Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі «Відповідач») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 10.03.2010 року\~ Відповідач взяв у Позивача в борг кошти в розмірі 5 000,00 доларів США та обіцяв їх повернути протягом 6 місяців, тобто до 10.09.2010 року. В червні 2015 року відносно Відповідача було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України. В ході досудового розслідування та в судовому засіданні Відповідач визнав, що отримав від Позивача кошти та обіцяв їх повернути. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 03.02.2017 року обвинуваченого [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов залишено без розгляду та Позивачу рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 135 000,00 грн., що еквівалентно 5000,00 доларам США. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було розподілено до провадження даного складу суду 22.02.2019 року. 25.02.2019 року ухвалою суду справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.03.2019 року через канцелярію суду від Позивача надійшла заява про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми морального відшкодування у розмірі 300 000,00 грн. «за неможливість лікуватись із-за відсутності коштів». 25.03.2019 року в ході підготовчого судового засідання Відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності. 25.03.2019 року судом було проведено та закрито підготовче судове засідання, справу було призначено до розгляду. 21.05.2019 року в судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Пояснив суду, що просить стягнути з Відповідача не суму позики, а саме відшкодувати шкоду, завдану йому злочином. Додав, що внаслідок відсутності коштів на лікування, він переносить моральні страждання, суму компенсації за які оцінює в 300 000,00 грн. Просив позов задовольнити, стягнувши з Відповідача на свою користь у рахунок відшкодування шкоди суму у гривнях, еквівалентну 5000,00 доларам США за офіційним курсом та у рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн.\~ 21.05.2019 року в судовому засіданні Відповідач фактичних обставин справи не оспорював. Підтвердив, що дійсно позичав у Позивача кошти та в ході розгляду кримінального провадження за ч.1 ст.190 КК України визнав свою вину повністю. На цей час вважає, що сплинув строк позовної давності, наслідки чого просив суд застосувати, у задоволенні позову просив відмовити повністю. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, матеріали кримінального провадження №12015110030002249 від 02.06.2015 року, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 10.03.2010 року [PERSON] , довіряючи [PERSON] , передав останньому 5000,00 доларів США для покупки ювелірних виробів, а [PERSON] заволодів вказаними коштами шляхом зловживання довірою Позивача без наміру їх повернення. При цьому, він розпорядився коштами на власний розсуд, чим спричинив Позивачу матеріальну шкоду на суму 5000,00 доларів США. В червні 2015 року відносно Відповідача було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України. В ході досудового розслідування та в судовому засіданні Відповідач визнав вину по епізоду заволодіння шляхом шахрайства грошовими коштами потерпілого [PERSON] \~ Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2017 року, обвинуваченого [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, кримінальне провадження №12015110030002249 від 02.06.2015 року в цій частині було закрито в зв`язку з закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Ухала набрала законної сили 04.04.2017 року (а.с.157-158). Вказані обставини визнаються Сторонами та підтверджуюся як матеріалами даної справи, так і матеріалами дослідженого судом кримінального провадження відносно Відповідача. 20.09.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] до [PERSON] , задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , грошові кошти в розмірі 130 632,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 доларам США станом на 20.09.2017 року (а.с.33-36). 13.12.2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області, апеляційну скаргу Відповідача відхилено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2017 року залишено без змін (а.с.72-75). 12.12.2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу Відповідача задоволено частково, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13.12.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд суду першої інстанції (а.с. 112-115). Вирішуючи дану справу, суд виходить з наступних норм процесуального та матеріального права України. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням, речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з приписами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. При цьому, як вже зазначалося, редакцією ч.6 ст.82 ЦПК України, яка набрала законної сили 15.12.2017 року, на відміну від попередньої редакції цієї норми, встановлено, що не лише вирок суду в кримінальному провадженні, а й ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, з огляду на наведені зміни у законодавстві, наявність шкоди, протиправна поведінка Відповідача як заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та його поведінкою і вина Відповідача у завданні матеріальної шкоди Позивачу - повністю доведені ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2017 року. Стосовно заяви Відповідача про те, що Позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом та застосування наслідків такого пропуску, суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.2 ст.265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Крім того, предметом даного позову є відшкодування шкоди. Доказом вини Відповідача в заподіянні шкоди Позивачу є ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2017 року про звільнення Відповідача від кримінальної відповідальності. Саме з часу постановлення вказаної ухвали розпочався перебіг позовної давності за цим позовом. Таким чином, посилання Відповідача на те, що Позивач передав йому грошові кошти у 2010 році, а тому саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про те, що позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, підлягає задоволенню. З Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути відшкодування такої шкоди в розмірі 131 014,5 грн.,\~ що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2019 року еквівалентно 5000,00 доларам США. Стосовно заяви Позивача про стягнення з Відповідача відшкодування моральної шкоди за неможливість лікуватись із-за відсутності коштів, суд зазначає наступне. Відповідно до приписів ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ч.5 ст.49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Втім, як убачається із пояснень Позивача та матеріалів даної справи, копія заяви про відшкодування моральної шкоди та додатки до неї на адресу Відповідача Позивачем не направлялися. Тому, вказану заяву необхідно повернути Позивачу, про що суд і зазначає у даному рішенні. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. На підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч.6 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з Відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 1306, 32 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved