Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач) на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 14.02.2009 по 25.12.2015 працював в ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», звільнився у зв`язку з виходом на пенсію. ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» надавала висновок про умови праці прохідника підземної дільниці ПР-5 відповідно до гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювань від 08.02.2017 позивачу встановлено професійне захворювання та видано повідомлення по формі П-4 про професійне захворювання (отруєння) від 08.02.2017 № 42. 08.02.2017 Центральною лікарсько-експертною комісією складено медичний висновок про наявність (відсутність) професійного характеру захворювань за №5/98, виданий клінікою професійних захворювань Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України, відповідно до якого позивачу було встановлено вперше професійне захворювання. 14.02.2017 головним управлінням Держпраці у Донецькій області отримано повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 08.02.2017 №42, про що позивача повідомлено 07.04.2017, однак інформації про стан розслідування випадку професійного захворювання позивачу не надано, що є порушенням Порядку №1232. Позивачу було усно відмовлено і роз`яснено, що треба чекати звільнення тимчасово окупованої території для розслідування причин виникнення у нього професійного захворювання. Позивач звернувся з позовом до Головного управління служби з питань праці у Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення, Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про визнання дій (бездіяльності) незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме, зобов`язати Головне управління Держпраці у Донецькій області провести розслідування обставин і причин виникнення у нього професійного захворювання та за його результатами видати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Красноармійським міськрайонним судом До\-нецької області позовні вимоги [PERSON] були задоволені, визнана незаконною бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області та зобов`язано провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у позивача; рішення суду було переглянуте в апеляційному та касаційному порядку та в цій частині залишено без змін. 14.02.2019, враховуючи судові рішення, відповідачем позивачу був виданий Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, на підставі якого 18.03.2019 позивачу видано довідку МСЕК серії АБ №0035412 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги. Вказує, що без вищевказаного акту отримати довідку МСЕК та відповідно страхову виплату позивач не мав змоги. В подальшому 27.03.2019 позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відособленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, із заявою про призначення страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням, яка не була задоволена. Така відмова була оскаржена позивачем до суду, який зобов`язав фонд повторно розглянути заяву [PERSON] з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду. За наслідками розгляду повторної заяви позивачу йому було виплачено одноразову страхову виплату. Позивач знову звернувся до суду з позовом про визнання дій Фонду протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в задоволенні якого йому було відмовлено. Позивач підсумовує, що через незаконну відмову відповідача у проведенні розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання та видачі акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивач зазнав душевних страждань та в подальшому в період з 08.02.2017 по 17.03.2019 був позбавлений права на щомісячні страхові виплати. За весь час судових тяжб відповідачем позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, що було зафіксовано двома лікарями, на лікуванні яких знаходився позивач, він вимушений був систематично звертатися до лікарів через істотне погіршення стану його фізичного та психічного здоров`я, постійно відчував та продовжує відчувати тривогу та занепокоєння, має розлади сну, безсоння, погіршення апетиту. Внаслідок вчинення відповідачем неправомірних дій позивач станом на сьогоднішній день змушений постійно приймати заспокійливі засоби, а також звертатися за наданням медичної допомоги до лікаря-терапевта та лікаря-психіатра зі скаргами на погане самопочуття, що завдає йому додаткові незручності та душевні переживання. За таких умов, позивач вбачає прямий причинний взаємозв`язок між неправомірною поведінкою відповідача та спричиненням позивачу моральної шкоди. Враховуючи глибину душевних страждань, а також істотне погіршення здоров`я, відчуття постійної тривоги, зниження якості життя, позивач оцінює розмір завданої йому моральної шкоди у 100 000 грн. Ухвалою суду від 22.02.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.83). Позивач та представник позивача, які приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, просили позов задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові та у відповіді на відзив, за якими вина відповідача вже була встановлена судами трьох інстанцій у справі, де відповідач теж виступав відповідачем, після винесення судових рішень відповідачем все ж таки було виконано свої обов`язки та складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 без жодних на те перепон, що також, на думку позивача, доводить факт вини саме відповідача, яка полягала в умисній бездіяльності останнього. Представник позивача вказав, що при оцінюванні розміру моральної шкоди позивач виходив з тривалості її заподіювання та наслідків, які він зазнав, що знайшли свій прояв в погіршенні психічного, психологічного та фізичного здоров`я позивача, переписка з відповідачем тривала з лютого 2017 року по жовтень 2018 року, позивач постійно через погане самопочуття звертався до лікарів, що підтверджується медичними виписками, долученими до позову. Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позов (а.с.89), які зводяться до такого. У зв`язку з тим, що на час первісного звернення позивача до відповідача письмова інформація про прізвище, ім`я, по батькові та посаду представника (представників), які пропонуються до складу комісії з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання, на адресу Управління Держпраці не надходили, Управління Держпраці не мало законних підстав для утворення комісії з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання та проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання. Звертає увагу, що листом від 24.05.2017 ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» повідомлено позивача про неможливість направлення свого представника для участі у проведенні розслідування причин виникнення професійного захворювання у позивача та підписання акту за формою П-4. Зауважує, що відповідно до п.79 Порядку №1232 роботодавець зобов`язаний в установлений для проведення розслідування строк подати комісії з розслідування: відомості про професійні обов`язки працівника; документи і матеріали, які характеризують умови праці на робочому місці (дільниці, цеху); необхідні результати експертизи, лабораторних досліджень для проведення оцінки умов праці; матеріали, що підтверджують проведення інструктажів з охорони праці; копії документів, що підтверджують видачу працівникові засобів індивідуального захисту; приписи або інші документи, які раніше видані закладами державної санітарно-епідеміологічної служби і стосуються даного професійного захворювання; результати медичних оглядів працівника (працівників); інші матеріали. Проте, на той час на адресу Управління Держпраці від роботодавця не надходило інформації та документів, передбачених п.79 Порядку №1232, що унеможливлювало утворення комісії з проведення розслідування. На підставі викладеного зазначає, що Управління Держпраці діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та вказує, що позивачем належним чином не доведено факту заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди. Стверджує, що винною особою є роботодавець позивача, який не бажав виходити на контакт та не направив свого працівника для включення його до комісії з розслідування. Ухвалою суду від 15.03.2021 клопотання представника позивача задоволено, ухвалено приймати участь у судовому засіданні з розгляду цивільної справи №235/1016/21 в режимі відеоконференції в приміщенні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (а.с.100). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.06.2018 у справі №235/540/18 позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Держпраці у Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення, ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про визнання дій (бездіяльності) незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволені частково; визнано незаконною бездіяльність Головного управління Держпраці у Донецькій області щодо відмови у розслідуванні професійного захворювання [PERSON] ; зобов`язано Головне управління Держпраці у Донецькій області провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у [PERSON] та за його результатами видати Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 (а.с.21). Вказане судове рішення в означеній частині залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 24.01.2019 та постановою Верховного Суду від 12.10.2020 (а.с.26-36). Судом у цивільній справі №235/540/18 встановлено, що позивач з 14.11.2009 по 25.12.2015 працював прохідником 4 та 5 розрядів з повним робочим днем у шахті в ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу»; повідомлення про професійне захворювання позивача надійшло до відповідача 14.02.2017; із зазначеного часу комісія з розслідування причини виникнення професійного захворювання не утворена, розслідування даного випадку не проведено. Відповідач листом від 07.04.2017 повідомив позивача, що провести розслідування обставин та причин виникнення його профзахворювання на даний момент неможливо, оскільки ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» знаходиться на території, тимчасово не підконтрольній українській владі. Аналогічна інформація викладена у листах від 12 червня 2017 року, 09 жовтня 2017 року. Позивачу рекомендовано звернутися до суду з метою розшуку підприємства. Інформаційна довідка про умови праці працівника при підозрі у нього професійного захворювання (отруєння) затверджена начальником управління Держпраці у Донецькій області від 19.12.2016 за вих. №4. ПрАТ «ДТЕК «Шахта «Комсомолець Донбасу» листом від 24.05.2017 відмовило [PERSON] у направленні представника свого підприємства для участі у роботі комісії з розслідування випадку його професійного захворювання та (або) підписання акту проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання. Місцезнаходженням ПрАТ «ДТЕК «Шахта «Комсомолець Донбасу» є Донецька область, м.Добропілля, вул.Київська, 1. Враховуючи встановлені у справі обставини, зокрема, реєстрацію ПрАТ «ДТЕК «Шахта «Комсомолець Донбасу» на території, підконтрольній органам державної влади України, наявність у Головного управління Держпраці у Донецькій області медичного висновку центральної лікарської-експертної комісії про наявність професійного захворювання, довідки про умови праці робітника при підозрі в нього професійного захворювання, суди у цивільній справі №235/540/18 дійшли висновку про неправомірну бездіяльність відповідача щодо використання повноважень з утворення відповідної комісії з розслідування причин виникнення професійного захворювання у позивача, а також про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Держпраці у Донецькій області провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у позивача та за його результатами видати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. До звернення позивача до суду та винесення судових рішень у цивільній справі №235/540/18 позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про розслідування причини його професійного захворювання та складання відповідного акту розслідування, відповідач листами від 07.04.2017, 12.06.2017, 09.10.2017, 27.11.2017 та 13.02.2018 повідомляв позивача про неможливість створення комісії для проведення такого розслідування, оскільки підприємство - роботодавець відмовляється направити свого представника для участі в комісії (а.с.16-20). Листом від 23.05.2019 за №03-05-798 Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції у Запорізькій області Фонду соціального страхування повідомило позивача, що питання про призначення страхових виплат буде вирішено відділенням після отримання усіх необхідних документів від Добропільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області (а.с.37). Листом від 13.03.2020 за №03-04-450 Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції фонду у Запорізькій області повідомило позивача про те, що його право на призначення страхової виплати виникло з моменту встановлення втрати професійної працездатності, тобто з 14.03.2019 (а.с.39). Позивач, не погодившись з розміром нарахування та виплатою Бердянським відділенням Управління виконавчої дирекції фонду у Запорізькій області щомісячної страхової виплати з 14.03.2019, звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання дій відділення незаконними та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі №280/2403/20 позовні вимоги [PERSON] задоволені частково (а.с.40-44). Вказане судове рішення постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2020 скасовано, в позові відмовлено (а.с.45-56). Судом у цивільній справі №280/2403/20 встановлено, що 14.02.2019 на виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.06.2018 та постанови Донецького апеляційного суду від 24.01.2019 [PERSON] був виданий Головним управлінням Держпраці у Донецькій області Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, в якому вказані діагноз та дата встановлення остаточного діагнозу. 18.03.2019 позивачу видано Довідку серії АБ №0035412 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги. Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК від 23.12.2019 Серії 12ААБ №256474 та Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 23.12.2019 Серії АБ №0035741 позивачу встановлена третя групи інвалідності за професійним захворюванням безстроково, дата огляду 23.12.2019, 50% втрати професійної працездатності (а.с.57-58). Відповідно до виписки з амбулаторної картки, заведеної лікарем-терапевтом [PERSON] на ім`я позивача: - 20.02.2017 у пацієнта відбувається загострення його хвороб, виникає сильна дратівливість, втрата апетиту, почуття безнадійності, порушення сну, безсоння, зниження життєвої енергії, тривога, відчуття відчаю. Погіршення стану пов`язує з його особливими особовими справами (пацієнт оформлює регрес відповідно його хронічним професійним захворюванням, не пройшла комісія і відмова у складенні і видачі Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання); - 28.01.2019 проходив амбулаторне лікування у психіатра, з`явилися скарги на сильну тривогу, дратівливість, безсоння, втрата інтересу до життя і сім`ї, зниження загальної активності, слабкість; - погіршення стану пов`язує з його сімейними обставинами (судові тяжби з Головним управлінням служби з питань праці у Донецькій області та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення щодо проведення розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у пацієнта); - 22.06.2020 - амбулаторне лікування у психіатра (загострення психологічного стану, погіршення пов`язано з судовими тяжбами, пов`язаними з призначенням та обчисленням страхових виплат у зв`язку з втратою професійної працездатності) (а.с.59-61). Відповідно до виписки з амбулаторної картки, заведеної лікарем-психіатром Авдєєвим С.О. на ім`я позивача: - 27.02.2017 звертався в порядку самозвернення у зв`язку з перенесеним стресом, порушився сон, знизився настрій, з`явилась тривога, серцебиття, головні болі, припинив справлятися зі звичною роботою, знизилась самооцінка, песимістична оцінка навколишнього середовища. Стан змінився в лютому 2017 року після перенесеної психотравми (оформлення пацієнтом регресу відповідно його хронічним професійним захворюванням, не пройшла комісія і відмова у складенні і видачі Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання); - 20.02.2018 звернувся до лікаря у зв`язку з погіршенням стану, знову порушився сон, погіршився настрій, з`явилась тривога, серцебиття, головний біль, припинив справлятись зі звичною працею, знизилась самооцінка, песимістична оцінка навколишнього; повідомив, що розпочинає судові тяжби щодо відмови головного управління Держпраці у Донецькій області у складенні Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та відповідно невиплати пацієнту одноразової та щомісячних страхових виплат, через що відчуває сильні хвилювання, почував себе пригніченим, порушився сон, з`явилась тривога, головний біль, дратівливість, душевні страждання, погіршився настрій, серцебиття, припинив справлятись зі звичною роботою, самостійно вийти з цього стану невзмозі, потребує допомоги; - 20.06.2018 та 29.01.2019 і 02.06.2019 звернувся на прийом самостійно у зв`язку з погіршенням стану, з`явилась тривога, серцебиття, головний біль, припинив справлятись зі звичною працею, знизилась самооцінка, песимістична оцінка навколишнього середовища, що тісно пов`язані з бездіяльністю державних органів та не виплатою пацієнту грошових коштів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з втратою працездатності; повідомив, що тривають судові тяжби щодо виплати регресу (а.с.73-77). Вирішуючи заявлений спір, суд враховує такі норми права. Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За приписами ст.19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Приписами ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Приписами ч.2 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, у визначених цією нормою випадках, який не є вичерпним, оскільки п.3 передбачає, що її відшкодування можливе за наявності інших випадків, передбачених законом. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 295/443/17, від 08 травня 2019 року у справі № 233/3464/17. Позивач в обґрунтування завданої моральної шкоди зазначає, що він спочатку неодноразово звертався до відповідача із заявами про проведення розслідування причини свого професійного захворювання та складання акту розслідування за формою П-4, переписка тривала протягом 2017-2018 років, через відмову відповідача провести таке розслідування та скласти відповідний Акт, позивач був вимушений звернутись до суду з позовом про визнання такої бездіяльності відповідача незаконною та зобов`язання вчинити певні дії - судовий розгляд справи, враховуючи апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, тривав протягом 2018-2020 років; вказує, що до проведення розслідування та складання відповідачем Акту за формою П-4 - 14.02.2019 він був позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання належних йому сум страхових виплат, що зумовило його постійні переживання, погіршення стану його здоров`я, неодноразове звернення до лікарів -психіатра та -терапевта. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведені процесуальні приписи, суд доходить висновку, що незаконна поведінка відповідача, а саме бездіяльність, що виразилась у відмові в розслідуванні професійного захворювання позивача, встановлена рішенням суду у цивільній справі №235/540/18, яке набрало законної сили, а тому не повинна доводитися при розгляді даної справи. З цих підстав є такими, що не заслуговують на увагу, доводи відповідача про відсутність його вини в такій бездіяльності та винуватість роботодавця позивача, оскільки, як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 12.10.2020, враховуючи реєстрацію ПрАТ «ДТЕК «Шахта «Комсомолець Донбасу» на території, підконтрольній органам державної влади України, наявність у Головного управління Держпраці у Донецькій області медичного висновку центральної лікарської-експертної комісії про наявність професійного захворювання, довідки про умови праці робітника при підозрі в нього професійного захворювання, є правильним висновок про неправомірну бездіяльність відповідача, а доводи касаційної скарги про те, що під час роботи комісії роботодавець не виконає обов`язок надати їй певні документи, не стосуються питання законності оскаржуваних судових рішень. На підставі викладених норм права, враховуючи наявні докази у справі, суд доходить висновку, що внаслідок незаконної бездіяльності відповідача, встановленої рішеннями судів, які набули законної сили, беручи до уваги стан здоров`я позивача, відображений у медичних висновках, складених лікарями-терапевтом та -психіатром, відчуття позивачем постійної тривоги, зниження якості його життя, суд доходить висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яку має бути стягнуто з відповідача. При цьому суд враховує, що в судових тяжбах у справах №280/3761/19 та №280/2403/20 відповідач участь не приймав та вимог до нього як до особи, яка порушила права та інтереси позивача, останнім заявлено не було. Враховуючи характер порушення прав позивача, глибину його душевних страждань, та одночасно зважуючи на вимоги розумності, справедливості та достатності розміру відшкодування моральної шкоди для розумного задоволення потреб позивача, а не приведення його до збагачення, суд доходить висновку, що в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь позивача з відповідача належить стягнути суму в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. Одночасно суд зауважує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути суму судових витрат пропорційно задоволенню позовних вимог, а саме в сумі 227 грн (10% від 2270 грн).

Outcome: partial