Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON], від імені якої діє [PERSON], звернулася до суду з позовом до Новорайської сільської ради Бериславського району про визнання права власності на майно, посилаючись на те, що 07 вересня 2002 року між нею та [PERSON], [PERSON] на Херсонській Товарній Біржі Нерухомості «Смарагд-Південь» укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований за № 0298-ІІ 07 вересня 2002 року. 03.12.2002 року позивач зареєструвала право власності на даний будинок в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 171. На даний час позивач вирішила продати зазначений житловий будинок, але позбавлена можливості вільно розпоряджатися належною їй нерухомістю, у зв'язку з невідповідністю правовстановлюючого документа чинному законодавству, а саме договір не було нотаріально посвідчено. У зв'язку з наведеним позивач просить суд визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру. У судове засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, зазначених у позовній заяві. Від відповідача у судове засідання надійшла заяву, згідно якої просили справу розглянути у їх відсутність, не заперечували проти задоволення позову. Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 вересня 2002 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на Херсонській Товарній Біржі Нерухомості «Смарагд-Південь» укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований за № 0298-ІІ 07 вересня 2002 року. Текст Договору міститься посилання та те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. 03 грудня 2002 року за [PERSON] зареєстровано право власності на даний будинок в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 171. Відповідно до ЦК України 1963 року обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори купівлі-продажу жилих приміщень, договори міни, договори дарування нерухомого майна та довічного утримання. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК УРСР). Проте, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу, угода, зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, придбавши у [PERSON], [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованому на товарній біржі, житловий будинок, на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 128 ЦК УРСР [PERSON] набула права власності на будівлю, однак не посвідчила угоду належним чином у порядку, передбаченому ЦК УРСР, що позбавило її можливості вільно розпорядитися своєю власністю. Нотаріально засвідчити укладений договір на даний час неможливо, оскільки з моменту внесення змін до державного реєстру, право власності [PERSON], [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], припинено. Наміри укладення договору відчуження спірного нерухомого майна виникли у [PERSON] у той період часу, коли набрав чинності Цивільний Кодекс України (в редакції 2004 року), відповідно до норм ст. ст. 16, 392 якого власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зв'язку з тим, що [PERSON] позбавлена можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки це право не визнається, право власності підлягає судовому захисту відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, оскільки іншого способу для поновлення порушеного права, ніж визнання права власності, законом не передбачено. Після укладення вказаного договору [PERSON] здійснювала право користування та володіння вказаним житловим будинком у повному обсязі. Про порушення своїх прав в частині того, що не може належним чином розпоряджатися своєю власністю у зв'язку з неналежним оформленням угоди від 2002 року [PERSON] дізналася у 2018 році. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає позовні вимоги законним і обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду не має.

Outcome: approved