Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з вказаним позовом до [PERSON] .. Свої вимоги мотивував тим, що 25.07.2016 року на прохання [PERSON] він надав їй в борг за борговою розпискою 3700 доларів США, що на час отримання коштів, за офіційним курсом Національного банку України складало (за 1 долар США-24,81 грн.) 91797 грн..Також даним договором було обумовлено кінцеву дату повернення отриманих у борг коштів, а саме до 30.01.2018 року, та відповідальність(санкції) за прострочення повернення боргу, 1 % за кожний день прострочення. Та оскільки відповідач частково повернула борг,а саме 27.01.2018 року в сумі 35 доларів США та 07.02.2018 року в сумі 70 доларів США то до стягнення підлягає сума боргу яка залишилася, а саме 3595 доларів США, що в еквіваленті до гривні за офіційним курсом Національного банку України на час здійснення розрахунку та подачі позову і складає 100875 грн. 07копійки, також процени в сумі 368196 грн. 30 копійок обумовлені розпискою та які позивач зменшив до 56120 грн., судовий збір 1569,70 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1000 грн. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, надано сторонам строк для подання заяв по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, також заначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином . Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Виходячи з обставин справи , суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оскільки в судове засідання сторони не з`явилися, суд вважає за можливе провести судове засідання без здійснення фіксації звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Як було встановлено в ході судового розгляду, 25 липня 2016 року сторони склали розписку про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 3700 доларів США строком на півтора роки, зобов`язувалась повернути кошти до 30 січня 2018 року та щомісячно повертати до 25 числа по 50 доларів США. Також в розписці [PERSON] вказала, що у разі невиконання цих умов вона зобов`язується за кожний день прострочення сплачувати 1% від загальної суми боргу. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З урахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути борг у тій валюті, яка зазначена в договорі - 3595 доларів США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем по основній сумі позики за договором від 25.07.2016 року, станом на день ухвалення рішення становить 99647 гривень 65 копійок, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 22 березня 2021 року є 3595 доларів США (3595 Дол. США х 27,7184). Щодо стягнення процентів суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Суд зазначає, що розписка не містить відомостей щодо сплати процентів за користування коштами. Разом з тим, у розписці сторони домовились про те, що за прострочення повернення коштів позичальник сплачує 1% від суми позики за кожен день прострочення. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, стаття 625 ЦК України передбачає можливість встановлення договором лише іншого розміру річних, а не іншого способу їх обчислення (щоденного). Нарахування річних процентів за прострочення виконання зобов`язання сторони у договорі позики не передбачили. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони згідно ч.2 ст. 625 ЦК України у договорі встановили інший розмір процентів, чим визначені цією нормою 3% річних. Передбачені розпискою нарахування у вигляді 1% від суми боргу за кожен день прострочення виконання зобов`язання за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені. Про дане також зазначає позивач в своєму позові, та з чим погоджується суд. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках відсуми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, у зв`язку з простроченням [PERSON] зобов`язань щодо повернення позики позивач має право на стягнення пені у визначеному в розписці розмірі. Крім того, договором позики визначено валюту зобов`язання у доларах США. Оскільки пеня нараховується на підставі договору, а не закону, суд вважає за можливе стягнути її саме в доларах США. Та оскільки до вказаних санцій(штрафу, пені) застосуванню підлягає спеціальна позовна давність в один рік ( п.1 ч.2 ст.258 ЦК України), то з відповідача підлягає до стягнення сума боргу по пені, нарахована за період 15 січня 2020 року по 15 січня 2021 року за користування 3595 доларів США, та яка на день ухвалення рішення становить 363713 гривень 92 копійок, що відповідно до офіційного курсу 27,7184 грн. Національного банку України станом на 22 березня 2021 року є 13121 доларів США 75 центів (3595 Дол. США(сума боргу) х 1% х 365 дні ). Та оскільки сума боргу по пені 13121 доларів США 75 центів в чотири рази перевищує суму основного боргу, позивач зменшив розмір пені, та просить стягнути з відповідача 2000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу 27,7184 грн. Національного банку України станом на 22 березня 2021 року становить 55436 грн. 80 коп.. З урахуванням судом ч.3 ст.551 ЦК України, суд вважає, що зменшена сума боргу яку просить стягнути позивач, є співмірною до суми основного боргу, а тому підлягає стягненню з відповідача саме у такому розмірі. Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п.1 ч.2ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Холодняк В.М. укладено договір про надання правової допомоги від 07 листопада 2018 року (а.с.16). Також позивачем надано акт виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 12 січня 2021 року, в якому є опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат по наданню правової допомоги по цивільній справі про стягнення коштів, а також наданий доказ про оплату таких витрат в сумі 1000 грн. 00 коп. - квитанція №02-21 від 15.01.2021 року , а тому з відповідача слід стягнути витрати понесені позивачем на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, сплаченого через ПриватБанк згідно квитанції №0.0.1988828239.1 від 22.01.2021 року, в сумі 1569 грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved