Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] 12 липня 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради, треті особи: [PERSON] державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що її батьки - [PERSON] та [PERSON], які знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1981 року, у період шлюбу мої батьки побудували домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Набережна, 31. Дане домоволодіння було зареєстроване на імя матері [PERSON] Згідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю України ( в редакції 1969 року), кожному з подружжя належало по ? частині зазначеного вище домоволодіння. 21 січня 2015 року помер батько позивачки - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася фактично з ? частини зазначеного вище домоволодіння. Спадкоємцями першої черги після його смерті були: мати позивачки та позивачка як його дочка. У звязку з тим, що вони були зареєстровані у зазначеному спадковому домоволодінні, а мати, до того ж була титульним власником домоволодіння, вони не зверталися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Позивачка 16 лютого 2016 року звернулась до ДДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але нотаріусом їй відмовлено, у зв'язку із тим, що частка батька у спільній сумісній власності подружжя не була виділена, тому у звязку з неможливістю її виділення, видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не може. 14 квітня 2016 року померла мати позивачки [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на вищевказане домоволодіння. Звернувшись до нотаріуса для належного оформлення спадщини, позивачка дізналась, що мати заповіла домоволодіння №31 по вул.. Набережна у с. Таромське в м. Дніпропетровську [PERSON] Отже, згідно до заповіту, [PERSON] має право на спадщину після смерті матері на ? частки спадкового майна, а позивачка на ? частину після смерті свого батька. Враховуючи викладене та посилаючись на обґрунтування позову, позивачка просила суд визнати, що померлим батькам [PERSON] та матері [PERSON], кожному, належало по ? частині у праві спільної сумісної власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Набережна, 31, припинивши право спільної сумісної власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Набережна, 31; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], що помер 21.01.2015 року, на ? частину домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Набережна, 31, що складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 70,2 кв.м, загальною площею 181,0 кв.м. вбиральні літ. Б, огорож №1-4, мощення І; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію ринкової вартості за ? частини домоволодіння за адресою: м.\~Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Набережна, 31, одноразово, визнавши за ним право власності на все домоволодіння, та припинити її право власності на ? частину за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Таромське, вул.\~Набережна, 31. У свою чергу [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON] державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, припинення права власності, визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11 серпня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. 19 квітня 2016 року [PERSON] померла. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON], заповіт посвідчений 17.02.2016 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстраційним № 49. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №31 по вулиці Набережна в м. Дніпро, який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 22.10.2002 року. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]П із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 19 квітня 2016 року, на підставі чого відкрита спадкова справа № 9/2016 . Згодом стало відомо, що позивачка за первісними позовами [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду з позовом про визнання заповіту недійсним і позовом про визначення частки та визнання права власності на ? частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після померлого 21.01.15 року батька [PERSON]. Враховуючи викладене, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на ? житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з приміщень: 1-1 гараж, площею 44,3 кв.м.; 1-2 котельна, площею 5,3 кв.м.; 1-3 кладова, площею 10,7 кв.м..; 1-4 сходи, площею 5,9 кв.м.; 1-5 коридор, площею 5,7 кв.м.; 1-6 туалет, площею 1,8 кв.м.; 1-7 сходова кладова, площею 9,1 кв.м.; 1-8 ванна, площею 3,4 кв.м.; 1-9коридор, площею 2,4 кв.м.; 1-10 кухня, площею 11,4 кв.м.; 1-11 житлова, площею 34,2 кв.м.; 1-12 сходи, площею 5,7 кв.м. 1-13 туалет, площею 2,4 кв.м.;1-14 коридор, площею 2,7 кв.м.; 1-15 житлова, площею 11,4 кв.м.; 1-16 житлова, площею 13,0 кв.м.; 1-17 житлова, площею 11,6 кв.м., житловою площею 70,2 кв.м, загальною площею 181,0 кв.м., вбиральні літ. Б, літ. В зливна яма, огорож №1-4, мощення І, який розташований за адресою: м. Дніпро, с. Таромське, вул.. Набережна, 31 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 19 квітня 2016 року; припинивши право [PERSON] на 1/4 житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями; визнати за ним право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Ухвалою суду віл 21 листопада 2016 року обєднано в одне провадження цивільні справи №205/5337/16-ц та №205/4354-16-ц. Ухвалою суду від 07 грудня 2016 року за заявою позивача провадження у справі в частині позовних про визнання заповіту недійсним закрито. Ухвалою суду від 07 грудня 2016 року зі складу відповідачів виключено неналежного відповідача [PERSON] міську раду. Сторони в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. [PERSON] в особі свого представника за договором адвоката [PERSON], до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Вимоги первісного позову підтримала у повному обсязі, а вимоги зустрічного визнала. [PERSON] в особі свого представника діючого за договором адвоката [PERSON], надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Вимоги первісного позову визнає та підтримує зустрічну позовну заяву просить задовольнити. Третя особа - приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилась. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа - приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.134). Третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора в особі свого представника в судове засідання не зявилась. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила справу слухати без своєї присутності відповідно до діючого законодавства, у звязку із зайнятістю. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що [PERSON] народилась 06.08.1982 року у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.51). Після одруження змінила прізвище з «Устименко» на «Кочерга» (а.с.52). Батьки [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 17 жовтня 1981 (а.с.13). В період шлюбу батьки позивачки побудували домоволодіння за адресою: м.\~Дніпропетровськ, селище Таромське, вул. Набережна, 31. Дане домоволодіння було зареєстроване на імя - [PERSON] згідно до свідоцтва про право власності від 22.10.2002 року на підставі рішення Виконавчого комітету Таромської селищної ради м.\~Дніпропетровська № 77/1 від 22.06.2001рок, зареєстровано в КП ДМБТІ ДОР в реєстровій книзі № 40 за реєстровим № 310-288 (з.а.с. 49). Домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 70,2 кв.м, загальною площею 181,0 кв.м., вбиральні літ. Б, огорож №1-4, мощення І. 21 січня 2015 року [PERSON] помер (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння №31 по вул. Набережна в с. Таромське у м.\~Дніпропетровську, належну йому на праві спільної сумісної власності як подружжю, яку фактично прийняли дружина та дочка, будучи зареєстрованими із ним на момент смерті. 16 лютого 2016 року позивачка звернулась до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, у зв'язку із чим, була заведена спадкова справа №83/2016 (а.с.49-60). 18 лютого 2016 року нотаріусом їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку із тим, що частка батька у спільній сумісній власності подружжя не була виділена, тому у звязку з неможливістю її виділення, видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не може (а.с. 60). Також встановлено, що 11 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] Євгенієвою укладено шлюб, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, за актовим записом №389 (а.с.124). 19 квітня 2016 року померла [PERSON] (а.с.113). Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася із ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, саме щодо якої за життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своєму чоловіку [PERSON]. Заповіт посвідчений 17.02.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційним № 49 (а.с.114). [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]П з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після померлої 19 квітня 2016 року [PERSON]Є відкрита спадкова справа № 9/2016 (а.с.111-130). Як вбачається із звіту ТОВ НВП «Фінансова та технічна експертиза», середньо ринкова вартість домоволодіння складає 302\~100 грн. Згідно письмової розписки від 07.12.2016 року [PERSON] одержала від [PERSON] у якості грошової компенсації належної їй частки суму у розмірі 8000 доларів США. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю України( в редакції 1969 року) , де зазначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Так, відповідно до ст..316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З статті 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст..1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки. Якщо не можливо виділити частку спадкоємця в натурі то спадкове майно передається одному з спадкоємців, а іншим відповідна грошова компенсація. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. У відповідності до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення На підставі викладеного,

Outcome: partial