Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] 04.07.2013р. звернувся в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 серпня 2011р. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21130, д.н.з.[NUMBER] та рухаючись ним в с.Солонка Пустомитівського району, порушив ПДР України та здійснив наїзд на пішохода , його рідного брата [PERSON], в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП. По даному факту була порушена кримінальна справа, по якій він визнаний потерпілим. Вироком Пустомитівського районного суду від 27.05.2013р. [PERSON] визнаний винним за ч.2 ст.286 КК України та його засуджено до відбуття покарання. [PERSON] втік з місця ДТП, залишивши його мертвого брата на дорозі. Він багато часу та зусиль затратив для написання та подачі скарг в різні державні установи з метою з»ясування обставин справи та встановлення особи злочинця, який був встановлений тільки через місяць. Смерть брата негативно вплинула на його подальше життя та порушила його звичний спосіб життя, його батьки втратили в особі його загиблого брата майбутнього годувальника, зокрема, його батько являється інвалідом по зору, не працює та потребує допомоги, яку міг би надавати загиблий син та його брат. Тому більша частина допомоги батькам, у зв»язку з втратою брата, лежить на ньому, із-за чого він став менше приділяти уваги своїй власній сім»ї. Його туга за братом та душевний біль підсилюються тим, що з часу смерті брата [PERSON] не запропонував йому будь-якої компенсації, не зустрівся з ним, не висловив співчуття та не вибачився. Спричинену йому моральну шкоду визначає у розмірі 200 тис. грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не явився та не повідомив причини неявки. Його представник [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позов з вищезазначених підстав та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не явився та не повідомив причини неявки. Його представник [PERSON], присутній в судових засіданнях 28 серпня , 07 листопада 2013р. та 14.01.2014р., заявлений позов не визнав, вважає такий безпідставним, в задоволенні якого просить відмовити. В наступні судові засідання не явися та не повідомив причини неявки. Представник третьої особи ПрАТ «СК «Провідна», в судове засідання не явився, подав письмові пояснення на позов та стверджує, що відсутні правові підстави для виплати позивачу страховою компанією моральної шкоди. Справу просить слухати у його відсутність. З»ясувавши дійсні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, давши їм оцінку, суд вважає, що позов слід задовольнити частково в силу наступного. Встановлено, що 31 серпня 2011р. о 18.00 год. [PERSON] керуючи легковим автомобілем марки ВАЗ 21130, д.н.з.[NUMBER] та рухаючись ним в с.Солонка Пустомитівського району, порушив ПДР України, які виразилися у перевищенні дозволеної швидкості руху в населеному пункті, та здійснив наїзд на нерегульованому пішохідному переході на пішохода [PERSON], 1989 р.народження, який в результаті наїзду на нього, отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП. По даному факту ДТП слідчим ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області порушена кримінальна справа, по якій 05.09.2011р. слідчий виніс постанову про визнання [PERSON] потерпілим. В описовій частині даної постанови зазначено, що 31.08.2011р. в с.Солонка невстановлений водій, керуючи невстановленим автомобілем «ВАЗ», здійснив наїзд на пішохідному переході на [PERSON], який від отриманих травм помер на місці ДТП. Автомобіль «ВАЗ» під керуванням невстановленого водія з місця пригоди скрився ( а.с. 51). Вироком Пустомитівського районного суду від 27.05.2013р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні ДТП, що мала місце 31.08.2011р., в результаті якої загинув [PERSON], за що його засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі, та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік( а.с.3-7). З наданих позивачем повідомлень, адресованих на його ім»я , [PERSON] з вересня 2011р. по січень 2012р. неодноразово звертався із заявами у прокуратуру Пустомитівського району, прокуратуру Львівської області та Генеральну прокуратуру України, слідче управління ГУ МВСУ у Львівській області з вимогами прийняття заходів щодо встановлення особи, причетної до ДТП, що мала місце 31.08.2011р. в с.Солонка, в результаті якої загинув його брат [PERSON]( а.с.8-13). Згідно пенсійного посвідчення та Індивідуальної програми реабілітації інваліда, [PERSON], 1953 року народження, являється інвалідом 3-ї групи загального захворювання по зору (а.с.14). Даних про можливе відшкодування спричиненої позивачу чи його батькам матеріальної чи моральної шкоди, відповідачем не надано, а судом такі обставини не встановлені. Згідно медичних документів, наданих в судовому засіданні представником відповідача, [PERSON], [INFO], з жовтня 2009р. по квітень 2013р. неодноразово проходив лікування з приводу онкологічного захворювання ( а.с.24-29). Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. З цих підстав суд визнає, що автомобіль марки ВАЗ 21130, д.н.з.[NUMBER] , яким керував водій [PERSON] під час наїзду на [PERSON] та спричинення йому тілесних ушкоджень, являвся джерелам підвищеної небезпеки. Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Згідно з частиною 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи , яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У своїй позовній заяві позивач навів міркування, з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, тому суд вважає їх обґрунтованими і враховує доводи позивача з приводу заподіяння йому моральної шкоди. Однак, визначений позивачем розмір відшкодування у 200 тисяч грн. суд оцінює як такий, що істотно перевищує реальний розмір такої шкоди та явно порушує баланс між відповідальністю і відшкодуванням, та призведе до збагачення потерпілого. Тому суд дійшов висновку, що співрозмірний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної [PERSON], становить 70 000,00 грн. та вважає, що такий розмір відшкодування є справедливою сатисфакцією, рівноцінно і об'єктивно відповідає заподіяній потерпілому моральній шкоді та сприятиме відновленню його попереднього стану. Суд дійшов висновку , що такий розмір відшкодування відповідає засадам розумності, майновому стану відповідача та положенню ст.3 Конституції України, згідно якого людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Outcome: partial