Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] 07.11.2017 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] відповідно до якої просить збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 250 гривень на 2000 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, а також стягнути з відповідача суму заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 4555,40 гривень. 06.02.2018 року позивач надала уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить змінити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 250 гривень на 1/3 частину від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач свої вимоги мотивує тим, що на її утриманні знаходиться неповнолітній [PERSON], [INFO]. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 24.07.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі розмірі 250 гривень щомісячно. Однак, вказаний розмір аліментів є непомірно малим для дитини, адже він є інвалідом і потребує належного утримання. Під час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів неповнолітньому [PERSON] не було встановлено інвалідність, а тому це не було враховано судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до короткої виписки з історії хвороби [PERSON], [INFO], відноситься до категорії «дитина-інвалід підгрупи А», що передбачає необхідність в постійному контролі та догляді, що позбавляє позивача можливості працювати щоденно. Загальна тривалість перебування на інвалідності [PERSON] складає 8 років, її продовжено до досягнення дитиною повноліття. Позивач здійснює всі необхідні витрати, пов'язані з лікуванням дитини-інваліда. Кожного місяця [PERSON] витрачає 3900 гривень на придбання ліків, так як дитина має діагноз атиповий аутизм на резидуальній-органічній основі, недорозвиток мовлення 1 рівня, окрім того у дитини наявні супутні захворювання, а саме дефіцит цитотоксичних клітин, моноцитів макрофагів, хронічна герпетична інфекція. Таким чином, позивач просить змінити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 250 гривень на 1/3 частину від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 31.01.2018 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, з якої вбачається, що він працює з 02.06.2017 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Віньковецький сирзавод» на посаді машиніста (кочегара) котельні. Його дохід за листопад 2017 року склав 3521,87 гривень. На підставі зазначеного він просить збільшити розмір аліментів, стягуваних з нього на утримання [PERSON], [INFO], з 250 гривень на 1000 гривень щомісячно. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, однак від неї надійшла заява, в якій вона зазначила, що просить розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв про відкладання слухання по справі або про розгляд справи за його відсутності не надав. На підставі заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] в шлюбі народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 14.10.2005 року зроблено відповідний запис № 177, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 01.12.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області. З свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 23.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 147 від 23.10.2008 року. З виконавчого листа, виданого 05.08.2008 року Кілійським районним судом Одеської області вбачається, що рішенням Кілійського районного суду від 24.07.2008 року по справі № 2-320/08 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій суми в розмірі 250 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З довідки, наданої 27.09.2017 року Віньковецьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, вбачається, що в [PERSON] станом на грудень 2017 року наявна заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом по справі № 2-320/08 в розмірі 4555,40 гривень. З медичного висновку № 47 на дитину-інваліда віком до 18 років, а також з короткої виписки з історії хвороби вбачається, що [PERSON], [INFO], є інвалідом підгрупи «А» з діагнозом атиповий аутизм на резидуальній-органічній основі. Інвалідність встановлено строком до 24.08.2023 року, тобто до досягнення дитиною повноліття. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] потребує постійного проходження курсів лікування, постійної медикаментозної підтримки, а також контролю та нагляду з боку лікарів, що підтверджується наданими позивачем виписками з медичної картки неповнолітнього [PERSON], а також висновками лікаря-імунолога. Згідно довідки № 416 від 08.12.2017 року, наданої товариством з обмеженою відповідальністю «Віньковецький сирзавод», [PERSON] працює в ТОВ «Віньковецький сирзавод» з 02.06.2017 року та займає посаду машиніст (косегар) котельні, та його заробітні плата за 2017 рік склала: за червень 2017 року - 3431,16 гривень, за липень 2017 року - 3381,00 гривень, за серпень 2017 року - 3638,60 гривень, за вересень 2017 року - 3521,87 гривень, за жовтень 2017 року - 3521,87 гривень, за листопад 2017 року - 3521,87 гривень. Згідно ч. 1, 2 Конвенції ОН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 року, та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дослідивши надані позивачем письмові докази суд прийшов до висновку, що раніше визначений розмір аліментів є дійсно малим та не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки даний розмір навіть менший ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищезазначеного та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, а відтак він підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], судовий збір в розмірі 640 гривень в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved