Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] 09 березня 2017 року звернувся до Любашівського районного суду з позовом, в якому зазначає, що 03 квітня 2010 року до нього звернувся [PERSON], з проханням надати йому грошові кошти у розмірі 9000 гривень. Порадившись із дружиною та вислухавши відповідача, вирішили надати у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 9000 гривень, які були необхідні останньому терміново у звязку з хворобою його матері. Відповідач отримав у присутності дружини вказані кошти і написав відповідну розписку про те, що отримав від нього грошові кошти в розмірі 9000 гривень. Із застереження та додаткового стимулу,але розуміючи,що у випадку неповернення коштів [PERSON] не зможе скористуватися відповідним правом, у розписці відповідач зазначив, що у разі неповернення коштів,земельна ділянка перейде у власність [PERSON] Позивач зазначає, що 01 лютого 2017 року він звернувся з листом №1 до відповідача з проханням повернути йому грошові кошти, які він взяв у нього в борг, та проценти за користування грошима. Вказаний лист відповідач отримав 04 лютого 2017 року. 07 лютого 2017 року він отримав лист від відповідача про відмову в поверненні йому боргу. Позивач вказує, що таким чином відповідач порушив його права та інтереси, у зв'язку з чим звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача по справі на його користь грошові кошти за договором позики в розмірі 9000 гривень та судові витрати. Також ,[PERSON] надав до Любашівського районного суду позовну заяву від 10.04.2017 року з ціною позову 56523 гривні 28 копійок ( а.с.26-29) в якій він зазначає, що до нього у різні дати звертався відповідач по справі з проханням надати йому грошові кошти в борг в загальному розмірі 37000 гривень. Так, 13 січня 2010 року він надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 8000 гривень, про що останнім написана розписка від 13 січня 2010 року. Вказані кошти відповідач взяв у борг для купівлі мотоциклу. Всі інші грошові кошти були надані відповідачу в борг для можливості придбати ним автомобіль. 24 лютого 2010 року він надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 2000 гривень, про що він написав розписку від цієї дати. 03 квітня 2010 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 9000 гривень, про що останні також написав розписку від цієї дати. 02 жовтня 2010 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 9000 гривень, про що останні написав розписку від цієї дати. 12 лютого 2011 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 4500 гривень, на що відповідач також написав розписку. 15 вересня 2011 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 4500 гривень, на що відповідач написав розписку. Листом №1 від 01 лютого 2017 року він звернувся до відповідача з проханням повернути йому грошові кошти за розпискою від 03 квітня 2010 року та проценти за користування грошима, на що відповідач листом від 07 лютого 2017 року відмовив у поверненні боргу, чим порушив права та інтереси позивача, у звязку з чим просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 37000 гривень, а також стягнути 19523 гривні 28 копійок за користування грошовими коштами в розмірі 37000 гривень за період з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2017 року. Крім того, представником позивача 04 липня 2017 року ( а.с.68-71) подано уточнену позовну заяву до Ананьївського районного суду із ціною позову 58558 гривень 53 копійки, в якій він зазначає, що до позивача у різні дати звертався відповідач по справі з проханням надати йому грошові кошти в борг в загальному розмірі 37000 гривень. Так, 13 січня 2010 року він надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 8000 гривень, про що останнім написана розписка від 13 січня 2010 року. Вказані кошти відповідач взяв у борг для купівлі мотоциклу. Всі інші грошові кошти були надані відповідачу в борг для можливості придбати ним автомобіль. 24 лютого 2010 року він надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 2000 гривень, про що він написав розписку від цієї дати. 03 квітня 2010 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 9000 гривень, про що останні також написав розписку від цієї дати. 02 жовтня 2010 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 9000 гривень, про що останні написав розписку від цієї дати. 12 лютого 2011 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 4500 гривень, на що відповідач також написав розписку. 15 вересня 2011 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 4500 гривень, на що відповідач написав розписку. Листом №1 від 01 лютого 2017 року він звернувся до відповідача з проханням повернути йому грошові кошти за розпискою від 03 квітня 2010 року та проценти за користування грошима, на що відповідач листом від 07 лютого 2017 року відмовив у поверненні боргу, чим порушив права та інтереси позивача, у звязку з чим просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 37000 гривень, а також стягнути 21558 гривень 53 копійки за користування грошовими коштами в розмірі 37000 гривень за період з 01 лютого 2014 року по 04 липня 2017 року. Представник позивача [PERSON],за довіренністю ( а.с .11), в судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що факт наявності у відповідача боргу перед позивачем підтверджується розписками, які є в матеріалах справи. Також відповідач своїм листом у відповідь на письмову вимогу позивача про повернення боргу визнав той факт, що він брав у позивача грошові кошти в борг у вказаній сумі. А тому просить задовольнити у повному обсязі позовні вимоги його довірителя з урахуванням уточненої позовної заяви. Представник позивача [PERSON] за довіреністю ( а.с.67),в судових засіданнях також підтримав позовні вимоги в повному обсязі,з урахуванням уточненої позовної заяви та просив їх задовольнити, оскільки вважає, що знайшло своє підтвердження надання грошової позики фізичною особою позивачем відповідачу на суму 37000 гривень, а враховуючи несвоєчасне повернення суми боргу просить врахувати визначений розмір процентів. Посилання відповідача та його представника,щодо строків позовної давності та розрахунок за користування землею фермерським господарством,вважає за безпідставне, так як в розписках не визначений строк повернення,а позивач у лютому 2017 року надіслав відповідачу лист та отримав відмову. Крім того в розписках не зазначено ФГ чи оплата за оренду, а фізична особа [PERSON] надала позичку грошей відповідачу. З урахуванням задоволення позову просить покласти витрати на відповідача. Відповідач [PERSON], в судових засіданнях позовні вимоги не визнав, та пояснив, що вважає що дані суми брав у позивача в рахунок боргу позивача за оренду,так як останній користувався його земельними ділянками, від яких він офіційно від відповідача плати не отримував. Тому за позику, як таку, позивач не може зараз говорити. Гроші отримував у позивача в різних місцях і лише один раз біля його будинку. Представник відповідача за дорученням ( а.с.81) [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги не визнав також, та пояснив. Оскільки він у відносинах між позивачем та відповідачем не вбачає такого договору, як договір позики, оскільки він між сторонами не був укладений письмово. Також він не визнає такими, що відповідають вимогам, розписки, які були написані відповідачем. Крім того наявна лише одна розписка на отримання відповідачем від позивача грошових коштів в розмірі 9000 гривень. Крім того просить врахувати, що позивачем пропущені строки позовної давності. То при даних обставинах просить відмовити у позовних вимогах в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно є дружиною позивача,взаємовідносини із сторонами нормальні,відповідач [PERSON]приходив до них додому та отримував від них грошові кошти. Звертався він до них по грошові кошти в борг пять чи шість разів. Кожного разу вона обговорювала це питання зі своїм чоловіком, тобто, позивачем. Вони давали відповідачу грошові кошти в борг, так як він обіцяв їх їм повернути. Кожного разу він писав розписки про отримання цих коштів. В підтвердження своїх обіцянок щодо повернення коштів він також приносив їм заповіт. Він написав власний заповіт, а також його мати написала заповіт на їх користь. Однак їм стало відомо, що в подальшому вони переписали свої заповіти на інших осіб, що і стало приводом звернення до суду. В загальній сумі відповідач позичив у них 37000 гривень. Всі розписки писала вона, а підписував їх відповідач. Чи оброблялись земельні ділянки відповідача та його матері ФГ «Стріла», їй не відомо. Суд, взявши до уваги пояснення представників позивача,відповідача та його представника, пояснення свідка [PERSON], вивчивши документи справи, та дослідивши всі подані сторонами докази, які вони вважають за достатніми для вирішення справи по суті, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Судом досліджено наступні матеріали справи: квитанції про сплату судового збору позивачем ( а.с.1), ксерокопія розписки [PERSON] від 03 квітня 2010 року про те, що він отримав від позивача грошові кошти в розмірі 9000 гривень під залог земельних ділянок(а.с.6), ксерокопія листа за підписом позивача №1 від 01 лютого 2017 року на адресу відповідача про те, щоб відповідач повернув йому грошові кошти в розмірі 37000 гривень(а.с.7-8), ксерокопія листа за підписом відповідача від 07 лютого 2017 року у відповідь на лист позивача, відповідно до якого він відмовляється повертати позивачу борг в розмірі 37000 гривень, оскільки він отримав від позивача вказані кошти в рахунок сплати за користування позивачем його та його матері земельними ділянками на протязі пяти років(а.с.9-10), ксерокопія листа з підписами відповідача та написами на них: «[PERSON]([PERSON])… державний акт… 13.01.10 р. 8000 грн. (вісім тисяч грн)… одержав підпис»(а.с.30), ксерокопія листа із написом «[PERSON](Яніш)… державний акт серія ЯГ №713640… 24.02.10 р. 2000 грн. (дві тисячі гривень)…підпис»(а.с.31),ксерокопія листа із написом «[PERSON] (Яніш)… державний акт… 03.04.10 р. 9000 грн. (девять тисяч грн)… підпис… 2.10.2010 р. -9000 грн. (девять тисяч грн.)… підпис»(а.с.32), ксерокопія листа із написом «[PERSON] земельна ділянка площею 1.99 га за державним актом серія ЯЛ №224839 за 9000 грн. (девять тисяч грн)… 12.02.2011 г. 4500 (чотири тисячі пятсот грн)… підпис… 15.09.2011 4500 (чотири тисячі пятсот грн)… підпис»(а.с.33),в ході судового розгляду дані документи були надані представниками позивача для огляду суду та відповідачу і його представнику, ксерокопія державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №713640 на імя відповідача(а.с.82), ксерокопія заповіту [PERSON] від 01 лютого 2011 року на користь позивача(а.с.83), лист з підписами відповідача та написами: «[PERSON] державний акт… 03.04.2010 р. 9000 грн. (девять тисяч грн)… підпис… 02.10.2010 р. 9000 грн. (девять тисяч грн.)… підпис»(а.с.84), ксерокопія державного акта серії ОД №016738 на імя [PERSON](а.с.25), ксерокопія державного акту на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] ( а.с.82),ксерокопію заповіту від 01.02.2011 року складеного [PERSON] о 16 годині 15 хвилин на [PERSON]В.( а.с.83), ксерокопія державного акту на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] ( а.с.85),ксерокопія заповіту [PERSON] від 18 лютого 2010 року складеного 16 годині 00 хвилин на [PERSON]В.(а.с.86), ксерокопія рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17 травня 2017 року у справі № 507/48/17 за позовом [PERSON] до фермерського господарства «Стрілець», [PERSON], третя особа відділ Держгеокадастру у Любашівському районі Одеської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: визнано недійсним договір оренди земельної ділянки та стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 гривень та витрати, повязані з явкою до суду в розмірі 540 гривень(а.с.90-93) із витягом призначення до судового розгляду в апеляційному порядку ( а.с.89). Згідно ст..11 ЦПК України: 1. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 2. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України. Обов'язки доказування і подання доказів: 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 131 ЦПК України Подання доказів: 1. Сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. У відповідності до ст.527 ЦК України: 1. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. 2. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно зі ст.530 ЦК України зобовязання повинне виконуватись у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.625 ЦК України: 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України: 1. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено: 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено: 1. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 2. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. 3. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України передбачено: 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 2. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином судом встановлено та знайшли своє доказове підтвердження ті обставини, що [PERSON] отримав від відповідача, як фізичної особи у борг в період з 13 січня 2010 року по 15 вересня 2011 року грошові кошти на загальну суму 37000 гривень та порушив умови договору щодо повернення у встановлені строки боргу позивачеві після письмового звернення позивача від 01.02.2017 року. Крім того відповідач відмовився від вирішення питання повернення боргу в добровільному порядку, а саме, передати позивачеві грошові кошти в розмірі 37000 гривень 00 копійок, які ним були отримані у позивача, про що повідомив 07.02.2017 року а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача борг в сумі 37000 гривень і розмір нарахованих процентів від суми позики за вказаний позивачем період. Суд критично ставиться до пояснень відповідача в частині посилання на те, що кошти отриманні ним згідно розписок передавались йому позивачем як оплата за користування належних йому земельних ділянок і вважає, що він доказово не довів дані обставини. Будь-яких інших безспірних доказів,окрім пояснень відповідача суду не надано і іншими доказами не доведено. Також суд вважає, що при наданих суду копій розписок (та огляд їх в судовому засіданні в оригіналах) в їх змісті та викладеному тексті знайшло підтвердження отримання відповідних сум та не оговорено строк повернення відповідних сум, а тому суд не вбачає підстав для застосування строків давності для звернення в суд. Крім того суд вважає, що законодавством України передбачено підтвердження укладення договору позики та його умов згідно розписки. (ч.2 ст.1047 ЦК України), а тому твердження представника в частині не укладення письмового договору позики, є безпідставними. Вирішуючи питання про судові витрати по справі, суд вважає за необхідне з урахуванням задоволених вимог покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved