Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] 24червня 2016 року звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, вона є власником житлового будинку в м. Ананьєві, вул. Пірогова, 57, Одеської області, який був придбаний нею за власні кошти 24 березня 2006 року за договором купівлі-продажу №203. У вказаному будинку проживали вона, її мати [PERSON] та співмешканець матері [PERSON], який у будинку не зареєстрований. Позивач зазначає, що проживання відповідача у будинку не було постійним, та вона надала згоду на лише його тимчасове проживання в її будинку, так як він обіцяв створити сімю з її матірю. На даний час її матір не проживає з відповідачем, так як вона виїхала у пошуках роботи. Позивач вказує, що сімейне життя її матері з відповідачем не склалось, спільних дітей в них немає, фактично сімї у них немає. Проживання позивача у її будинку на даний час є неможливим, оскільки відповідач не є членом її сімї, вона не має можливості безперешкодно увійти до власного будинку. Крім того відповідач влаштовує сварки, погрожує спалити її будинок, порушує її спокій та чинить їй перешкоди у вільному користуванні її будинком. За даними фактами вона зверталась до Ананьївського ВП Котовського ВП ГУНП в Одеській області, однак там їй було рекомендовано звернутися до суду. Також вона має власну родину, а тому відповідач, як стороння особа не може проживати в зазначеному будинку. Відповідач на її вимоги добровільно звільнити будинок не реагує та знову висловлює погрози щодо знищення будинку шляхом підпалу, хоча в с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області має власний будинок, в якому зареєстрований, тому вона звернулася до суду із даним позовом, просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні під час розгляду справи позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що позивачем та представником позивача не надано та в судовому засіданні не наведено підстав для виселення відповідача на які посилається позивач. Суд взявши до уваги пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків, вивчивши та перевіривши документи по справі приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що взаємовідносини із сторонами по справі нормальні і їй відомо, що в 2007 році відповідач почав проживати у позивача разом із її матірю однією сімєю. Вони доглядали за дочкою позивача, вели господарство. Позивач просто приїжджала до своєї дитини,але фактично там не проживала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснила, що взаємовідносини із сторонами по справі нормальні, проживає з позивачем та відповідачем по справі по сусідству через дорогу, відповідач та [PERSON] вселились у будинок по вул. Пірогова, 57 в м. Ананьїв Одеської області приблизно років 8-9 тому, жили нормально, інколи сварились. Разом до будинку провели газ, дивилися за господарством, тримали корови, кози, телята та інше. Позивача по справі бачила лише декілька разів, однак спочатку навіть не знала хто це, оскільки з [PERSON] не спілкувалися, лише віталися, як сусіди. Щодо того, чи приїжджала міліція до їх будинку та через що, їй невідомо нічого. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснила, що взаємовідносини із сторонами по справі нормальні,працює контролером в Ананьївському районному управлінні газового господарства, проживає по сусідству з позивачем та відповідачем по справі. [PERSON] та [PERSON] вселилися в будинок по вул. Пірогова, 57, в м. Ананьїв Одеської області приблизно девять років тому та їй достеменно відомо, що [PERSON] практично не проживала в даному будинку, привозила лише свою дочку до матері та періодично її навідувала, неодноразово відповідач їздив за дочкою позивача та привозив її, називав її онучкою, а позивача приймав, як свою рідну дочку. Хто являється власником будинку по вул. Пірогова, 57, в м. Ананьїв Одеської області їй невідомо, не відомо також хто купував будинок. Також жодного разу вона не бачила, щоб відповідач по справі псував будинок, навпаки дивися за ним та порядком біля нього. Більше по суті справи нічого пояснити не може. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідно до копії паспорту позивач [PERSON], 08січня [INFO], уродженка с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області, мешканка с. Августівка, вул. Котовського, 8, Біляївського району Одеської області (а.с.4). Судом досліджені наступні матеріали справи: копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 березня 2006 року(а.с.5), копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №21075040 від 29 квітня 2014 року(а.с.6), копія рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 11 листопада 2011 року(а.с.7), копія свідоцтва про укладення шлюбу між позивачем та [PERSON]Г.(а.с.8), копія домової книги (а.с.9-11), копія листа Ананьївського ВП Котовського ВП ГУНП в Одеській області(а.с.12), копія висновку Ананьївського ВП від 17 лютого 2016 року про результати розгляду повідомлення [PERSON]В.(а.с.13), довідка Ананьївського РБТІ щодо права власності за відповідачем на майно від 07 вересня 2016 року(а.с.25), копія витягу з реєстру про право власності на нерухоме майно відносно відповідача (а.с.26), копія інформаційної довідки з державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно…. №66815965 від 29 серпня 2016 року(а.с.27-28), копія акта опису майна, що знаходиться в будинку позивача(а.с.29), копія розписки [PERSON] від 04 лютого 2016 року(а.с.30), копія розрахункової книжки з оплати за водокористування та водовідведення на імя відповідача(а.с.31), копія договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення від 03 березня 2003 року на імя відповідача(а.с.32-36), витрати на придбання, ремонт, благоустрій будинку позивача(а.с.47). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.4 ст.311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 109 ч.1 ЖК Української РСР передбачено, що Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Статтею 166 ч.1 ЖК Української РСР передбачено, що Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст.150ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати,дарувати, заповідати, здавати в оренду,обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем та представником при таких встановлених обставинах не надано достовірних та безспірних доказів у підтвердження викладених обставин щодо виселення відповідача, так як не встановлено фактів систематичного порушення правил співжиття між сторонами по справі. Вирішуючи питання про судові витрати суд з урахуванням відсутності даних вимог покладає їх на сторони у повному розмірі.

Outcome: dismissed