Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

[PERSON] в березні 2016 року звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] і просить стягнути з останнього в її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 24488 грн. 60 коп., покласти на відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що за рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2014 року відповідач повинен був сплачувати аліменти на її утримання у розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2014 року до народження дитини. Однак, покладеного на нього обовязку по утриманню дружини під час вагітності він належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01 січня 2016 року утворилась заборгованість по сплаті таких аліментів в сумі 6483 грн. 75 коп. Просить стягнути з відповідача пеню, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць на загальну суму 24488 грн. 60 коп. а також стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду письмове заперечення, в якому вказує на те, що його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не має. Про наявність боргу за рішенням суду про стягнення аліментів на утримання дружини він дізнався тільки 24 грудня 2015 року. Крім цього, він сплачує регулярно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Станом на даний час ніде не працює, до травня цього року перебував на обліку в центрі зайнятості, як безробітний. Тому, сплатити всю суму заборгованості одразу по двох зобовязаннях не мав можливості. Заборгованість по аліментах на неповнолітнього сина станом на теперішній час він сплатив повністю, почав погашати заборгованість по зобовязаннях за рішенням суду по аліментах на утримання дружини. Просить суд врахувати те, що вини його в тому, що виникла заборгованість по аліментах не має, від відповідальності за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) просив звільнити і в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Зазначає, що згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, а тому вимоги про стягнення неустойки (пені) за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року не підлягали б до задоволення навіть за наявності вини боржника за спливом строку позовної давності. Вказує, що боржник перебуває у скрутному матеріальному становищі, коштів на погашення заборгованості всієї одразу у нього не має, але частково він погашає заборгованість, нещодавно сплатив 1000 грн., сплачує також регулярно кошти на утримання сина по 800 грн. щомісячно, коштів, які відповідач отримує, як допомогу по безробіттю йому не вистачає, а тому змушений просити допомогу у родичів, шукає роботу. Також, просила врахувати правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015року у справі №6-2696цс15, де судом зазначено, що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобовязання окремо, а розрахунок позивача, доданий до позовної заяви є невірним. Просить також врахувати Постанову Пленуму Верховного Суду України», згідно якого судам розяснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Заслухавши представника відповідача та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який вони зареєстрували 09 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в м. Калуші Івано-Франківської області, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. З копії свідоцтва про народження вбачається, що в шлюбі 07 травня 2015 року народився син [PERSON], який неповнолітній і проживає разом з матірю. Батьком його є відповідач, [PERSON]. Ще до народження сина, сторони припинили спільне проживання і відповідач допомоги на утримання вагітної дружини не надавав. В звязку з цим, остання звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів на її утримання під час вагітності. З копії виконавчого листа, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 17 листопада 2014 року (справа №345/4349/14-ц) року вбачається, що [PERSON] зобовязано сплачувати в користь [PERSON] аліменти на її утримання під час вагітності в розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 23.10.2014 року до народження дитини. З копії свідоцтва про зміну імені вбачається, що прізвище «Саранчук» змінено на «Оршуляк». Відповідно до довідки-розрахунку відділу Державної виконавчої служби (далі ВДВС) Галицького районного управління юстиції за № 116 від 28.01.2016 вбачається, що заборгованість [PERSON] в користь [PERSON] згідно вищевказаного виконавчого листа за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року становила 2258 грн., за період з січня 2015 року по травень 2015 року заборгованість становила 4225 грн. 75 коп. та заборгованість станом на 01.01.2016 року становить 6483 грн. 75 коп. Згідно довідки, поданої до суду представником відповідача, останній з грудня 2015 року по травень 2016 року перебував на обліку в Галицькому районному центрі зайнятості як безробітний, та отримував допомогу по безробіттю у розмірі 544 грн. щомісячно. Крім боргових зобовязань по аліментах на утримання дружини, відповідач також сплачує аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі по 800 грн. щомісячно, починаючи з 18 вересня 2015 року, що стверджується копією рішення Галицького районного суду від 16 лютого 2016 року. З довідок-розрахунку відділу ДВС Галицького РУЮ № 491 та № 492 від 07.07.2016 року вбачається, що станом на 01.07.2016 року заборгованість відповідача по аліментах на сина становить 380 грн., а заборгованість по аліментах на утримання дружини на час вагітності становить 4893 грн. 75 коп. З цих же довідок вбачається, що в січні липні 2016 року відповідач погашав заборгованість, як на сина, так і на утримання дружини, зокрема, на утримання дружини в січні ним сплачено 140 грн., в лютому 250 грн., в березні 200 грн., у липні 1000 грн. Крім того, представником відповідача представлено дві копії квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанку» від 18.07.2016 року, які свідчать про те, що заборгованість по аліментах на сина станом на теперішній час відповідачем погашена повністю, на погашення заборгованості по аліментах на дружину сплачено 500 грн. Статтею 196 Сімейного кодексу України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Тобто, за змістом вказаної статті, стягнення неустойки є відповідальністю платника аліментів за злісне ухилення від їх сплати і може бути застосована за наявності вини боржника, яку необхідно довести. В даному випадку, позивачем не наведено переконливих доказів злісного ухилення відповідача від сплати аліментів. Встановлено, що відповідач регулярно здійснює платежі по виконавчому листу, що стосується аліментів на неповнолітнього сина, повністю погасив існуючу заборгованість, яка виникла з незалежних від нього причин. Станом на теперішній час, він також частково погасив заборгованість по аліментах на утримання дружини і розмір неустойки, сплати якої вимагає позивач, значно перевищує розмір самої заборгованості. Частиною другою статті 196 Сімейного кодексу України статті передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Оцінюючи матеріальний стан відповідача та наведені вище обставини суд вважає, що позов слід задовольнити частково, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дружини під час вагітності зменшити. Посилання відповідача в запереченні на застосування судом до вимоги про стягнення неустойки позовної давності в один рік суд вважає безпідставним. Статтею 20 Сімейного кодексу України передбачено, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім окремих випадків, до переліку яких вимоги щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не входять. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 20, 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial