Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

[PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.10.2002 [NUMBER] Шлюб між батьками [PERSON] було розірвано 09.04.2009, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21 травня 2009 року [NUMBER]. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 липня 2008 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання позивача до досягнення ним повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості боржника по аліментам від 03.11.2016, станом на 01.11.2016 відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання позивача в розмірі 12 069,34 грн. Постановою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 21.10.2015 по справі № 322/1066/15 відповідача було піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно з висновком органу опіки та піклування Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 03.01.2017 № 01-01-17/0003, відповідач не бере участі у вихованні сина, не дбає про нього, не спілкується з ним в обсязі достатньому для нормального розвитку, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не відвідує школу, не слідкує за здоров'ям, не забезпечує медичний догляд, лікування, матеріальної допомоги не надає, що свідчить про ухиляння [PERSON] від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Однією з підстав для позбавлення батьківських прав, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вищенаведеними доказами в їх сукупності, в тому числі і фактом визнання відповідачем пред'явленого позову, підтверджується факт свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків щодо його дитини. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність у справі будь-яких доказів, якими б спростовувались доводи позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано квитанцію № 1 від 24.11.2016, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 551,20 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved