Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», третя особа: приватний нотаріус Запорізького МНО [PERSON], Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання договору іпотеки припиненим. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Відповідно до укладеного кредитного договору № ZPL0G250040291від 15.06.2007 року [PERSON] (далі - позивач) 15.06.2007 року отримав кредит у розмірі 36800,00 доларів США грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В той же день, 15.06.2007 року, між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1919. Відповідно до п. 1, 35.5 Іпотечного договору, предметом цього договору є наданням Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 56,5 кв.м. Відповідно до п. 35.2 вищевказаного договору, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 15.06.2007 року №ZPL0G250040291 по поверненню кредиту в сумі 50600,00 доларів США, сплаті відсотків за користування кредитом, сплаті винагороди за надання фінансового інструменту. 17.02.2010 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було постановлено рішення, відповідно до якого було звернуто стягнення на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 56,5 кв.м., та розірвано кредитний договір № ZPL0G250040291від 15.06.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Посилаючись на норми ст. ст. 593, 598, 653, 654 ЦК України, на Закон України «Про іпотеку» та у зв'язку з тим, що за рішенням суду кредитний договір № ZPL0G250040291від 15.06.2007 року було розірвано, позивач просив суд визнати договір іпотеки, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] припиненим. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили суд визнати договір іпотеки № ZPL0G250040291від 15.06.2007 року нікчемним, пояснюючі це тим, що не можливо визнати договір іпотеки припиненим, якщо він взагалі не є укладеним, так як, при укладенні договору іпотеки сторонами не було додержано вимог щодо його укладення і, крім того, в договорі іпотеки містяться наявні помилки стосовно опису майна, що є предметом іпотеки. При цьому представники позивача не уточнювали свої позовні вимоги. Представник відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що твердження позивача, що з дати розірвання кредитного договору № ZPL0G150040291 від 15.06.2007 року за рішенням суду припинив свою дію й договір іпотеки, не відповідає вимогам чинного законодавства України та просила суд відмовити у задоволені позову відносно визнання договору іпотеки припиненим. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила суд винести рішення стосовно визнання договору іпотеки припиненим на розсуд суду. Крім того, через канцелярію Комунарського районного суду м. Запоріжжя надала письмові пояснення стосовно заявлених позовних вимог, в яких зазначила, що укладений договір іпотеки між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] посвідчений нею у суворій відповідності до законодавства України, відповідає всім загальним вимогам (ст. 203 ЦК), додержання яких є необхідним для чинності правочинів такої природи. Третя особа Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області повторно не з'явилась, поважну причину не явки суду не повідомила, про дату і місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи є докази, заперечення на позов не надала. Суд, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. За вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного кредитного договору № ZPL0G250040291 від 15.06.2007 року [PERSON] 15.06.2007 року отримав кредит у розмірі 36800,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В той же день, 15.06.2007 року, між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1919. Відповідно до п. 1, 35.5 Іпотечного договору, предметом цього договору є наданням Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 56,5 кв.м. Відповідно до п. 35.2 вищевказаного договору, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 15.06.2007 року № ZPL0G250040291 по поверненню кредиту в сумі 50600,00 доларів США, сплаті відсотків за користування кредитом, сплаті винагороди за надання фінансового інструменту. 17.02.2010 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було постановлено рішення, відповідно до якого було звернуто стягнення на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 56,5 кв.м., та розірвано кредитний договір № ZPL0G250040291від 15.06.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір - це юридичний документ, що визначає взаємні обов'язки і відповідальність між банком та клієнтом з нагоди одержання останнім кредиту. При укладенні договору, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами, так і прийняті ними як обов'язкові умови договору. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. В Узагальненнях Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) від 7 жовтня 2010 року в розділі «І. Проблемні питання судової практики щодо кредитних договорів» зазначено, що виходячи з характеру правовідносин сторін, які регулюються параграфом 2 глави 71 ЦК України (Кредит), змісту норм ст.ст. 598-599 та ст. 653 ЦК України, судам слід звертати увагу на те, що законодавець розрізняє поняття «розірвання договору», з одного боку, і «припинення зобов'язання/договору». Зазначені поняття не є тотожними через відмінні підстави їх виникнення та юридичні наслідки, які породжені ними правовими явищами. Розірвання договору слід розглядати як один з видів припинення договору. Таким чином, в силу зазначених правових норм, за загальним правилом, розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення і дії договору включно до моменту його розірвання, а також зберігає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека визначається як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Таким чином, іпотека має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Самостійно вона не існує, а є одним із засобів забезпечення виконання зобов'язання однією із сторін цивільно-правової угоди. Відповідно до пункту 5.1 Кредитного договору № ZPL0G150040291 від 15.06.2007 року та п. 30 Договору іпотеки № 15.06.2007 року, договір діє до повного виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором № ZPL0G150040291 від 15.06.2007 року станом на 16.10.2014 року [PERSON] має заборгованість перед Банком в розмірі 152498,58 доларів США. Таким чином, в силу ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином та умов кредитного договору (п. 5.1) зобов'язання [PERSON] перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за Кредитним Договором № ZPL0G150040291 від 15.06.2007 року по поверненню кредиту, сплати відсотків, неустойки існують до сьогодні та не припинені. Крім того, підстави визнання договору іпотеки припиненим, на які в позовній заяві посилається позивач, не передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», як того вимагає законодавець. На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тому, суд не бере до уваги пояснення та прохання представників позивача щодо визнання договору іпотеки нікчемним та неукладеним, так як в ході розгляду цивільної справи представниками позивача не надано уточненої позовної заяви. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed