Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Володимир-Волинської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві посилається на те, що її дочка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01 вересня 2005 року було розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER]. За час спільного подружнього життя у них народилась одна дитина, син [PERSON], [INFO]. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29.06.2005 року стягнуто з відповідача в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки від його заробітку доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що її дочка [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті неповнолітній [PERSON] проживає разом з нею. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з сином не підтримує зв'язку, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не дбає про навчання та не бере участі у його вихованні чим проявляє своє байдуже ставлення до долі дитини. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Ухвалою судді від 01.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 26.06.2018 року. 26.062018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, в своїх поясненнях суду зіслалась на обставини, викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач позов визнав, суду пояснив, що участі у вихованні сина не приймає з моменту розлучення з його матір'ю. Представник служби у справа дітей Володимир-Волинської райдержадміністрації Смоляр О.А. не заперечив щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення та доводи сторін, представника третьої особи, дослідивши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01 вересня 2005 року було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по Володимир-Волинському району видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Як стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [INFO] [PERSON]. Як пояснила в судовому засіданні позивач, що після розірвання шлюбу і смерті її дочки, дитина залишилась проживати разом з нею. Відповідач взагалі перестав цікавитись життям та здоров'ям сина, хоча йому було відомо місце їх проживання. Він не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь в її вихованні, проявляє байдуже ставлення до долі дитини, аліментів не сплачує. Пояснення відповідача підтверджують факт його ухилення від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні судом була вислухана думка сина [PERSON], якому виповнилось 14 років. З пояснень останнього вбачається, що він не спілкується з батьком і останній не бере участі у його вихованні, підтримав позов про позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду справи доведено, що відповідач протягом значного часу ухилився від виховання та утримання свого неповнолітнього сина. Знаючи про місце проживання своєї дитини, відповідач жодного разу її не відвідав, не поцікавився станом здоров'я та не надав матеріального утримання. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитини гармонійного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача в користь позивача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved