Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] в особі представника за дорученням [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила. Просить: - визнати за [PERSON] та [PERSON], як колишнім подружжям, право спільної сумісної власності та поділити майно з урахуванням інтересів доньок житловий будинок № 23 по вул..Межова в м.Бердянськ, земельну ділянку площею 0,0918га. по вул.Межова, 23 в м.Бердянськ, автомобіль ВАЗ 2107, держномер 50777НА; - визнати право власності за [PERSON] з урахуванням інтересів доньок, на ? частини житлового будинку №23 по вул.Межова в м.Бердянськ та земельної ділянки площею 0,0918га. по вул..Межова, 23 в м.Бердянськ; - визнати право власності за [PERSON] на ? частину автомобіля ВАЗ 2107 держномер 50777НА. Зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 липня 1979 року. Рішенням суду від 11 липня 2013 року шлюб розірваний. В період шлюбу за спільні кошти набуте спірне майно. Вказує, що земельна ділянка виділена родині під будівництво та обслуговування житлового будинку в 1993 році. Ця земельна ділянка приватизована на імя відповідача в 2007 році. На земельній ділянці в 90-роках закладено фундамент житлового будинку та побудовано цокольний поверх. У звязку зі складним фінансовим становищем будівництво не проводилося до 2006 року. На будівництво будинку отримано кредит в сумі 100000 грн., який пізніше було погашено. Будівництво будинку велося за спільні кошти родини, в тому числі за кошти, отримані від продажу квартири. Трикімнатна квартира отримана нею, як молодим спеціалістом 25 грудня 1985 року на сімю з 4-х осіб: вона, чоловік та двоє доньок. 14 серпня 2007 року квартира продана за 39 тисяч доларів США, гроші від продажу вкладені в будівництво будинку. Житловий будинок введено в експлуатацію восени 2012 року та зареєстровано на відповідача. Вказує, що в період шлюбу за спільні кошти також придбаний автомобіль, який зареєстрований на імя відповідача. В травні 2014 року відповідач забрав ключі від будинку та обмежив її доступ до нього. За допомоги міліції ключі їй було повернуто та надано доступ лише до однієї кімнати. Вказує, що це не відповідає її частки, в звязку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. Вважає, що при поділі майна суд має відступити від рівності часток, виходячи з обставин, які мають істотне значення. Такими обставинами зазначає, що одна з доньок [PERSON] хворіє на рідкісне вроджене захворювання судин, вона не заміжня та перебуває на лікуванні в м.Лондон. Вона є громадянкою України, іншого житла, крім вказаного будинку не має, після повернення в Україну не має місця, де проживати. Друга донька [PERSON] на даний час не заміжня, власного житла не має, мешкає у батьків відповідача. При отриманні трикімнатної квартири враховувалась наявність доньок. Після продажу квартири кошти вкладені в будівництво спірного будинку. В судовому засіданні позивач та її представник за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Не заперечують на задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності по ? частки за кожним на автомобіль. Заперечують на визнанні права власності на ? частки житлового будинку та земельної ділянки. Вважають, що право власності на житловий будинок має бути визнано по ? частині за кожним. Вказують, що позивач має право на частину земельної ділянки менше ніж ? частина. Взагалі вважають, що вимоги щодо земельної ділянки заявлено передчасно після поділу житлового будинку в натурі та виділення позивачу конкретних приміщень в будинку та господарських будівель, [PERSON] має буде виділена та частка земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування відповідно до ст. 377 ЦК України. Пояснили, що дійсно, зазначене спірне майно придбано в шлюбі. Трикімнатна квартира отримувалася на сімю з чотирьох осіб, в тому числі двох доньок, але приватизована була лише на двох чоловіка та дружину, оскільки доньки на той час були повнолітні та зареєстровані за іншими адресами. Продана квартира за 25500 гривень, кошти вкладено в будівництво будинку. Для будівництва будинку також використовувалися кредитні кошти, які отримувалися під заставу вказаної квартири. Кредит повернутий. Вказують, що відсутні підстави, передбачені ч. 2 та ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, щодо відступлення від рівності часток. Аналізуючи докази, суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 9-11, 22-24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та на час придбання автомобілю, майно, що придбане подружжям підчас шлюбу, є їхньою загальною спільною власністю. Майно, що належало кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також отримане ним підчас шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. В разі розділу майна, що є загальною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст.ст. 20, 57, 60, 61, 68, 70, 71 Сімейного кодексу України, який діє на час розгляду справи, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будт-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України в редакції, чинній на момент отримання у власність спірної земельної ділянки, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України в редакції, чинній з 10 грудня 2009 року, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Пунктами 22 та 25 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 липня 1979 року. За час шлюбу народилися доньки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 11 липня 2013 року шлюб розірваний. За час шлюбу подружжям придбано: - автомобіль ВАЗ 2107, держномер 50777НА, номер кузова [NUMBER], який зареєстрований на імя [PERSON] на підставі свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ ЯТС №173439, виданого 18 липня 1997 року; - земельна ділянка площею 0,0918га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Межова, 23 в м.Бердянськ, яка надана [PERSON] на підставі рішення Бердянської міської ради від 26 липня 2007 року № 14, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 265516, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010726501846 19 грудня 2007 року; - житловий будинок № 23 по вул..Межова в м.Бердянськ, який зареєстрований за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бердянської міської ради 18 грудня 2012 року. Зазначені обставини визнані сторонами в судовому засіданні, ними не оспорюються та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], оскільки придбане за час шлюбу. Обставини придбання вказаного спірного майна за час шлюбу сторонами не оспорюються. Вирішуючи вимоги щодо можливості відступлення від засад рівності часток подружжя (ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України) або збільшення частки дружини (ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України), суд приходить до наступного. Обставинами, що мають істотне значення для відступлення від засади рівності часток, позивач зазначає, що одна з доньок [PERSON] хворіє на рідкісне вроджене захворювання судин, вона не заміжня та перебуває на лікуванні в м.Лондон, іншого житла, крім вказаного будинку не має, після повернення в Україну не матиме іншого місця проживання. Також зазначає, що друга донька [PERSON] не заміжня, власного житла не має, мешкає у батьків відповідача. При отриманні трикімнатної квартири враховувалась наявність доньок, вказана квартира продана та виручені кошти вкладено в будівництво спірного будинку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по ? частки) на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради 28 липня 2003 року. Вказана квартира продана за договором купівлі-продажу, укладеним 14 серпня 2007 року та посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр. № 1345). На час отримання вказаної квартири у власність [PERSON] та [PERSON] їх доньки були повнолітніми, в даній квартирі не проживали та зареєстроване місце їхнього проживання було іншим ([PERSON] [ADDRESS], [PERSON] м.Бердянськ, вул.Лобачевського, 12). Суд приходить до висновку, що права [PERSON] та [PERSON] підчас продажу квартири [ADDRESS] не були порушені, вони були повнолітніми, не були співвласниками вказаної квартири, отже після продажу цієї квартири у будівництво спірного будинку вкладені кошти [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, вказана позивачем обставина про отримання в 1985 році квартири [ADDRESS] на сімю з чотирьох осіб не є обставиною, яка б мала істотне значення для можливості відступлення від засади рівності часток подружжя на спірний житловий будинок (ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України). Крім цього, суд не знаходить підстав для збільшення частки [PERSON] у спірному майні відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України. Доказів в підтвердження обставин, що повнолітня донька [PERSON] є непрацездатною, що вона проживає разом із позивачем та що стягнуто аліменти на її утримання, позивачем не надано. Про складнощі в отриманні доказів та про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України не заявлено. Доводи відповідача про те, що вирішення питання про розмір частки [PERSON] у праві власності на земельну ділянку має вирішуватися під час реального поділу житлового будинку, та що дружині має бути виділена та частка земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування відповідно до ст. 377 ЦК України, суд не приймає до уваги, оскільки спірна земельна ділянка придбана подружжям за час шлюбу, житловий будинок збудований на вказаній земельній ділянці та введений в експлуатацію після її придбання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, визнавши спірні земельну ділянку, житловий будинок та автомобіль спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача, поділивши зазначене майно та визнавши за сторонами право власності на нього в рівних частках за кожним. В задоволенні позовних вимог в частині відступлення від засади рівності часток подружжя та збільшення частки дружини у спірному житловому будинку та спірній земельній ділянці належить відмовити.

Outcome: partial