Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] 17.09.2015 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 327000 гривень 00 копійок та судові витрати, посилаючись на невиконання відповідачем договорних зобов'язань. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд розгляд справи провести за її відсутності, у разі неявки відповідача у судове засідання постановити заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче те, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики (у формі розписки), за умовами якого [PERSON] надала, а [PERSON] отримав позику у розмірі 15000 доларів США. У даному договорі був визначений термін повернення грошових коштів 10 січня 2014 року. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст.\~525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею\~526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ч. 1 ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. [PERSON] виконала свої зобовязання щодо надання [PERSON] грошових коштів в сумі 15000 доларів США, отримання яких відповідачем підтверджується розпискою від 10 січня 2013 року (а.с.5 копія розписки). Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог\~ст. 60 ЦПК України, суду не надано, тобто в обумовлений договором термін [PERSON] грошові кошти не повернув. У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі еквівалентому за курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме 327000 гривень. При викладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 327000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок та в сумі 243 гривні 60 копійок, що у загальному розмірі становить 730 гривень 80 копійок. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору у розмірі 730 гривень 80 копійок. Крім того ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 18.09.2015 року було відстрочено позивачеві сплату судового збору у розмірі 3270 гривень 00 копійок до ухвалення судового рішення по справі. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та вже сплаченої позивачем суми судового збору за подання позовної заяви майнового характеру в дохід держави в сумі 487 гривень 20 копійок, стягненню з відповідача в дохід держави, підлягає судовий збір в сумі 2782 гривні 40 копійок (3270-487,20=2782,40).

Outcome: approved