Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся у лютому 2015 року до суду з позовом до Приватного підприємства (далі - ПП) «Лукулл» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що позивач з 20 вересня 2011 року по 30 вересня 2014 року працювала головним бухгалтером у ПП «Лукулл». В порушення вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні з нею не був проведений розрахунок по виплаті заробітної плати за червень-вересень 2014 року, яку позивач просить стягти з відповідача. Крім того, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Вказує, що в результаті несвоєчасної виплати їй належних сум їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінила у 1000 грн, що полягало у хвилюваннях, втраті спокою та підвищеній знервованості. Порушення її законних прав на своєчасне отримання заробітної плати призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та зазначив, що відповідач ухиляється від надання до суду довідки про розмір заборгованості по заробітній платі позивачки, тому просив стягти на її користь заборгованість по заробітній платі відповідно до даних про її нарахування, зазначених у довідці управління Пенсійного фонду у Пирятинському районі, у сумі 6096,29 грн. Просив стягти з відповідача також середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день винесення рішення суду у сумі 21067,54 грн, моральну шкоду у сумі 1000 грн та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Представник відповідача ПП «Лукулл» у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи у його відсутність від нього до суду не надійшло. Відповідач подав до суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Як зазначено у ст.\~10,\~11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено: Позивач [PERSON] з 20 вересня 2011 року по 30 вересня 2014 року працювала у ПП «Лукулл» на посаді головного бухгалтера, що підтверджується копією трудової книжки від 12.10.1974, серії [NUMBER] (а.с.5-6). Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю ( далі КЗпП) України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.\~\~ За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП Ураїни. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому до виплати від підприємства проводиться в день звільнення. При звільненні з позивачем не був проведений розрахунок по виплаті належних їй від підприємства сум у вигляді заробітної плати, доказів виплати якої відповідно до вимог закону відповідачем надано не було. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про неможливість встановити наявність заборгованості із виплати заробітної плати позивача через відсутність відомостей про її виплату та інших бухгалтерських документів, які зберігалися у її кабінеті головного бухгалтера. Будь-яких доказів звернення до правоохоронних органів з приводу зникнення цих документів відповідач не надав. Крім того, акт обстеження кабінету головного бухгалтера датований 30.09.2014 року у той день, коли було проведено звільнення позивача на підставі наказу від 30.09.2014 №90, згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, а не з ініціативи роботодавця, тим більше не через неналежне виконання працівником своїх професійних обовязків. Відповідач провів звільнення позивача, видав їй належно оформлену трудову книжку, тому його посилання на її зникнення у день звільнення та втрату документів є нелогічними. Водночас, відповідальність за фінансово-господарську діяльність підприємства покладається на його керівника, а в разі його відсутності на його заступника, які зобовязані контролювати бухгалтерський та податковий облік на підприємстві. Доводи відповідача про те, що підприємству внаслідок дій головного бухгалтера [PERSON] завдано збитків не є підставою для звільнення його від обовязку виплатити їй заборгованість по заробітній платі та не позбавляють його права звернутися із окремим позовом до неї про їх відшкодування. Таким чином, вимоги позивача про стягнення на її користь заборгованості із заробітної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до даних довідки управління Пенсійного фонду у Пирятинському районі від 30.03.2015 (довідка Форми ОК-5) (а.с.48) за період з 01 червня по 30 вересня 2014 року їй була нарахована заробітна плата у сумі 7514,24 грн. Саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача, а не сума до виплати, яку зазначив позивач. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Судом встановлено, що на день винесення рішення суду розрахунок з позивачем відповідачем не був проведений. Таким чином, оскільки фактичного розрахунку роботодавцем проведено не було, у звязку з чим порушувалися права позивача, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 1 жовтня 2014 року по день фактичного розрахунку (постановлення судового рішення), є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду у Пирятинському районі від 30.03.2015 позивачу у серпні 2014 року була нарахована заробітна плата у сумі 1155,60 грн та у вересні 2014 року у сумі 4080,04 грн. Таким чином, відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100 (далі-Порядок) середньоденний заробіток позивача становить 124,66 грн= (5235,64(сума заробітку за серпень, вересень 2014 року / 42 робочі дні за вказаний період). Період затримки розрахунку склав 169 робочих днів. Тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 21\~067,54 грн =124,66х169. Право на оплату праці гарантоване ст. 43 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На думку суду, позивачу діями відповідача завдана і моральна шкода, оскільки в результаті невиплати належних їй сум позивач змушена була нести додаткові затрати для організації свого життя та вимушена у судовому порядку захищати свої порушені права, тобто заборгованість по виплаті заробітної плати призвела до моральних страждань позивача, втраті нею нормальних життєвих звязків, вимагала від неї додаткових зусиль для організації життя. Однак, враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, а також глибину пережитих душевних страждань, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення моральної шкоди і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 300 грн. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За нормами ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 28\~163,83 грн, однак йому присуджено лише 27463,83 грн., що становить 97,5 % від вказаної суми позовних вимог, на користь позивача необхідно стягнути 2925 грн. судових витрат на правову допомогу (3000х97,5/100). Згідно приписів ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial