Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] в особі представника який діє за довіреністю звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Середнянської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 07.05.2013 року померла мати позивача [PERSON] За життя мати залишила на його імя заповіт, посвідчений секретарем Середнянської селищної ради. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою в смт. Середнє, Ужгородського району, вул. Борканюка, № 12. При зверненні до нотаріуса із усною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок із спорудами розташований за адресою: смт. Середнє, Ужгородського району, вул. Борканюка, № 12 , нотаріусом було відмовлено у видачі такого свідоцтва мотивуючи тим, що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. Оскільки правовстановлюючі документи на будинок відсутні, а оформлення та реєстрація права власності на будинок не можливі, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті матері- Булеца [PERSON], померлої 07.05.2013 року на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: смт. Середнє, Ужгородського району, вул. Борканюка, № 12. В судовому засіданні представник позивача, вимоги позову підтримав з підстав викладених у позові, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні вказаним у позові . Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника , проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 07.05.2013 року в смт. В.Березний , В. Березнянського району Закарпатської області померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 153997 від 08.05.2013 року видане виконкомом Середнянської селищної ради Ужгородського району, копія якого долучена до матеріалів справи. Як встановлено судом, домоволодіння № 12 по вул. Борканюка в смт. Середнє належить [PERSON] на праві особистої власності, що стверджується рішенням виконкому Середнянської селищної ради № 15 від 26 лютого 1973 року та архівним витягом додатку №1 до вказаного вище рішення. [PERSON], який є дідусем позивача [PERSON] , 30.01.1981 року помер в смт. Середнє, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 306896 від [INFO], копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно довідок № 2527, 2528 від 01.11.2012 р., виданою виконавчим комітетом Середнянської селищної ради народних депутатів Ужгородського р-ну, Закарпатської області на день смерті [PERSON] який помер 30.01.1981 року , заповіт від його імені не складався і не посвідчувався , на день смерті [PERSON], разом з ним у будинку № 12 по вул. Борканюка, Ужгородського р-ну, проживали та були зареєстровані наступні особи: дружина [PERSON], зять [PERSON]М, донька - [PERSON], внук [PERSON], внучка - [PERSON] [PERSON] [INFO], після одруження змінила прізвище на Булеца, що слідує із свідоцтва про одруження серія І-ФМ № 832006 видано 21.02.76 року. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1261 ЦК України право першої черги на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя який його пережив та батьки. Таким чином, за померлим [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, який в рівних частинах за законом успадкували його дружина [PERSON] та його донька [PERSON]. За життя [PERSON] залишила на імя своєї доньки [PERSON] [INFO] заповіт посвідчений головою виконкому. Судом встановлено, що [PERSON] померла 25.09.1992 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 459553 від 25.09.1992 року. За життя [PERSON] успадкувала за своєю матірю [PERSON] яка померла 25.09.1992 року за заповітом все майно, зокрема частку на житловий будинок № 12 по вул. Борканюка смт. Середнє, Ужгородського району. За життя [PERSON] залишила на імя свого сина [PERSON] [INFO] заповіт, посвідчений секретарем Середнянської селищної ради 22.12.2004 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Тобто, позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем на спадкове майно за заповітом. У відповідності до ст. 1223 право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5) Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст.1272 ЦК). При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (п. 3 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після 1 січня 2004 року передбачає звернення спадкоємця як за законом так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва. Оскільки у встановлений ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини, він її не прийняв й в порядку визначеному ст.1268 ч. 3 ЦК України. Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Державним нотаріусом від 03 грудня 2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за померлою 07.05.2013 року [PERSON], оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок № 12 по вул. Борканюка смт. Середнє, Ужгородського району. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON], що є спадкоємцем майна померлої [PERSON] у видачі свідоцтва відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено його цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно, що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеному у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Відповідно до ст.19 Закону України Про реєстрацію речових прав державна реєстрація прав може проводитися на підставі рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved