Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] в вересні 2017 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 7000 дол.США, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.09.2014 останній за розпискою отримав від неї в борг грошову позику в зазначеному розмірі. 13.01.2017 нею на адресу [PERSON] було направлено письмову вимогу з проханням повернути борг протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється повернути суму боргу, позивач змушена звертатись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 7000 дол.США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2017 становить 179846,58 грн., а також понесені нею на сплату судового збору витрати в розмірі 1798,46 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва [PERSON] від 26.09.2017, після надходження інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2018, у зв'язку із звільненням судді [PERSON], справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою суду від 03.04.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Позивач та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі та просили суд відмовити в його задоволенні, з тих підстав, що складена відповідачем розписка на отримання від позивача в борг грошових коштів у сумі 7000 дол.США є невід'ємною частиною укладеного раніше між ними договору позики від 12.04.2013, а саме гарантією виконання відповідачем за ним своїх зобов'язань. При цьому, зазначили, що відповідно до змісту складеної відповідачем розписки від 15.09.2014 він зобов'язався повернути кошти при розірванні договору іпотеки, зареєстрованого в реєстрі іпотек за №305. Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом, не було надано належного та допустимого доказу в підтвердження його розірвання, а відтак позивач не мав права звертатись до суду із такими вимогами до розірвання іпотечного договору. Окрім цього, [PERSON] зазначив у суді, що гроші він не отримував, надаючи таку розписку підтверджував, що отримував у позивача в борг грошові кошти саме в іноземній валюті згідно до раніше укладеного договору позики. Заслухавши вступне слово сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до змісту розписки від 15 вересня 2014 року відповідач [PERSON] отримав в борг від [PERSON] у безвідсоткове користування грошові кошти в розмірі 7000 дол.США та зобов'язався їх повернути при розірвання договору іпотеки за №305 в реєстрі (а.с.57, оригінал розписки). З наданої стороною відповідача копії договору позики, який 12.04.2013 було укладено між сторонами та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М., вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 290000 грн. При цьому, абзацом першим пункту другого даного Договору сторонами було погоджено, що передача грошей була здійснена до підписання цього договору, та визначено, що повернення позики має бути здійснено позичальником не пізніше 11.04.2014 (а.с.32). 12.04.2013 між сторонами було укладено Іпотечний договір, що також був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М., реєстраційний номер - 178. За умовами даного Договору відповідач передав позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.33-34). Разом з цим, сторонами 21.06.2013 були внесені зміни до вищевказаних Договорів, а саме визначено, що кошти [PERSON], що отримувались в борг від [PERSON], були отримані в розмірі 440000 грн. (а.с.38, 39). Відповідно до наданих у судовому засіданні пояснень учасників справи, на розгляді в іншому судовому провадженні перебувають позовні вимоги [PERSON], щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів за вищевказаним Договором позики від 12.04.2013. Згідно положень с.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. В обґрунтування своїх заперечень проти висунутих позивачем позовних вимог про стягнення боргу, відповідач посилався на ті обставини, що складена ним розписка від 15.09.2014 підтверджувала факт отримання ним грошових коштів за договором позики від 12.04.2013 в іноземній валюті. Також, стороною відповідача були побудовані свої заперечення проти позову на тому, що зі змісту складеної [PERSON] розписки від 15.09.2014 грошові кошти підлягають повернення при настанні події - розірвання укладеного між сторонами договору іпотеки. Визначена сторонами дата повернення коштів у розписці відсутня, а тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2017 відповідачем було отримано направлену йому 12.01.2017 письмову вимогу позивача про повернення протягом тридцяти днів грошових коштів в розмірі 7000 дол.США, відповідно до складеної 15.09.2014 розписки (а.с.7, 8, 9, 10). Таким чином, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1049 ЦК України 21.01.2017 настав строк для повернення боргу, а тому з цього часу відповідач протягом тридцяти днів зобов'язаний був повернути грошові кошти, а саме до 21.02.2017. При цьому, суд не може прийняти як доказ твердження сторони відповідача про те, що позика повинна бути повернута відповідачем при розірванні укладеного між ними 12.04.2013 Договору іпотеки, оскільки законодавець чітко пов'язує повернення грошових коштів за договором позики в обумовлені сторонами строки, або ж якщо вони не визначенні, то настанням єдиної події - направлення позичальнику вимоги про повернення грошових коштів, протягом тридцяти днів з дня її отримання. Як визначено положеннями ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст.81 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Разом з тим, відповідач, виклавши в обґрунтування своїх заперечень проти позову обставини і посилання на наведені правові норми, не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], договір позики віл 15.09.2014 у встановленому законом порядку не оспорював. Твердження відповідача, що складена ним розписка від 15.09.2014 підтверджувала факт отримання ним грошових коштів за договором позики від 12.04.2013 в іноземній валюті, не може бути прийнято судом, як належний доказ з тих підстав, щодане твердження суперечить викладеним у вищевказаному договорі обставинам, а саме зазначеному в договорі позики від 12.04.2013 розміру отриманих відповідачем від позивача коштів, а також тому, що вказаний договір містить зазначення, що кошти були передані до його укладення, в той час, як розписка була особисто складена відповіджачем на ім'я позивача 15.09.2014, тобто понад один рік з моменту укладення договору позики та не містить будь-яких зазтережень, щодо тієї обставини, що вказані кошти були отримані під час укладення саме договору позики від 12.04.2013. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). При цьому, відповідно до вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] на її користь боргу в розмірі 7000 дол.США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2017 року становить 179 846 грн. 58 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1798,46 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved