Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 28 червня 1986 року вона уклала шлюб з [PERSON] (далі - Відповідач), про що Саверецькою сільською радою Попільнянського району Житомирської області зроблено актовий запис № 7. Від шлюбу сторони мають четверо дітей, двоє з яких є вже повнолітніми. Неповнолітнім є: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких у свідоцтвах про народження записаний Відповідач. Позивач зазначає, що з Відповідачем вони спільно проживали до жовтня 2016 року. Спільне життя з Відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несходження характерів. Шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2016 року. Спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що подільне спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та недоцільним. Спір про поділ майна відсутній. Позивач просить, шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до частини другої статті 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки. Судом встановлено, що 28 червня 1986 року Саверецькою сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 7, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Відповідно до копії Свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved