Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 21.08.2003 між ним та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу є неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Ну думку позивача, відповідач приділяє йому замало уваги, тому він вважає спільне з нею життя та збереження сім'ї неможливим. Примиритися не бажає. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, на позові наполягає. Відповідач в підготовче засідання не з'явилась, надала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони з 21.08.2003 перебувають в шлюбі, зареєстрованому Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №281, після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). Від шлюбу подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO]. За змістом позову шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склались, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть, встановлювати термін для примирення недоцільно. Відповідачем викладені обставини не спростовані, на розірвання шлюбу відповідач згодна. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що доводи та вимоги позивача є обґрунтованими з огляду на такі норми права. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ; позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За приписами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя; с уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, а також добровільний характер шлюбу, суд доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved