пояснили, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»: угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Умови укладеного Договору купівлі-продажу були повністю виконані покупцями та продавцями, а 12 липня 2000 року цей Договір було зареєстровано у Міському бюро технічної реєстрації. З того ж часу позивачі є зареєстрованими та постійно проживають у даній квартирі. В липні 2013 року у позивачів виникла необхідність розпорядитися даною квартирою. Однак, нотаріальною конторою їм відмовлено у посвідченні будь-яких правочинів щодо цієї квартири, оскільки договори купівлі-продажу земельних ділянок, єдиних майнових комплексів, житлових будинків (квартир) або іншого нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню. Для захисту своїх оспорюваних прав позивачі вважають за необхідне звернутися до суду із відповідним позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Оскільки позивачам не було відомо про те, що договір згодом необхідно буде визнати дійсним і про порушене право вони дізнались при звернені до нотаріуса лише в липні 2013 року, просять строк звернення до суду, пропущений з поважних причин, відновити. Представник позивачів по ордеру [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву, якою свої позовні вимоги довірителів підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та закінчити розгляд справи за її відсутності. Відповідачі, викликані належним чином, в судове засіданні повторно не з'явилися, про поважність причин не явки суд не повідомили. У зв'язку з повторною неявкою відповідачів в судове засідання, повідомлених належним чином, суд вирішує закінчити розгляд справи постановленням заочного рішення на підставі наявних у справі даних і доказів. Позивачі заперечень проти постановлення по справі заочного рішення не надавали. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та проаналізував надані докази, суд знаходить, що позов [PERSON] обґрунтований, доведений, а тому підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Позивачі 08.07.2000 року уклали з відповідачами угоду купівлі-продажу квартири [ADDRESS].Відповідно п.1 Договору загальна площа квартири складає 66,6 кв.м., яка складається із 3-х кімнат, житловою площею 48.1 кв.м., а також: коридору, кухні, санвузлу. Квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.06.2000 року під №7-16797, виданого УЖКГ виконкому Одеської області, зареєстрованого в ОМБТІ та РОН під № 485 стор. 9 кн.341 пр. від 03.07.2000 року. (п. 3 Договору). Даний Договір був укладений на Одеській муніціпальній біржі і відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під номером № Н-00835/2000 від 8 липня 2000 року. При укладанні договору сторонам пояснили, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»: угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Умови укладеного Договору купівлі-продажу були повністю виконані покупцями та продавцями, а 12 липня 2000 року цей Договір було зареєстровано у Міському бюро технічної реєстрації. З того ж часу позивачі є зареєстрованими та постійно проживають у даній квартирі. В липні 2013 року у позивачів виникла необхідність розпорядитися даною квартирою. Однак, нотаріальною конторою їм відмовлено у посвідченні будь-яких правочинів щодо цієї квартири, оскільки договори купівлі-продажу земельних ділянок, єдиних майнових комплексів, житлових будинків (квартир) або іншого нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003р., положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру, тому при розгляді справи необхідно керуватися положеннями ЦК 1963р. Відповідно до ст. 224 ЦК України, покупець і продавець повністю виконали умови договору купівлі - продажу. Будь-яких суперечок між покупцем і продавцем немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена форма угоди, оскільки при оформленні її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Письмовим доказом в даному випадку є договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н-00835/2000 від 08 липня 2000 року, який був укладений на Одеській муніципальній біржі. Оскільки вказана угода виконана повністю сторонами, але порушена її форма, суд робить висновок про необхідність поновити порушене право позивача на підставі ст. 47 ч.2 ЦК України. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. Оскільки позивачам не було відомо про те, що договір згодом необхідно буде визнати дійсним і про порушене право вони дізнались при звернені до нотаріуса лише в липні 2013 року, суд вважає, що строк пропущений з поважних причин та підлягає поновленню. На підставі викладеного і

Outcome: approved