Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] 14.12.2017р. звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача завдану шкоду у розмірі 16 349,02 грн., вартість послуг оцінювача у розмірі 1 500,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Позов мотивований тим, що 30.06.2017р. [PERSON] рухаючись на автомобілі Деу Ланос, д/н [NUMBER] , у м. Дніпро по Кайдацькому мосту не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Нісан Кашкай, р.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] [PERSON] надано суду заперечення на позов, у яких він, посилаючись на порушення порядку проведення експертного дослідження, а також на те, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована, проте позивач не звертався до страхової компанії з вимогами про відшкодування страхової виплати, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Окрім того, у судовому засіданні зазначив, що в момент ДТП задній бампер автомобіля Нісан Кашкай мав менші пошкодження ніж на фото зробленому експертом. Представником позивача надано суду заяву, у якій він посилаючись на безпідставність викладених у запереченнях обставин, на право потерпілого обрати до кого звернутись з вимогами про відшкодування шкоди, а також на те, що страхова компанія відповідача з 03.10.2017р. позбавлена права укладати договори страхування, просить суд позовні вимоги задовольнити. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відповідач надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що неявка позивач та його представника у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору у даній цивільній справі, а також беручи до уваги розумність строків розгляду цивільних справ, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відкладення судового засідання. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2017р. визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вказаною постановою встановлено, що 30.06.2017р. [PERSON] о 15.00 год. рухаючись на автомобілі Деу Ланос, д/н [NUMBER] , у м. Дніпро по Кайдацькому мосту не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Нісан Кашкай, н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.8). Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ №4 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Оскільки [PERSON] на момент ДТП правомірно управляв автомобілем Деу Ланос, д/н [NUMBER] , суд доходить висновку, що він є належним відповідачем за вимогами про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Водночас, якщо цивільно-правова відповідальність власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки застрахована, у разі настання страхового випадку завдана шкода відшкодовується страховиком у межах ліміту відповідальності, встановленого договором або законом. На час ДТП автомобіль Деу Ланос, д/н [NUMBER] , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ /1075208, укладеним між ПАТ «Європейський страховий союз» та [PERSON] (а.с.105). Відповідно до висновку фахівця з визначення матеріального зьитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 0031/09 від 15.09.2017р., вартість відновлювального ремонту автомобіля Нісан Кашкай складає 16 349,02 грн. (а.с.47-70). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Позивач звертаючись до суду з даним позовом до відповідача посилається на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, а відтак вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до відповідача, навіть якщо його відповідальність застрахована. Доказів звернення позивача з завою про сплату страхового відшкодування до ПАТ «Європейський страховий союз» суду не надано. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однією з вимог позивача є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 16 349,02 грн. Згідно з статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. справа № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Таким чином, враховуючи, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача щодо відшкодування майнової шкоди, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 16 349,02 грн. майнової шкоди та витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1 500,00 грн. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що на момент звернення до суду з даним позовом позивачу було відомо, що страховик відповідача з 03.10.2017р. позбавлений права укладати договори страхування, як на одну з підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ДТП було скоєно 30.06.2017р. та він не був позбавлений можливості звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування. Окрім того, за замістом ст.20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., посилаючись на моральні страждання, завдані їй та її дитині внаслідок вчинення ДТП з вини [PERSON] , пошкодження автомобіля та байдужість винної особи. Згідно з вимогами ч.3 ст.23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial