Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення боргу за договором позики в якому вказує, що 19 серпня 2020 року між ним та Відповідачем укладено договір позики за умовами якої Відповідач отримав від Позивача в борг кошти в розмірі 3000.00 доларів США та зобов`язувався повернути борг в строк до 01 жовтня 2020 року. Проте Відповідач борг не повернув та за умовами договору позики, в разі неповернення суми боргу в строк, Відповідач зобов`язувався сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми, що складає 750.00 доларів США та з розрахунку за період з 02 жовтня 2020 року по 01 березня 2021 року (150 днів) становить 112500.00 доларів США. Також, Позивач вказує, що має право на стягнення з Відповідача винагороди позикодавцю, яка розраховується за шестимісячний період (з 20 серпня 2020 року по 20 лютого 2021 року) та становить 8957.95 доларів США і за мінусом основного боргу в розмірі 3000.00 доларів, складає 5957.95 доларів США. Позивач зазначає, що загальна сума позову складається з основного боргу - 3000.00 доларів США, винагороди позикодавця - 5957.95 доларів США, неустойки - 112500.00 доларів США та становить 121457.00 доларів США. На підставі вищевикладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь кошти в розмірі 3279339.00 гривень по курсу 27 гривень за 1 долар США. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в поданій позовній заяві просив справу вирішити без його присутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання 12 лютого 2021 року та 29 березня 2021 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Пунктом 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України визначено, що в разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до Судових викликів № 288/1881/20/502/21 вих. від 18 січня 2021 року та № 288/1881/20/1654/21 вих. від 12 лютого 2021 року, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, Відповідач - [PERSON] був повідомлений про судові засідання, які відбудуться 12 лютого 2021 року о 08.00 годині та 29 березня 2021 року о 10.30 годині. Частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з договору позики від 19 серпня 2020 року, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] три тисячі доларів США, які зобов`язувався повернути 01 жовтня 2020 року. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України, винагороду для позикодавця встановлено у формі 20 % від всієї суми щомісячно до дня фактичного повернення всіх грошових коштів. В разі не повернення суми боргу в строк, зобов`язувався сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від боргової суми. Неустойка забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача коштів за договором позики в розмірі 3279339.00 гривень по курсу 27 гривень за 1 долар США, яка складається з: - основного боргу - 3000.00 доларів США; - винагороди позикодавця - 5957.95 доларів США; - неустойки - 112500.00 доларів США, а всього становить 121457.00 доларів США. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За умовами договору позики, сторони узгодили, що кошти мають бути повернені в доларах США, проте Позивач при зверненні до суду просить стягнути кошти в грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Офіційний курс долара США станом на 29 березня 2021 року встановлено в розмірі - 27.97 гривень за 1 долар США, а тому сума заборгованості в еквіваленті на час звернення до суду становить - 83910.00 гривень (3000.00 доларів США х 27.97 гривень). Факт отримання позичальником в борг коштів оформлено розпискою. Зі змісту даної розписки вбачається, що у ній зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника [PERSON] , обов`язок позичальника повернути кошти позикодавцю та вказані кошти Відповідачу повернуто не було. Відповідач взяв у борг у Позивача кошти в розмірі 3000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01 жовтня 2020 року, проте він свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача кошти за договором позики в розмірі - 83910.00 гривень. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюють договором. В договорі сторони обумовили сплату винагороди позикодавцю в розмірі 20 % від всієї суми щомісячно до дня повернення всіх грошових коштів та Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача відсотків (винагороди позикодавця) в розмірі 5957.95 доларів США за період з 20 серпня 2020 року по 20 лютого 2021 року. Тобто, Позивач просить стягнути з Відповідача відсотки (винагороду позикодавця) за договором позики, в якому встановлено строк повернення позики - 01 жовтня 2020 року. Правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, заявлені Позивачем вимоги підлягають до часткового задоволення та з Відповідача належить стягнути кошти із розрахунку 20 % від всієї суми щомісячно до 01 жовтня 2020 року, а саме з 19 серпня 2020 року по 01 жовтня 2020 року, в розмірі - 1200 доларів США (3000 доларів США х 20 % х 2 місяці), що в еквіваленті становить - 33564.00 гривень (1200 доларів США х 27.97). Також, Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача щоденної неустойки в розмірі 25 % від всієї суми, що складає 750.00 доларів США та з розрахунку за період з 02 жовтня 2020 року по 01 березня 2021 року (150 днів) становить 112500.00 доларів США. В договорі позики, сторони узгодили, що в разі не повернення суми боргу в строк, зобов`язувався сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від боргової суми, неустойка забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами Договору позики укладеного між сторонами визначено, що в разі неповернення суми боргу в строк, позичальник зобов`язується сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 відсотків від боргової суми, тобто визначена сторонами неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та за своїм характером є пенею. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що під час нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Позивач звернувся до суду 14 грудня 2020 року, а тому строк для обчислення пені становить - 73 дні, а тому виходячи з розміру пені, погодженого сторонами в договорі позики, нарахуванню підлягає пеня в розмірі - 1531357.50 гривень (83910 гривень (борг) х 25 % х 73 дні). Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Судом не встановлено обставин, за яких можливо було б застосувати умови частини третьої статті 551 ЦК України, оскільки умовами договору встановлено розмір неустойки/пені, а Відповідач з заявою до суду з даного приводу не звертався. За наведених обставин, заявлена Позивачем вимога про стягнення пені підлягає до часткового задоволення та з Відповідача належить стягнути кошти в розмірі - 1531357.50 гривень. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною першою статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем в ході розгляду справи доведено обставини викладені нею в поданому позові, а саме підтвердження, що Відповідач отримав від нього кошти в борг та не повернув їх, що є підставою для стягнення з нього суми боргу в розмірі - 83910.00 гривень (що в еквіваленті становить - 3000 доларів США), заявлена вимога про стягнення винагороди та пені підлягає до часткового задоволення та становить 33564.00 гривень (що в еквіваленті становить - 1200 доларів США) та 1531357.50 гривень відповідно, а всього на загальну суму - 1648831.50 гривень. Суд звертає увагу на ту обставину, що Позивачем заявлено вимогу про стягнення суми боргу в гривні, а тому при постановленні рішення визначає розмір сум для стягнення заборгованості в національній грошовій одиниці. Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, в зв`язку з чим, підлягає стягненню з Відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 11350.00 гривень (не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб).

Outcome: partial