Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначається, що 20.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був вчинений виконавчий напис № 6501 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості в розмірі 13753,60 грн. У виконавчому написі вказано, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 2429718 від 24.07.2019, укладеним нею із ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», на користь якого з позивача стягнуто грошову суму в розмірі 13753,60 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.05.2020 по 06.01.2021. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений із грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки останній мав право вчинити виконавчий напис лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, у той час як укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Обґрунтовуючи незаконність виконавчого напису, позивач зокрема посилався на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, а також на постанову Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. У зв`язку із недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, позивач просив визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн. 07.05.2021 разом із відкриттям провадження у справі було залучено до участі у розгляді зазначеної цивільної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. (а.с. 33-34). Також 07.05.2021 судом була задоволена заява представника позивача про забезпечення позову та зупинуте стягнення на підставі виконавчого напису, який позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню (а.с. 31-32). У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначив, що сторона позивача наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не подав. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський В.Ю. у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а сторона позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6501, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 2429718 від 24.07.2019, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а саме грошової суми у розмірі 13753,60 грн (а.с. 16). 04.03.2021 на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським Владиславом Юрійовичем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64723151. В межах вказаного виконавчого провадження 10.03.2021 приватним виконавцем також була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с. 18, 19). Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Стаття 18 Цивільного кодексу України передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пп. 3.1 - 3.5 п. 3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: 1) подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинений нотаріусом 20.01.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а також отримав ухвалу про відкриття провадження із копіями позовної заяви та доданих до неї документів, не скористався своїми процесуальними правами щодо надання відзиву та позов та письмових доказів для підтвердження того, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений із дотриманням вимог діючого законодавства, а представником відповідача були надані приватному нотаріусу всі необхідні документи. Разом із тим, із наданого позивачем договору позики № 2429718 від 24.07.2019 вбачається, що останній не був посвідчений нотаріально (а.с. 17), а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника . Аналогічний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 19.03.2021 уклала договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, повноваження якого підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2212 від 26.06.2018 та ордером серії ВІ № 1041126 від 29.04.2021 (а.с. 9, 10, 20-21, 22). З акту виконаних робіт (наданих послуг) від 29.04.2021 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, яка була надана адвокатом Калініним С.К., у загальному розмірі 5000 грн, що складаються з наступного: 1) усна допомога з вивченням документів консультація клієнта щодо захисту його прав (01 год. 30 хв.) - 500 грн; 2) складання, оформлення (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю від 23.03.2021 (01 год. 30 хв.) - 500 грн; 3) аналіз та узагальнення практики Верховного Суду щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (2 год.) - 500 грн; 4) складання, оформлення, подання до Кремінського районного суду Луганської області позовної заяви (08 год.) - 2500 грн; 5) складання, оформлення (друк), подання до Кремінського районного суду заяви про забезпечення позову від 29.04.2021 (04 год.) - 1000 грн, - сплата позивачем яких підтверджується меморіальним ордером №@2PL149393 від 22.03.2021 (а.с. 23, 24, 25). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У той же час, відповідач у судове засідання не з`явився та не зазначав про неспівмірність витрат позивача на правову допомогу, клопотання про їх зменшення відповідачем не заявлялося. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 908 грн (за подання позову) та 454 грн (за подання заяви про забезпечення позову) підтверджуються наявними в матеріалах справи квитанціями від 31.03.2021 та виписками про зарахування вказаних сум судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 3, 4, 26, 27). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останньою судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, який є обґрунтованим та співмірним з огляду на положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а також зі сплати судового збору у загальному розмірі 1362 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved