Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON], від імені та в інтересах якої діє адвокат [PERSON], звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується рішенням Милівської сільської ради Бериславського району, Херсонської області від 22 червня 2017 року за №39. За даною адресою проживає колишній чоловік позивача [PERSON], шлюб ними розірвано, що підтверджується копією рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 25 червня 2015 року №647/1353/15-ц. Однак, відповідач продовжує проживати у вказаному будинку, зловживає алкогольними напоями, систематично вчиняє сварки, добровільно виселитись із будинку не бажає, користується електроенергією, газом, однак за комунальні послуги не сплачує. Згідно даних домової книги на житловий будинок [ADDRESS], за вказаною адресою перебуває на реєстрації тільки позивач, що також підтверджується довідкою сільської ради. Також, згідно довідки Милівської сільської ради Бериславського району, Херсонської області, відповідач зареєстрований за іншою адресою, а саме [ADDRESS]. Просила суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення [PERSON], [INFO] з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 07 вересня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, підтримали позовні вимоги, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи письмову згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується рішенням Милівської сільської ради Бериславського району, Херсонської області від 22 червня 2017 року за №39 (а.с. 7-8). Згідно рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 25 червня 2015 року №647/1353/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Згідно даних домової книги на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 11-13) та довідки виконкому Милівської сільської ради Бериславського району 1236 від 28.08.2018 року (а.с. 14), за адресою [ADDRESS], перебуває на реєстрації тільки [PERSON]. Згідно довідки Милівської сільської ради Бериславського району, Херсонської області №1237 від 28.08.2018 року [PERSON] зареєстрований за іншою адресою, а саме [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. При цьому, вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців. Саме по собі право власності не є абсолютним та може бути обмежено у випадках, встановлених законом. Право вимагати в судовому порядку виселення членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має власник житла відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачені статтями 9,156,157 ЖК обмеження щодо виселення членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст.319, ч.1, 2 ст.321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156,157 ЖК. Такий висновок Верховний Суд України зробив у справі N 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 p.). Подібне у справі N 6-20552св07 (рішення від 28 травня 2008 p.). Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідач по справі проживає в спірному житлі без відповідних правових підстав, створив нестерпні умови для проживання позивача, як власника житла, вчиняє сварки, веде аморальний спосіб життя, не сплачують комунальні платежі. Відповідно до ст. 157 ЖК члена сім'ї власника може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1ст. 116 ЖК. Таке виселення згідно із ч. 1ст. 116 ЖК може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Підстав для відмови в задоволенні позову у суду не має.

Outcome: approved