Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] 17 липня 2015 року звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON]. про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 28 серпня 2010 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], народження 04 серпня 2011 року, який проживає з матірю та знаходить на її утриманні. Відповідач з кінця квітня 2015 року проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому, позивач просить суд стягти з відповідача аліменти на утримання їх малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти сплати аліментів не заперечує. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] та [PERSON] з 28 серпня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], народження 04 серпня 2011 року (а.с. 4, 5). Малолітній [PERSON] проживає на [INFO] разом з матірю [PERSON], яка самостійно утримувати сина не має можливості. Відповідач з квітня 2015 року проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобовязаний надавати таку допомогу та має таку можливість. У відповідності до вимог ст.ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК) обов'язок утримувати дитину до повноліття є обов'язком як матері так і батька. Як передбачено приписами ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК установлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має змогу сплачувати аліменти на малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved