Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що позивач - [PERSON] є власником господарства за адресою [ADDRESS] що підтверджується копією запису з погосподарської книги. У вказаному житловому будинку зареєстровані троє осіб - позивачка [PERSON], відповідач [PERSON] та малолітня дитина останньої - [PERSON]. [PERSON] у вказаному господарстві була зареєстрована 22.06.2017 року, а її малолітня дитина - [PERSON] була зареєстрована 07.11.2017 року. У кінці грудня 2017 року відповідачі виїхали проживати у [ADDRESS]. З січня 2018 року і по теперішній час відповідачі у [ADDRESS] не проживають, їх речей у господарстві позивача немає, з січня 2018 року відповідач та її дитина не користується господарством позивача. Позивачка хотіла зняти з реєстрації відповідачів, однак відповідно до пункту 26 Постанови КМУ від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» разом із заявою на зняття з реєстрації місця проживання додається документ до якого вносяться відомості про зняття, військовий квиток або посвідчення про прописку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Юридично відповідачі зареєстровані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] але фактично не проживають за цією адресою. На даний час [PERSON] бажає продати своє господарство. Відповідачі не бажають знятися в добровільному порядку з реєстрації місця проживання, а тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Зважаючи на вищевикладене просить суд визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] 17 вересня 2018 року було відкрито провадження за вказаною справою, призначено до підготовчого розгляду на 04.10.2018 року. 11.12.2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у вищевказаній справі на 30 днів. 11.12.2018 року залучено до участі у справі Глибоцьку РДА Чернівецької області. 28.12.2018 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Вiдповiдачі [PERSON], яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослiдивши матерiали справи, суд дiйшов висновку, що позовнi вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до копією запису з погосподарської книги на 2016- 2020 роки [PERSON], належить житловий будинок за адресою в [ADDRESS] Вказаний будинок був збудований позивачкою у 80-х роках минулого століття, тому не вважається побудованим самочинно. Більш того, суду надано будівельний паспорт, виданий на ім'я позивачки. Відсутність реєстрації права власності на вказане нерухоме майно не позбавляє позивачку права на захист своєї власності, оскільки на момент створення нерухомого майна у законодавстві була відсутня вимога щодо обов'язкової реєстрації права власності. Як вбачається з копії особового рахунку [NUMBER] у домогосподарстві в [ADDRESS] станом на 1991-1995 року були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с. Горбівці Глибоцького району Чернівецької області. Відповідно до висновку органу опіки та піклування №01.12-64 від 26.02.2019 року вирішено вважати за можливе визнання особи, а саме малолітньої [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житлом, яке розташоване в [ADDRESS] Наведені докази підтверджують те, що відповідачі не проживають у вказаному будинку понад рік, тому суд вважає, що відповідачі втратили право користування вказаним житлом. Невизнання відповідачкою позовних вимог, розцінюється судом як спосіб захисту власних інтересів. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved