Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] 03.12.2019р. звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що шлюб із відповідачем зареєстрували під час його перебування у місцях позбавлення волі, але сім`єю спільно не проживали, зараз вона має іншого чоловіка з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках, просила розірвати шлюб. В суді позивачка [PERSON] позов підтримала, настоює на розірванні шлюбу з відповідачем мотивуючи тим, що має іншого чоловіка з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках, вагітна і має намір створити сім`ю. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с.24-25). Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, а представник позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.26), суд, з огляду на положення ст. 280 ЦПК України, приходить висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із пояснень позивачки, із свідоцтва про шлюб (а.с.4) убачається, що сторони в шлюбі з 17.05.2018р., дітей не мають, подружніх стосунків не підтримують, спільно не проживають. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] , як видно із її пояснень в суді, має іншого чоловіка з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках і хоче створити сім`ю, настоює на розірванні шлюбу з відповідчем. Відповідач [PERSON] на виклики до суду не реагує, що з урахуванням вищенаведеного, суд розцінює як його небажання до налагодження сімейних стосунків із позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме її права, суд задоволює позов.

Outcome: approved