Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, відшкодування збитків та моральної. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності належить 41/100 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №30603650 від 13.07.2011 року. 02 травня 2013 року позивач [PERSON], перебуваючи у квартирі, частина якої уже на той час перебувала у її приватній власності, зазнала фізичного нападу з боку відповідача [PERSON], в результаті чого через істотні побоювання вона та [PERSON] не мають можливості знаходитися у своїй частині квартири. З 08 травня 2013 року співвласники квартири - відповідачі створюють й інші перешкоди позивачам у користуванні належними їм частками квартири. Так, у травні 2013 року відповідачі самовільно встановили на вхідних дверях до квартири нові замки, не надавши відповідних ключів позивачам, що позбавляє останніх потрапити до частини квартири, яка належить їм на праві приватної власності. Вирішити добровільно спірне питання неможливо, тому позивачі за захистом своїх інтересів і прав, змушені звернутися до суду і просять, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов'язати відповідачів передати [PERSON], [PERSON] комплект ключів від замків на вхідних дверях квартири [ADDRESS]; не чинити [PERSON], [PERSON] перешкоди в користуванні належною їм на праві власності частиною квартири [ADDRESS] загальною площею 28,57 квадратних метрів; вселити [PERSON], [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 15,60 квадратних метрів. Місця загального користування - коридори, комору, вбиральню, ванну кімнату, кухню, балкон залишити в спільному користуванні; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], 7 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON]на користь [PERSON], [PERSON] по 24 000 гривень у якості відшкодування збитків (упущеної вигоди), а також просять стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивачів не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні судом встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності належить 41/300 квартири [ADDRESS], що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №30603650 від 13.07.2011 року. Відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить 59/100 частини квартири [ADDRESS]. На даний час в спірній квартирі зареєстрована: [PERSON] (а.с. 14 - копія довідки ЖЕО форма № 3). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Незважаючи на наявність зареєстрованого права власності на частину у квартирі [ADDRESS], а також норми ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, відповідачі перешкоджають позивачам в користуванні квартирою. Пункт 7 статті 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачам в користуванні квартирою, замінені замки на вхідних дверях. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що у випадку неможливості виділити сторонам у натурі ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири. Разом з тим, суд не вбачає підстав для встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], шляхом виділення в користування [PERSON] та [PERSON] кімнатм площею 15,60 квадратних метрів, оскільки відповідно до Договору дарування частини квартири від 02 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіцею В.Ф., 41/100 частини квартири, а саме: одна кімната, загальною площею 28,56 кв. м, житловою площею 15,60 кв. м вже була подарована позивачам і є їх приватною власністю. Щодо вимог про відшкодування позивачам моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано обґрунтованих доказів про заподіяння моральних страждань, які б спричинили розлад здоров'ю та психологічному стану позивачів та законом, який регулює спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивачі, посилаючись на наміри спільно здавати у найм частину спірної квартири, яка належить їм на праві приватної власності, як на підтвердження заявлених ними вимог в частині відшкодування збитків (упущеної вигоди) в загальній сумі 48 000,00 грн. Відповідно до ч.4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) повинні враховуватися заходи вжиті особою щодо їх одержання. Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Дана норма зобов'язує особу своєчасно отримувати докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів. Це положення орієнтує сторону на необхідність доведення фактів, які б підтверджували, що вона дійсно планувала отримати відповідні доходи, все зробила для їх отримання, мала для цього усі можливості і неодмінно отримала б такий дохід, якби зобов'язання було виконано належним чином. Позивачами не вчинялися заходи, які б свідчили про реальний намір одержати доходи, а саме: не підписувалися договори оренди, не передавалися грошові кошти в рахунок орендної плати або аванс, не підписувалися акти приймання - передачі жилих приміщень, тому суд вважає, що в цій частині вимоги є недоведеними. Що стосується вимог в частині стягнення правової допомоги, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ст.ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК України витрати понесені позивачем до подання позовної заяви не є витратами на правову допомогу. Таким чином, представником позивачів не надано доказів, що понесені витрати саме на правову допомогу у справі за позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки позивачі в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу надали квитанцію, де в графі «призначення платежу» зазначено: «Оплата позовної заяви», що не може бути прийнято судом, як документально підтверджені витрати на правову допомогу саме в цій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, то з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню з кожного по 81,20 грн. у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial