Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] 07.12.2016р. звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади\~ в особі Дніпровської міської ради (треті особи Перша ДДНК, АГК «Лоцманський»), в якому просила суд визнати за нею право власності на гараж № 454, розташований за адресою: м. Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ), провулок Садовий, буд. 3 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], будо уточнення позову від 16.12.2017р. (а.с. № 4 6, 21 23). В обґрунтування позову [PERSON] зазначала, що 10.05.2011р. помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді гаражу № 454, розташованого за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий, буд. 3. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний гараж державним нотаріусом Першої ДДНК [PERSON] позивачці було відмовлено відповідно до постанови від 23.11.2016р. Так, у ході перевірки поданих для оформлення спадщини документів нотаріусом було зясовано, що право власності на спадкове майно, а саме на гараж № 454, розташований за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий, буд. 3, не було зареєстроване у державному органі відповідно до вимог ст. 182 ЦК України та ст.ст. 3, 4, 5, п. 5 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і на момент вчинення вказаної нотаріальної дії. Однак, рішенням виконкому Жовтневої райради м. Дніпропетровська № 476 від 21.09.2001р. було дозволено переоформлення вказаного гаражу саме на спадкодавця [PERSON] внаслідок його фактичної покупки у гр. [PERSON], який на той час був членом АГК. Таким чином, як вважає позивачка, [PERSON] фактично після цього став власником вказаного обєкта спадкування, однак не здійснив державну реєстрацію прав власності на нього. У звязку з вище викладеними обставинами, а також тим, що іншого способу, як в судовому порядку, врегулювати даний спір немає, позивачка звернулась до суду із даним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, а також просила розглянути справу за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 44). Представник відповідача Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 28.12.2016р. а.с. № 43) надала до суду заяву, в якій проти позову заперечувала та просила відмовити з підстав, викладений у письмових запереченнях від 21.02.2017р. (а.с. № 41-42) Крім того, просила розглянути справу без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 45). Обґрунтовуючи свою правову позицію в письмових запереченнях від 21.02.2017р., представник відповідача посилався на те, що позивачка звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, проте ані доказів щодо порушення її прав відповідачем, ані доказів звернення до відповідача щодо вирішення питання, яке є предметом спору, до матеріалів справи не надала. Також зазначав,що відповідно до п. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, яка є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Так, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як зазначав представник відповідача, враховуючи той факт, що [PERSON] за життя не отримав свідоцтво про право власності, то на момент виникнення правовідносин спадкування у позивачки не виникло права на спірний гараж, а тому і гараж вважається не успадкованим (а.с. № 41 42). Представник третьої особи Першої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з,явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. № 51). Завідувачка ДДНК [PERSON] 02.03.2017р. надала суду заяву, в якій зазначила, що при вирішенні позову покладається на розсуд суду та просить справу розглянути без участі представника кооперативу (а.с. № 55). Представник третьої особи АГК «Лоцманський» - [PERSON] (керівник АГК «Лоцманський» - а.с. № 29 - 30) в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. № 39). Надав до суду заяву, в якій зазначив, що кооператив не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просить справу розглянути без участі представника кооперативу (а.с. № 40). За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності усіх сторін по справі та виніс рішення суду на загальних засадах цивільного судочинства відповідно до глави 7 розділу III ЦПК України, оскільки суть заперечень сторони відповідача суду була відома. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.03.1988р. виконавчим комітетом [PERSON] міської ради було зареєстровано юридичну особу - АГК «Лоцманський», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. № 31). [PERSON] у 1988 році було, за власний кошт, побудовано гараж № 454 в АГК «Лоцманський», розташований по провулку Садовому, буд. 3 у м. Дніпропетровську, що підтверджується довідкою № 171 від 22.12.2016р., виданою головою кооперативу (а.с. № 10). Відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 541 від 23.04.1993р., було дозволено [PERSON] переоформлення гаража в АГК «Лоцманський» на [PERSON], який мешкає за адресою: вул. Генерала Грушового, 8/56 (а.с. № 11 13). Згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 476 від 21.09.2001р., було дозволено [PERSON] переоформлення гаража в АГК «Лоцманський» на [PERSON], який мешкає по пров. Штабному, 3/104 (а.с. № 9). Відповідно до довідки № 171 від 22.12.2016р., виданої головою АГК «Лоцманський» [PERSON] [PERSON] був членом АГК «Лоцманський» на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 476 від 21.09.2001р. та мав гараж № 454, побудований [PERSON] за власний кошт в 1988 році. Заборгованості по оплаті немає (а.с. № 10). У відповідності\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Відповідно до ст. 15\~Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за кооперативну квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Як роз'яснено в пп. «б» п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. № 20\~(зі змінами), при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, спірний гараж було побудовано за власний кошт [PERSON], який здійснив відчуження останнього на користь [PERSON], а той, в свою чергу, на користь [PERSON] Дані факти підтверджуються відповідними рішеннями виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська. Крім того, згідно наявної в матеріалах справи довідки АГК «Лоцманський» вбачається, що пайовий внесок за вказаний гараж виплачено, заборгованостей перед кооперативом не має, з огляду на що голова АГК «Лоцманський» не заперечує проти визнання права власності на гараж за позивачем. Статтею 19 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. За викладеного, суд вважає за можливе врахувати правову позицію третьої особи по справі, яка полягає у визнанні кооперативом прав померлого на спірний гараж. Крім того, судом встановлено, що 26.10.1973р. було укладено шлюб між позивачем та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АИ № 419166 (а.с. № 8). Згідно свідоцтва про смерть, видане 16.05.2011р. відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 10.05.2011р. помер [PERSON], актовий запис № 3510 (а.с. № 7). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Статтею 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. На підставі\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 5\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 23.11.2016р. постановою державного нотаріуса Першої ДДНК [PERSON] було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON], померлого 10.05.2011р. на гараж №454 в АГК «Лоцманський», розташований по провулку Садовому, буд. 3 у м. Дніпрі (а.с. № 14). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд дійшов висновку, що спадкодавець [PERSON] фактично набув право власності на гараж № 454, розташований за адресою: м. Дніпро, провулок Садовий, буд. 3, що знаходиться в АГК «Лоцманський», членом якого він був, але не зареєстрував власність у відповідності до вимог діючого на час смерті законодавства. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема, через органи нотаріату, суд вважає, що її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]\~ до Територіальної громади\~ в особі Дніпровської міської ради (треті особи Перша ДДНК, АГК «Лоцманський») про визнання права власності на гараж в порядку спадкування. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи що позивачка при подачі позову сплатила судовий збір у загальному розмірі 1069грн. 99коп. (а.с.№2,3) та в наданій 29.03.2017р. заяві просила не розподіляти судові витрати по справі шляхом стягнення суми судового збору з відповідача, то суд вважає за можливе віднести понесені позивачкою при подачі позову судові витрати на її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved