Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (далі - відповідач, ПАТ КБ «ПриватБанк»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача за рахунком № [NUMBER] грн.; стягнути з відповідача на користь позивача за рахунком № [NUMBER] грн.; стягнути з відповідача на користь позивача за рахунком № [NUMBER] грн.; стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в обсязі 41 106,89 грн.; покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, щоміж ним та ПАТ КБ «Приват Банк» через систему «Приват24» було укладено наступні договори: № SAMDNWFD0070045008600 (рахунок № [NUMBER] ), № SAMDNWFD0070070423200 (рахунок № [NUMBER] ), № SAMDNWFD0070090602400 (рахунок № [NUMBER] ), № SAMDN80000728999894 (рахунок № [NUMBER] ). Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача було безпідставно заблоковано, нарахування відсотків припинено. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про розблокування рахунків, розірвання договорів та видачу коштів. 28.10.2015 року в головному офісі ПАТ КБ «Приват Банк» було зареєстровано заяву позивача про розірвання зазначених депозитних договорів, видачу коштів та нарахованих відсотків (вх. № 407241), однак відповідач у відповіді від 09.11.2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151028/2333 безпідставно відмовив позивачу у його законному праві отримати належні йому кошти. Згідно довідки № RT6AP93IEA295KSU від 23.05.2018 станом на 31.12.2016 року на рахунках [PERSON] обчислювалося 20 271,79 грн., 40 000,00 грн., 50 707,94 грн. Станом на 08.08.2018 року заява позивача про повернення коштів залишена без задоволення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів, стягнення коштів, вкладів, процентів, штрафних санкцій та інфляційних витрат та справу призначено в судове засідання для розгляду по суті на 05.12.2018 року. 05.12.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшлазаявапредставника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неотриманням останнім копії позовної заяви з додатками та неможливістю, як наслідок, підготувати відзив на позовну заяву. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2018 року, у зв`язку із неявкою учасників процесу та клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 07.03.2019 року. 27.02.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому останній просить у позові відмовити та витребувати у позивача оригінали наданих у копіях документів, а також документи на підтвердження факту укладення договорів та зарахування коштів. Представник відповідача у відзиві зазначає, що рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014 року з 21.04.2014 року було припинено діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приват Банк». За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню, в той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АР Крим ПАТ КБ «ПриватБанк» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АР Крим та м. Севастополя. Окупаційна влада у травні 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приват Банк», що використовувався у банківській діяльності Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приват Банк». Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приват Банк» на території АР Крим та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після її окупації. Відповідно до протоколу засідання Правління ПАТ КБ «Приват Банк» від 15.05.2014 року № 18 було прийнято рішення про припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філії ПАТ КБ «Приват Банк» на території АР Крим. При цьому, відповідно до Положення про філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приват Банк», затвердженого протоколом рішення Правління ПАТ КБ «Приват Банк» № 50 від 15.12.2011 року, Кримська філія ПАТ КБ «Приват Банк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів. Отже, нині доступ ПАТ КБ «Приват Банк» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приват Банк» є обмеженим. Щодо наданих позивачем доказів, то з них не вбачається, що при укладенні договорів була дотримана письмова форма депозитного договору, а також відсутні квитанції або інші документи, які підтверджують внесення готівки на рахунки у відповідній платіжній системі. 07.03.2019 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному справу було знято зі складу та призначено на 24.04.2019 року. 24.04.2019 року у зв`язку з відсутністю вільних залів судових засідань справу було знято зі складу та призначено на 12.08.2019 року. У судовому засіданні 12.08.2019 року представником позивача було надано письмову відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що депозитні договори позивача були укладені дистанційно через систему «Приват24», а тому договорів або квитанцій у паперовій формі не існує, а факт укладання договорів між позивачем та відповідачем, внесення коштів на депозитні рахунки та перебування коштів на них підтверджується довідками № 39K5MQEHULN325UB від 23.05.2018 року, № 08C0TKF32N2IGC73 від 23.05.2018 року, № 53PF0MR1UF200FUO від 23.05.2018 року, № RT6AP93IEA295KSU від 23.05.2018 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2019 року, згідно ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у судовому засіданні було оголошено перерву до 04.09.2019 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з викладених у ній підстав та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши подані сторонами письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено депозитний договір «Вклад депозит плюс на 3 міс.», за умовами якого [PERSON] передав, а ПАТ КБ «Приват Банк» отримав грошові кошти у розмірі 20 271,79 грн.; депозитний договір «Вклад депозит плюс на 3 міс.», за умовами якого [PERSON] передав а ПАТ КБ «Приват Банк» отримав грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн., депозитний договір «Вклад депозит плюс на 12 міс.», за умовами якого [PERSON] передав а ПАТ КБ «Приват Банк» отримав грошові кошти у розмірі 50 707,94 грн. Зазначені договори були укладені з використанням технології дистанційного відкриття рахунків депозиту через систему Приват24. Облік коштів на відповідних рахунках підтверджується виписками № 39K5MQEHULN325UB від 23.05.2018 року, № 08C0TKF32N2IGC73 від 23.05.2018 року, № 53PF0MR1UF200FUO від 23.05.2018 року, № RT6AP93IEA295KSU від 23.05.2018 року. Відповідно до пп. 1.1.1.18 Умов та правил надання банківських послуг у редакції від 01.01.2014 року, що за своєю правовою природою є публічною офертою, яка містить умови і правила надання послуг банком і його партнерами, дистанційне обслуговування - це комплекс інформаційних послуг за рахунком Клієнта та здійснення операцій за рахунком на підставі дистанційних розпоряджень Клієнта. Підпунктом 1.1.1.63 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що система Internet Banking Приват24 - це система дистанційного обслуговування Клієнтів, в т.ч. її мобільна версія. Як встановлено пп. 2.2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт передає, а Банк приймає грошові кошти (далі Вклад) у розмірі та на строк, зазначені в Заяві на оформлення вкладу, далі Заява. Банк для зарахування суми Вкладу відкриває Клієнту депозитний рахунок (номер рахунку зазначений в Заяві) і зобов`язується виплатити Клієнту Вклад і проценти згідно з обумовленими умовами. При оформленні депозитів за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування, Клієнт дає дистанційне розпорядження (подає заявку) Банку на відкриття депозитного особового рахунку, в якому вказує необхідні дані. Після подачі заявки, зазначена сума списується для відкриття договору на зазначений термін. Згідно з пп. 2.2.1.2 Умов та правил надання банківських послуг при оформленні депозитів за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування Банк не видає Клієнту платіжну картку. Отже, в Умовах та правилах надання банківських послуг, відповідач передбачає таку форму укладення договору, при якій використовуються системи дистанційного банківського обслуговування. Депозитний вклад після подачі клієнтом заявки списується для відкриття договору на визначений термін. Згідно пп. 1.1.1.58 Умов та правил надання банківських послуг, 1.1.1.58. приєднання Клієнта до Умов та Правил надання банківських послуг - приєднання Клієнта, на підставі ст. 634 Цивільного кодексу України, до запропонованого Банком Договору в цілому шляхом підписання відповідної Заяви про приєднання, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становлять договір банківського обслуговування. Як визначено у ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, договір укладений дистанційно між позивачем та відповідачем є договором приєднання. При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо відсутності письмових договорів банківського вкладу, оскільки укладення таких договорів відбулося в системі інтернет-банкінгу Приват24 з передбаченими рівнями індентифікації клієнта на умовах та в порядку, передбаченому Правилами інтернет-банкінгу Приват24, розробленими та запропонованими в системі послуг ПАТ КБ «Приват Банк». Так, Верховний Суд у своїй постанові від 11.09.2019 року у справі № 757/50728/17 (провадження № 61-10943 св 19) зазначає, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Як вбачається із наданих виписок, підписаних заступником керівника відділення з обслуговування клієнтів [PERSON] з проставлянням печатки Печерської філії ПАТ КБ «Приват Банк», у 2013-2014 роках [PERSON] було здійснено депозитні вклади до ПАТ КБ «Приват Банк» на суми 20 271,79 грн., 40 000,00 грн. та 50 707,94 грн. Аналізуючи викладене, суд вважає договори між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» укладеними та факт внесення позивачем грошових коштів на відповідні рахунки підтвердженим. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як встановлено у ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. 28.10.2015 року (вх. № 407241) [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» із заявою про розірвання вказаних депозитних договорів. Проте, у відповіді від 09.11.2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151028/2333 ПАТ КБ «Приват Банк» повідомило [PERSON] , що банк не в змозі повернути кошти, оскільки через політичні події в країні виникли складнощі із обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «Приват Банк». Пунктом 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)]. Згідно з п. 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з п. 5 постанови Правління Національного банку України 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території АР Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Разом з тим, припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «Приват Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Статтею 96 Цивільного кодексу України чітко встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ КБ «Приват Банк». Аналогічний підхід висловив і Верховний Суд у своїх постановах від 01.08.2019 року у справі № 757/15700/16-ц (провадження № 61-18899св18), від 19.12.2018 року у справі № 759/4276/15-ц (провадження № 61-13124св18), від 08.08.2018 року у справі № 369/4859/15-ц (провадження № 61-15530св18). Також Верховний Суд у схожих правовідносинах сформував позицію, що оскільки договори укладено із ПАТ КБ «Приват Банк», тому відповідач, як фінансова установа зобов`язаний був забезпечити облік всієї банківської інформації, у тому числі і проведеної філіями. Отже, припинення діяльності відділення банку на території АР Крим не є наслідком припинення договірних відносин між сторонами та не знімає з банку відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договорами. Зазначена позиція знайшла своє відображення, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 757/15705/16-ц (провадження № 61-23343св18). Аналізуючи викладене, суд не бере до уваги твердження відповідача, що він не несе відповідальності за неповернення суми вкладу та виплати відсотків Кримською філією ПАТ КБ «Приват Банк». Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З висновку Європейскього Суду з прав людини, викладеного у справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави. За таких обставин, відмовляючи повернути кошти, які належать на праві власності позивачеві, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до статті 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Зокрема, у статті 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Аналізуючи викладене, ПАТ КБ «Приват Банк» зобов`язаний був на вимогу [PERSON] виплатити останньому суму вкладу з нарахованими відсотками. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач порушив виконання грошового зобов`язання, то він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При обрахунку інфляційних втрат суд враховує рекомендації Верховного Суду України, викладені у листі № 62-97 від 03.04.1997 року «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат наданих позивачем, суд з ним погоджується Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, відповідачем не надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження виплати позивачу суми вкладу та сплати відсотків за договорами, відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням того, що судовий збір при поданні позовної заяви позивачем не сплачувався, а доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано, то питання про розподіл судових витрат не вирішується. Враховуючи викладене,

Outcome: approved