Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

[PERSON] 22.10.2014 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та просить суд: - визнати дії [PERSON], а саме: образливе висловлювання на адресу позивача та членів його родини, провокування сварок, погрози фізичною розправою, агресивну поведінку щодо малолітньої онуки та її наслідки, які спричинили суттєве погіршення фізичного та морального стану позивача, протиправними; - заборонити [PERSON] здійснювати зйомку та подальше розповсюджування фотографій [PERSON] - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 3453 гривні; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Аналогічні позовні вимоги містяться в уточненій позовній заяві від 25.11.2014 року /а.с. 52-56/. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] пояснили наступне. [PERSON] разом з дружиною, донькою та малолітньої онукою [PERSON] тривалий час мешкають за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приморське, вул. Набережна, № 8. На теперішній час позивач хворіє сахарним діабетом, стенокардією та подагрою і є інвалідом 2 групи. У серпні 2013 року у будинку, розташованому за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приморське, вул. Набережна, № 21, оселились [PERSON], його дружина [PERSON] та четверо їх неповнолітніх дітей, які переїхали на постійне проживання з АР Крим. Після переїзду родини [PERSON] до с. Приморське між ними та усіма жителями села склалися неприязнені стосунки, у звязку з тим, що вказані особи постійно пишуть різні надумані скарги та звернення, а також постійно фотографують сусідів. Окрім цього, відповідач та члени його родини постійно провокують сварки, під час яких висловлюються нецензурною лайкою та погрожують фізичною розправою. 30.12.2013 року, у денний час, позивач вийшов на вулицю та почав прибирати сніг з тротуарної доріжки. У цей час зі свого будинку вийшов [PERSON] та почав ображати [PERSON], висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою та погрожувати фізичною розправою. Внаслідок перенесеного під час сварки нервового стресу, у той же день, позивач потрапив до лікарні з діагнозом: «інфаркт міокарда». Перебуваючи на стаціонарному лікуванні, [PERSON] витратив на придбання ліків грошові кошти у сумі 3453 гривні. У подальшому, 02.06.2014 року та 06.08.2014 року, коли онука позивача [PERSON] разом з подругами грала на вулиці, [PERSON] та його дружина стали ображати дівчину та висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою. Внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] дуже перелякалась, стала замкнутою. Під час інциденту, який стався 06.08.2014 року, почувши з вулиці крики доньки та онуки, [PERSON] у спідній білизні вибіг з подвіря, з метою захистити своїх близьких. У цей час [PERSON] сфотографував позивача, після чого разом з дружиною та сином швидко зайшов до свого подвіря. У ніч з 23 на 24 серпня 2014 року, [PERSON] розповсюдив на території села, а саме біля магазину «Магнолія», автостанції, сільської ради та кафе «Чайная», фотографію позивача у спідній білизні, яка була зроблена ним під час інциденту 06.06.2014 року. При цьому фотографія позивача містила принизливі, образливі коментарі та неправдиву інформацію, згідно з якою [PERSON] вчиняє протиправні дії, за які передбачена адміністративна та кримінальна відповідальність. Вказаний фотознімок з коментарями принижує честь та гідність [PERSON], оскільки за час проживання у селі Приморське, він зарекомендував себе як доброзичливий громадянин, який жодного разу не порушував закон та громадський порядок. 24.08.2014 року, приблизно об 11.00 годині, [PERSON], його дружина [PERSON] та старший син [PERSON] в черговий раз влаштували сварку з донькою та онукою позивача, погрожуючи фізичною розправою. Внаслідок вказаних подій [PERSON] почала заїкатись та повністю замкнулась у собі. З приводу вищевказаних подій [PERSON] неодноразово звертався з письмовими заявами до сільського голови, райдержадміністрації, Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області, прокурора Кілійського району, народних депутатів України та у інші інстанції, однак до теперішнього часу ніяких мір до відповідача вжито не було. Усі вищевказані інстанції рекомендували [PERSON] звертатись до суду з позовом про захист честі та гідності. Також позивач та його представник пояснили, що факт розповсюдження відповідачем фотографії позивача з коментарями, які принижують честь та гідність [PERSON], підтверджується наступним: Через декілька днів після вказаного інциденту, [PERSON] почав проводити фотографування коменданта Приморської сільської ради [PERSON], який з власної потреби перебував у той час на вул. Набережна. Намагаючись припинити протиправні дії відповідача, [PERSON] відібрав у останнього фотоапарат та витягнув з нього картку памяті, а апарат повернув [PERSON] У подальшому, під час перегляду інформації, яка містилась на вказаній карті памяті, було виявлено багато фотографій мешканців села Приморське, а також фотографія [PERSON], яка у ніч з 23 на 24 серпня 2014 року разом з образливими коментарями була розповсюджена у громадських місцях села. Вказаними вище протиправними діями [PERSON] позивачу [PERSON]А було завдано моральну шкоду, яка відобразилась у суттєвому погіршенні фізичного та морального стану позивача, і яка є наслідком образливих висловлювань, провокування сварок, погроз фізичною розправою та агресивної поведінки щодо позивача та членів його родини, особливо його малолітньої онуки. Достатньою компенсацією завданої моральної шкоди позивач вважає суму 10000 гривень. На підставі вищевикладеного [PERSON] та його представник [PERSON] просять суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач, який про дати, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в судове засідання повторно не зявився, заяв про відкладання слухання по справі або про розгляд справи за його відсутності не надав. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, в порядку, передбаченому ст. 224\~ЦПК України. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали суду показання, повністю аналогічні поясненням позивача [PERSON] та його представника [PERSON] У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON], донькою [PERSON] та шестирічною онукою [PERSON] мешкають за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приморське, вул. Набережна, № 8. [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та 4 неповнолітніми дітьми мешкає за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Приморське, вул. Набережна, № 21. [PERSON] є інвалідом 2 групи захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААЄ № 650396 від 20.02.2013 року /а.с. 7/. З 30.12.2013 року по 15.01.2014 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КБУ Кілійська центральна районна лікарня з діагнозом: «Острый передне-распространенный Q ифаркт миокарды в ст. рубцевания», що підтверджується витягом з історії хвороби № 3579 /а.с. 28-29/. Госпіталізація [PERSON] відбулась після сварки, яка відбулась між позивачем та [PERSON] 30.12.2013 року. Під час стаціонарного лікування [PERSON] було витрачено на придбання ліків 3453 гривні і даний факт підтверджується товарними чеками від 30.12.2013 року, 05.01.2014 року та 10.01.2014 року /а.с. 25-27/. [PERSON] неодноразово проводив фото та відео зйомку [PERSON] та членів його родини, що підтверджується поясненнями позивача, його представника та свідків безпосередньо допитаних у судовому засіданні. З приводу постійних конфліктів, які [PERSON] постійно провокує з позивачем, [PERSON] звертався з письмовими заявами до: Приморського сільського голови /а.с. 19, 88, 100/; Кілійської районної державної адміністрації Одеської області /а.с. 15-16, 18, 88-89, 100/; Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області /а.с. 14, 17, 70, 100/; Народного депутата України [PERSON] /а.с. 17/; Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини /а.с. 20-21/; Прокурора Кілійського району Одеської області та Генерального прокурора України /а.с. 22/. Однак на вищевказані звернення [PERSON] отримав рекомендацію звертатись до суду з позовом про захист честі та гідності. На XXXVII позачерговій сесії VI скликання Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області яка відбулась 03.09.2014 року, розглядалось питання про врегулювання конфліктної ситуації, яка склалась між мешканцями вул. Набережна, с. Приморського та сімєю [PERSON]. Було прийнято рішення надіслати протокол сесії в.о. Голови Кілійської РДА, в.о. начальника Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області, прокурору Кілійського району Одеської області для ознайомлення та надання сільській раді, в межах повноважень, юридичної допомоги /а.с. 39-43/. Внаслідок сварки [PERSON] на [PERSON], остання стала замкнутою, заляканою та почала заїкатись, даний факт підтверджується характеристикою на вихованку яслі-сада «Колосок» с. Приморське /а.с. 32/ та листом № 58/1/ЖЄО 2835 від 08.10.2014 року за підписом начальника Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області /а.с. 34/. У ніч з 23 на 24 серпня 2014 року [PERSON] у громадських місцях с. Приморське, Кілійського району Одеської області, а саме біля магазину «Магнолія», автостанції, сільської ради та кафе «Чайная», було розповсюджено фотографію [PERSON] з наступними недостовірними коментарями, які принижують честь та гідність позивача: - «ул. Набережная, 8, с. Приморское, Килийского р-на, Одесской области, Украина»; - «С подобными омерзительными жестами, сопровождая их грязными матерными выражениями (нецензурной бранью), явно забыв, что живет он в Европе, [PERSON] при своей дочери и 6-ти летней внучке пристаёт на улице (в общественном месте) к женщинам и детям»; - «Мелкое хулиганство, то есть нецензурная брань в общественных местах, оскорбительное приставание к гражданам и другие подобные действия, нарушающие общественный порядок и спокойствие граждан, влечет наложение штрафа в размере от трех до семи не облагаемых налогом минимумов доходов граждан или исправительные работы на срок от одного до двух месяцев с удержанием двадцати процентов заработка, а в случае, если по обстоятельствам дела, с учетом личности нарушителя, применение этих мер будет признано недостаточным, административный арест на срок до пятнадцати суток. (Статья 173 Кодекс Украины об административных правонарушениях)». Даний факт підтверджується поясненнями позивача та його представника, а також показаннями свідків безпосередньо допитаних у судовому засіданні. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов'язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] без згоди [PERSON] здійснює знімання та подальше розповсюдження фотографій позивача, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позов в частині заборони відповідачу проводити зйомку та подальше розповсюдження фотографій позивача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Оскільки судом було достовірно встановлено, що внаслідок сварки, яку влаштував [PERSON] з [PERSON] 30.12.2013 року, останній з 30.12.2013 року по 15.01.2014 року проходив стаціонарній курс лікування у КБУ Кілійська центральна районна лікарня, під час якого ним на придбання ліків було витрачено 3453 гривні, суд вважає позов в частині стягнення матеріальної шкоди (реальних збитків) обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи. честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, поняття «честь» та «гідність» дається в такому визначенні: «Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків». Негативною вважається інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Так, у ст. 297 ЦК України закріплено право на повагу до гідності та честі, кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є: недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Частиною 3 ст. 277 ЦК закріплено презумпцію, згідно з якою вважається, що якщо про особу поширено негативну інформацію, то така інформація є недостовірною. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширені відомості не відповідають дійсності, покладається на відповідача. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію», якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З огляду на викладене та досліджені у судовому засіданні докази вини [PERSON] у розповсюдженні недостовірної інформації викладеною у вигляді коментарів на фотографіях позивача у спідній білизні, розміщених у громадських місцях с. Приморське, Кілійського району, Одеської області, яка не була спростована відповідачем, суд вважає що [PERSON] вчинив дії якими завдав моральної шкоди [PERSON] Разом з тим, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості і врахувавши усі істотні обставини справи, суд вважає, що достатньою сумою компенсації завданої позивачу моральної шкоди буде 5000 гривень, і саме ця сума на думку суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вимоги [PERSON] про визнання протиправними дій [PERSON], а саме: образливих висловлювань на адресу позивача та членів його родини, провокування сварок, погроз фізичною розправою, агресивної поведінки щодо малолітньої онуки та її наслідки, які спричинили суттєве погіршення фізичного та морального стану позивача, не можуть бути способом захисту порушеного права, оскільки вказані обставини підлягають встановленню та доказуванню в межах розгляду позовних вимог про захист честі та гідності і стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного позов в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки [PERSON] звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави, у розмірі 609 гривень.

Outcome: partial