Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє її представник - адвокат Душаченко І.С., звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником 5/6 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2020 року. В зазначеному житловому будинку зареєстровані позивач [PERSON] , її мати [PERSON] та відповідач [PERSON] . З моменту реєстрації в житловому будинку відповідач жодного дня не жила та не зберігала особистих речей, у зв`язку з чим позивач просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач до судового засідання не з`явилась, від її представника - адвоката Душаченко І.С. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позов до суду не надала, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Третя особа до судового засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади міста Миколаєва №23049-000450052-037-08 від 17.03.2021 року, виданим Департаментом надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради. Згідно даного витягу, за вказаною адресою також зареєстровані мати позивачки [PERSON] та відповідач [PERSON] . [PERSON] є власником 5/6 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Чорною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №1213, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №215632168 від 09.07.2020 року. Власником іншої 1/6 частки вказаного домоволодіння є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.02.1984 року. Як вбачається з актів про непроживання від 15.03.2021 року, які складені та підписані сусідами [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , дійсно ніколи не проживала та не зберігала своїх особистих речей в житловому будинку [ADDRESS] . Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] , який на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , без поважних причин. В судовому засіданні не встановлені обставини, що свідчать про наявність перешкод у проживанні [PERSON] за вказаною адресою. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved