Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач, [PERSON]) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач, [PERSON]) про визнання недійсним шлюбу, укладеного 16 січня 2016 року між [PERSON] (далі - [PERSON]) та [PERSON], зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №15, зареєстрований у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян 16 січня 2016 року за №00130362714). Як на підставу своїх вимог Позивач посилається на ті обставини, що вона є донькою [PERSON], який помер [INFO]; шлюб між останнім та матір'ю [PERSON] (далі - [PERSON]) було розірвано в 1992 році. Лише після смерті батька вона дізналась про те, що 16 січня 2016 року останній зареєстрував шлюб з відповідачем, поряд з тим протягом періоду з 16 січня 2016 року по день смерті [PERSON] не було жодних ознак існування між ним та відповідачкою відносин, притаманних сім'ї. За життя [PERSON] про укладення ним шлюбу з відповідачем ані позивачка, ані його син, ані рідний брат, ані інші родичі взагалі не знали та [PERSON] і відповідач про укладення ними шлюбу нікому з родичів не повідомляли. Спільного господарства померлий [PERSON] та відповідач фактично не вели, спільного побуту та спільного бюджету не мали, спільного майна для сімейного життя не придбавали, зареєстровані були за різними адресами та фактично відповідач лише періодично перебувала у помешканні [PERSON] З родичами чоловіка відповідачка також не підтримувала ніяких стосунків. Крім того в період 16 січня 2016 року по [INFO] [PERSON] мав зв'язок також і з іншими жінками, ніж відповідач. Стверджує, що після смерті [PERSON] його похованням відповідача не займалась. Указані обставини свідчать про те, що, реєструючи шлюб, [PERSON] та відповідач не мали на меті при його укладенні створення сім'ї, оскільки поведінка подружжя після укладення шлюбу жодним чином не вказувала на наявність між ними відносин, притаманних сім'ї. Справжньою метою укладення [PERSON] шлюбу з відповідачем було забезпечення догляду за його хворою матір'ю, яка проживала разом з ним та догляд за якою [PERSON] самостійно надати не міг. За таких обставин шлюб, укладений між відповідачкою та [PERSON], на думку позивача, є фіктивним, оскільки останній не мав дійсного наміру на створення сім'ї з відповідачкою, у зв'язку з чим просить суд визнати його недійсним. Також стверджують, що сторони є спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] при цьому відповідно до ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином факт перебування відповідачки у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] порушує права позивачки на частку у спадщині після її померлого батька, яка припадає на відповідача. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Додатково пояснили, що, на їх думку, шлюб було укладено під примусом з боку відповідача, яка наполягала на ньому під загрозою припинення догляду за хворою матір'ю [PERSON] Метою спірного шлюбу позивач вважає переслідування матеріального інтересу, про що свідчить поведінка відповідача після шлюбу - вона не займалась похованням чоловіка (а в день його смерті не викликала швидку допомогу, коли йому стало погано - різко підвищився тиск), натомість відразу забрала правовстановлюючі документи на будинок чоловіка (які і до теперішнього часу знаходяться у неї), не впускала до будинку позивачку, та відразу ж забрала і предмети побутової техніки. Крім того стверджують, що дійсною причиною укладення [PERSON] шлюбу був не намір та бажання створення сім'ї та набуття взаємних прав та обов'язків подружжя, а лише сварка з сином. Відповідач та її представник у судовому засіданні та письмових поясненнях проти позову заперечували у повному обсязі, посилаючись на ті обставині, що фактичні стосунки як чоловіка та жінки склались між відповідачем та померлим [PERSON] вже досить давно з 1993 року та с 2013 року вони стали проживати однією сім'єю разом у будинку [ADDRESS], мали спільне господарство, піклувались один про одного, разом були присутні як батьки на церемонії одруження доньки відповідача, разом відпочивали та святкували свята. Стверджують, що доводи позивача про фіктивність шлюбу у зв'язку з укладенням без фактичного наміру створити сім'ю не доведені позивачем належним чином відповідними доказами, ґрунтуються на припущеннях так само як і показання свідків з боку позивача. У зв'язку з необґрунтованістю просили у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] (далі - [PERSON]), який є братом позивача та сином померлого [PERSON], підтвердив обставини, на які посилається позивач, а також факт його сварки з померлим батьком у 2015 році. Пояснив, що бачив відповідача у домі батька неодноразово, проте про укладення шлюбу не знав. Вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки цей шлюб порушує його права та позивача як спадкодавців. В останній судові засідання третя особа не з'явився, повідомлявся про місце та час слухання справи належним чином. За відсутності заперечень сторін суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Артемівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області здійснено запис №15 (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер у віці 54 роки, про що здійснено відповідний запис №953 Артемівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області (а.с.9). Згідно копій договору-замовлення від [INFO] №1440, замовлень та квитанцій організація поховання померлого [PERSON] та оплата послуг і товарів здійснювалось колишньою дружиною [PERSON] (а.с.127-129). Померлий [PERSON] є рідним батьком позивача - [PERSON], та третьої особи - [PERSON] (а.с.6). За адресою: [ADDRESS], була зареєстрована [PERSON] (мати [PERSON]), яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO] (а.с.10). Відповідач [PERSON] зареєстрована з 1996 року за адресою: [ADDRESS], проте з травня 2013 року фактично поживала у будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.19, 38). Зазначений будинок за адресою: [ADDRESS], згідно пояснень сторін належав за життя на праві власності [PERSON] і цей факт жодним учасником провадження не оспорювався. Після смерті [PERSON] у Бахмутському міському нотаріальному окрузі 25 липня 2016 року відкрита спадкова справа №59275622 (а.с.5). Відповідно до положень ст. 1261, 1267 ЦК України [PERSON], [PERSON], як діти померлого, та [PERSON], як його дружина, є спадкоємцями після смерті [PERSON], при цьому їх частки у спадщині є рівними. У судовому засіданні були оглянуті оригінали фототаблиць із зображенням [PERSON] та [PERSON] разом та з донькою та онуками відповідача під час святкувань та на відпочинку у 2009 році, 2012 році, 2013 році, 2016 році. Крім того, оглянуті оригінали фототаблиць із зображенням [PERSON] та [PERSON] у 2013 році на весіллі доньки [PERSON], з яких убачається те, що відповідач та [PERSON] перебували на святі за обрядовими традиціями як батьки осіб, які укладають шлюб (а.с.39-47). Крім того судом у судовому засіданні були оглянуті оригінали фототаблиць із зображенням [PERSON] та [PERSON] (колишньої дружини померлого) разом біля будинку та під час святкування з іншими особами. При цьому на фотографічному зображенні зверху на аркуші мається позначка «09.05.2016» (а.с.126). Водночас при співставленні цього фотографічного зображення з позначкою «09.05.2016» з іншими фотографічними зображеннями померлого [PERSON], які наявні в матеріалах справи, судом ставиться під сумнів і не приймається до уваги дата створення фото - 09 травня 2016 року (а.с.126), оскільки у 2016 році [PERSON] вже мав сиве волосся і візуально більш старший вік. Приймаючи рішення суд виходить з наступного. Як роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Причому відсутність мети щодо створення сім'ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім'ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім'ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу, зокрема: батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо. Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім'ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім'ю, яка відповідає всім її вимогам. Тому при вирішенні питання щодо фіктивності шлюбу необхідно встановити, зокрема: стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилаючись на недійсність та фіктивність укладання шлюбу не надали жодного належного та допустимого доказу, згідно положень ст.57 ЦПК України, в підтвердження того, що відповідач при реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім'ю і мати шлюбні стосунки, а намагалася лише набути певні юридичні права, не пов'язані з шлюбом, а також не надано доказів щодо відсутності наміру створити сім'ю у [PERSON] Як установлено судом, [PERSON] та [PERSON] вже були знайомі після 1993 року (за поясненнями відповідача та показаннями свідка [PERSON]), тобто вже після розірвання шлюбу з [PERSON], яка є матір'ю позивача; їхній шлюб було зареєстровано у 2016 році, отже достовірно встановлено, що періодом, протягом якого сторони могли зробити висновки щодо реєстрації свого шлюбу, є строк більше ніж 15 років. Твердження сторони позивача з приводу сварки померлого [PERSON] з сином у 2015 році як основного чинника реєстрації шлюбу носить сумнівний характер зважаючи на те, що намір створити сім'ю не було вирішено за короткий проміжок часу, а відносини, з певними перервами, як чоловіка та жінки протягом зазначеного часу підтвердили також і свідки [PERSON] (брат померлого), [PERSON] (близький друг [PERSON]). При цьому укладення іншого шлюбу та існування інших стосунків за час перерви у відносинах відповідача та померлого, також не може свідчити про виключення можливості виникнення наміру створити сім'ю у майбутньому. Про існування відносин між [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки підтвердили численні свідки, зокрема, свідки сторони відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами [PERSON] та відповідача. Останні стверджували, що померлий [PERSON] та [PERSON] проживали у будинку за адресою: [ADDRESS], разом як чоловік та жінка, мали спільне господарство, піклувалися один про одного; [PERSON] доглядала за матір'ю [PERSON], яка була дуже хвора (паралізована); стверджували, що у свою чергу [PERSON] дуже добре ставився до дітей [PERSON] Свідок [PERSON] (голова квартального комітету) лише підтвердила проживання відповідача у будинку померлого і зі слів сусідів їй відомо, що вони проживала як чоловік та жінка. Свідчення свідків сторони позивача [PERSON] (колишньої дружини померлого), [PERSON] (дружина брата померлого), [PERSON] (перебуває у родинних відносинах з [PERSON]), [PERSON] (племінниця колишньої дружини [PERSON]) про те, що відповідач є лише помічницею по господарству за винагороду або інші привілеї, а також про те, що ніхто з членів сім'ї колишньої дружини або діти померлого не знали про укладення спірного шлюбу, також не може свідчити про факт відсутності наміру створити сім'ю [PERSON] та [PERSON], а може лише свідчити про існування бар'єру у спілкуванні свідків з померлим, наміру останнього приховати цей факт. Крім того суд приймає до уваги свідчення свідка [PERSON] (колишньої дружини померлого) про те, що вона була обізнана про факт укладення шлюбу особисто від [PERSON] Разом з тим свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] відвідували [PERSON] дуже рідко або взагалі ніколи і чули все з чужих слів. Також суд зауважує, що, на жаль, з часу укладення шлюбу до смерті [PERSON], минуло небагато часу, що також може пояснити те, що родичі померлого не було обізнані про обставини укладення шлюбу. Ураховуючи викладене, за свідченням свідків, поясненнями учасників провадження та матеріалами справи у сукупності судом достовірно встановлено і не викликає жодних сумнівів факт існування між [PERSON] та [PERSON] фактичних шлюбних відносин після реєстрації шлюбу: спільного побуту, піклування один за одним, підтримка та піклування про родичів, спільного відпочинку тощо. Отже спірний шлюб укладено з наміром створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Сторонами у справі не ставилося питання щодо недієздатності, хвороби померлого та інших чинників, які можуть вплинути на дійсність шлюбу. Доводи позивача відносно того, що відповідач не приймала участі в організації поховання померлого [PERSON] спростовуються тим, що відповідач була присутня на похованні [PERSON] Крім того, у противагу, суд приймає до уваги докази участі відповідача в організації поховання матері [PERSON] (а.с.188). Інші доводи не можуть слугувати підставою до задоволення позову на підставі ч.2 ст. 40 СК України, оскільки не свідчать про відсутність бажання створити сім'ю у подружжя, і, як наслідок, про фіктивність такого шлюбу. Посилання представника відповідача на те, що свідки позивача надавали інформацію, яка їм відома з огляду на родинні стосунки з [PERSON], а також з його слів, а свідки відповідача зазначали ті відомості, які їм відомі зі слів самої відповідачки (сторони у справі) або з огляду на власні спостереження (тобто висловлювали власну оцінку певним подіям) не повною мірою відповідають змісту показань свідків. Крім того суд наголошує, що існування фактів, які б підтверджували відсутність наміру померлого [PERSON] саме на укладення шлюбу та створення сім'ї з усіма правами та обов'язками сімейного характеру з відповідачем покладаються на позивача, як заявника позову про фіктивність шлюбу і визнання його недійсним. Належних, допустимих і достатніх доказів позивачем в обґрунтування позову надано не було. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу заявлених позовних вимог, врахувавши покази свідків, суд вважає, що між сторонами була створена сім`я з набуттям прав та обов'язків подружжя, передбачених Сімейним кодексом України, а тому позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], про визнання недійсним шлюбу, укладеного 16 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №15, зареєстрований у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян 16 січня 2016 року за №00130362714) є необґрунтованим та не підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають покладенню на позивача відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed