Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] 18.07.2013 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 19.06.2012 р. відповідач отримала від неї грошові кошти в розмірі 20 000 грн. та зобов'язалася повернути вказану суму боргу до 19.06.2013 р., однак у встановлений розпискою строк борг не повернула. Позивач на судовий розгляд справи не з'явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просить суд задовольнити позовні вимоги позивача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що за 20 000 грн. вона придбала у [PERSON] будинок, про купівлю будинку домовлялася її свекруха, а вона лише під диктовку [PERSON] в травні 2012 р. написала розписку не задумуючись про наслідки. [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка, суду пояснила, що в травні 2012 р. її сусіди [PERSON] та [PERSON] запросили засвідчити їх домовленість, вони вивчали документи біля столу, [PERSON] сама написала розписку, після чого вона лише поставила свій підпис під розпискою, чи читала вона розписку не пам'ятає, як вона зрозуміла розписка стосувалася купівлі-продажу будинку, самого факту передачі грошей вона не бачила. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно розписки від 19.06.2012 р. [PERSON] позичила у [PERSON] 20 000 грн. строком на 1 р. та зобов'язалася їх виплатити до 19.06.2013 р. - а.с.3. Згідно ст.ст. 1046,1047,1049,1051 ЦК України - за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк, та в порядку встановлену договором. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на його підтвердження може бути представлена розписка позичальника. Згідно розписки [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 20 000 грн., вказану суму зобов'язалася повернути в строк до 19.06.2013 р., однак взяте на себе зобов'язання не виконала. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами від 19.06.2012 р. укладений між [PERSON] та [PERSON] не має відношення до договору позики укладеного між позивачем та відповідачем 19.06.2012 р., та не звільняє сторони від виконання умов договору позики. Відповідно до ст.1051 ЦК України - якщо договір позики має бути укладеним у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були отримані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловживання домовленістю або під впливом тяжкої обставини. У зв'язку з вищевикладеною нормою суд не бере до уваги пояснення свідка [PERSON], оскільки свідок пояснила, що [PERSON] сама писала розписку, відповідно до неї не було застосовано насильство зі сторони [PERSON], що стосується застосування обману, зловживання домовленістю або укладення договору під впливом тяжкої обставини судом також встановлено не було. У відповідності до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 17/07 від 17.07.2013 р. [PERSON] витратила 500 грн. на оплату правової допомоги -а.с.4, та 229,41 грн. - витрат судового збору - а.с.1, таким чином суд вважає, що є всі законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу та сплачений позивачем судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved