Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування позову позивач посилалась на те, що 10 травня 2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис №108. [INFO] від шлюбу народився спільний син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області ю жовтня 2008 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2014 року у справі № 369/4484/14-ц шлюб між ними розірвано. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.04.2015 року у справі № 369/2309/15 у справі про стягнення аліментів ухвалено: «Стягнути [PERSON] , [INFO] , уродженця Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, ІПН [NUMBER] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , не працюючого, на користь [PERSON] , [INFO] уродженки села Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, [NUMBER] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , з, приватний будинок аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.». 28 квітня 2015 року на виконання вказаного рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист №369/2309/15-ц. 07 травня 2015 року позивач звернулася до відділу ДВС із заявою про примусове виконання рішення суду. 07 травня 2015 року Відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 47488926 щодо примусового виконання вказаного рішення суду з винесенням відповідної постанови, та направлення останньої сторонам виконавчого провадження. З моменту відкриття виконавчого провадження у відповідача утворилась заборгованість. У зв`язку із вищенаведеним державним виконавцем в рамках виконавчого провадження винесено ряд постанов, зокрема: 31.10.2018 року - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 31.10.2018у - постанова про арешт майна боржника; 31.10.2018у - постанова про арешт коштів боржника; 31.10.2018 року - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; 31.10.2018 року - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю; 01.11.2018 - постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. 10 квітня 2020 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Міщенко Л.М. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому проваджені №47488296. Згідно зазначеного розрахунку станом на 10 квітня 2020 року за боржником (відповідачем) рахується заборгованість зі сплати аліментів за період з березня 2015 року по березень 2020 року у загальному розмірі - 130 690 грн 59 коп. Застосовуючи формулу наведену у Постанові у справі № 572/1762/15-ц позивачем було проведено розрахунок пені, згідно якого розмір її становить 39 725 гривень 82 копійок. Позивач вказає, що ні з моменту ухвалення рішення, ані із моменту набрання останнім законної сили відповідач не виконував дане рішення у добровільному порядку, внаслідок чого була сформована заборгованість у твердій грошовій сумі. Вважає, що заборгованість у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Згідно розрахунків позивача сума індексу інфляції становить 23 082 грн 91 коп. Три проценти річних - сума становить 82 657 грн. 49 коп. Позивач вважає, що вона має право на стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів. Тому посилаючись на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц у якій відображена правова позиція по застосуванню ст. 196 ЦК України, застосовуючи формулу щодо розрахунку пені, ст. 625 ЦК України, позивач просить суд: стягнути з відповідача на її користь суму коштів у розмірі 145 466, 22 гривень, з яких: пеню у розмірі 39 725,82 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 23 082,91 грн., 3 % річних у розмірі 82 657,49 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.04.2020 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, а позивачу - строк для подання відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. Відповідно до Розпорядження Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.07.2020 року дану справу передано на розгляд Макарівського районного суду Київської області. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16.07.2020 р. дану справу передано на розгляд судді Косенко А.В. Ухвалою суду від 17.07.2020 р. дану справу прийнято до свого провадження, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.09.2020 р. Ухвалою суду від 25.05.2021 р. до участі у даній справі залучено Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підготовче засідання відкладено на 11.06.2021 р. Ухвалою суду від 12.07.2021 р. в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення вказаного позову без розгляду або закриття провадження у справі за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - відмовлено, підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 06.09.2021 р. Судовий розгляд справи відкладався неодноразово. Черговий раз судове засідання призначено на 13.10.2021 р. У судове засідання 13.10.2021 р. позивач не з`явилася, її представник адвокат Василенко Н.С. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. У судовому засіданні 13.10.2021 р. представник відповідача [PERSON] у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Третя особа своїм правом на надання суду письмових пояснень по суті позову не скористалася. Дослідивши письмові матеріали справи, та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне. Як вказала позивач, та що не заперечив відповідач, 10.05.2008 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис №108. [INFO] від шлюбу народився спільний син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 10 жовтня 2008 року (а.с. 15). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2014 року у справі № 369/4484/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.04.2015 року у справі № 369/2309/15 у справі про стягнення аліментів ухвалено: «Стягнути [PERSON] , [INFO] , уродженця Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, ІПН [NUMBER] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , не працюючого, на користь [PERSON] , [INFO] уродженки села Білогородка, Києво- Святошинського району, Київської області, [NUMBER] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , з, приватний будинок аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.» (а.с. 17-18). 07 травня 2015 року Відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 47488926 щодо примусового виконання вказаного рішення суду з винесенням відповідної постанови, та направлення останньої сторонам виконавчого провадження (а.с. 19). В рамках виконавчого провадження № 47488926 державним виконавцем винесено ряд постанов, зокрема: 31.10.2018 р. постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а.с. 20); 31.10.2018 р. постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с. 21); 01.11.2018 р. постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с. 22). З поданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10.04.2020 р. за період з 02.03.2015 р. по 31.03.2020 р. заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті аліментів складає 130690,59 грн. (а.с. 24). Також із наданих позивачем документів встановлено, що 03.12.2015 р. позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 25). 30.11.2016 р. вказаний шлюб було розірвано (а.с. 26). 22.05.2018 р. позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 27). Із відзиву відповідача та доданих до нього документів на підтвердження своїх заперечень, судом встановлено наступне. У відзиві відповідач вказав, що позовні вимоги позивача є незаконними, безпідставними та необгрунтованими виходячи з наступного. Відповідач не погоджується з сумою заборгованості по сплаті аліментів. В додатках до позовної заяви міститься розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 47488926 від 10.04.2020 року. Дані про суми доходів, вказані в даному розрахунку не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними доказами. 07.05.2015 року постановою № ВП 4788926 відкрито виконавче провадження. За весь період виконавчого провадження виконавцем жодного разу не було встановлено місця роботи [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Відомості про вчинені державним виконавцем запити до відповідних органів з метою встановлення місць роботи [PERSON] відсутні. Відповідно до отриманої [PERSON] довідки з Пенсійного фонду України останній мав 4 місця роботи за період з січня 2013 року по травень 2020 року, що підтверджується довідкою № 489 від 21.05.2020 року «Про відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо [PERSON] » (довідки додаються до відзиву). Фактичні доходи [PERSON] відповідно до вказаних довідок не відповідають даним у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 47488926 від 10.04.2020 року. Також відповідач зазначає, що йому є не зрозумілими суми у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 47488926 від 10.04.2020 року, в ті періоди, коли [PERSON] не мав постійного місця роботи. Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.04.2015 року у справі про стягнення аліментів № 369/2309/15-ц суд вирішив стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В усіх наданих в додатках розрахунках навіть не згадується виконавцем норма щодо застосування 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але саме ця норма, має бути застосована в період, коли [PERSON] не мав заробітку (доходу). Цей факт був повністю проігнорований виконавцем та без будь-яких на то поважних причин аліменти нараховувались з незрозумілих сум заробітку (доходу), не підтвердженими будь-яким належними та допустимими доказами. Крім цього, відповідач вказав, що за його проханням [PERSON] перераховувались суми на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] , який остання надала особисто [PERSON] для перерахування на цей рахунок аліментів на дитину. Перерахування були здійснені: 30.09.2015 року - 500 грн.; 31.10.2015 року - 500 грн.; 30.11.2015 року - 500 грн.; 31.12.2015 року - 500 грн.; 29.02.2016 року - 500 грн.; 30.11.2016 року - 500 грн.; 31.12.2016 року - 500 грн.; 01.02.2018 року - 1000 грн.; 21.03.2018 року - 1000 грн.; 26.04.2018 року - 1000 грн.; 25.05.2018 року - 1000 грн.; 26.06.2018 року - 1000 грн.; 23.10.2018 року - 1000 грн.; 11.12.2018 року - 1000 грн.; 10.01.2019 року - 1200 грн.; 11.02.2019 року-3000 грн.; 12.03.2019 року-3000 грн.; 16.04.2019 року-3000 грн.; 14.05.2019 року-3000 грн.; 11.06.2019 року-3000 грн.; 11.07.2019 року-3000 грн.; 23.08.2019 року - 3000 грн.; 01.10.2019 року - 3000 грн. Вказані перерахування підтверджені відповідними квитанціями з банків (копії додаються до відзиву). Окрім того, 26.08.2018 року [PERSON] особисто, нарочно отримала готівку від [PERSON] у розмірі 2800 грн., про що є відповідна розписка від 26.08.2018 року (копія додається до відзиву). Про ці перерахування було повідомлено виконавця [PERSON] особисто та подано відповідну заяву до канцелярії Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції для зарахування даних сум в рахунок погашення заборгованості за аліментами. Однак виконавцем ці суми не були враховані з невідомих причин, відповідна заява проігнорована. Таким чином, відповідач вважає, що виконавець вводить в оману учасників виконавчого провадження та суд, щодо розміру заборгованості по аліментам, вносить в розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, завідомо неправдиві дані щодо сум отриманого [PERSON] заробітку (доходу), а з них необгрунтовано нараховує розмір аліментів, а з іншого боку не враховує фактичні перерахування на погашення заборгованості аліментів від [PERSON] . Більш того, і [PERSON] , знала та фактично використала всі перераховані кошти на її картковий рахунок, але при цьому змовчує про ці факти та завідомо позивається до [PERSON] використовуючи дані, які не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами. Відповідач зазначає, що він частково визнає заборгованість та до цих сум заборгованості можливе застосування неустойки (пені), але з урахуванням фактичного заробітку (доходу) та фактичних грошових виплат за сплату аліментів в період з 02.03.2015 року по 22.05.2020 року, з застосуванням норми стягнення у вигляді 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до проведеного відповідачем розрахунку, останній вважає, що фактична заборгованість станом на 22.05.2020 року становить 5606,88 грн. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що оскільки фактична заборгованість [PERSON] була погашена станом на листопад 2019 року, можливо застосувати пеню (неустойку) до заборгованості, яка виникла з грудня 2019 року, а саме: За грудень 2019 року - 17,5 грн. * 31 день = 542,5 грн. За січень 2020 року - 24,86 грн. * 31 день = 770,66 грн. За лютий 2020 року - 6,65 грн. * 29 днів = 192,85 грн. За березень 2020 року - 6,65 грн. * 31 день = 206,15 грн. За квітень 2020 року - 15,42 грн. * 30 днів = 462,6 грн. Всього пеня складає - 2174,26 грн. Також відповідач зазначив, що відповідною постановою Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції [PERSON] , заблоковано рахунок в «Приватбанк» № [NUMBER] , який був відкритий та використовувався виключно, як зарплатний проект. Станом на 21.05.2020 року на картці заблоковано 35584,83 грн. (виключно отримана заробітна плата [PERSON] ). В той же час, [PERSON] звертався до виконавчої служби з проханням розглянути його звернення і розблокувати рахунок, при цьому повідомляв, що вказані на рахунку гроші хоче перерахувати для утримання своєї дитини. Однак отримав чергову відмову від виконавця. Таким чином, з одного боку виконавча служба не здійснила належним чином стягнення сум на утримання дитини відповідно до рішення суду, а з іншого, взагалі унеможливила використання цих коштів. Такі незаконні дії виконавчої служби стосовно незаконного блокування зарплатної картки відповідача, призвели до порушення його конституційних прав щодо розпорядження власними коштами, як особисто, так і унеможливили перерахувати ці кошти для своєї дитини, чим порушили і конституційні права дитини. Тому відповідач просив відмовити [PERSON] в задоволенні даного позову в повному обсязі. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Також, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв`язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Порядок стягнення аліментів визначається ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Частиною 4 ст. 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено сплати певної суми заборгованості. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивачем розрахунок пені проведено по заробітній платі відповідача, а не на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, та не у зазначеному вище порядку, тому поданий позивачем розрахунок пені суд не приймає, а заявлена позивачем сума до стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у заявленому розмірі 39 725,82 грн. задоволенню не підлягає, оскільки не грунтується на вимогах чинного законодавства. Окрім того, позивачем не доведено обставину, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційний втрат та 3 % річних слід вказати наступне. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання». При цьому, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». При цьому слід мати на увазі, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. В свою чергу, ст. 8 СК України передбачено що, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Отже, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов`язання не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема до сімейних правовідносин, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена та регулюється ст. 196 СК України, тому і в задоволенні вимог позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 23 082,91 грн. та 3% річних у розмірі 82 657,49 грн., слід відмовити. Підсумовуючи викладене, суд приймає доводи відповідача викладені у відзиві та надані на їх підтвердження докази, які позивачем не спростовано. Також слід вказати, що судом не встановлено вини відповідача, за якою передбачається відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), оскільки на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, наданих сторонами на підтвердження своїх обгрунтувань та заперечень, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed