Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями [PERSON] першої черги є його діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які у строк встановлений законом прийняли спадщину. До спадкового майна належали і грошові кошти, які були розміщені на депозитних рахунках в ПАТ КБ Приватбанк: - за депозитним договором SAMDN01000719862208, рахунок [NUMBER] ; - за депозитним договором SAMDN01000719862781, рахунок [NUMBER] з сумою вкладів по 30\~443,01 доларів США кожний. Зазначає, що в квітні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому після уточнення, просила суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по [INFO] , визнати за нею право власності на Ѕ частину сум грошових коштів на рахунках, відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ Приватбанк, а також виключити зазначене майно зі складу спадкового. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року [PERSON] відмовлено у встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , відмовлено у визнанні права власності на Ѕ частину коштів на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» м. Суми, які належали [PERSON] та який помер [INFO] . Проте, після набрання чинності рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року (яке згодом було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18 грудня 2013 року) [PERSON] зняла Ѕ частину коштів з депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» м. Суми, які належали [PERSON] та який помер [INFO] . Таким чином, після ухвалення рішення Апеляційним судом Сумської області 04 липня 2016 року та залишення його без змін Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року, перестали існувати правові підстави щодо утримання [PERSON] коштів, які вона зняла з депозитних рахунків у ПАТ КБ «Приватбанк». [PERSON] має право на 1/3 частину коштів, які знаходились на цих депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» та були зняті [PERSON] Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. 05 лютого 2014 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину з Ѕ коштів, які знаходились на депозитних рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк». Постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. від 10 квітня 2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину з іншої Ѕ коштів, які знаходились на депозитних рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з тим, що на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» ці кошти відсутні. 08 квітня 2019 року [PERSON] направив поштою вимогу [PERSON] про повернення йому 1/3 частини з тих коштів, які вона зняла з депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» в 2013 році, яка була отримана відповідачкою [INFO] , що підтверджується інформацією з інтернет-сайту Укрпошти. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частину з 1/2 коштів розміщених в ПАТ КБ Приватбанк: за депозитним договором SAMDN [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , за депозитним договором SAMDN [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний; стягнути з відповідачки на користь позивача 10 147,67 доларів США та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 травня 2019 року відкрите провадження у вказаній справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 22 липня 2019 року о 10 год. 00 хв. 15 травня 2019 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає. В обґрунтування заперечень зазначає, що із серпня 2002 року і по день смерті [PERSON] вона проживала з ним разом без реєстрації шлюбу. Їх стосунки мали характер сімейних, вони вели спільне господарство, дохід, отримуваний нею від підприємницької діяльності, вона передавала у спільний сімейний бюджет. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, про прийняття якої заявили діти померлого - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зважаючи на наведені вище обставини, у квітні 2012 року вона звернулась до суду із позовом, у якому (з урахуванням уточнень) просила встановити факт, що в період часу з 05 квітня 2010 року по 07 грудня 2011 року вона проживала з однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , визнати за нею право власності на Ѕ частину майна, набутого за вказаний період, у т.ч. і на грошові кошти в іноземній валюті, розміщені на двох рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк». Справа розглядалася судами неодноразово та на виконання рішення Ковапківського районного суду міста Суми від 24 квітня 2013 року по справі №1806/5697/12відповідачкою з депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк» були отримані грошові кошти у сумі, визначеній судовим рішенням, про що було відомо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони отримували свої частки у 2014 році на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 лютого 2014 року. Вказує на те, що позовна заява [PERSON] не містить посилань на обставини щодо знання та/або оспорювання нею його права на спадкове майно та на докази щодо таких обставин. У той же час єдиною обставиною, яка мала місце і може бути розцінена, як невизнання та/або оспорювання нею права [PERSON] на спадкове майно, а саме на грошові кошти у іноземній валюті, розміщені на депозитних рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», є факт її звернення до суду із позовом про визнання за відповідачкою права власності на грошові кошти, які є предметом спору у даній справі. З наведеного слідує, що [PERSON] щонайпізніше 05 липня 2012 року був обізнаний про те, що вона заявила про свої майнові права на частину спадкового майна, у т.ч. на грошові кошти у іноземній валюті, розміщені на депозитних рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк». Зважаючи на те, що [PERSON] про невизнання/оспорювання нею його права на частину грошових коштів у іноземній валюті, розміщених на депозитних рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», стало відомо щонайпізніше 05 липня 2012 року, а до суду з даним позовом він звернувся 22 квітня 2019 року, тобто майже через сім років, про поважність причини пропуску строку суду не повідомив, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку не надав, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявив - у будь-якому випадку у задоволенні відповідної позовної вимоги [PERSON] слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. У взаємозв`язку із вищенаведеним вважає за необхідне також повідомити, що ніяких вимог [PERSON] про повернення грошових коштів вона ні 10 квітня 2019 року, ні в інші дні не отримувала. Вважає, що підлягає належній оцінці законність та обґрунтованість постанови приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. від 10 квітня 2019 року №34/01-31 «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії». При вирішенні питання про видачу Свідоцтва про право на спадщину приватний нотаріус Репетун Є.О. мала б перевірити склад спадкового майна не станом на 03 грудня 2018 року, а станом на момент відкриття спадщини, яким є день смерті [PERSON] - [INFO] . Зважаючи на надані позивачем докази є підстави стверджувати, що в матеріалах спадкової справи є достатні докази для видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на грошові кошти, які зберігалися на депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки раніше приватний нотаріус Репетун Є.О. видала на ім`я [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину від 05 лютого 2014 року, зареєстроване у реєстрі за №141. Оскільки постанова приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. від 10 квітня 2019 року №34/02-31 «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» не містить посилань на жодну наведених вище правових підстав, така постанова є незаконною та необґрунтованою, а тому не може слугувати підставою для звернення до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, а ще може бути оскаржена заінтересованою особою в порядку ст. 50 Закону України «Про нотаріат». Вважає, що вона є неналежним відповідачем щодо позовної вимоги про визнання права власності на грошові кошти у розмірі 10\~147, 67 доларів США, а тому вважає, що в задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити у зв`язку із безпідставністю, необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності. Після ухвалення рішення Апеляційним судом Сумської області 04 липня 2016 року та залишення без змін постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року перестали існувати правові підстави з утримання нею коштів, знятих з депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, правові підстави щодо утримання нею коштів, знятих з депозитних рахунків у ПАТ КБ «ПриватБанк» перестали існувати не з моменту ухвалення Апеляційним судом Сумської області рішення по справі №592/1018/14-ц - з 04 липня 2016 року, як про те помилково стверджує позивач, а з моменту скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судових рішень по справі №1806/5697/12, тобто з 18 грудня 2013 року. Зважаючи на викладене, у будь-якому випадку у задоволенні позовної вимоги про стягнення з неї на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 10 147,67 доларів США. слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Позивач у позові стверджує, що набуття нею грошових коштів відбулося на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року по справі №1806/5697/12. Вважає, що Апеляційний суд Сумської області, ухвалюючи 03 вересня 2015 року рішення по справі №592/1018/14-ц про відмову у задоволенні позову, мав вирішити питання про поворот виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року по справі №1806/5697/12. Посилаючись на викладені обставини, просить суд у задоволенні позову відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. У випадку, якщо суд не вбачить підстав для відмови у задоволенні позову з зазначених підстав, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строків позовної давності. 20 травня 2019 року від представника позивача адвоката Вороненка Р.М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що вважає, що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат». Щодо тези відповідача про поворот виконання судового рішення, як належний спосіб захисту прав, зазначу, що майно (грошові кошти на банківських рахунках) на яке судовим рішенням було визнано право власності за [PERSON] не перебувало у власності [PERSON] , не було з нього стягнуто, жодних дій на користь [PERSON] позивач за судовим рішенням не вчиняв, а тому не може йти мова про поворот виконання рішення, ст. 444 ЦПК України застосуванню не підлягає. Щодо строків позовної давності зазначає, що в квітні 2012 року відповідачка звернулась до суду з позовом, у якому після уточнення, просила суд встановити факт проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по [INFO] , визнати за нею право власності на 1/2 частину сум грошових коштів на рахунку [NUMBER] і на рахунку [NUMBER] , відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ Приватбанк, а також виключити зазначене майно зі складу спадкового. Справа перебувала в судовому розгляді з квітня 2012 року по вересень 2018 року. Враховуючи тривалий судовий розгляд вимог [PERSON] , [PERSON] не мав можливості реалізувати свої права, як спадкоємця І черги, та отримати свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти, які були предметом судового розгляду. Судові рішення у справі три рази скасовувались Вищою судовою інстанцією, два рази справа направлялась на новий розгляд до суду першої інстанції та один раз на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Лише після рішення Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року та постанови Верховного Суду від 05 вересня 2018 року по справі за позовом [PERSON] було прийнято остаточне рішення, яке не підлягає подальшому оскарженню. Посилаючись на вказані обставини, просить суд , визнати поважними причини пропущення позовної давності, поновити строк позовної давності, визнати, що порушене право позивача підлягає судовому захисту (а.с.86-87). 17 липня 2019 року від [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності (а.с.93). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2019 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду на 14 листопада 2019 року о 10 год.00 хв. 14 листопада 2019 року в зв`язку з витребуванням матеріалів цивільної справи з Ковпаківського районного суду м. Суми протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 29 січня 2020 року. 29 січня 2020 року в зв`язку з зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. в розгляді кримінальної справи, розгляд справи відкладено до 31 березня 2020 року. 31 березня 2020 року в зв`язку з клопотанням представника відповідача про відкладення, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 03 червня 2020 року. 03 червня 2020 року в судовому засідання оголошено перерву до 08 липня 2020 року за клопотанням представника позивача для надання часу для ознайомлення з документами щодо підтвердження втрат на правничу допомогу. 04 червня 2020 року від представника позивача [PERSON] адвоката Вороненка Р.М. надійшли письмові обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до яких просить суд сплачені адвокату 16500 грн. 00 коп. стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.182-190). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, представник відповідача заперечує проти задоволення позову. Позивач, відповідачка, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи сповіщені судом належним чином. Вислухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~в квітні\~2012\~року звернулась\~до суду\~із позовом,\~у якому\~(з\~урахуванням уточнень)\~просила встановити\~факт,\~що в\~період часу\~з 05\~квітня 2010\~року по\~07\~грудня 2011\~року вона\~проживала з\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу з\~ [PERSON] ,\~визнати за\~нею право\~власності на\~Ѕ частину\~майна,\~набутого за вказаний період, у т.ч. і на грошові кошти в іноземній валюті, розміщені на двох рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 24 квітня 2013 року по справі №1806/5697/12 її позовні вимоги були задоволені частково: встановлений факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по 07 грудня 2011 року та визнано за нею право власності на Ѕ частину майна, набутого в період спільного проживання, у т. ч. і на Ѕ частину грошових коштів у іноземній валюті на рахунках, відкритих 20 вересня 2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» ( т.2, а.с. 9-14, матеріали цивільної справи №1806/5697/12 ). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року по справі №1806/5697/12 рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року було залишене без змін (т.2, а.с. 76-78, матеріали цивільної справи №1806/5697/12). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року по справі №6-34962св13 рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с. 120-121, матеріали цивільної справи №1806/5697/12). В подальшому справі №1806/5697/12 був присвоєний №592/1018/14-ц. Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 травня 2014 року по справі №592/1018/14-ц (провадження №2/592/690/14) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були задоволені (т.2, а.с.226-232, матеріали цивільної справи № 592/1018/14-ц). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2014 року рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 06 травня 2014 року по справі №592/1018/14-ц залишено без змін (т.2, а.с.280-282, матеріали цивільної справи № 592/1018/14-ц). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 08 жовтня 2014 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2014 року скасував, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3, а.с.15-17, матеріали цивільної справи № 592/1018/14-ц). 09 червня 2015 року Ковпаківський районний суд м. Суми за результатами розгляду справи №592/1018/14-ц ухвалив рішення, яким заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задовольнив (т.3, а.с.230-232, матеріали цивільної справи № 592/1018/14-ц). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року по справі №592/1018/14-ц рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено (т.4, а.с.76-78, матеріали цивільної справи № 592/1018/14-ц). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року скасоване, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.4, а.с.111-112, матеріали цивільної справи № 592/1018/14-ц). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2015 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. про встановлення факту проживання (т.4, а.с. 233-236, матеріали цивільної справи №592/1018/14-ц). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням встановлено, що відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 березня 2013 року, 20 вересня 2011 року на ім`я [PERSON] відкриті депозитні рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , тип DE03 стандарт з сумою вкладів по 30443,01 доларів США кожний, з яких, як підтвердила [PERSON] , після набрання чинності попереднього рішення суду першої інстанції, яким за нею було визнано право спільної часткової власності на ці грошові вклади, вона зняла належні їй по Ѕ частці грошові кошти. Станом на 10 лютого 2014 року на даних рахунках відсутні залишки грошових коштів. Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року рішення Апеляційного суду Сумської області залишено без змін (т.5, а.с.45-48 матеріали цивільної справи №592/1018/14-ц). 05 лютого 2014 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] , який помер [INFO] , було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину з Ѕ коштів, які знаходились на депозитних рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.16). Постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. від 10 квітня 2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину з іншої Ѕ коштів, які знаходились на депозитних рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з тим, що на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк» ці кошти відсутні (а.с.17). 08 квітня 2019 року [PERSON] направив поштою вимогу [PERSON] про повернення йому 1/3 частини з тих коштів, які вона зняла з депозитних рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] у ПАТ КБ «Приватбанк» в 2013 році (а.с.18). Згідно інформації з інтернет-сайту Укрпоштти вказана вимога була отримана [PERSON] 10 квітня 2019 року (а.с.19). З довідки начальника ВПЗ від 15 травня 2019 року вбачається, що через технічний збій в програмі помилково була створена інформація про вручення рекомендованого листа № 4000010032576 від 08.04. з [PERSON] лист повертається за закінченням терміну зберігання 15 травня 2019 року (а.с. 76). Згідно зі\~статтею 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини першої\~статті 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною першою\~статті 1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною першою\~статті 1267 ЦК України\~частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У пункті 26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня\~2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~наголошено на необхідності враховувати правило частини першої\~статті 1278 ЦК України\~про те, що коли спадкодавець у заповіті не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга\~статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1228 ЦК України\~право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Частиною першою\~статті 1296 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Відповідно до\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Верховний Суд врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Вказаний висновок викладений зокрема у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року по справі №\~2-887/11 (провадження № 61-11187св18). Обставини судового спору, порушеного [PERSON] у справі №592/1018/14-ц, вказують на факт не визнання нею права позивача на 1/3 частину спадкового майна, яке складається з Ѕ частини коштів, що знаходяться на депозитних рахунках ПАТ КБ «Приватбанк»: за депозитним договором SAMDN01000719862208, рахунок [NUMBER] ; та за депозитним договором SAMDN01000719862781, рахунок [NUMBER] . Не дивлячись на те, що відповідачка [PERSON] не отримала письмову вимогу позивача про необхідність повернення знятих з депозитних рахунків коштів, нею не здійснено заходів з приводу врегулювання порушеного питання, і після обізнаності про перебування вказаного позову в суді. Зазначені обставини суд розцінює як невизнання відповідачкою права на 1/3 частину спадкового майна за позивачем, яке складається з Ѕ частини коштів, що знаходяться на вказаних вище депозитних рахунках ПАТ КБ «Приватбанк». У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи наявність\~судового рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~та яким\~відмовлено в\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] \~про \~встановлення факту\~проживання з\~ [PERSON] \~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу та\~визнання за\~нею права\~власності на\~Ѕ частину\~грошових коштів\~на вказаних\~вище рахунках,\~відповідачка володіє\~грошовими коштами,\~які були нею отримані з депозитних рахунків № [NUMBER] , № [NUMBER] , без достатньої правової підстави. А тому заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідачка заявила клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Суд не може погодитися з доводами відповідачки, що такий має відраховуватися з 05 липня 2012 року (дата судового засідання у справі №1806/5697/12), оскільки на момент розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, питання щодо належності спірних грошових коштів спадкоємцям за законом, до кола яких належить позивач, не було вирішене. Саме за наслідками остаточного судового рішення у зазначеній справі, яке було постановлено апеляційним судом Сумської області 04 липня 2016 року, позивачу стало відомо про порушення його права на спадкове майно, за захистом якого він звернувся до суду, 22 квітня 2019 року, тобто в межах встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, оскільки відповідачкою дій щодо вирішення питання про повернення грошових коштів не вирішувалося. Отже, з огляду на наявність судового спору, позивач не мав можливості реалізувати свої права щодо спадкування грошових коштів, до остаточного вирішення справи за позовними вимогами [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності. Суд не може погодитися з доводами відповідачки щодо того, що питання повернення спірних грошових коштів мало бути вирішене судом апеляційного інстанції шляхом повороту виконання судового рішення. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 3-рп/2011 поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав. Враховуючи обраний [PERSON] спосіб захисту при зверненні до суду з позовом у справі №592/1018/14-ц\~та порушення\~нею в\~цій справі\~питання про\~визнання за\~нею права\~власності на\~частку грошових\~коштів,\~доводи відповідачки про необхідність вирішення питання повороту виконання рішення є необґрунтованими, оскільки такі грошові кошти не стягувалися з позивача [PERSON] , який виступав відповідачем у згаданій справі. В судовому засіданні представник відповідачки висловив заперечення проти задоволення вимог щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу. Судом встановлено, що 05 квітня 2019 року [PERSON] уклав договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Вороненко Р.М., а 20 травня 2019 року укладено додаткову угоду № 1, та за п. 4.1. вказаного договору сторони погодили, що за роботу, зазначену в п. 2.1. Договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 13500 грн. (а.с. 185). Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження обставин надання правничої допомоги представником позивача надано акт приймання-передачі виконаних робіт (журнал реєстрації робочого часу) (а.с. 187), а також на підтвердження оплати наданих послуг - копії квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с. 188-190). Заперечення представника відповідачки щодо безпідставності стягнення витрат за підготовку та подачу до суду заяв про видачу копій судових рішень, оскільки таки вид послуг не відноситься до видів адвокатської діяльності, і не врегульовано договором, суд не може прийняти до уваги. При цьому суд враховує те, що п.2.1 «б» Договору про надання правової допомоги від 05 квітня 2019 року, за яким позивачем погоджено з адвокатом умову про надання допомоги у виді підготовки адвокатських запитів на отримання інформації та документів. Відповідачкою не спростовано надані докази на підтвердження оплати витрат на правничу допомогу. Суд не може погодитися з посиланням представника відповідачки на постанову Верховного Суду у справі №906/194/18 від 05 лютого 2019 року, оскільки вона не може бути застосована до правовідносин, які склалися у зазначеній справі, так як за обставинами справи №906/194/18 судами встановлено, що відповідачем не надано суду видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату. Тоді як у зазначеній справі факт понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджено наданими копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру. З урахуванням складності справи та виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16500 грн. 00 коп. є належним чином обгрунтованими. За таких обставин відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 2723 грн. 40 коп. та витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, у розмірі 16500 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved