Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] 13 травня 2019 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстрована його колишня невістка [PERSON] , але не проживає в ньому більше 6 місяців, її місцезнаходження йому невідоме. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач вказав, що відповідач з 13 вересня 2018 року в його будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно судовими повістками, направленими рекомендованим листом з повідомленням на вищевказану адресу та телефонограмою, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутністю суду не надала. Тому суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутністю відповідача заочно. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно до ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Статтею 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 05 грудня 2013 року (а.с. 8-9), [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишньої дружиною сина позивача [PERSON] , шлюб між якими розірвано 28 листопада 2017 року (а.с. 10-11). Відповідно до довідки про склад сім`ї (а.с. 11), акту про встановлення фактичного місця проживання (а.с. 12) [PERSON] зареєстрована в будинку позивача за вищевказаною адресою, але не проживає в ньому з 13 вересня 2018 року. Свідки [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідача у будинку позивача більше 6 місяців. Оскільки відповідач, яка не є членом сім`ї власника у розумінні ЖК Української РСР, не проживає в будинку [PERSON] більше 6 місяців, добровільно з реєстрації не знялася, отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved