Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] в травня 2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 15810 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 09.11.2011 з відповідача на її користь були стягнуті аліментів на утримання їхніх спільних дітей - синів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 500 грн. на кожного, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Також, у встановленому порядку, позивачем було отримано та пред'явлено виконавчий листа до відповідного органу виконавчої служби, з метою примусового виконання вищевказаного судового рішення. Оскільки, відповідач усіляко ухиляється від виконання свого прямого обов'язку щодо утримання спільних з позивачем дітей, за ним станом 01.05.2018 утворилась заборгованість у розмірі 64347 грн., а тому позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення ним сплати аліментів у вищевказаному розмірі, а також витрат понесених на отриману правовому допомогу в сумі 600 грн. Ухвалою судді від 25.05.2018 було відкрито провадження у даній справі, та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) у судовому засіданні. 21.06.2018 ухвалою суду, призначене судове засідання, було замінено підготовчим засідання, в порядку загального позовного провадження, та в подальшому закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні пред'явлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також пояснила суду, що відповідач загалом не приймає участі в утриманні їхніх спільних синів, вона сама змушена їх забезпечувати, при цьому, зазначила, що твердження відповідача про те, що він утримує свою тяжко хвору матір є неправдивими, оскільки вже пройшов тривалий час як вона померла. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі та зазначив суду про те, що від обов'язку утримувати спільних і позивачем синів він не відмовляється, після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження почав вживати дії щодо сплати аліментів, а саме шляхом направлення їх поштовими переказами. Також пояснив суду, що він має невеликий дохід, не ухиляється від виконання батьківського обов'язку щодо утримання своїх синів, купує для них продукти харчування, необхідні речі, сплачує за їхні послуги мобільного зв'язку, навчання, ремонт гаджетів, а також отримував у кредит грошові кошти, які витрачав на матеріальне забезпечення дітей. При цьому, відповідач вказав, що мав на утриманні важко хвору непрацездатну матір, а після її смерті наразі погіршився стан здоров'я у батька і він має надавати також йому матеріальну допомогу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що пред'явлений [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають двох спільних неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.8). З наданої суду копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 04.06.2009 зареєстрований між сторонами шлюб було розірвано (а.с.9). 13.08.2011 позивач, у зв'язку із укладенням шлюбу, змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.14). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 09.11.2011 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та відповідно стягнуто з останнього на користь позивача аліменти на утримання спільних синів у розмірі 500 грн. на кожного, щомісяця, починаючи з 01.08.2011 та до досягнення дітьми повноліття (а.с.10). Постановою державного виконавця Деснянського районного управління юстиції у м.Києві від 31.01.2014 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-5511/11, виданого 19.12.2011 Святошинським районним судом м.Києва на примусове виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання спільних синів. Копія постанови була направлена сторонам виконавчого провадження (а.с.102). З наданих суду держаним виконавцем копій матеріалів виконавчого провадження, випливає, що відповідач по справі в порядку виконання судового рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів, рішення суду виконує періодично, грошові кошти на утримання синів перераховує нерегулярно та не у повному обсязі, на підтвердження чого надавав державному виконавцю копії чеків на здійснені поштові перекази та розписки. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як зазначає позивач у поданій нею позовній заяві, відповідач не виконує у повному обсязі свої зобов'язання щодо сплати аліментів, у зв'язку з чим виникла заборгованість по їх сплаті. У зв'язку із тим, що відповідач прострочує сплату аліментів на утримання спільних дітей, позивач на підставі ст.196 СК України, змушена була звернутись до суду із позовом про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, яка складає 15810 грн., та яка обрахована позивачем межах періоду з 01.01.2014 по 30.04.2018. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). У відповідності до ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до поданого суду остаточно проведеного розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів, здійсненого державним виконавцем, з урахуванням усіх здійснених відповідачем платежів, станом на день проведення розрахунку, а саме - 01.12.2018, за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів у загальному розмірі 71556,43 грн. Положеннями частини першої статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. При цьому, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-94цс15. Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується. Позивачкою пред'явлені вимоги про стягнення пені за період з січня 2014 року по квітень 2018 року в сумі 15810 грн., методику обрахування такої заборгованості позивачем обрано вірно, однак із здійсненим за результатами його проведення розрахунку неустойки за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів, суд погодитися не може, оскільки позивачем неправильно застосовані вихідні дані при їх обчисленні, а саме не враховано часткову сплату відповідачем аліментів, а також не враховано мінімального розміру аліментів на кожного з дітей, що не може бути менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожного з дітей, що визначається ч.2 ст.182 СК України. А тому, беручи до уваги факт часткової та нерегулярної сплати відповідачем аліментів, враховуючи період за який позивач проситься суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, судом було проведено власний розрахунок розміру неустойки згідно із вищевказаними нормами, що в результаті склав 14379,80 грн. Даний розрахунок було проведено за наступною формулою: сума заборгованості станом на 30 число місяця у якому не сплачено аліменти / 100% х кількість днів у місяці, в якому виникла така заборгованість = розмір неустойки. Таким чином, розмір неустойки за прострочення сплати відповідачем аліментів було визначено підсумовуванням суми неустойки за кожен місяць, у якому відповідачем не сплачувались аліменти: 310грн. (січень 2014) + 142,60грн. (лютий 2014) + 310грн. (березень 2014) + 300грн. (квітень 2014) + 143,70грн. (червень 2014) + 244,90грн. (липень 2014) + 146,10грн. (вересень 2014) + 50,34грн. (жовтень 2014) + 72,12грн. (листопад 2014) + 247,07грн. (грудень 2014) + 99,45грн. (січень 2015) + 203,56грн. (лютий 2015) + 7,60грн. (березень 2015) + 300грн. (квітень 2015) + 310грн. (травень 2015) + 212,15грн. (червень 2015) + 310грн. (липень 2015) + 310грн. (серпень 2015) +300грн. (вересень 2015) + 310грн. (жовтень 2015) + 300грн. (листопад 2015) + 276,99грн. (грудень 2015) + 106,20грн. (січень 2016) + 290грн. (лютий 2016) + 310грн. (березень 2016) + 300грн. (квітень 2016) + 310 (травень 2016) + 300грн. (червень 2016) + 310грн. (липень 2016) + 310 грн. (серпень 2016) + 300грн. (вересень 2016) + 310грн. (жовтень 2016) + 300грн. (листопад 2016) +310грн. (грудень 2016) + 310 грн. (січень 2017) + 280грн. (лютий 2017) + 310грн. (березень 2017) + 300грн. (квітень 2017) + 310грн. (травень 2017) + 300грн. (червень 2017) + 496,47грн. (липень 2017) + 496,47 грн. (серпень 2017) + 113,25 грн. (вересень 2017) + 138,57грн. (жовтень 2017) + 533,10грн. (листопад 2017) + 197,16грн. (грудень 2017) + 576,60грн. (січень 2018) + 520,80грн. (лютий 2018) + 576,60грн. (березень 2018) +558грн. (квітень 2018) = 14379,80 грн. Згідно з ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.12.2018, було виправлено арифметичну помилку в резолютивній частині вступної та резолютивної частини рішення суду від 11.12.2018 та вказано про вірну суму стягнення, а саме 14379,80 грн.. А відтак, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який призначені за судовим рішенням аліменти за вищевказаний період своєчасно та у визначеному розмірі не сплачував, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 14379 грн. 80 коп. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору під час подання позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача на користь держави. Також, при вирішенні розподілу судових витрат у справі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені неї витрати на професійну правничу допомогу в сумі 600 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial