Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

[PERSON] 06.05.2019 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з квартири [ADDRESS] [PERSON] разом з членами сім`ї, як тимчасових мешканців без надання іншого житла та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 23.02.1995 року на підставі розпорядження №28 спільного Українсько-Швейцарського акціонерного товариства «Весна» вона отримала квартиру [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.03.2005 року та Витягу з державного реєстру права власності на нерухоме майно № 6889264 від 31.03.2005 року дана квартира приватизована, перебуває у її приватній власності. Згідно довідки ЛКП «Тополя-406» з місця проживання про склад сім`ї і прописку, в квартирі [ADDRESS] крім позивачки зареєстрована та проживає [PERSON] , відповідачка по справі. Зазначає, що [PERSON] , як свою внучку, погодилась тимчасово зареєструвати в своїй квартирі в якості\~піднаймача і дозволила їй тимчасово проживати, оскільки остання свою квартиру продала. У зв`язку із зміною життєвих обставин, зокрема погіршення стану здоров`я її та чоловіка, позивачка має намір переїхати на постійне місце проживання у вказану квартиру. На протязі двох останніх років позивачка просить відповідачку звільнити квартиру і знятися з реєстрації, але вона не реагує, продовжує самоправно проживати в квартирі разом зі своїм чоловіком. Крім цього, [PERSON] поміняла замки на вхідних дверях і не впускає позивачку до квартири. Оскільки договору найму житла вона з [PERSON] не укладала, вважає, що права проживати у її квартирі [PERSON] з членами своєї сім`ї не має, як тимчасові мешканці вони мають звільнити самоправно заняту квартиру. Вважає, що такими самоправними діями [PERSON] фактично позбавила її права власності на квартиру, тому звернулась в суд з цим позовом. Просить виселити відповідачку з квартири на підставі ст..ст.99,116,158 ЖК України, ст..ст.16,391 ЦК України. 20.06.2019 року представник відповідачки подав відзив на позов, в якому вказав, що позовні вимоги відповідачка заперечує у повному обсязі. [PERSON] є внучкою позивачки. Протягом кількох років проживала разом з позивачкою, доглядала за чоловіком останньої, вела разом з [PERSON] та [PERSON] спільне господарство. Таким чином є членом сім`ї позивача і саме як член сім`ї позивача була вселена до квартири [INFO] року. При чому вселилася не одна, а з членами сім`ї , а зокрема з чоловіком та малолітньою донькою [PERSON] , 2013 року народження. Жодних вимог про виселення від позивача до відповідача не надходило, про що свідчить відсутність жодних доказів долучених до позовної заяви про вимогу звільнити квартиру. [PERSON] несе витрати з утримання квартири. Тому підстави для виселення на момент пред`явлення позову відповідача з членами сім`ї відсутні. Жодних доказів про створення перешкод у користуванні житлом позивач не надає. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову. 20.08.2019 року позивачка подала відповідь на відзив, в якій вказала, що правових підстав проживання [PERSON] у її квартирі немає. Ствердила, що [PERSON] ніколи з нею спільно не проживала, у них не було спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, тому вона не біла і не є членом її сім`ї. Оскільки відповідачка змінила замки в квартирі, позивачці не відомо хто саме і скільки осіб проживають без реєстрації в її квартирі. Посилання представника відповідачки, що вона та її чоловік не мають іншого житла на праві приватної власності, а тому їм нікуди переселятися немає жодного значення для справи. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні тим, що вказані у позові та відповіді на відзив. Просили цей позов задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечив проти позову в повному обсязі. Дав пояснення про те, що перешкод позивачці в користуванні квартирою [ADDRESS] відповідачка не чинить. Відповідачка з сім`єю проживає в даній квартирі на законних підставах як член сім`ї власника. Більше того, у 2019 році дитина відповідачки досягла шестирічного віку, а тому виникла необхідність у визначенні школи для навчання. [PERSON] зарахована до СЗШ № 54, до якої належать мешканці вулиці Лінкольна. Обов`язковою умовою зарахування до навчального закладу є реєстрація дитини за адресою, яка належить до тієї чи іншої школи. Тому 07.06.2019 року дитина відповідачки була зареєстрована в цій квартирі. Просив у позові відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Суд вважає за можливе вирішити спір у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін по справі та показання свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.03.2005 року та згідно Витягу з державного реєстру права власності на нерухоме майно № 6889264 від 31.03.2005 року квартира [ADDRESS] перебуває у приватній власності позивачки [PERSON] . Згідно довідки ЛКП «Тополя-406» з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 18.04.2019. в квартирі [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб: з 13.02.1995року [PERSON] (власник) та з 23.07.2013 року [PERSON] . Слід зробити висновок, що реєстрація відповідачки [PERSON] , яка є внучкою позивачки, проведено у 2013р. на законних підставах зі згоди позивачки і не оспорюється. На час розгляду справи судом надано довідку ЛКП «Тополя-406» від 28.10.2019р. згідно якої у спірній квартирі зареєстровані з 13.02.1995року [PERSON] (власник), з 23.07.2013 року [PERSON] , з 07.06.2019р. [PERSON] , [INFO] , з 05.07.2019р. [PERSON] , [INFO] . Проте, у позові [PERSON] не вказала кого саме, крім відповідачки, вона просить виселити з квартири. Позовних вимог не уточнила. У своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що відповідачка є тимчасовим мешканцем і підлягає виселенню на підставі ст.99 ЖК України. Однак, немає підстав для висновку про те, що [PERSON] є тимчасовим мешканцем і відповідно до ч.1 ст.99 ЖК України самостійного права на займане жиле приміщення не набула. Також відсутні підстави вважати, що [PERSON] самоправно зайняла житлове приміщення у спірній квартирі, оскільки вона зареєстрована та вселилася у цю квартиру на законних підставах і зі згоди власниці житла. Виселяти її з квартири згідно ст.116 ЖК України підстав немає. В судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] які зазначили, що відповідачка жодним чином не допомагала позивачці, майже не провідувала позивачку за місцем ї фактичного проживання, у квартиру [ADDRESS] не пускає, поміняла замки від вхідних дверей і не надає ключі. Проте, зазначені обставини не можуть слугувати підставою для виселення відповідачки з квартири. Статтею 47 Конституції України, закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 4 статті 9 ЖК України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Всебічно та повно дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що заявлений позов про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] \~є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed