Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] 23 вересня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач указує на те, що 28 жовтня 2013 року близько 13-14 години на території столярного цеху на вул. Калініна, 84 м. Пирятина Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбулася бійка, у ході якої останній умисно наніс [PERSON] по голові декілька ударів кулаками та совковою лопатою, чим завдав тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, що призвели до смерті [PERSON] Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 31 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. 22 липня 2015 року апеляційний судом Полтавської області постановлено новий вирок, яким скасовано вирок Пирятинського районного суду Полтавської області та визнано [PERSON] винуватим за ст. 124 КК та призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці. 13 серпня 2015 року ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області [PERSON] звільнено від відбування покарання у виді арешту строком на 3 місяці на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». За таких обставин [PERSON], яка є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, так як є матір'ю померлого [PERSON], просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. У судовому засіданні позивач змінив розмір позовних вимог та просить відшкодувати моральну шкоду на свою користь з [PERSON] у розмірі 40000 гривень. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: 22 липня 2015 року вироком апеляційний судом Полтавської області відповідача [PERSON] визнано винуватим за ст. 124 КК та призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці (а.с. 17-22). 13 серпня 2015 року ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області [PERSON] звільнено від відбування покарання у виді арешту строком на 3 місяці на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» (а.с. 23-24). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Як указано в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК ( 1618-15 ) при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК ( 1618-15 ). На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Приписами п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу (далі ЦК), установлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Крім цього, п. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК, установлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 статті 1168 ЦК, установлено моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Як передбачено п. 9 постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. Приписами ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), установлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що в результаті вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, унаслідок чого наступила смерть сина позивача, останньому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, і відповідає розміру, визначеному позивачем [PERSON] 40000 грн. Заслухавши пояснення представників позивача,відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved