Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовами до [PERSON] , в яких просив, враховуючи уточнення позовних вимог від 07 вересня 2020 року, стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 28 012, 21 грн, яку нараховано за отримані послуги протягом періоду з травня 2015 року по липень 2020 року за адресою: [ADDRESS] , та у розмірі 20 483, 67 грн, нараховані за період з червня 2016 року по листопад 2019 року за тією ж адресою, а також витрати з оплати судового збору у розмірі 2 102, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування, користується та отримує у повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак, не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг. Відповідач у поданому відзиві не визнав позову, зазначив, що позивач зазначає про те, що власником вказаної квартири [ADDRESS] став лише 14 листопада 2018 року, а вимоги щодо боргу у позивача, починаючи з травня 2015 року. Крім того, позивач не надав доказів того, що він є балансоутримувачем будинку № 33 за вказаною адресою, відсутні докази встановлення тарифу для розрахунку вартості послуг. У своїй відповіді на відзив представник позивача визнав свою помилку, допущену у номері квартири позивача, а саме вказано № 31 замість № 5, що просив врахувати при розгляді справи, і надав новий розрахунок боргу станом на 01 серпня 2020 року у розмірі 28 012, 21 грн. II. Процесуальні дії та рішення суду. Судова справа ЄУН № 757/ 10067/20-ц 02 березня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 22 вересня 2020 року до суду надійшла відповідь на повторний запит суду, направленого згідно з частиною шостою статті 187 ЦПК України, щодо відомостей про адресу зареєстрованого у передбаченому законом місця проживання відповідача. 23 вересня 2020 року ухвалою судді від відкрито провадження у справі ЄУН № 757/ 10067/20-ц для розгляду у спрощеному порядку. 26 жовтня 2020 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги стороною позивача підтримуються у повному обсязі, не має заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі. 07 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому він, посилаючись на наявність аналогічної справи у суді із спору між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яка перебуває у провадженні головуючого судді Вовк С. В. № 757/19140/20-ц - за позовом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, просив залишити без розгляду позовну заяву або відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судова справа ЄУН № 757/ 19140/20-ц 13 травня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 13 травня 2020 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 01 липня 2020 року на запит суду надано відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача. 25 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку від відповідача до суду надійшов відзив на позов. 08 вересня 2020 року представником позивача подано відповідь на відзив та уточнення позовних вимог, у якій просив також розглянути справу без участі сторони позивача. 25 січня 2021 року ухвалою суду об`єднано в одне провадження цивільні справи за ЄУН № 757/ 10067/20-ц і 757/19140/20-ц. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є балансоутримувачем будинків комунальної власності у Печерському районі м. Києва відповідно до п. 16 рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» та надає послуги з утримання та обслуговування будинків та прибудинкової території. Відповідно до розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації» передбачено здійснення перезакріплення об`єктів житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями з балансів комунальних підприємств по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», «Печерська брама», «Хрещатик» та «Печерськжитло» на баланс комунального підприємства «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва», яке згідно до розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 48 від 28 січня 2015 року перейменовано у Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. та зареєстрованого за № 1055, 14 листопада 2018 року [PERSON] як дарувальник, будучи власником майна на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко І. І., за реєстровим № 4612, подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Починаючи з 06 травня 2015 року за вказаною адресою [PERSON] зареєстрованим у передбаченому законом порядку не значиться, згідно з витягом № 11972313 від 30 березня 2020 року з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. Предметом розгляду спору у справі є нарахування боргу за період з травня 2015 року по липень 2020 року у розмірі 28 012, 21 грн, згідно з наданого позивачем КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» розрахунку боргу за особовим рахунком № [NUMBER] . Судом встановлено, що відповідач з 06 травня 2015 року зареєстрованим у передбаченому законом порядку як за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , не значиться, а власником вказаної квартири є з 14 листопада 2018 року. Отже безпідставними є вимоги про стягнення з відповідача боргу за період, коли він і не проживав, і не був власником квартири [ADDRESS] , де позивачем надаватися послуги за утримання будинку і прибудинкової території. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання позивачем таких послуг відповідачам, матеріали справи не містять. Заперечуючи проти нарахованої позивачем суми заборгованості та наголошуючи на ненаданні їй балансоутримувачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, [PERSON] не надав доказів на його спростування та/або власного обґрунтованого розрахунку заборгованості, які і доказів того, що послуги не були надані. Згідно з розрахунком боргу станом на 01 серпня 2020 року за особовим рахунком № [NUMBER] , закріпленим за [PERSON] , сума боргу за листопад і грудень 2018 року по 524, 50 грн щомісяця, за січень-вересень 2019 року по 522, 17 грн щомісяця, грудень 2019 року - 470, 06 грн, березень, квітень і червень 2020 року - по 546, 23 грн щомісяця, а разом за 15 місяців - 7 857, 28 грн. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства підлягають задоволенню у частині стягнення боргу у розмірі 7 857, 28 грн, нарахований за 15 місяців, коли не здійснювалася плата, у період з листопада 2018 року по липень 2020 року. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини, а саме у розмірі 1 177, 28 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial