Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

[PERSON] в грудні 2016 року заявила позов до [PERSON], за яким просила розірвати шлюб укладений між сторонами, визначити місце проживання дитини сторін [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, та постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в сумі 5000 грн., щомісячно, починаючи з 15.12.2015р. і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 05.05.2017р., на задоволення заяви позивача, позов в частині вимог про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. [PERSON] в судовому засіданні решту вимог позову підтримала, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень до позову не надходило. Представник третьої особи в суд не прибув. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2007 року ( а.с. 7). Від шлюбу мають сина [PERSON], який народився [INFO] року (а.с.13). Позивач в судовому засіданні пояснювала, що шлюб розпався через негідну поведінку чоловіка до неї та сім'ї в цілому, в наслідок чого вони з квітня 2016року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведеться, дитина залишилась разом з нею. Сторони дійшли до згоди про те, що дитина і в наступному буде проживати з матір'ю, та визначили порядок та способи участі батька у вихованні дитини, про що уклали відповідний письмовий договір. За таких обставин, відсутності заперечень відповідача, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. У зв'язку з розірванням шлюбу, підлягає задоволенню і клопотання позивача про зміну прізвища на дошлюбне «[PERSON]». Статтями 180, 181 СК України встановлено обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та визначено способи утримання дітей, в тому числі і шляхом встановлення аліментних зобов'язань. Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач з часу припинення шлюбних відносин участі в утриманні дитини не приймає, постійного місця роботи немає, але є працездатним і має можливість надавати допомогу на утримання дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача аліменти на утримання дитини, і такі аліменти правильно визначені в твердій грошовій сумі, оскільки узгоджується з приписами ст. 184 СК України. Разом з тим, суд вважає, що позивачем дещо завищений заявлений до стягнення розмір аліментів. Так позивач в обгрунтування розміру аліментів послалась лише на потреби дитини, проте поза її увагою залишилось те, що обовязок утримання дитини лежить рівною мірою на обох батьках. При цьому позивач працевлаштована, має відповідний постійний дохід у виді заробітної плати. Тому, з аналізу наведених вище обставин, з урахуванням даних про особу відповідача, віку дитини стану їх здоровя, як про це повідомила позивач, суд вважає, що встановлення аліментів в сумі 2000 грн. буде необхідним і достатнім для врегулювання спору по суті. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення аліментів за минулий час, як на тому наполягає позивач, оскільки останньої не на надано доказів, що вживала заходи щодо витребування таких виплат з відповідача. Тому, аліменти мають бути нараховані на відповідача поччинаючи з з дня з-аявлення дійсного позову, а саме з 26.12.2016 року, відповідно до ст. 191 СК України. Отже, позов в цій частині вимог може бути задоволений частково. За наведених рішень, витрати у справі суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial