Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] із залишенням у власності відповідача 1/4 частини цього ж будинку (а.с. 2-3, 40). В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що в 1991 році вони та відповідач, який працював керівником та був членом місцевого колгоспу «Червона зірка», отримали право на проживання в житловому будинку [ADDRESS], який згідно погосподарської книги Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Зазначили, що відповідно до норм діючого на той час Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, станом на 15 квітня 1991 року, коли статус колгоспних дворів було законодавчо ліквідовано, вони вже проживали в житловому будинку [ADDRESS], були членами колгоспного двору та мали право на частку у колгоспному дворі пропорційно до кількості осіб проживаючих у ньому. Крім того, позивачі вказують, що ніхто з них не втратив права власності на частку у колгоспному дворі, оскільки до ліквідації статусу колгоспних дворів вони всі проживали у вказаному житловому будинку, були членами колгоспного двору і мають право на частку в цьому майні пропорційно кількості працездатних і непрацездатних проживаючих у колгоспному дворі його членів, однак відповідач чинить перешкоди в належному оформленні права власності на спірний будинок, що змусило їх звернутися за захистом своїх прав до суду, а тому просять визнати за ними право власності на 3/4 частини житлового будинку, залишивши 1/4 частину будинку за відповідачем. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги, викладені в позовній заяві, підтримали повністю, просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, свої вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, проти визнання за позивачами права власності на 3/4 частини, а за ним решти частини житлового будинку не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 1984 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі і в січні 1991 року стали проживати з дітьми [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS], який перебував на балансі колгоспу «Червона зірка» та був наданий відповідачу [PERSON], як керівникові та члену вказаного колгоспу, з правом подальшого викупу, що підтверджується документацією з інвентарної справи Шепетівського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с. 25, 27). Із даних погосподарської книги Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області за 1991 - 1994 роки та довідки цієї ж селищної ради від 11 лютого 1993 року № 698 слідує, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір та станом на 15 квітня 1991 року в господарстві проживали голова двору - відповідач [PERSON], дружина голови двору - позивач [PERSON], їхній спільний син - позивач [PERSON] та син позивача [PERSON] - позивач [PERSON] (а.с. 13-14, 30-31). В подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської селищної ради від 26 вересня 1991 року № 36 відповідачу [PERSON] був виданий ордер ХМО № 043201 на житловий будинок [ADDRESS], до якого були включені члени сім'ї відповідача [PERSON], а саме позивачі по справі (а.с. 15). Як вбачається з виписки з протоколу засідання правління колгоспу «Червона зірка» від 24 грудня 1991 року № 11, зборами правління колгоспу «Червона зірка» вирішено житловий будинок [ADDRESS] продати голові колгоспу - відповідачу [PERSON] (а.с. 24). 29 травня 1992 року між колгоспом «Червона зірка» та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з відрахуванням із [PERSON] 20 % заробітної плати на загальну суму 55297 карбованців, кошти останнім виплачено за житловий будинок в повному обсязі (а.с. 16-17). Вищевказані обставини дослідженні в судовому засіданні, підтверджуються наданими доказами та, крім того, не оспорені та не заперечуються самими сторонами по справі. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 № 20 та ст. 123 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS], є майном колгоспного двору, яке збереглося після припинення його існування - 15 квітня 1991 року, що є днем набрання чинності Закону України «Про власність». При цьому, суд вважає, що позивачі по справі, як і відповідач, були членами колгоспного двору, тому що колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу і брали участь у спільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Зважаючи на вимоги ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування, розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлюється з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищевикладене, право власності на спільний житловий будинок мають як позивачі, так і відповідач в рівних частках, а тому житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] підлягає поділу між останніми без виділу в натурі на чотири рівні частини, тобто по 1/4 частині за кожним.

Outcome: approved