Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] 10 листопада 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобовязання вчинити певні дії (а. с. 5-9). Позивач у своїй позовній заяві та представник її інтересів у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що їй та відповідачу по справі [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині квартири № 63, розташованої в будинку № 35, корпус № 5 по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську. Проте [PERSON] не дозволяє позивачу заселитись та проживати в зазначеній квартирі, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд ухвали рішення, яким вселити [PERSON] в квартиру № 63, розташованої в будинку № 35, корпус № 5 по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську із визначенням порядку користування належної їй 1/2 частиною вказаної квартири та встановленням за позивачем права користування кімнатою площею 15,1 кв.м, місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників; зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] зазначеною квартирою та надати ключі від квартири; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. У судовому засіданні представник інтересів позивача позовні вимог підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник інтересів відповідача приймав участь у судовому засіданні від 28 січня 2016 року, на якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення осіб, що брали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. [PERSON] (прізвище якої було змінено на «Зайченко» внаслідок реєстрації шлюбу з [PERSON]С.) на підставі свідоцтва про право спадщину за заповітом серії ВММ № 583607, виданого 21 липня 2010 року за реєстровим № 1-2175 Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири №63, розташованої в будинку № 35, корпус № 5 по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську (а. с. 19, 20, 34). [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 22 травня 2015 року (а. с. 10 зворот). [PERSON] на підставі договору дарування серії ВРО № 640825, посвідченого 09 грудня 2011 року за реєстровим № 8-1641 Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири № 63, розташованої в будинку № 35, корпус № 5 по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську. Викладені обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 13-15) та не заперечувалось представниками сторін у судовому засіданні. З матеріалів справи також вбачається, що у звязку з перешкоджанням [PERSON] у доступі [PERSON] до квартири, належної їм обом на праві спільної часткової власності, остання неодноразово зверталась до правоохоронних органів з відповідними заявами (а. с. 29-32). Відповідно до технічного паспорту на квартиру № 63, розташовану в будинку № 35, корпус № 5 по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську, загальна площа даної квартири 54,6 кв.м, житлова 49,0 кв.м, складається квартира з двох окремих житлових кімнат 15,1 кв. та 12,1 кв.м (а. с. 21-25). Згідно з поясненнями, наданими представником позивача у судовому засіданні, а також відповідно до матеріалів справи родина [PERSON] складається з неї, її чоловіка та їхньої малолітньої дитини; власного житла родина [PERSON] немає, єдиним обєктом нерухомого майна, яке перебуває у власності [PERSON] та її чоловіка є 1/2 частини вказаної квартири. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України. Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у ході судового розгляду в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що спірна квартира є двокімнатною, кожна кімната є окремою, позивач разом із чоловіком та їхньою малолітньою дитиною вимушені винаймати житло, оскільки відповідач перешкоджає позивачу в реалізації нею прав власності щодо проживання та користування належною останній на праві власності 1/2 частини квартири № 63, розташованої в будинку № 35, корпус № 5 по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську, суд приходить про доведеність та обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим вважає за можливе їх задовольнити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 974,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved