Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] 14.12.2017 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] відповідно до якої просить збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], на 1150 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON]. Від цього шлюбу в них є спільна дитина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням суду від 06.06.2011 року. Відповідно до рішення Кілійського районного суду з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 350 гривень. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину було збільшено, та на теперішній час він не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, розмір стягуваних з відповідача аліментів є недостатнім для утримання неповнолітньої дитини, адже є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач одна не в змозі забезпечити в повному обсязі неповнолітнього сина. 05.03.2018 року на адресу Кілійського районного суду Одеської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач дійсно знаходився в шлюбних відносинах з [PERSON]. В них є спільна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 27.03.2012 року відповідача зобов'язали сплачувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 350 гривень щомісячно. Відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, адже внесення змін до чинного сімейного законодавства України щодо розміру аліментів, які можуть бути стягнуті, не є достатнім обґрунтуванням вимоги про зміну розміру аліментів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З моменту винесення рішення Кілійським районним судом від 27.03.2012 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 350 гривень у відповідача відбулися зміни в сімейному положенні та матеріальному становищі. 18.07.2013 року між відповідачем та [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу в них є малолітня донька - [PERSON], [INFO]. З серпня 2013 року [PERSON] проживає разом з сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Незважаючи на зміну місця проживання відповідач не зміг на теперішній час працевлаштуватись, постійного місця роботи він не має. Ухвалою судді від 12.02.2018 року відкрито провадження у справі призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 10.03.2005 року зроблено відповідний актовий запис № 05, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10.03.2005 року. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 06.06.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до рішення Кілійського районного суду Одеської області від 27.03.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі розмірі 350 гривень щомісячно, починаючи з 05.03.2012 року й до досягнення дитиною повноліття, а саме до 14.02.2023 року. Згідно довідки № 613 від 04.12.2017 року, виданої Приозерненською сільською радою Кілійського району Одеської області, [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], та до складу її сім'ї входить: син - [PERSON], [INFO]. 18.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 1024, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.07.2013 року. 22.12.2013 року в шлюбі народилась [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис № 568, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25.12.2013 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, законодавець чітко визначив в ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України підстави для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а саме зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Однак позивач, при обґрунтуванні позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, стягуваних з [PERSON] на утримання [PERSON], не зазначила жодної з обставин, які вказані в ч. 1 ст. 192 СК України, Крім того, підставою для збільшення розміру аліментів позивач вказала набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Варто зазначити, що згідно абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та збільшення їх розміру. Також, при вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів суд має з'ясувати наявність обставин, передбачених як ч.1 ст.192 СК України, так і ч. 1 ст. 182 СК України. Судом достовірно встановлено, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина [PERSON], [INFO] року. Крім того, відповідач офіційно не працевлаштований, а отже в нього не має постійного доходу. З огляду на зазначені положення сімейного законодавства, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову, а відтак він не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed