Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив відібрати малолітню дитину у батьків, без позбавлення їх батьківських прав щодо їхньої доньки, встановити опіку і призначити опікуном бабусю дівчинки - третю особу у справі - матір її тата, а також стягнути аліменти на її утримання. В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідачі не виконують належним чином свої батьківські обов`язки відносно доньки, для неї не створено умов для повноцінного розвитку: до трьох років дитина не вміла розмовляти і їла лише руками, не соціалізована, не мала чистого одягу, іграшок, дитячих книжечок, її здоров`ям не опікувалися, що призвело до гальмування фізичного розвитку: була хворою на рахіт, ослаблені тазостегнові суглоби - дитина кульгала, молочні зуби були хворі, під виглядом загартовування дитина отримувала переохолодження і запалення легень, була госпіталізована до лікарні. У квартирі проживання дитини панував безлад, бруд і сміття, недостатньо продуктів харчування, відсутня приготовлена їжа, зокрема для дитини, немитий посуд, відсутні будь-які меблі, домашні тварини, які також проживали з дитиною, мали ознаки хвороб. Дитині знадобилася допомога психолога і логопеда. Відповідачі у своїх запереченнях позов не визнали, посилалися на підроблення підписів В. о. голови Печерської РДА м. Києва, низку порушень процедурних формальностей при відібранні дитини, зокрема, на те, що Уповноважений Президентом України з прав дитини про з`ясування ситуації та вжиття вичерпних заходів щодо захисту прав та інтересів [PERSON] не доручав позивачу трактовку інтересів та прав дитини, буцімто вони полягають виключно у її відібранні, відсутність доказів обґрунтовування вжиття вичерпних заходів, відібрання відбулося у порушення чинного законодавства, оскільки рішення про відібрання приймається виключно судом, справу організовано і проведено з 31 липня 2019 року по 07 серпня 2019 року анонімно від батьків, без пояснень своїх дій, у відповідачів не було взято жодних письмових пояснень, свідчень, заяв чи повідомлень з 01 серпня 2019 року по 07 серпня 2019 року на співбесіди чи для надання пояснень, обвинувачень їх не запрошували, до 07 серпня 2019 року їм не було відомо, що дитину відбирають, не здійснювався обов`язковий соціальний супровід дитини без чого відібрання неможливе, не існує жодних вимог які б могли порушити відповідачі, відповідач [PERSON] має батьків, у яких позивач мав взяти письмові роз`яснення, свідчення та вчинити за їхньою участю інші процедурні дії, що було проігноровано Печерською РДА, їхні права були також проігновані, оскільки вони є рідними бабою і дідом [PERSON] . У поясненнях третьої особи зазначено, що позов вона підтримує і просить задовольнити його, вказуючи, що відповідачі легковажно ставляться до своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, зокрема до її фізичного і духовного здоров`я, наслідком чого стала затримка у розвитку і хвороби, дитина, для адаптації до нормальних умов життя, потребує допомоги психолога. II. Процесуальні дії та рішення суду. 14 серпня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 15 серпня 2019 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 16 серпня 2019 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку загального позовного провадження /т. І а. с. 22-23/. У підготовчому судовому засіданні 10 вересня 2019 року суд ухвалою, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, відмовив у задоволенні клопотання представника позивача у долученні додаткових доказів до матеріалів справи на підставі частини дев`ятої статті 83 ЦПК України /т. І а. с. 41-42/. Також 10 вересня 2019 року суд ухвалою, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, задовольнив клопотання сторони позивача про виклик свідків /т. І а. с. 32-33, 41-42/. Заявлене у підготовчому засіданні 10 вересня 2019 року клопотання відповідача [PERSON] про долучення в якості доказів фотознімки і оголошення перерви в підготовчому провадженні, для надання можливості забезпечити участь адвоката, судом задоволено /т. І а. с. 42/. 27 вересня 2019 року представником Печерської РДА в м. Києві подано клопотання про долучення доказів /т. І а. с. 44-133/. 14 листопада 2019 року до суду стороною позивача подано висновок про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батьків без позбавлення останніх батьківських прав та одночасно - подання про доцільність призначення над дитиною опіки її бабусі [PERSON] /т. І а. с. 136-137, 138-159/. 25 листопада 2019 року до суду відповідачами подано спільно підписані заперечення на позов, копію яких представником позивача отримано 26 листопада 2019 року /т. І а. с. 193-250, т. ІІ а. с. 1-37/. У подальшому, 26 листопада 2019 року відповідачами подано до суду клопотання про долучення до заперечень від 25 листопада 2019 року копії ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі № 757/61150/19-к, та 20 грудня 2019 року клопотання про долучення до матеріалів справи флеш-накопичувача /т. ІІ а. с. 40, 41, 42-43, 44/. 23 грудня 2019 року представником позивача подано відзив на заперечення відповідачів та ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу підготовчого судового засідання 23 грудня 2019 року, задоволено клопотання сторони позивача про допит свідків /т. ІІ а. с. 45-47, 48-49, 51-52/. 29 січня 2020 року представник позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову, згідно із якою, просила відібрати малолітню [PERSON] у відповідачів без позбавлення батьківських прав останніх, встановити опіку над малолітньою дівчинкою та призначити опікуном її бабусю [PERSON] , стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/3 частини від їхнього заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом із зміною предмету позову, заявою від 29 січня 2020 року позивач збільшив склад учасників розгляду справи, визначивши третьою особою у справі [PERSON] , яка є кандидатом в опікуни малолітньої [PERSON] та її бабусею /т. ІІ а. с. 55-67/. 13 березня 2020 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви відповідачів про відвід головуючого судді /т. ІІ а. с. 101-132/. 19 березня 2020 року представником третьої особи у справі подано до суду письмові пояснення на позов /т. ІІ а. с .133-145/. 01 червня 2020 року ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, залишено без розгляду заявлений відповідачами відвід головуючому на підставі частини п`ятої статті 39 ЦПК України /т. ІІ а. с. 155/. Відповідач [PERSON] , надаючи пояснення суду, вказала, що обов`язки батьків вона з чоловіком виконували належним чином: годували, розвивали, одягали, у дитини був режим, обов`язково гуляли кожного дня, вона добре контактувала з дітьми. У дитячий садочок дитина не ходила, нею відповідач займалася самостійно. Представник третьої особи [PERSON] надала пояснення суду, що відповідачі поділяють ідеї секти [PERSON] . Після народження дитини вони відмовилися від медичного спостереження і щеплень дитини. Відповідач [PERSON] залишив роботу і сім`ю утримували його батьки - [PERSON] і [PERSON] . Автомобіль відповідачі продали, проживали у квартирі, належній третій особі у справі - [PERSON] . Після того, як вона побачила, що дитина ходить по підвіконню відкритих вікон на висоті третього поверху, вона вирішила, що дитину потрібно забрати. Логопед поставив діагноз дівчинці - загальне недорозвинення мови І ступеня. Зараз у дитини покращення стану здоров`я, вона краще розвивається, рахіт у неї виник за браком вітаміну D-3. Вона відвідує танці, плавання, творчу майстерню «Світлиця» з вересня 2019 року. За весь час проживання дівчинки у бабусі з дідусем, відповідачі не намагалися зустрітися з донькою. Свідок [PERSON] , яка є працівником Служби у справах дітей Печерської РДА, 13 серпня 2020 року надала суду покази, що 31 липня 2019 року до Служби надійшов запит з Офісу Президента про загрозу життю дитини і було вирішено вийти за адресою проживання дитини 01 серпня 2019 року. Комісія, прийшовши за адресою, не змогла потрапити до квартири, дитина спала, а вдруге прийшовши, о півдні цього ж дня, працівники зайшли до квартири і побачили, що підлога була волога, був жахливий сморід через котів, стояли лотки для них, дитина спала на матраці у брудній нижній білизні. В іншій кімнаті також був матрац і тарілки з їжею для котів. Дівчинка не розмовляла, весь її одяг, близько п`яти речей, знаходився у паперовому пакеті, оскільки шаф у квартирі не було. Крім іграшкових чашечок і декількох книжечок, для дитини нічого не було. З приводу стану здоров`я дитини, батьки повідомили, що вона здорова, а від щеплень вони відмовилися. Їжі у квартирі для дитини також не було: батьки показали лише сухий горох, манну крупу і борошно. Як вказала свідок [PERSON] , цього ж дня було знайдень бабусю і дідуся дівчинки і запрошено до Служби, де вони повідомили, що відповідачі були всім забезпечені, але вони не працюють, все розпродали і не опікувалися дитиною належним чином. Батьки не намагалися змінити життя дитини на краще. Тому дівчинку було відібрано у батьків і влаштовано у бабусі - [PERSON] . Наступного дня прийшли батьки дитини і їм було роз`яснено їхні подальші дії, щоб дитину можна було повернути, але після цього вони не зверталися до Служби /т. ІІ а. с. 232, 234-235/. 13 серпня 2020 року свідок [PERSON] повідомив суду, що на початку серпня 2019 року, він працював начальником сектору ювенальної превенції Печерського управління поліції. Печерська РДА мала намір відібрати дитину у батьків, які не створили умов для безпечного проживання дитини, тому було залучено працівників поліції. Прийшовши за адресою проживання дитини, спершу не могли зайти, а наступного разу Комісія зайшла разом з власницею квартири - третьою особою у справі [PERSON] . У квартирі не було меблів. Представник Служби забрав дитину у матері, а їй було вручено розпорядження про відібрання дитини. Дівчинка поводилася спокійно, а кричала відповідач [PERSON] /т. ІІ а. с. 231, 235/. Свідок [PERSON] , яка є працівником Печерської РДА, 29 вересня 2020 року надала суду покази, що вранці, прийшовши до квартири, де проживають відповідачі, комісія побачила, що меблів у квартирі не було, на матраці без постільної білизни спала дівчинка, речей майже не було для дитини, з їжі був лише кавун і крупа. У квартирі було брудно, вона потребує ремонту, було два хворих коти /т. ІІІ а. с. 1, 5-6/. 29 вересня 2020 року свідок [PERSON] показав суду, що заходив до квартири, де проживали відповідачі з дитиною, і бачив, як було брудно у них, у коридорі на матраці лежала дитина, на підлозі стояла тарілка з їжею, два коти хворобливого вигляду так само були там /т. ІІІ а. с. 2, 6/. Свідок [PERSON] , котрий є рідним братом [PERSON] , як свідок 29 вересня 2020 року надав суду покази, що був присутній при відібранні дитини і бачив, у яких умовах жила дитина: вона була брудною і у брудній одежі, у квартирі не було меблів, все у розрусі, світло не працювало, дитина спала на підлозі. Відповідач [PERSON] не впускав до квартири, а з 07 серпня 2019 року дитину забрали і вона проживає з своєю бабусею у хороших умовах, почала розмовляти, займається з викладачами, добре розвивається /т. ІІІ а. с. 3, 6/. Свідок [PERSON] , який є сусідом відповідачів, 29 вересня 2020 року надав покази суду, що часто бачив відповідача [PERSON] у парадному: він ходив гуляти з дитиною. Коли трапилася аварія у ванній кімнаті у квартирі [PERSON] , свідок піднявся до їхньої квартири і побачив, що було дуже брудно, а сантехніка була в аварійному стані /т. ІІІ а. с. 4, 7/. Третя особа у справі [PERSON] як свідок надала покази, що відповідач [PERSON] [її син] був комунікабельною людиною, а після одруження з [PERSON] став віддалятися, не йшов на контакт. Свідок вказала, що дізналася, що він відвідує секту [PERSON] . Він припинив працювати, розпродав майно з квартири. Вагітність [PERSON] і [PERSON] приховували, пізніше стало відомо про пологи вдома і госпіталізацію у важкому стані. Невістку [ [PERSON] ] виписали з лікарні раніше через неадекватну поведінку. Дитину вони «загартували» до стану запалення легень, у неї був рахіт, всі зуби випали через хворобу, вона відставала у розвитку: не ходила і не говорила. Пізніше через поганий догляд дитина знову захворіла і була госпіталізована. Свідок вказала, що батьки [відповідачі] з дитиною спілкуватися не дозволяли, самі до дитини ставилися погано: ні ласки, ні любові до доньки не виявляли, у неї не було жодної іграшки, від медичної допомоги вони відмовлялися, їжі для дитини не готували і вона нормальної їжі не їла /т. ІІІ а. с. 30, 33-34/. Свідок [PERSON] наголосила на випадку, що побачила, як дитина самостійно ходила по підвіконню з відкритими вікнами, батьків не було поряд, і тому вона вирішила діяти, з метою відібрання дитини. Потім їй син повідомив, що він придбав хірургічні інструменти і у разі необхідності буде робити сам всі операції. Від часу відібрання дитини, відповідачі припинили спілкування з нею та її чоловіком. Обстеження дитини показало проблеми з тазостегновими суглобами через недостачу вітамінів. Невролог її також обстежив і призначив препарати для покращення роботи мозку. Дівчина, проживаючи із своєю бабусею і дідусем: [PERSON] і [PERSON] почала розмовляти, ходити, не кульгаючи, вилікували зуби. 16 грудня 2020 року свідок [PERSON] надав покази, що після одруження життя сина [відповідач [PERSON] ] змінилося: він припинив спілкування з друзями, втратив роботу. Дитина народилася вдома, але через велику втрату крові, їх госпіталізували до лікарні, перебуваючи у якій [PERSON] зайшла у дитяче відділення, розповила взимку шістьох дітей і залишила відкритими вікна. Свідок вказав, що він з дружиною утримував відповідачів, проте бачитися з онукою вони не дозволяли. У квартирі, яку свідок з дружиною облаштували, і де проживали відповідачі з дівчинкою, був безлад, не було меблів, було дуже брудно і холодно, а дитина була лише у білизні. Коли дитину відібрали, вона не могла ходити через хворобу тазостегнового суглобу. Зараз дитина займається у групі раннього розвитку танцями, плаванням, ходить до логопеда і психолога /т. ІІІ а. с. 31, 33-34/. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, вважав його безпідставним і необґрунтованим. Представник третьої особи підтримала позов і просила його задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, заперечення представника відповідача, думку представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. 29 січня 2016 року у [PERSON] і [PERSON] , які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 серпня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 2102, народилася донька [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження від 20 лютого 2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві /т. І а. с. 10, 11/. У суду відсутні відомості про наявність доходу у відповідачів, який може забезпечувати потреби дитини. Відповідач [PERSON] є сином третьої особи у справі [PERSON] і [PERSON] , який допитувався судом в якості свідка. 31 липня 2019 року до Печерської РДА надійшов запит Уповноваженого Президентом з прав дитини [PERSON] про з`ясування ситуації та вжиття всіх вичерпних заходів щодо захисту прав та інтересів дитини [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Актом обстеження умов проживання від 01 серпня 2019 року, складеного головними спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Печерської РДА у Києві, на підставі повідомлення Уповноваженого Президентом України у справах дітей про порушення прав [PERSON] , засвідчено умови проживання останньої за адресою: [ADDRESS] , а саме, що у квартирі брудно, у кімнаті 1 на підлозі розташований матрац, стіни розмальовано дитиною, у кімнаті розташовані тарілки з кормом та горщики, на вішалках дитячі речі, поличка з книгами, у квартирі два коти, на кухні безлад, ванна кімната у задовільному стані, відносно чиста, доступу до кімнати 2 не було, оскільки дитина спала на матраці, на підлозі /т. І а. с. 12, 13/. Наказом від 07 серпня 2019 року № 39 Печерської РДА «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] », влаштовано малолітню [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування, до родини баби дитини - [PERSON] тимчасово /т. І а. с. 14/. Розпорядженням Печерської РДА від 06 серпня 2019 року № 528 ухвалено відібрати у батьків [PERSON] і [PERSON] малолітню доньку [PERSON] , у зв`язку із тим, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини /т. І а. с. 15/. Дівчинка з батьками проживала у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] - третій особі у справі /т. І а. с. 94-97/. Відповідно до висновку № 179 від 09 вересня 2019 року психологічного дослідження малолітньої [PERSON] , яка на даний час проживає з бабусею і дідусем, психоемоційний стан дитини характеризується підвищеним рівнем тривожності, наявністю страхів й агресивністю, поведінка стримана і напружена, дитини не довіряє незнайомцям, не одразу йде на контакт, відчуває небезпеку, актуалізована потреба у безпеці та захисті. Встановивши контакт, дитина із інтересом взаємодіє з дорослим, наслідує поведінку, зацікавлена у грі. У вираженні емоцій стримана, реакції можуть бути не адекватними, є складності у вираженні співчуття. Розвиток пізнавальної сфери та мовлення не відповідають віку дитини. Визначити вид прив`язаності дитини до її батьків з бабусею та дідусем, не є можливим. Бабусею із дідусем дитина називає мамою і татом, реагує на них привітно, але стримано. У дитини формується емоційна прив`язаність до них, вони вже є близькими для неї людьми. Вона у поведінці наслідує бабусю, пов`язує з нею піклування, ніжність та захист, просить про допомогу дідуся. Результати обстеження дитини вказують на ознаки насильства (фізичного та психологічного) по відношенню до дитини з боку особи, яку вона називає «тато». При цьому дитина привітно реагує на дідуся, йде на контакт, зазначає, що не він робив боляче. Проблеми із сном, затримки розвитку мовлення, постійне прохання їжі може бути пов`язане з досвідом пережитого насильства, порушення режиму сну та відсутність достатнього харчування та піклування у дитини за час проживання з її батьками /а. с. 88-92/. Згідно з висновком подання позивача про доцільність призначення опіки над малолітньою [PERSON] від 06 листопада 2019 року № 105/01-2397/В-140, бабуся дівчинки - [PERSON] , яка надала необхідні документи для призначення її опікуном, за станом здоров`я може ним бути, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває, її чоловік - [PERSON] є дідусем [PERSON] , і не заперечує проти того, щоб дружину призначили опікуном малолітньої онуки. За місцем їхнього проживання створено необхідні умови для проживання і повноцінного розвитку дитини. [PERSON] має постійну роботу і дохід /т. І а. с. 138-192/. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. За змістом частини першої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 Сімейного кодексу України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 Сімейного кодексу України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією № 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Судом встановлено, що відповідачі не працюють, у них відсутні навички відповідального батьківства, вони ухиляються від медичної допомоги для малолітньої доньки, проживаючи з батьками, дитина відставала у розвитку і хворіла, умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним вимогам для проживання, від часу фактичного відібрання і тимчасової передачі дитини бабусі, вони не виявляли наміру спілкування з дитиною, не цікавилися її здоров`ям, інтересами, успіхами, не намагалися зустрітися і облаштувати для неї належні умови для повноцінного життя і розвитку. Відтак суд приходить до висновку про доцільність відібрання малолітньої дівчинки [PERSON] від відповідачів [PERSON] і [PERSON] , визнавши [PERSON] опікуном дитини і встановивши її опіку над рідною онукою. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, суд зазначає, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина третя статті 170 Сімейного кодексу України). Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина четверта статі 170 Сімейного кодексу України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 Сімейного кодексу України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. За приписами частини третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Водночас, згідно з частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову і у частині стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення нею повноліття. За приписами частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору, від сплати якої позивач був звільнений на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме суму по 840, 80 грн з кожного відповідача. Відповідно до статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved