Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в т.ч. на належні їм частки домоволодіння та на частки домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовували тим, що у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на вказане домоволодіння, в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що позбавляє їх можливості оформити спадщину на спадкове майно та оформити право власності на належні їм частки домоволодіння. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, однак у позовній заяві просили справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача - Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив справу розглядати без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 5 Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] , яка була головою двору, [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] (позивачка), [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) значилось господарство, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 09.04.2019 року, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] побудовані у період з 1938 по 1978 роки та не є самовільним будівництвом (а.с. 16-20). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] , [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] (позивачка), [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) в рівних долях (по 1/6 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). 06.02.1977 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (позивач) та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 19). У шлюбі у них народилось четверо дітей: [PERSON] (позивачка), [PERSON] (позивач), [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (позивачка), що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 20-23). [PERSON] (позивачка) 03.06.2006 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 24). [PERSON] (позивачка) 21.11.1996 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », однак 20.02.2004 року шлюб було розірвано, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10.04.2019 року (а.с. 26). [PERSON] (позивачка) 28.04.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією виписки з акту про одруження № 198 (а.с. 25). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину в порядку спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, після смерті матері [PERSON] , успадкувавши належну їй 1/6 частину домоволодіння, оскільки вступила в управління спадковим майном, проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем (довідка Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 85 від 24.03.2019 року, а.с. 13), а також звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 77). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 216/2013 від 29.10.2013 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 77-82), з якої вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) прийняли спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (дружина/мати), успадкувавши належну їй 1/6 частину домоволодіння та 1/6 частину домоволодіння, яку вона в свою чергу успадкувала після смерті [PERSON] , оскільки вони, як спадкоємці першої черги за законом, постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (довідка Гарасимівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 85 від 24.03.2019 року, а.с. 13). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 216/2013 від 29.10.2013 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 55-76), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , які бажали прийняти та прийняли спадщину. [PERSON] оформила в сільській раді заяву про відмову від спадщини, однак у встановленому законом порядку не звернулась з нею до нотаріальної контори, а отже вважається такою що прийняла спадщину за законом (а.с. 59 зворот). Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS] , в т.ч.: [PERSON] на належну йому 1/6 частину домоволодіння та на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] ; [PERSON] на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на належні їм по 1/6 частині домоволодіння кожному. Позивачам [PERSON] та [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на частки житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала частину домоволодіння після смерті [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданими державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. за № 180/02-31 від 27.03.2019 року (а.с. 17) та № 181/02-31 від 27.03.2019 року (а.с. 18). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову, а саме: [PERSON] в сумі 207,46 грн., а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 103,73 грн. кожному. На підставі ст.ст. 535, 548, 549, 553, 560, 561, ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved