Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач за первісним позовом) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» (далі - Відповідач за первісним позовом) про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки в якому з врахуванням зміни підстав позову /а.с.169-171/ вказує, що він є власником земельної ділянки площею 6.3683 га, яка розташована на території Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. 20 грудня 2016 року працівники ТОВ «Олімп-Агро» запропонували йому підписати додаткову угоду до договору оренди землі від 30 листопада 2013 року, згідно змісту якої були внесені зміни до договору оренди землі від 30 листопада 2013 року, предметом якої була належна Позивачу за первісним позовом земельна ділянка. Додатковою угодою продовжено строк дії договору оренди землі від 30 листопада 2013 року до 20 грудня 2031 року та внесено зміни в розмір орендної плати. Незважаючи на те, що Позивачем за первісним позовом була підписана додаткова угода, йому не було відомо про наявність договору оренди землі від 30 листопада 2013 року, вказаний договір ним не підписувався, також він не уповноважував іншу особу на підписання вказаного договору. На прохання Позивача за первісним позовом, йому було надано Відповідачем за первісним позовом примірник договору оренди землі від 30 листопада 2013 року, дослідивши який, Позивач за первісним позовом виявив, що підпис на ньому йому не належить. Згідно висновку судово - почеркознавчої експертизи від 12 серпня 2020 року, досліджуваний підпис [PERSON] у графі «За орендодавця» в договорі оренди землі від 30 листопада 2013 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Позивач за первісним позовом зазначає, що договір оренди землі він не підписував, відповідно істотні умови цього договору не погоджував, а тому було відсутнє його волевиявлення на укладення угоди. Спірний договір оренди є неукладеним, а тому земельна ділянка безпідставно обробляється Відповідачем за первісним позовом та безпідставно зареєстровано право оренди на вказану земельну ділянку на підставі недійсного договору оренди, так як його волевиявлення на укладення договору не було. На підставі вищевикладеного, Позивач просить скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 1824788200:07:000:0078, площею 6.3683 га, яка розташована на території Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, здійснену на підставі договору оренди землі від 30 листопада 2013 року, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро». 23 грудня 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» (Відповідач за первісним позовом) звернулося до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] (Позивач за первісним позовом) про визнання договору оренди землі дійсним /а.с.28-29/ в якому вказує, що Позивач за первісним позовом в поданому позові посилається на те, що після отримання примірника оспорюваного договору оренди землі від 30 листопада 2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Олімп-Агро», з`ясував, що підпис на цьому договорі йому не належить. [PERSON] вказує, що договір оренди землі, предметом якого є належна йому земельна ділянка, укладений 30 листопада 2013 року між ним та ТОВ «Олімп-Агро» є недійсним, оскільки відсутнє його волевиявлення на укладення даного договору, а відтак і передачу в оренду належної йому земельної ділянки. Разом з тим, [PERSON] не заперечує факт підпису 20 грудня 2016 року додаткової угоди до Договору оренди землі від 30 листопада 2013 року, за умовами якої було внесено зміни до зазначеного договору, а саме продовжено строк дії договору до 20 грудня 2031 року та внесено зміни в розмір орендної плати. Та обставина, що Позивач за первісним позовом не мав волевиявлення щодо вчинення даного правочину і не знав про те, що такий Договір було укладено, а відтак і не знав, що вказана земельна ділянка використовується ТОВ «Олімп-Агро» в зв`язку з укладеним Договором протягом тривалого часу не відповідає дійсності. Так, Позивач за первісним позовом був обізнаний щодо наявності оспорюваного ним договору оренди землі, отримував належну йому за вказаним договором орендну плату, а також уклав додаткову угоду до оспорюваного ним договору, що свідчить про пряме волевиявлення [PERSON] на укладення оспорюваного ним договору та настання відповідних правових наслідків. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] знав про укладений 30 листопада 2013 року Договір оренди земельної ділянки площею 6.3683 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0078, також йому було відомо про умови вказаного договору і [PERSON] отримував кошти в якості орендної плати від ТОВ «Олімп-Агро» за вказаним договором. А також, [PERSON] визнається факт укладення додаткової угоди до оспорюваного договору, що також прямо свідчить про наявність волевиявлення [PERSON] на укладення договору оренди землі. На підставі вищевикладеного, Позивач за зустрічним позовом просить визнати дійсним договір оренди землі площею 6.3683 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0078, укладений 30 листопада 2013 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро». Позивач за первісним позовом - Відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник Позивача за первісним позовом - Відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні заявлений первісний позов підтримав, просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Представник Відповідача за первісним позовом - Позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, поданий зустрічний позов підтримав, просив його задоволити. 09 жовтня 2020 року від представника Відповідача за первісним позовом надійшла заява про застосування позовної давності в якій він вказує, що Позивач за первісним позовом в позовній заяві зазначає про те, що він не підписував спірний договір оренди та йому не було відомо про наявність договору оренди землі від 30 листопада 2013 року. Згідно відомості, 18 грудня 2014 року [PERSON] отримав примірник Договору оренди від 30 листопада 2013 року, разом з витягом про його державну реєстрацію, про що свідчить його підпис. Таким чином, Позивачу за первісним позовом з 18 грудня 2014 року було відомо про наявність оспорюваного Договору оренди землі, проте він звернувся до суду з позовом до суду - 15 листопада 2019 року, тобто з порушенням встановленого строку для звернення до суду. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позовних вимог відмовити в зв`язку з застосуванням наслідків спливу строків позовної давності. /а.с.180-183/ 05 січня 2021 року від представника Відповідача за первісним позовом надійшла уточнена заява про застосування позовної давності в якій він вказує, що Позивач за первісним позовом в позовній заяві зазначає про те, що він не підписував спірний договір оренди землі від 30 листопада 2013 року, не знав про його існування, а відтак йому не були відомі умови даного договору. При цьому Позивач за первісним позовом не зазначає в який спосіб, коли і як, він звернувся до ТОВ «Олімп-Агро» за примірником оспорюваного договору та в який спосіб він його отримав. Не вказуючи на зазначені обставини, [PERSON] відповідно і не доводить їх жодним чином, що свідчить про відсутність у Позивача за первісним позовом будь-яких доказів на підтвердження наведених обставин. Таким чином, примірний оспорюваного Договору перебував у розпорядженні [PERSON] з дати його складення, проте він звернувся до суду з позовом до суду - 15 листопада 2019 року, тобто з порушенням встановленого строку для звернення до суду. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позовних вимог відмовити в зв`язку з застосуванням наслідків спливу строків позовної давності. /а.с.214-217/ Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження голови райдержадміністрації № 429 від 10 листопада 2003 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 6.3683 га, яка розташована на території Ходорківської сільської ради Попільнянського району, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЖТ № 121105, виданим 10 серпня 2004 року головою Попільнянської райдержадміністрації, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 19. /а.с.6/ Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 грудня 2013 року, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 121105, зареєстровано право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 6.3683 га, яка розташована на території Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, кадастровий номер 1824788200:07:000:0078, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. /а.с.7/ Відповідно до Договору оренди землі від 30 листопада 2013 року, Орендодавець - [PERSON] надав, а Орендар - товариство з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 6.3683 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0078, договір укладено на 10 років, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 6 % проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки. /а.с.8-9/ 20 грудня 2016 року між Орендодавцем - [PERSON] та Орендарем - товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 30 листопада 2013 року та сторони дійшли згоди, що строк дії договору оренди землі продовжити до 20 грудня 2031 року на тих самих умовах, що передбачені Договором та цією Додатковою угодою, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 8.5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 19663.92 гривень. Всі інші умови Договору оренди землі від 30 листопада 2013 року не змінені цією угодою, залишаються в силі. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди землі від 30 листопада 2013 року. /а.с.10, 222/ Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімп-Агро» було виплачено [PERSON] кошти за земельну частку (пай): 27 лютого 2016 року - 5000.00 гривень; 15 червня 2016 року - 2000.00 гривень; серпень 2016 року - 100 гривень; 29 вересня 2016 року - 350.00 гривень; 11 жовтня 2016 року - 6726.00 гривень; 13 грудня 2016 року - 350.00 гривень; 20 грудня 2016 року - 3305.00 гривень; 05 жовтня 2017 року - 12611.00 гривень; 09 грудня 2017 року - 2000.00 гривень; липень 2018 року - 150.00 гривень; 27 липня 2018 року - 350.00 гривень; 16 жовтня 2018 року - 17204.00 гривень; 31 січня 2018 року - 2000.00 гривень; 01 жовтня 2019 року - 22348.34 гривень, що підтверджується відомостями про виплату готівки, видатковими касовими ордерами та платіжними відомостями. /а.с.31 - 62/ В порядку розгляду вказаної справи проведено судову почеркознавчу експертизу та до суду надійшов Висновок експерта від 12 серпня 2020 року № 6/3-247 в якому зазначено, що: Досліджуваний підпис від імені [PERSON] у графі «За Орендодавця» договору Оренди землі від 30 листопада 2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Олімп-Агро», предметом якого є земельна ділянка площею 6.3683 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0078, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. /а.с.156-161/ Як вбачається з Відомості виданих договорів оренди землі с.Відродження, міститься підпис в графі [PERSON] - Договори оренди, витяг від 30 листопада 2013 року - 18 грудня 2014 року. /а.с.184/ Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 22 квітня 2014 року, на підставі договору оренди землі від 30 листопада 2013 року за товариством з обмеженою відповідальністю «Олім-Агро», строком на 10 років, зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 6.3683 га, кадастровий номер 1824788200:07:000:0078, для ведення особистого селянського господарства, яка належить [PERSON] . /а.с.185/ 17 квітня 2014 року на підставі договору оренди землі від 30 листопада 2013 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 20 грудня 2016 року, на строк до 20 грудня 2031 року зареєстровано за ТОВ «Олімп-Агро» право оренди земельної ділянки площею 6.3683 га, яка належить [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06 березня 2017 року. /а.с.223/ Згідно висновку експерта від 15 грудня 2020 року № 6/3-418, досліджуваний підпис від імені [PERSON] у 33 рядку після рукописного тексту « [PERSON] . Договір оренди, витяг від 30.11.2013 р. 18.12.14» відомості ТОВ «Олімп-Агро», складеної у добровільній формі із назвою «с.Відродження видані договори оренди землі», виконаний не [PERSON] , а іншою особою. /а.с.200-204/ Спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України та Земельним Кодексом України, спеціальним нормативно - правовим актом є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон). Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач за первісним позовом просить скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, здійснену на підставі договору оренди землі від 30 листопада 2013 року з тих підстав, що даний договір він не підписував, істотні умови цього договору не погоджував, а тому було відсутнє його волевиявлення на укладення вказаного правочину. За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Звертаючись до суду з позовом, Позивач за первісним позовом, вказав, що не мав волевиявлення на укладення оспорюваного договору оренди землі та не підписував його. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно частини першої статті 14 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі укладається в письмовій формі. За частиною першою статті 15 Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Судом встановлено, що Позивач за первісним позовом - [PERSON] не підписував оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 30 листопада 2013 року, що підтверджується Висновком експерта від 12 серпня 2020 року № 6/3-247 /а.с.156-161/, а тому й умови визначені у спірному договорі ним не погоджувалися, Відповідач за первісним позовом доказів протилежного надано не було. Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Позивач за первісним позовом є власником земельної ділянки та виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між сторонами спору про право оренди на земельну ділянку, оскільки, орендодавцем [PERSON] договір оренди не підписувався, а тому він є неукладеним, в зв`язку з чим наявна державна реєстрація права оренди земельної ділянки за даним правочином порушує його права та законні інтереси, як власника майна на користування та розпорядження власністю. За змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Таким чином, реєстрація права оренди за Відповідачем за первісним позовом на вищевказану земельну ділянку за неукладеними договорами не відповідає вимогам закону та при цьому, обраний Позивачем за первісним позовом спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки та заявлені Позивачем за первісним позовом вимоги підлягають задоволенню. Представник Відповідача за первісним позовом звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно даного позову наслідків спливу строку позовної давності /а.с.214-217/ та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] в поданому позові не зазначає, коли і в який спосіб звернувся до ТОВ «Олімп-Агро» за примірником оспорюваного договору оренди землі, а тому наявні підстави, які вказують на те, що даний примірник був у наявності [PERSON] з дати його складення - 30 листопада 2013 року, а тому строк звернення до суду з позовом про скасування державної реєстрації права оренди закінчився 01 грудня 2016 року, а з врахуванням наявності державної реєстрації права оренди вказаний строк закінчився - 18 квітня 2017 року. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частиною четвертою статті 267 ЦК України). Позивач за первісним позовом звертаючись 15 листопада 2019 року до суду вказав, що про наявність договору оренди земельної ділянки від 30 листопада 2013 року він довідався при укладенні додаткової угоди до договору оренди землі від 20 грудня 2016 року, на підтвердження чого надано примірник даної додаткової угоди /а.с.10/, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. За наведених обставин, посилання представника Відповідача за первісним позовом на ту обставину, що Позивачу за первісним позовом було відомо про наявність договору оренди земельної ділянки з моменту його укладення (30 листопада 2013 року) або державної реєстрації права оренди (17 квітня 2014 року) спростовується наданими до матеріалів справи доказами, а підтверджень протилежного представником Відповідача за первісним позовом до матеріалів справи не надано. Таким чином, положення статті 267 ЦК України про правові наслідки спливу позовної давності не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а посилання представника Відповідача на наявність підстав для їх застосування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. ТОВ «Олімп-Агро» звернулося до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору оренди землі від 30 листопада 2013 року в якому посилаючись на положення статті 218 ЦК України зазначає, що Відповідач за первісним позовом 20 грудня 2016 року підписав Додаткову угоду до спірного договору оренди землі, був обізнаний про наявність договору оренди землі та отримував орендну плату, що вказує на факт прийняття та схвалення Позивачем за первісним позовом умов договору. Судом встановлено, що письмова форма договору оренди землі від 30 листопада 2013 року була дотримана та оскаржуваний договір оренди зареєстровано Попільнянським районним управлінням юстиції. Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Отже, з конструкції статті 218 ЦК України слідує, що вказана норма стосується правочинів укладених без дотримання письмової форми, окрім тих, які укладаються виключно в письмовій формі та підлягають державній реєстрації, яка в свою чергу є моментом вчинення правочину, а тому в даному випадку зазначена норма не підлягає застосуванню. Твердження представника Відповідача за первісним позовом про отримання [PERSON] орендної плати за договором, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, так як долучені до матеріалів справи копії платіжних доручень про сплату [PERSON] коштів /а.с.30-62/ не підтверджують того, що вказані кошти сплачено саме як орендну плату за спірним договором оренди землі від 30 листопада 2013 року. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого зустрічного позову про визнання договору оренди землі дійсним. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач за первісним позовом в ході розгляду справи довів обставини викладені ними в поданому позові, які вказують на наявність порушення його прав та які підлягають відновленню у вказаний спосіб, в той час як Відповідач за первісним позовом в поданому зустрічному позові вказаних обставин не навів та доказів на спростування первісного позову не надав. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 768.40 гривень /а.с.1/, який підлягає стягненню з Відповідача за первісним позовом на його користь. Також, Позивачем додано квитанцію про оплату ним витрат на проведення експертизи, а саме: - судової почеркознавчої експертизи № 6/3-247 в розмірі - 2250.30 гривень /а.с.179/; - судової почеркознавчої експертизи № 6/3-418 в розмірі - 2250.30 гривень /а.с.221/, а всього на загальну суму - 4500.60 гривень, які на підставі пункту 2 частини другої статті 133 ЦПК України відносяться до витрат пов`язаних із проведенням експертизи та підлягають стягненню з Відповідача за первісним позовом в повному обсязі на користь Позивача за первісним позовом. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем за зустрічним позовом судові витрати, оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Outcome: approved