Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] , (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , (далі - відповідачі), в якому, посилаючись на вимоги ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] , посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2016 року йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Незважаючи на те, що згідно п. 4.3. зазначеного договору купівлі-продажу квартири продавець [PERSON] та члени її сім`ї [PERSON] , [PERSON] зобов`язувались до 17.06.2017 року знятись з реєстрації в даній квартирі, на даний час у вказаній квартирі вони не проживають та залишаються зареєстрованими за даною адресою, що порушує права позивача, як власника майна. Тож свої позовні вимоги про втрату відповідачами права користування вказаним житловим приміщенням позивач пов`язує з припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла та членів його сім`ї. Ухвалою суду\~від 07.08.2019\~року позовну\~заяву [PERSON] ,\~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву. Копія ухвали суду від 07.08.2019 року та позовна заява з додатками відповідачам надсилались за адресою реєстрації, проте до суду рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення не повернулись, у зв`язку з чим відповідачі про розгляд справи були повідомлені відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на веб-сайті Судової влади, яке було розміщене 30.09.2019 року (а.с. 27-29), а тому з опублікуванням даного оголошення особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Протягом встановленого судом строку відповідачі відзиву на позов не подали, будь-яких заяв чи клопотань до суду не заявляли, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 16.12.2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д., зареєстрованого в реєстрі за №3156, [PERSON] продавець, передала у власність [PERSON] покупцю квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-13). Своє право власності на вказану квартиру [PERSON] , зареєстрував відповідно до вимог закону, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №76070523 від 16.12.2016 року (а.с. 14). Як вбачається з відповідей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області, що були надані на запит суду у відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами склались правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України та Житловим кодексом УРСР. При цьому, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Отже з аналізу вище наведених норм закону, можна зробити висновок, що втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла, таким чином після переходу права власності на квартиру припинилося і право користування квартирою відповідачів. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1\~ст.13\~ЦПК України, \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд визнає\~їх належними,\~допустимими,\~достовірними,\~а позов\~таким,\~що підлягає\~задоволенню,\~оскільки достовірно\~встановлено,\~що позивач\~є власником\~квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2016 року, та після переходу права власності на квартиру від відповідача [PERSON] до позивача [PERSON] , припинилося і право користування квартирою [PERSON] та членів її сім`ї [PERSON] та [PERSON] ; новий власник вважає, що своєю реєстрацією відповідачі порушують його право користування та розпорядження власністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2305,20 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved