Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] 28 жовтня 2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. 11 травня 2010 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі Канівщина Глобинського району Полтавської області по вулиці Миру, буд. 14. Позивач є спадкоємцем майна померлої за заповітом. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивача прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом померлої [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивача [PERSON] не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Погребівської сільської ради, треті особи [PERSON], державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] у судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, заперечень на позов не надали. Представники третіх осіб - відділу Держгеокадастру у Глобинському районі, Глобинської районної державної адміністрації, у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Про поважність причини неявки суд не інформували, заперечень на позов не надіслали. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.\~\~ 11 травня 2010 померла [PERSON] За життя 27 травня 1996 року, вона склала заповіт, посвідчений секретарем Погребівської сільської ради Полтавської області, згідно якого усі права та обовязки, які належать їй на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки які можуть належати їй у майбутньому та усе її майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] в рівних долях. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженого судом спадкової справи заведеної Градизькою державною нотаріальною конторою Глобинського району Полтавської області № 281 за 2010 рік, позивач, прийняла спадщину за заповітом в установлений строк, подавши до приватного нотаріуса відповідну заяву. Заявою від 16 вересня 2010 року [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини по заповіту після смерті матері на користь [PERSON]. [PERSON] чоловік померлої, відмовився від права на обовязкову частку у спадщині. Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Спадщина відумерлою не визнана. [PERSON] від 12 жовтня 2016 року державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у селі Канівщина Глобинського району Полтавської області по вулиці Миру, буд. 14, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на імя спадкодавця, який посвідчує його право власності на вказане нерухоме майно. Згідно технічного паспорту за адресою: Полтавська область Глобинський район, село Канівщин, вулиця Миру, буд. 14 було побудовано: житловий будинок літ. «А-1», прибудову літ. «а», сарай літ. «В», колодязь питний літ. «К» в 1959 році, прибудову літ. «а 1», сарай літ. «в 1», ганок літ. «аг», ворота №1, огорожу №1 1960 році, , убиральню літ. «Г» в 1970 році, навіс літ. «Д» в 1985 році, сарай літ. «Б», сарай літ. «в» - 1990 році, які розташовані за адресою вулиця Миру, буд. №14 с. Канівщина Глобинського району, Полтавської області. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську [PERSON] депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сімї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно виписки з погосподарської книги та довідок Погербівської сільської ради Глобинського району Полтавської області [PERSON] проживала в [INFO], у складі сім»ї: чоловік [PERSON], який помер 03.01.2013 року. За нею на час смерті під № 5 особовий рахунок № 284 згідно запису у господарській книзі Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області значилося нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі Каівщина Глобинського району Полтавської області, вулиці Миру, буд.14, на не приватизованій земельній ділянці площею 0,15 га. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Глобинської РДА від 17.10.2016 року № 1125/02-04, будівлі збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1\~ст.328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. [PERSON] Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до [PERSON] Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі Канівщина Глобинського району Полтавської області по вулиці Миру, буд.14, суд прийшов до висновку, що позивач має право на успадкування названого майна за заповітом. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем, та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved