Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: державний нотаріус Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. У позові зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , , а [INFO] померла його мачуха [PERSON] . За життя [PERSON] та [PERSON] склали заповіти, про існування яких позивач не знав, оскільки не проживав із спадкодавцями. Про наявність заповітів складених на його користь дізнався поза межами строку, передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України від жителів с. Буда-Горобіївська, Канівського району, Черкаської області на початку 2019 року під час відвідування села. Через деякий час позивач звернувся до Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області та отримав вказані вище заповіти, після чого виявив, що заповіти укладені на [PERSON] , а в наявному в нього паспорті громадянина України помилково вказано його прізвище « [PERSON] , тому був вимушений звернутись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту належності [PERSON] , [INFO] , уродженцю с. Буда-Горобіївська, Канівського району, Черкаської області, проживаючому в [ADDRESS] заповіту [PERSON] від 31.08.2012, посвідченого головою Горобіївської сільської ради Канівського району Салигою Т.М., зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій № 11; та заповіту [PERSON] , від 15.07.2015, посвідченого секретарем Горобіївської сільської ради Канівського району Святун С.І.,, який зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій № 4. Даний юридичний факт було встановлено рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2019 справа № 697/922/19, що дало йому змогу отримати у Канівському міськрайонному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON] та 04.10.2019 звернувся до державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після батька [PERSON] та мачухи [PERSON] . Однак позивач отримав відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України. Поважною причиною пропуску [PERSON] строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] зазначив його необізнаність про існування заповітів складених на його користь, оскільки дана причина пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини та є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просить суд визначити для [PERSON] додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] , що помер [INFO] та мачухи [PERSON] , що померла [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвокату Бовшику М.Ю. Представник позивача адвокат Бовшик М.Ю. в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що позивач є сином спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , про факт смерті якого знав, оскільки був на похороні, але не зміг отримати свідоцтво про смерть через помилку в його прізвищі, у зв`язку з чим був змушений звертатись до суду із заявою про встановлення факту належності заповітів батька та мачухи на його користь, про які дізнався у 2018 році, коли отримав їх у сільській раді. Поважною причиною пропуску позивачем шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто смерті батька у 2013 році та мачухи у 2018 році вказав необізнаність про наявність заповітів. Представник відповідача Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області Науменко Т.А. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі їх представника та вказала, що Степанецька сільська рада ОТГ Черкаської області є неналежним відповідачем па даній справі, оскільки після смерті [PERSON] та [PERSON] є спадкоємці, які прийняли спадщину та відповідно є належними відповідачами за даним позовом. Представник відповідача Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області Святун С.І. у судове засідання не з`явилася, у попередніх засіданнях позов не визнала, пояснила, що про смерть батька позивач знав, приїздив на похорон у 2013 році в с. Буда-Горобіївська. Після смерті мачухи [PERSON] , через місяць, у липні 2018 року позивач звертався до старости округу с. Горобіївка і йому видали дублікати заповітів на його ім`я, тому він вже знав і про смерть мачухи. Вказала, що племінниця [PERSON] [PERSON] забрала і доглядала тітку у зв`язку з тяжкою хворобою до моменту її смерті . Третя особа державний нотаріус Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. в судове засідання не з`явилася, на попередньому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оскільки після смерті батька позивача [PERSON] оформила спадщину його дружина [PERSON] . Пояснила, що в разі звернення [PERSON] до нотаріуса, йому в жодному разі не було б відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті батька за законом або заповітом, тому що описка у прізвищі, відсутність свідоцтва про смерть на руках у спадкоємця з`ясовується нотаріусом після прийняття заяви. Тому вказана позивачем причина пропуску строку не є поважною для визначення додаткового строку. Крім того, після смерті [PERSON] заповіт на його ім`я скасований наступним заповітом на інших спадкоємців. Треті особи які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти свого представника адвоката Сизька Д.Б. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Сизько Д.Б. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що поважною причиною у тексті позовної заяви зазначено лише необізнаність про заповіти спадкодавців, інших причин не вказано, відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України не надано відповідних заяв про зміну підстав позову, позивач не скористався своїм правом. Суду було подано докази 25.05.2020 - викопіювання з книги реєстрації нотаріальних дій, з якої видно, що за № 13 - 16.07.2018 видано дублікати заповітів на ім`я позивача, а з даним позовом позивач звернувся до суду лише 25.11.2019. Тобто після смерті [PERSON] позивач дізнався про існування заповітів в шестимісячний термін після її смерті. Щодо заповіту батька, то мачуха прийняла спадщину на земельну ділянку площею 1,5658 га, яку в подальшому 11.04.208 заповіла [PERSON] , тобто наступний заповіт скасував попередній повністю. Отримавши дублікати заповітів 16.07.2018 позивач мав ще 5 місяців для подання заяви до нотаріуса. Також вказав, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача. Своїм правом про залучення або заміну відповідача належним, позивач не скористався, хоча ще у підготовчому засіданні суд залучив у якості третіх осіб спадкоємців, які прийняли спадщину [PERSON] та [PERSON] . Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.01.1956 вбачається, що позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Буда Горобіївка Канівського району Черкаської області , його батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). У паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 30.07.2002 (а.с.6), зазначено прізвище позивача [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом і вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.09.2019, [PERSON] помер [INFO] (а.с.8), з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.09.2019, [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). Після їх смерті відкрилась спадщина, яку позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом від 31.08.2012, складеним [PERSON] та заповітом від 15.07.2015, складеним [PERSON] , у встановлений законом строк не прийняв (а.с.18-19). З матеріалів спадкової справи № 313-2018 (а.с.48-69) вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за законом прийняла [PERSON] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину за заповітом прийняли [PERSON] , [PERSON] та за законом [PERSON] . Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2019 справа № 697/922/19 (а.с.20-21) встановлено факт, що має юридичне значення, зокрема факт належності [PERSON] , [INFO] , уродженцю с. Буда-Горобіївська, Канівського району, Черкаської області, проживаючому в [ADDRESS] заповіту [PERSON] від 31.08.2012, посвідченого головою Горобіївської сільської ради Канівського району Салигою Т.М., зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій № 11; та заповіту [PERSON] , від 15.07.2015, посвідченого секретарем Горобіївської сільської ради Канівського району Святун С.І.,, який зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій № 4. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», визначаючи спадкодавцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) (435-15), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №761/30025/16-ц, у постанові Верховного Суду (ВС/КЦС у справі №352/382/18 від 30 квітня 2020 року). Всупереч цих вимог, позивачем пред`явлено позов до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, яка є неналежним відповідачем у справі, оскільки є спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] . До закінчення підготовчого провадження позивач та його представник не подали до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача. Натомість до участі у справі судом були залучені спадкоємці в якості третьої особи, а представник позивача підтримував позов у судовому засіданні до Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області. Відповідно до ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст. 1272 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Суд, відповідно до п.24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положення ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визначення судом цих обставин поважними. Відповідно до п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. У постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі 717/1796/16-ц, від 24 червня 2020 року у справі № 754/6414/19, від 07 серпня 2020 року у справі № 431/1160/18-ц також зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В судовому засіданні представник позивача обґрунтував причину пропуску позивачем строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] та мачухи [PERSON] необізнаністю позивача про існування заповітів на його ім`я та необхідністю встановлення факту належності йому заповітів, оскільки була помилка в написанні його прізвища в паспорті як [PERSON] та розбіжності із заповітами на ім`я « [PERSON] ». Проте, суд вважає, що будучи обізнаним про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , позивач не надав жодних належних доказів наявності поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини з дня відкриття спадщини протягом шести місяців. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] отримав дублікат заповітів на його ім`я 16.07.2018, що підтверджується копією з книги реєстрації нотаріальних дій Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області (а.с.153-154 т.1), а помилка в написанні прізвища в його паспорті як « [PERSON] » не є підставою для відмови нотаріусом в прийнятті заяви про спадщину. За вказаних обставин, суд не вважає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини посилання позивача на ті обставини, що він не знав про існування заповітів та встановлення факту належності йому заповітів судовим рішенням. Згідно частини другої-шостої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17 (провадження № 61-42486св18) зазначено, що «при складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів. Тлумачення частини третьої статті 1254 ЦК України свідчить, що складення нового заповіту, яким зменшено обсяг спадкової маси, порівняно з попереднім, але не змінено спадкодавця, скасовує попередній заповіт у відповідній частині, оскільки спадкодавець визначив спадкоємця тільки щодо частини спадщини». З матеріалів справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] склала заповіт у 2018 році на [PERSON] ( на даний час [PERSON] , що відповідно скасував попередній заповіт на ім`я позивача [PERSON] , який було складено у 2015 році. Виходячи з цього, суд вважає, що обставини, на які позивач та його представник посилаються як на причини пропуску строку для прийняття спадщини, не є такими, що можна визнати поважними, оскільки позивач мав можливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. А тому суд, враховуючи, що представником позивача не надано доказів поважності причин пропуску позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] та його мачухи [PERSON] , яка померла [INFO] , підстав для задоволення позову не вбачає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed