Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] [INFO] , Державного акта на право постійного користування землею серії 111-ХС № 000148 виданий на ім`я [PERSON] (по батькові виправлено на [PERSON] ). Заяву мотивує тим, що рішенням Щорсівської сільської ради від 25 травня 2000 року [PERSON] передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,73 га, для ведення особистого підсобного господарства. На підтвердження цього йому було видано Державний акт на право постійного користування землею серії 111-ХС № 000148, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 75 та підписано головою Щорсівської сільської ради Дудіним О.Л. 18 грудня 2000 року. Разом з тим, при друкуванні державного акту було здійснено помилку та замість правильного по батькові « [PERSON] » в ньому зазначено по батькові користувача земельної ділянка як « [PERSON] » яке виправлено на [PERSON] . Вказує, що такий неправильний запис створює йому перешкоди у використанні в повному обсязі його права володіння та використання зазначеної земельної ділянки, та позбавляє його права на отримання кадастрового номеру. Звернувшись до органу, який видав державний акт, йому повідомили про неможливість внесення виправлень до правовстановлюючого документа. Вказує, що встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки від цього залежить реалізація права на відведення земельної ділянки у власність. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] заяву підтримали просили встановити факт належності правовстановлюючого документу. Пояснили, що невідповідність по батькові в державному акті є помилкою. Представник зацікавленої особи - Генічеської міської ради, Волошин В.С. в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності, встановив, що заява підлягає до задоволення з таких підстав, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З листа виконавчого комітету Щорсівської сільської ради № 438 від 06 жовтня 2020 року вбачається, що заявнику відмовлено у внесенні виправлень в державний акт на право постійного користування землею у зв`язку з відсутністю механізму вчинення таких дій. З копії Державного акта на право постійного користування землею серії 111-ХС № 000148 від 18 грудня 2000 року вбачається, що даний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га із цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Щорсівської сільської ради, виданий на ім`я « [PERSON] » і по батькові виправлено на [PERSON] . Згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області 29 грудня 1999 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника - [PERSON] . Отже, мається розбіжність в написанні по батькові у державному акті на право постійного користування землею серії 111-ХС № 0001748 та у паспорті заявника. Виправити зазначені невідповідності у позасудовому порядку заявник не має можливості, у зв`язку з відсутністю на даний час механізму внесення виправлень до державного акта на право постійного користування землею. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що по батькові [PERSON] [INFO] саме « [PERSON] », а не « [PERSON] ». Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, вислухавши пояснення заявника та його представника, свідків, беручи до уваги позицію заінтересованої особи, з відповіді якої, вбачається, що органом, який видав державний акт на право постійного користування землею не заперечується факт надання даного державного акта саме заявнику, а лише вказується про неможливість внесення до нього виправлення у зв`язку саме з відсутністю на даний час такого механізму, а не підстав для цього, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності правовстановлюючого документа (державного акта) заявнику. За таких обставин, з огляду на встановлення вищевказаних фактів та враховуючи, що заявник позбавлений іншим способом, окрім судового, захистити свої права, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved