Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - відповідач). Шлюб зареєстровано 11 листопада 1995 року виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 18. Від даного шлюбу мають повнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через взаємні непорозуміння, відсутність поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Також відповідач має шкідливі звички, які створюють умови неможливі для нормального проживання. Шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Добровільно розірвати шлюб відповідач не бажає. Позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить прізвище залишити їй «[PERSON]». Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 листопада 1995 року виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 18, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 30 серпня 1996 року смт. Попільня районним відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирської області, батьками [PERSON], [INFO], вказані [PERSON] та [PERSON], запис № 60. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною другою статті 114 Сімейного Кодексу України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Зазначені обставини у їх системному зв'язку свідчать, що є всі підстави для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого 11 жовтня 1993 року [PERSON] є постраждалою від Чорнобильської катастрофи 2 категорії. Отже позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved