Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві зазначив, що 28.08.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №135. Від даного шлюбу в них народились: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають зі своєю матір'ю. Позивач мотивує свій намір розірвати шлюб тим, що вони з відповідачкою не змогли створити міцної сім'ї, оскільки в них виявились різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Під час спільного проживання сімейні відносини спочатку складалися добре, разом дбали про добробут сім'ї, проте згодом стосунки погіршились, а часті сварки та непорозуміння стали носити постійний характер. Вони спільно не проживають, шлюбних відносин не підтримують, спільного побуту не ведуть, що призвело до розпаду сім'ї та стало причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вважає, що примирення між ними неможливе, оскільки спроби примирення та намагання зберегти сім'ю в минулому бажаних результатів не дало. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що 28.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №135, був зареєстрований шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 13.04.2007 року, актовий запис №76, встановлено, що від даного шлюбу в сторін [INFO] народилася дочка [PERSON]. З даних свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 11.08.2009 року, актовий запис №167, встановлено, що від даного шлюбу [INFO] в сторін народився син [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, між ними часто виникають сварки, очевидцями яких стають їхні малолітні діти, сімейні конфлікти носять постійний характер, спільного сімейного побуту не ведуть, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду їхньої сім'ї. Сторони спільно не проживають більше двох років , наполягають на розлученні, що свідчить про те, що шлюб між ними носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб розірвати, судові витрати покласти на позивача, малолітніх дітей залишити проживати з матір'ю. На підставі викладеного та ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved