Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] 28 грудня 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона придбала у власність квартиру за адресою: м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка (вул. Комунарівська)[ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 10 грудня 1993 року. Однак в зазначеному договорі її прізвище українською мовою вказано як «Серокваша». В даний час заявник не в змозі здійснити відчуження вказаного майна через допущену помилку. Заявник просила суд встановити факт належності їй договору купівлі-продажу від 10 грудня 1993 року, де її прізвище зазначено як «Серокваша». У своїй заяві від 16 лютого 2017 року представник заявника [PERSON] [PERSON] просила справу розглядати за її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. 06 лютого 2017 року до суду надійшло повідомлення Другої [PERSON] державної нотаріальної контори з проханням розглядати справу згідно вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить квартира за адресою: м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка (вул. Комунарівська)[ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1-10035, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу № 80п за реєстраційним № 32 (а.с. 7, 8, 18). Однак, у вищезазначеному договорі була допущена помилка, а саме: прізвище заявника зазначено як «Серокваша», тоді як правильно було б вказати «Сірокваша», як записано у паспорті громадянина України серії АМ 426776, виданому 03 травня 2001 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області та картці фізичної особи платника податків, виданій 14.08.2006 року ДПА в Ленінському районі м. Дніпропетровська (а.с. 5-6). Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявниці для відчуження квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Таким чином, суд, оцінивши зібрані по справі докази з позиції їх належності та допустимості, а також звязку у сукупності, приходить до висновку щодо підтвердження обставин належності заявнику договору купівлі-продажу від 10 грудня 1993 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved