Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON], [PERSON]П, [PERSON] звернулись в суд з позовом до Ковельської філії КП «Волинське ОБТІ», Ковельської міської ради Волинської області про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Реєстраційної служби Ковельського МРУЮ. Заявлені вимоги позивачі обгрунтовують тим, що розпорядженням органу приватизації (Фонду комунального майна Ковельської міської Ради народних депутатів Волинської області) від 25.10.1993 року №881 у власність [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS] в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі даного розпорядження [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло від 25.10.1993 року на вищевказану квартиру, а 26.10.1993 року остання зареєструвала даний обєкт нерухомого майна у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис до реєстрової книги за №7584. Позивачі вказують, що на момент приватизації вищевказаної спірної квартири разом із [PERSON], як основним квартиронаймачем, були зареєстровані та проживали також члени її сімї дочка [PERSON] та онук [PERSON], - тобто приватизація квартири повинна була проводитись на усіх членів сімї, у звязку із чим розпорядженням органу приватизації від 20.04.2015 року №10 «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації» було внесено частково зміни до розпорядження №881 від 25.10.1993 року та свідоцтва про право власності на житло від 25.10.1993 року. Тим самим, орган приватизації (виконком Ковельської міськради) визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок і подальша реєстрація обєкту нерухомого майна у Волинському ОБТІ були проведені із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивачі вказують, що звернулись до Реєстраційної служби Ковельського МРУЮ для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 20.04.2015 року, яке видане на підставі розпорядження (наказу) від 20.04.2015 року №10. Однак, уповноваженим реєстратором було відмовлено їм у проведенні державної реєстрації, оскільки на відповідний обєкт нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно вже міститься запис про реєстрацію права власності за [PERSON]Г, і підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності на житло від 25.10.1993 року, яке видане на підставі розпорядження органу приватизації від 25.10.1993 року №881 (номер запису про державну реєстрацію в реєстровій книзі Ковельської філії КП «Волинське ОБТІ» 7584 від 26.10.1993 року). Із урахуванням наведених у позовній заяві обставин позивачі звернулись до суду з даним позовом та просять визнати свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] від 25 жовтня 1993 року №881 та державну реєстрацію права власності на дану квартиру на одну особу [PERSON] недійсними. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, подали до суду письмову заяву в якій просять справу розглядати у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник відповідача Ковельської міської ради у судове засідання не зявився, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності за наявними у справі письмовими доказами. Представник відповідача КП «Волинське ОБТІ» у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. У судове засідання представник третьої особи РС Ковельського МРУЮ не зявився, хоча належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення Укрпошти про вручення поштового відправлення судової повістки. Про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.ст.5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, право на приватизацію квартир (будинків) державного фонду одержують громадяни України, які проживають у цих квартирах. До членів родини наймача належать тільки громадяни, що постійно проживають у квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну чи спільну часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів родини, що постійно проживають цій квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим зазначенням уповноваженого власника квартири. Згідно п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до с.26 вищевказаного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Як убачається із розпорядження органу приватизації (Фонду комунального майна Ковельської міської Ради народних депутатів Волинської області) від 25.10.1993 року №881 у власність [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS] в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.18). На підставі вищевказаного розпорядження позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло від 25.10.1993 року на квартиру [ADDRESS], а 26.10.1993 року [PERSON] зареєструвала даний обєкт нерухомого майна у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис до реєстрової книги за №7584 (а.с.13). З матеріалів приватизаційної справи, зокрема із довідки про склад сімї квартиронаймача убачається, що в квартирі [ADDRESS] мешкають і мають право на житло три особи [PERSON] (квартиронаймач), її дочка [PERSON] та онук [PERSON] (а.с.17), з урахуванням інтересів яких було проведено приватизацію житла на всіх перелічених осіб. Разом із тим, розпорядження органу приватизації №881 від 25.10.1993 року, а в подальшому і свідоцтво про право власності на житло від 25.10.1993 року були видані лише на одну особу [PERSON] У звязку із допущеними помилками, розпорядженням органу приватизації №10 від 20.04.2015 року «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації» було внесено часткові зміни у розпорядження органу приватизації №881 від 25.10.1993 року та у свідоцтво про право власності на житло (а.с.14), тим самим, орган приватизації (виконком Ковельської міськради) визнав, що первинна приватизація спірної квартири, а як наслідок і подальша реєстрація обєкту нерухомого майна у Волинському ОБТІ були проведені із порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 25 квітня 2015 року Фондом комунального майна Ковельської міської ради, на підставі розпорядження (наказу) від 20.04.2015 року за №10, було видано нове свідоцтво про право власності на житло в якому вказано, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної) власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Із повідомлення №425 від 25.08.2015 року Реєстраційної служби Ковельського МРУЮ убачається, що позивачам [PERSON]Г, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації спірної квартири, оскільки на відповідний обєкт нерухомого майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно вже міститься запис про реєстрацію права власності за [PERSON]Г, і підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності на житло від 25.10.1993 року, яке видане на підставі розпорядження органу приватизації від 25.10.1993 року №881 (номер запису про державну реєстрацію в реєстровій книзі Ковельської філії КП «Волинське ОБТІ» 7584 від 26.10.1993 року), - і таке свідоцтво на даний час залишається дійсним (а.с.19). Разом із тим, судом встановлено вище ту обставину, що в розпорядженні про приватизацію житла від 25.10.1993 року за №881 було внесено зміни, а в подальшому було видано нове свідоцтво про право власності уже на всіх трьох позивачів на згадану квартиру. Відтак, попередньо видане свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру як і реєстрація такого права власності на одну особу [PERSON] втратили свою юридичну значимість. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд приходить до висновку, що єдиним шляхом відновлення порушених прав позивачів є визнання свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] від 25 жовтня 1993 року №881 та державну реєстрацію права власності на дану квартиру на одну особу [PERSON] недійсними.

Outcome: approved