Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви, в якій він відмовляється від частини позовних вимог, просить стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі з урахуванням того, що час затримки виплат дорівнює з 08.11.2018 по 26.02.2019 та моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 07.11.2018 його звільнено відповідачем з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу №187к від 07.11.2018. При звільненні відповідач мав з ним повністю розрахуватись, що не було зроблено останнім. Враховуючи зміст заяви позивача від 05.03.2019, позивач погоджується, що остаточний розрахунок був з ним проведений відповідачем 26.02.2019. Посилаючись на приписи ст.117 КЗпП України, позивач, з урахуванням поданої ним заяви від 05.03.2019, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 08.11.2018 по 26.02.2019. Також позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50\~000 грн., посилаючись на приписи статей 23, 1167 ЦК України та 237-1 КЗпП України та той факт, що тривалою невиплатою позивачу заробітної плати йому спричинена моральна шкода. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений 26.02.2019, час затримки дорівнює 76 робочих днів, а саме, з 08.11.2018 по 26.02.2019, підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди за таких обставин відсутні. В судове засідання представник відповідача не прибув, зазначивши в клопотанні про залучення документів про важкий фінансовий стан підприємства та наявність заборгованості із заробітної плати за січень-лютий 2019р. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 05.02.2019 витребувано у відповідача відомості та письмові докази на їх підтвердження щодо: часу, з якого та по який [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем; строків виплати позивачу заробітної плати за період з червня 2018 року по час його звільнення; копії заяви позивача про звільнення за власним бажанням; довідки про розмір заробітної плати [PERSON]; довідки про середньомісячний та середньоденний заробіток [PERSON]; довідки про розмір сум, належних позивачу при звільненні, в тому числі розмір компенсації за невикористану відпустку; - копії діючого колективного договору. Ухвалою суду від 05.03.2019 заяву позивача про відмову від частини позовних вимог задоволено, закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Селидіввугілля» в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача боргу по заробітній платі у розмірі 20 262,60 грн. та компенсації невикористаної відпустки у розмірі 34 426,53 грн.; про визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «Селидіввугілля» №187к від 07.11.2018 в частині підстав звільнення та дати звільнення 08.11.2018; про зміну формулювання причини звільнення на «Звільнений за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, відповідно до наказу №187к від 07.11.2018» та дати звільнення 08.11.2018; про стягнення з Державного підприємства «Селидіввугілля» на його користь вихідної допомоги у розмірі 42 526,64 грн. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторонами визнано, копією трудової книжки АХ №109233 на ім'я позивача та копією довідки від 04.03.2019, наданої відповідачем, підтверджено, що позивач з 11.08.2014 по 07.11.2018 перебував в трудових відносинах на різних посадах з ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля»; 07.11.2018 позивач звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу 187к від 07.11.2018 (а.с.8-11). Зі змісту копії заяви позивача від 08.11.2018 на імя директора підприємства, наданої відповідачем на виконання ухвали суду від 05.02.2019, позивач просить звільнити його за власним бажанням. З довідки відповідача від 04.03.2019 №78/03р, наданої останнім на виконання ухвали суду від 05.02.2019, вбачається, що на час звільнення позивача 07.11.2018 йому нарахована заробітна плата за серпень 2018 р. 11743,67 грн., вересень 2018 р. 20\~474,79 грн., жовтень 2018 р. 15\~816,18 грн., листопад 2018 р. 26\~804,10 грн., вказані суми виплачувались позивачу поступово, остаточний розрахунок здійснений 26.02.2019, сума заборгованості станом на дату складання довідки - 04.03.2019 дорівнює нулю. За змістом довідки відповідача від 04.03.2019 №05-108 за період з 08.11.2018 по 26.02.2019 кількість робочих днів дорівнює 76 дням, з яких у листопаді 2018 р. 17 днів, у грудні 2018 р. 21 день, у січні 2019 р. 21 день, у лютому 17 днів. За змістом довідки відповідача від 04.03.2019 №78/03р середньоденна заробітна плата позивача складає 866,88 грн., середньомісячна заробітна плата позивача 18\~204,53 грн. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За змістом статей 22, 94, 97 КЗпП України, статей 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці» на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обовязок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в своїх постановах від 03.07.2013 по справі № 6-64 цс13 та від 02.07.2014 по справі № 6-76цс14 відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, як не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності і нетривалий час роботи працівника на підприємстві або незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати. Враховуючи наведене, оскільки суми, що належали позивачу від відповідача, не були виплачені позивачу в день звільнення, що визнається відповідачем та підтверджено матеріалами справи, суд доходить висновку, що відповідач має виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 08.11.2018 по 26.02.2019. Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується у випадках, зокрема, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться, виходячи з середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. Відповідно до абз. 3 п. 2 Розділу 3 вказаного Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п.8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Зважаючи на викладені нормативні приписи, суд погоджується з розрахованою відповідачем та наведеною в довідці від 04.03.2019 №78/03р середньоденною заробітної платою позивача, яка дорівнює 866,88 грн. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведений відповідачем 26.02.2019, отже, кількість робочих днів з 08.11.2018 по 26.02.2019 дорівнює 76 робочим дням, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дорівнює 65\~882,88 грн. (866,88 грн. * 76 днів). З приводу позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 50\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненою несвоєчасною виплатою відповідачем позивачу належної йому заробітної плати, суд зазначає таке. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п.13 постанови від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт виплати позивачу нарахованих йому сум заробітної плати із затримкою майже в три-чотири місяці, що визнається відповідачем, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 2000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Таким чином, позов позивача підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial