Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до виконавчого комітету Берегівської міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності. В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 1997 року, виданого згідно із розпорядженням комісії по приватизації житла виконкому Берегівської міської ради від 25.02.1997 р. №455-ГЖ, будинок №20, який знаходиться за адресою: м. Берегово, вул. Робоча, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 05 листопада 2003 року помер [PERSON], який являвся чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить частина будинку, який розташований за адресою: Закарпатська обл., м.\~Берегове, вул.\~Робоча, буд.\~20. Оскільки на випадок смерті покійний жодного розпорядження стосовно належного йому майна не залишав, а вони з померлим [PERSON] проживали разом в даному будинку, то являються спадкоємцями на частку його майна. Оскільки, відповідно до правовстановлюючого документу вказаний будинок належить співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення та конкретизації часток, тому оформлення спадку можливе лише після виділення часток у спільному майні, що на даний час унеможливлює оформлення спадщини в позасудовому порядку та не дає можливості власникам квартири належним чином реалізувати гарантовані законодавством права. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак відповідно до поданих через канцелярію суду заяв, позовні вимоги підтримали повністю та просили розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача виконавчого комітету Берегівської міської ради, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, відповідно до поданої до суду заяви, просив розглянути справу за його відсутності за наявними в справі документами. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачі посилалися, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності виникає з підстав, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Із змісту ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державою визнаються права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим законом, якщо реєстрація прав чи їх обтяжень, була проведена відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення такого права. Згідно із п.16 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за №396 від 16.12.2009 р. на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир у приватну власність оформляється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Таким чином, суд констатує, що [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить будинок який розташований за адресою: Закарпатська обл., м.\~Берегове, вул.\~Робоча, буд.\~20, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право спільної сумісної власності на житло від 25 лютого 1997 року, виданого згідно із розпорядженням комісії по приватизації житла виконкому Берегівської міської ради від 25.02.1997 р. №455-ГЖ. Матеріалами справи також підтверджується, що 05 листопада 2003 року помер [PERSON], який являвся чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (співвласник квартири), який заповітного розпорядження не залишив. Право спадкувати на частку квартири як спадкоємці першої черги отримали його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від спадкодавця (особи яка померла) до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається у день смерті спадкодавця, або оголошення його померлим, до складу спадщини входять всі права та обовязки спадкодавця, що належали йому за життя та не припинилися внаслідок його смерті, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах ст.ст.1218,1226 ЦК України. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки їх майна, що є у спільній сумісній власності, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом або рішенням суду. З урахуванням встановлених судом обставин, які підтверджуються матеріалами справи, суд констатує, що позивачам у справі на праві спільної сумісної власності належить частка у вказаному будинку, і їх частка, у спільному сумісному майні, може бути поділені на підставі ч.1 ст.372 ЦК України. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що кожен з співвласників має рівні частини в квартирі, тобто кожному із співвласників, в тому числі і померлому [PERSON] належить по 1/5 частині будинку, який розташований за адресою: Закарпатська обл., м.\~Берегове, вул.\~Робоча, буд.\~20. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Відповідно до встановлених судом обставин у даній цивільній справі визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси третіх осіб, відтак позов є законним, обґрунтованим і підтвердженим відповідними доказами, і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved