Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-04 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Бровко Р.М. звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 2018 року вона довідалась про те, що на її заробітну плату звернено стягнення на підставі постанови приватного виконавця. Про порушення своїх прав відповідачем, позивач довідалася від працівників бухгалтерії того закладу, в якому працює. Посадова особа бухгалтерії, на яку покладено функції по нарахуванню заробітної плати, утриманню податків, та інших обов`язкових платежів (в т.ч. постановами виконавців) повідомила позивачці, що на адресу закладу, в якому працює позивачка, надійшла постанова від приватного виконавця Вольф Т.Л. про звернення стягнення на заробітну плату позивача, яка датована від 19 жовтня 2018 року. Позивачка не погоджується з вчиненим виконавчим написом нотаріуса, а тому є всі підстави для визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на такі обставини. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису здійснено у випадку надання кредитного договору відповідачем, що передбачений підзаконним нормативно-правовим актом, яким є постанова КМУ № 1172 від 19 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в яку постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року було внесено зміни. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У день звернення відповідача до нотаріуса зі заявою про вчинення виконавчого напису - 25 вересня 2018 року, нотаріус вчинив виконавчий напис, який свідчить про те, що позивач не був повідомлений про наявність такої заяви про вчинення виконавчого напису із сумою заборгованості 11955, 60 грн. Ці обставини свідчать про те, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не мав можливості перевірити безспірність суми заборгованості і позбавив позивача можливості з`ясувати суму заборгованості. Відповідачем також не було направлено письмову вимогу позивачу про сплату боргу за кредитним договором. Дана дія є обов`язковою при зверненні до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною за №8545 від 24 вересня 2018 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 26 грудня 2018 року представник позивача надав суду документи на виконання ухвали суду від 13 грудня 2018 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2018 року відкрито провадження по справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05 березня 2019 року, 10 год. 30 хв. 05 березня 2019 року розгляд справи відкладено до 14 травня 2019 року, 13 год. 00 хв. у зв`язку з нявкою в судове засідання представника відповідача та клопотанням представника позивача про витребування доказів по справі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено дану справу для розгляду по суті на 25 липня 2019 року на 14 год. 00 хв. 25 липня 2019 року розгляд справи відкладено до 26 вересня 2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача. Позивач, представник позивача, представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача - адвоката Бровко Р.М. надійшли заяви, в яких він просить розглядати справу без участі сторони позивача та зазначає, що сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи та відповідно, винесення судом заочного рішення. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. надала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність з врахуванням фактичних обставин справи та постановити рішення згідно чинного законодавства. Зі згоди позивачки, висловленої в письмовій заяві її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке. Під час судового розгляду встановлено, що 24 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 8575, про стягнення з позивачки на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» 11525 грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором №GP-3141694 від 27 березня 2012 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк». Стягнення заборгованості проводилось за період з 19 вересня 2017 року по 19 вересня 2018 року. Сума заборгованості складає 11 525,60 грн., в тому числі: Прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6464, 08 грн., Прострочена заборгованість за комісією -5059, 89 грн., Прострочена заборгованість за процентами - 1,63 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 430 грн. 00 коп. (а.с. 70). 19 жовтня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., ВП №57400947, звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] на підставі виконавчого напису №8545, що виданий приватним нотаріусом Хара Н.С. 24 вересня 2018 року (а.с.9). Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат»). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (в редакції чинній станом на 24 вересня 2018 року - дату вчинення спірного виконавчого напису) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012). Отже, станом на дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З наданих суду доказів вбачається, що в заяві про вчинення виконавчого напису від 24 вересня 2018 року представник ПАТ «Перший український міжнародний банк» просив вчинити виконавчий напис на копії кредитного договору (а.с. 92, 94). З огляду на зазначене, викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved