Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] 19 грудня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів посилаючись, що вони з відповідачем 23 серпня 2011 року зареєстрували шлюб в Кринківській сільській раді Глобинського району Полтавської області, мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. На даний час шлюбно-сімейні відносини припинили у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на обовязки подружжя, не бажанням відповідача піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги, непорозумінь та сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сімя їх розпалась остаточно, примирення між ними неможливе. Крім того, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просила суд шлюб розірвати, визначити місце проживання дітей з нею, залишити їй шлюбне прізвище «Нікітчук» та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 1/3 ч. його заробітку щомісячно, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 23 серпня 2011 року зареєстрували шлюб в Кринківській сільській раді Глобинського району Полтавської області, актовий запис № 11. З вересня 2017 року не підтримують шлюбних відносин із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обовязки подружжя, не бажанням відповідача піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги, вчинення насильства в сімї, зловживання алкогольними напоями, на грунті чого постійно виникали сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, проживають окремо, і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сімї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх дітей, що має істотне значення, тому їх шлюб необхідно розірвати, визначити місце проживання дітей з позивачем та залишити їй шлюбне прізвище «Нікітчук». Щодо стягнення аліментів судом встановлено наступне. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Так, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], 26 вересня 2011, які проживають з матірю [PERSON] та знаходяться на її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] з сімєю не проживає, участі в матеріальному утриманні дітей не приймає, працездатний, інших утриманців немає. Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають суду підстави для висновку, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому необхідно стягнути з нього аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку. Так як позов задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., що підтверджено документально та судовий збір в сумі 640 грн. на рахунок держави.

Outcome: approved