Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просять поновити строк для звернення до суду із позовом, як такий, що пропущено з поважних причин, визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23.07.2008 за № 537 в частині включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян квартири [ADDRESS] та визнати за ними право постійного користування зазначеною квартирою. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що на підставі дозволу виконавчого комітету Житомирської міської ради за № 18/2572 від 16 травня 2005 року, вони тимчасово вселилися у вказане житлове приміщення і зареєструвалися в ньому з обовязковим проведенням розрахунків за комунальні послуги та по квартирній платі. Так, як вони фактично постійно проживають у квартирі (протягом десяти років), сплачують всі комунальні платежі, вони вважають, що мають право користування даним приміщенням на умовах договору найму. У жовтні 2015 року позивачі звернулися до Житомирської міської ради із заявою про надання їм в користування квартири [ADDRESS]. На їх звернення виконавчий комітет Житомирської міської ради надав відповідь про відмову у задоволенні такої заяви, мотивуючи тим, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23.07.2008 за № 537 вказане житло було включено до Переліку квартир, що віднесені до фонду житла для тимчасового проживання громадян. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вважають, що зазначені дії виконавчого комітету Житомирської міської ради є протиправними, а рішення від 23.07.2008 № 537 «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» в частині включення квартири [ADDRESS] незаконним. Позивачі у судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю і просять їх позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін і повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається письмово. Недотримання письмової форми договору не тягне за собою його недійсність. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї (в тому числі і щодо строку його дії) є недійсними. Судом встановлено, що 16 травня 2005 року виконавчий комітет Житомирської міської ради надав позивачам, [PERSON], [PERSON], [PERSON] тимчасовий дозвіл на проживання в [ADDRESS] з реєстрацією на 1 рік та з обов'язковим проведенням розрахунків за комунальні послуги та по квартирній платі. У вказаній позивачі проживають з 2005 року та по даний час тобто 10 років (копія довідки про склад сім'ї а. с. 8). Увесь цей час позивачі сплачують кошти за користуванням житлом, несуть витрати по оплаті комунальних послуг і в ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» відкрито особовий рахунок на ім'я позивача [PERSON] Дані обставини підтверджується довідкою № 144 від 26.08.2015, виданою ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» про відсутність у позивачів заборгованості по квартирній платі (а. с. 8). Позивачі не мають у власності будь-якого іншого житла для проживання, окрім даної кімнати, в якій вони проживають. Тобто, фактично, між позивачами та власником житла укладений договір найму жилого приміщення державного житлового фонду, у зв'язку з чим позивачі мають право на постійне проживання та користування вказаним жилим приміщенням. У жовтні 2015 року позивачі звернулися до Житомирської міської ради із заявою про надання їм в користування квартири [ADDRESS]. Однак, на звернення позивачів щодо надання їм в користування квартири міськвиконком відмовив у задоволенні такої заяви, мотивуючи тим, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23.07.2008 за № 537 вказане житло було включено до Переліку квартир, що віднесені до фонду житла для тимчасового проживання громадян (а. с. 7). Після отримання відповіді Житомирського міськвиконкому за № 25/Л-8321 від 17.11.2015 (а. с. 11), в межах позовної давності, оскільки дізналися про рішення № 537 від 23.07.2008 лише з відмови, позивачі звернулися до суду із адміністративним позовом про визнання незаконним та скасування зазначеного рішення. Таким чином, строк позовної давності був порушений з поважної причини. Діючим на момент вселення Позивачів житловим законодавством маневровий переселенський фонд не був передбачений. Тільки в червні 2003 року Житловий кодекс України доповнений статтями 132-1 та 132-2, які визначають порядок, умови надання і користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання. Постановою Кабінету Міністрів України за № 422 від 31.03.2004 затверджений Порядок формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядок надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання. Таким чином, оскільки Позивачі протягом тривалого часу (понад 10 років) постійно проживають у [ADDRESS], оплачують квартплату та комунальні послуги, не мають будь-якого іншого житла, а також те, що строки позовної давності щодо їх виселення або визнання недійсним договору найму, що фактично укладений, закінчились, Позивачі мають законні права на постійне користування даним житлом. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до приписів ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та визнання права. Відповідно до статей 4-6 ЖК України, державний житловий фонд включає жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі та призначені для постійного проживання громадян. Житловий кодекс УРСР лише в червні 2003 року доповнений статтями 132-1 та 132-2, які визначають порядок, умови надання і користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання. Порядок формування фондів житла для тимчасового проживання і Порядок надання, користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, затверджений постановою КМУ за № 422 від 31.03.2004. Пунктом 4 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого вищевказаною постановою КМУ, міститься вичерпний перелік шляхів формування фондів житла для тимчасового проживання органами місцевого самоврядування: * Будівництвом нового житла; * Реконструкція існуючих житлових будинків та гуртожитків; * Переобладнання нежитлових будинків у житлові; * Передачею житла у комунальну власність; * Придбання житла. В цьому ж пункті Порядку вказано, що до фондів житла для тимчасового проживання можуть бути включені тільки вільні житлові приміщення. Прийняте виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення за № 537 від 23.07.2008 «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» може стосуватись лише вільних житлових приміщень. На час створення фонду житла для тимчасового проживання на підставі зазначеного рішення спірна квартира не була вільною, тому підстав для її віднесення до житлових приміщень, з яких формується фонд житла для тимчасового проживання, відсутні. Згідно ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Будь-яких претензій зі сторони відповідача щодо вселення позивача у вказану квартиру не було. Вимогами статті 22 Конституції України закріплено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також, ст.58 Конституції України закріплено, що Закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. З урахуванням викладеного, прийняте виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення за № 537 від 23.07.2008 «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» в частині про віднесення квартири позивачів до тимчасового житлового фонду, протирічить вимогам діючого законодавства, а тому є незаконним. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення органу виконавчої влади повинні відповідати нормам закону та не порушувати прав громадян. Таким чином, є всі підстави вважати дії виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо прийняття рішення № 537 від 23.07.2008 «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» в частині включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян квартири [ADDRESS] неправомірними, а рішення в цій частині незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Враховуючи викладене, суд, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, задовольняє позов у межах заявлених вимог.

Outcome: approved