Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано у 2015 році. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.08.2015 з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 650 гривень щомісячно, починаючи з 10.07.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що у дитини фактично з народження почали проявлятися різні захворювання, для виявлення та лікування яких позивачем постійно витрачаються значні матеріальні кошти. На даний час син продовжує хворіти, тому стан його здоров`я потребує постійного лікування, значних матеріальних витрат, які позивач не може самостійно оплатити. Також вказує, що за період із 2015 року по даний час значно погіршився її матеріальний стан, оскільки у зв`язку із захворюванням сина вона вимушена була звільнитись з роботи. Аліментів у розмірі 650 грн., які сплачує відповідач, навіть не вистачає на харчування сина, який має проблеми із шлунком, а дитину, крім того, ще потрібно лікувати, одягати тощо. У зв`язку з наведеним просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів із [PERSON] на її користь з 450 грн. на 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.07.2021 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що на його утриманні перебувають ще двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, укладеному у 2016 році. На даний час його матеріальне становище значно погіршилось, а позивачем не надано належних та допустимих доказів покращення його матеріального стану, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім того, не можуть були підставою для збільшення розміру аліментів витрати на лікування дитини, оскільки такі витрати за своєю суттю є додатковими витратами на утримання дитини. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач працює неофіційно, тому вона не може надати доказів на підтвердження його працевлаштування. Крім того, разом із відповіддю на відзив, 16.08.2021 [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просила суд шляхом зміни способу стягнення стягувати із [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач просив відмовити позивачу у прийнятті заяви про зміну позовних вимог, оскільки така заява подана з порушенням норм Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Також зазначив, що з 2020 року ніде не працює, жодного постійного доходу не має, а твердження позивача про його працевлаштування є надуманими. Крім того, оплата заявленого позивачем розміру аліментів фактично призведе до його важкого матеріального становища та унеможливить утримання дітей від іншого шлюбу. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.09.2021 заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог залишено без розгляду. На підставі частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.12.2014 (а.с.7). Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.08.2015 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 10.07.2015 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). Позивач вважає, що на даний час сума аліментів, яку сплачує відповідач на утримання неповнолітнього сина, не відповідає матеріальним потребам дитини, пов`язаним із забезпеченням його нормальної життєдіяльності. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, неповнолітній [PERSON] має ряд захворювань та потребує постійного лікування. Також із трудової книжки позивача слідує, що [PERSON] звільнена з роботи 01.12.2020, про зроблено відповідний запис від 01.12.2020. Таким чином, з моменту ухвалення рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.08.2015 у позивача суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при визначенні такого розміру аліментів, зокрема, що позивач безробітна і не отримує доходів, достатніх для забезпечення належного утримання дитини, який хворіє та потребує постійного лікування. Визначений судовим рішенням розмір аліментів на рівні 650 гривень на даний час є незначний і це є очевидним з огляду на їх купівельну спроможність, що в свою чергу додатково свідчить про погіршення майнового стану позивача, відповідно позбавлення її можливості забезпечити належне утримання дитини. Крім того, з моменту присудження аліментів дитина сторін підросла і в силу свого віку природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що призводить до порушення її прав на належне матеріальне забезпечення. На підставі встановлених обставин справи, засад розумності, виваженості, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також того, що погіршився майновий стан одержувача аліментів, на утриманні якої перебуває неповнолітній син, суд дійшов висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, який раніше визначений судом, до 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання позивача на те, що розмір аліментів повинен становити 2500 грн. суд вважає безпідставним, оскільки на [PERSON] , як на позивача, покладається обов`язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з урахуванням приписів статей 141, 180, 182, 192 СК України, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б обґрунтовували розмір аліментів у більшому розмірі. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на переконання суду, на належному рівні забезпечить гармонійний розвиток дитини, відповідає його матеріальним потребам відповідно до віку, забезпечить виконання відповідачем гарантованого державою батьківського обов`язку і відповідає закріпленим у частині дев`ятій статті 7 СК України засадами справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial