Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON]звернулися до суду з позовом до Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом, третя особа: відділ Держеокадастру у Дворічанському районі Харківської області. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що після смерті [PERSON] - чоловіка позивача [PERSON] та батька позивача [PERSON], який помер [INFO], відкрилася спадщина. До складу спадщини входить земельна ділянка розташована на території Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області площею 9, 00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої [NUMBER], відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яку померлий [PERSON] фактично прийняв після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO]. Однак коли позивачі звернулися до Дворічанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку. [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати за ними право власності на земельну ділянку як за спадкоємцями за законом. В судове засідання представник позивачів не з'явилася, надавши заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача - Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, до суду не з'явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути в його відсутність. Представник третьої особи - відділу держгеокадастру у Дворічанському районі Харківської області, до суду не з'явився, надавши заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглянути в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 березня 1989 року, виданого Токарівською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 10 березня 2012 року, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] 10 березня 2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 березня 2008 року, виданого Токарівською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 березня 2008 року, про що зроблений актовий запис №1. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07 лютого 2010 року, виданого на підставі рішення Токарівської сільської ради народних депутатів №9 від 14 вересня 1999 року, [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,00 га, яка розташована на території Токарівської сільської ради КСП «Дружба». Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №369. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-6302831812016 від 15 червня 2016 року, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,00 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, на підставі рішення Токарівської сільської ради Дворічанського району Харківської області від 14 вересня 1999 року передана у приватну власність [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 квітня 2006 року, виданого Токарівською сільською радою Дворічанського району Харківській області, [PERSON] помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №16. Місце смерті: Україна, Харківська область, Дворічанський район, село Добролюбівка. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06 липня 2010 року, виданого Токарівською сільською радою Дворічанського району Харківській області, [PERSON] помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №11. Місце смерті: Україна, Харківська область, Дворічанський район, село Добролюбівка. Відповідно до довідки №208 від 28 липня 2016 року, виданої Токарівською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON], який народився [INFO] в с. Добролюбівка Дворічанського району Харківської області по день своєї смерті [INFO], проживав і був зареєстрований у [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є: дочка - [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON]. Згідно з довідкою №209 від 28 липня 2016 року, виданою Токарівською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON], який народився 29 жовтня 1956 року і по день своєї смерті [INFO] проживав і був зареєстрований у [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є: дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON]. Відповідно до довідки №207 від 28 липня 2016 року, виданої Токарівською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] проживала без постійної реєстрації разом з [PERSON] на день його смерті [INFO] в [ADDRESS]. Постановами державного нотаріуса Дворічанської державної нотаріальної контори №1013/02-31 від 06 жовтня 2016 року та №1012/02-13 від 06 жовтня 2016 року, позивачам було відмовлено в видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно з звітом про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], що належала [PERSON], вартість земельної ділянки становить 106 985 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно з ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися позивачі, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved