Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] 03.08.2017 року звернулась до суду з позовом в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Першотравнева,85 у с. Кувечичі Чернігівського району Чернігівської області в порядку спадкування за законом, після смерті 20.03.2012 року її матері [PERSON]. Позов обґрунтовується наступним. 17 липня 2002 року помер [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, у точності і на будинок по вулиці Першотравнева,85 у с. Кувечичі, Чернігівського району, спадщину якого за заповітом прийняла його дочка [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав. Позивач та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом до майна [PERSON] У встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, а син померлої [PERSON] відмовився від спадщини матері на користь [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Перепоною в отриманні свідоцтва про право на спадщину у позивача, є той факт, що за життя [PERSON] не оформив правовстановлюючі документи на будинок, а позивач тільки виготовила технічну документацію на домоволодіння. У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. /а.с.78/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки виконуючий обовязки голови сільської ради подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. /а.с.63/ Від завідуючої Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Чернігівської області надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. /а.с.41/ [PERSON] у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. /а.с.77/ Суд повно, всебічно та обєктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про смерть серії «І-ЕЛ» №138253 [PERSON] помер 17.07.2002 року у віці 72 років у с. Кувечичі Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.37/ З свідоцтва про народження серії «ІІ-ЯР» №559782 та свідоцтва про укладення шлюбу серії «І-ЕЛ» №406234 встановлено, що [PERSON] народилась 15.03.1958 року і її батьками є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] 01.11.1980 року уклала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу отримала прізвище чоловіка «Іванчук». /а.с.71 зворотна сторона/ За життя, 14.02.2002 року, [PERSON] зробив, посвідчене сільським головою Кувечицької сільської ради Чернігівського району, розпорядження за яким своїм спадкоємцем, до всього належного йому майна призначив [PERSON]. /а.с.70/ Згідно довідки виконавчого комітету Кувечицької сільської ради №146 від 18.02.2003 року [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав [INFO], один. /а.с.71/ Наведене свідчить, що [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], в силу приписів ст.ст.529, 534 ЦК УРСР, положення яких діяли на момент відкриття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи №101/2003 [PERSON] прийняла спадщину після померлого батька [PERSON], подавши 13.02.2003 року відповідну заяву до [PERSON] районної державної нотаріальної контори, і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,6433 га. /а.с.67-75/ З довідок виконавчого комітету Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №238 від 06.06.2017 р., №286 від 04.07.2017 р., №356 від 22.08.2017 р. встановлено, що житловий будинок по вулиці Першотравнева,85 у с. Кувечичі Чернігівського району Чернігівської області побудований у 1950 році і за даною адресою з вересня 1950 року по день своєї смерті був зареєстрований та проживав [PERSON], який володів даним будинком, але право власності на будинок не зареєстрував. Згідно по господарських книг за 2001-2005 роки, у звязку з перенакладкою по господарських книг та уточнення нумерації будинків, будинку по вулиці Першотравнева у якому проживав [PERSON] присвоєно №85. / а.с.13, 33/ Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду виготовленого 18.01.1980 року, домоволодіння по вул. Першотравнева,81 у с. Кувечичі Чернігівського району Чернігівської області належить [PERSON]. /а.с.6-8/ За даними Комунального підприємства «[PERSON] районне бюро технічної інвентаризації», довідка №1057 від 13.06.2017 р., право власності на житловий будинок за адресою: вулиця Першотравнева,81, с. Кувечичі, Чернігівський район, не зареєстроване. /а.с.11/ Довідка про вартість майна, яка виготовлена ТОВ «Обєднання професійних експертів» свідчить, що дійсна вартість домоволодіння станом на 28.07.2017 року становить 61890 грн. /а.с.15/ [PERSON] померла 20 березня 2012 року у віці 54 років у м. Чернігові, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії «І-ЕЛ» №183841. /а.с.36/ Згідно свідоцтва про народження серії «ІІ-ЕЛ» №316365, свідоцтва про народження серії «ІІ-ЕЛ» №491138, [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.34, 46 - зворотна сторона/ Свідоцтво про укладення шлюбу серії «І-ЖТ» №698008 свідчить, що [PERSON] 12.12.2014 року уклала шлюб з [PERSON] і отримала прізвище чоловіка «Маслова». /а.с.35/ Наведене свідчить, що позивач по справі та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення яких діяли на момент відкриття спадщини. Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець померла після 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину матері подавши 19.09.2012 року відповідну заяву до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори і нотаріусом було заведено спадкову справу №655/2012 до майна [PERSON] та видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, і в тому числі на земельну ділянку загальною площею 0,42 га, кадастровий номер 7425584100:01:000:0220 на якій розташовано вищезазначений житловий будинок. [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини матері на користь дочки спадкодавця [PERSON]. /а.с.42-61/ Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3700/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, так як [PERSON] не були вжиті заходи, які були б спрямовані на набуття права власності на вищезазначений житловий будинок (не здійснено реєстрацію права власності). /а.с.12/ Згідно п.1.2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Згідно статті 1 Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що діяв (1950 р.), кожен громадянин і кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок в один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти включно як в місті, так і поза містом. На дату забудови домоволодіння у 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та [PERSON] від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно було затверджено Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р., а оскільки у сільській місцевості, до затвердження зазначеного Порядку, така реєстрація підприємствами БТІ не проводилась взагалі, то суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до обєктивного висновку, що спадкове домоволодіння до припинення цивільної правоздатності, фактично належало [PERSON]. При цьому суд виходить з того, що у померлого [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на спірне будинковолодіння, проте вважати його самочинним правових підстав немає, оскільки згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31.01.1966 року, який втратив чинність 13.12.1995 року, лише у зазначених населених пунктах здійснювалась реєстрація будинків і домоволодінь та видавались правовстановлюючі документи. У сільській місцевості оформлення житлових будинків здійснювалось шляхом запису у погосподарській книзі сільської ради після закінчення будівництва. Таким чином, оспорюване майно було набуте [PERSON] у встановленому на той час порядку і його слід включити до складу спадщини. У відповідності до вимог цивільного законодавства цивільна дієздатність [PERSON] та [PERSON] припинилась у момент їх смерті. За таких обставин отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок на імя спадкодавців після смерті останніх не можливо. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадкований житловий будинок в нотаріальній конторі. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved