Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] 18 березня 2019 року звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], та просить поділити між нею та відповідачами майно, що є у спільній сумісній власності, а саме: квартиру [ADDRESS], визнавши за нею та відповідачами право спільної часткової власності на цю квартиру по 1/3 частці за кожним. Підставою цьому зазначала те, що їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Вона має намір відчужити свою частку квартири, однак, без виділення частки зі спільної сумісної власності це неможливо. На її пропозицію укласти договір поділу майна відповідачі не реагують, що і змусило її звернутися до суду з даним позовом. Позивачка та її представник адвокат Осокін С. Ю. у судове засідання не зявились. Надали заяву, згідно якої на задоволенні позову наполягали та справу просили розглянути у їх відсутність. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не зявились. Надали заяви, згідно якої позов визнали та справу просили розглянути у їх відсутність. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], видане 17.09.2009 року приватизаційною комісією ВАТ «Котовське ЗПП». Таким чином, частки в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], набутої в наслідок приватизації, учасниками спільної сумісної власності не визначено. Звертаючись з даним позовом повивач просить визначити її частку майна у спільній сумісній власності. Відповідно до висновку оцінювача про оцінку майна, виготовленого 04.04.2019 року СПД [PERSON], оціночна вартість квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], складає 108800,00 грн. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність трьом співвласникам без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/3. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved