Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувсь\~до суду із позовом до [PERSON] , (далі\~-\~відповідач) про стягнення грошового боргу за розпискою про отримання позики, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за борговою розпискою у загальній сумі 66816,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.06.2018 року відповідач по справі, [PERSON] , для задоволення особистих матеріальних потреб, на підставі усної домовленості, отримав від позивача у борг гроші однією сумою 2300 доларів США, що на момент позики було еквівалентно 60 536 гривень. Про факт отримання-передачі зазначеної грошової позики у вказаному розмірі відповідачем [PERSON] цього ж дня була власноручно складена письмова розписка. Згідно умов позики грошової суми, відповідач по справі [PERSON] , зобов`язався повернути отримані у позивача в борг гроші у повному обсязі до кінця 2018 року, тобто не пізніше 31 грудня 2018 року. У вказаний термін відповідач отримані від позивача у борг гроші не повернув і на його прохання про добросовісне виконання умов договору (добровільне повернення грошей), відмовляється їх повертати. Дана обставина змусила позивача звернутися із даним позовом до суду для захисту своїх прав та врегулювання спору. Ухвалою суду від 17.07.2020 року позовну заяву [PERSON] \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання\~відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.\~ Копію ухвали від 17.07.2020 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 03.08.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 0800105050328. Відповідно у встановлений судом строк, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, яким процесуальні строки, визначені Кодексом та встановлені судом, продовжуються на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Поряд з тим, 17.07.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-ІХ від 18.06.2020 року, відповідно до якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України №540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020 року (включно). Протягом цього 20-денного строку учасники справи мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Проте, протягом зазначеного 20-денного строку відповідач не заявляв до суду клопотання про продовження йому процесуального строку, встановленого судом, для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно наявної в матеріалах справи розписки, 19.06.2018 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 2300 дол. США та зобов`язався повернути їх до кінця 2018 року (а.с. 6). У зв`язку з неповерненням коштів, позивач, 15.04.2020 року направив відповідачу письмову вимогу про повернення боргу за договором позики (а.с. 7-8), яка відповідачем залишилася без задоволення. Між сторонами\~склались правовідносини,\~які регулюються\~нормами ЦК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або од\-ностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Коде\-ксу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). При цьому, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності із положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі визначеної суми грошей позичальникові. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, двосторонніми та багатосторонніми. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності із положеннями ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином на даний час вважати зобов`язання [PERSON] перед позивачем припиненим та виконаним не має підстав. Після настання останнього строку повернення коштів 31.12.2018 року позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення отриманих у борг коштів у повному обсязі у зв`язку із закінченням строку повернення позики. На даний час відповідач [PERSON] не повернув позивачу грошового боргу. Як розраховано позивачем, термін прострочення повернення суми позики за договором складає з 01.01.2019 року по 24.06.2020 року, тобто 539 днів від суми боргу 60 536 грн. Окрім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно проведених позивачем розрахунків встановлено, що за вказаний період прострочення виконання зобов`язання у відповідача виникли обов`язки щодо сплати 3 % річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами на загальну суму 2 687 грн., інфляційні витрати на суму 3 593 грн. Таким чином сума грошового боргу, який має бути стягнутий із відповідача на користь [PERSON] розраховується за формулою: «Сума боргу + 3% річних + втрати від інфляції, тобто 60 536 + 2 687 + 3 593 = 66 816 грн.» (а.с. 9-12). Суд звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи розрахунок позивача не спростовано та не заявлено з цього приводу будь-яких клопотань, заперечень. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, вимоги позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн. (документально підтверджені а.с. 1). Оскільки позов задоволено повністю, тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved