Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] 28.03.2019 року звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищезазначеним позовом. Посилається на те, що згідно договору дарування житлового будинку вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На даний час за вищезазначеною адресою зареєстровані її внуки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та невістка - відповідачка по справі [PERSON] , [INFO] . Відповідачка не проживає по місцю реєстрації з 2014 року. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між ними щодо проживання відповідачки [PERSON] у даному будинку відсутні. На усні прохання позивача щодо зняття з реєстрації відповідачка відмовила, що порушує її права як власника вказаного домоволодіння. Зокрема, реєстрація відповідачки в будинку позивачки позбавляє її можливості оформити соціальні виплати та субсидію. Просить винести рішенням, яким визнати відповідачку [PERSON] , втратившою право на користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та належить позивачці на праві приватної власності. Крім цього, просить стягнути з відповідачки судові витрати. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, нею подано заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідачки не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, а також не подала відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] (після укладення шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , її прізвище було змінено на « [PERSON] », яке змінено на теперішнє « [PERSON] » після укладення шлюбу з [PERSON] ) є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового від 27.09.2002 року, зареєстрованому 27.09.2002 року в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації за реєстровим №133. З довідки виконавчого комітету Василівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 27.03.2019 року за вих. №387 встановлено, що у вищезазначеному будинку зареєстровані: син позивачки - [PERSON] , внуки - [PERSON] , [PERSON] та колишня невістка - [PERSON] , яка впродовж останніх 5-ти років в даному житловому будинку не проживає. Згідно акту обстеження постійного місця проживання [PERSON] від 17.01.2019 року, складеного комісією у складі: секретаря Василівської сільської ради [PERSON], головного бухгалтера Василівської сільської ради [PERSON], спеціаліста з питань соцзахисту населення Василівської сільської ради [PERSON], в присутності депутата Василівської сільської ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідачка [PERSON] , будучи зареєстрованою в будинку [ADDRESS] , з 2014 року в даному будинку фактично не проживає. У змісті позовної заяви позивачка зазначила, що реєстрація відповідачки в належному їй на праві приватної власності житловому будинку створює перешкоди у реалізації нею своїх прав щодо отримання соціальних виплат та субсидій. При цьому, між сторонами відсутні будь-які домовленості щодо проживання відповідачки [PERSON] у даному будинку. З копії рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради № 07 від 23.01.2019 року встановлено, що на звернення [PERSON] до виконавчого комітету сільської ради щодо зняття відповідачки [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , позивачці було відмовлено та щодо вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено обставину не проживання відповідачки [PERSON] без поважних причин понад один рік у належному позивачці на праві приватної власності житловому будинку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved