Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що у відповідності до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.07.1988 року житловий будинок, розташований по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був батько позивача [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га. Будівництво житлового будинку та господарських споруд було здійснено у 1970-1991рр. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку загальною площею 103,2 кв.м, житловою площею 64,6 кв.м, літньої кухні, двох сараїв, стодоли, навісу, погребу, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Станом на 15.04.1991 року у даному житловому господарстві проживали батько позивача [PERSON], мати - [PERSON] та позивач, що стверджується довідкою № 361 від 12.05.2017р., виданою Топорівською сільською радою. [INFO] [PERSON] помер. На час смерті батька в господарстві разом з ним були зареєстровані та проживали позивач із сім'єю та його мати (відповідачка) [PERSON], вони вели спільне господарство, проводили поховання батька. Після смерті батька позивач разом із матір'ю продовжують проживати у житловому будинку, утримувати його в належному стані, користуватися предметами домашнього вжитку, обробляти землю, позивач виготовив технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями вони фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР (1963року). З метою реалізації спадкових прав позивач звернувся до в.о. Городенківського районного державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.05.2017 року позивачу відмовлено у видачі документів на спадщину на житловий будинок через реєстрацію житлового господарства, як колгоспного двору. Мати позивача, [PERSON] не претендує ні на частку у спадщині, ні на частку в колгоспному дворі та не зверталася за її виділом. Звітом про оцінку майна ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] визначено ринкову вартість будинку- 128 498,45 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо визнання прав власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в цілому за [PERSON] Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Копією Свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 28 лютого 1976 р., стверджується, що позивач [PERSON] народився [INFO], його батьками є: [PERSON] та [PERSON]. Із копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15.07.1988 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів, встановлено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]; свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 110 від 08 червня 1988 р. Довідкою виконавчого комітету Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 358 від 12 травня 2017 р. доводиться, що [ADDRESS] переіменовано на [ADDRESS]. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Довідкою № 361, виданою 12 травня 2017 року виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджується, що згідно погосподарської книги № 5-6 за 1991- 1995 роки, станом на 15.04.1991 р. в житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON], 1941 р.н., [PERSON], 1944 р.н., [PERSON], 1976 р.н. [PERSON] помер [INFO] у віці 62 років в с. Топорівці Городенківського району, актовий запис № 21 від 26.08.2008 р., про що свідчить копія Свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 26 серпня 2003 року Топорівською сільською радою. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. На час смерті спадкодавця [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Довідкою № 360, виданою 12 травня 2017 року виконавчим комітетом Топорівської сільської ради стверджується, що на час смерті [PERSON], 1941 р.н., який помер [INFO], в житловому будинку в [ADDRESS] проживали: [PERSON], 1944 р.н.; [PERSON], 1976 р.н.; [PERSON], 1981 р.н.; [PERSON], 2003 р.н.; [PERSON] вів спільне господарство з померлим та провів похорон. Копією Свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 25.02.1976 р. в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, стверджено, що відповідачка [PERSON] є дружиною [PERSON]. [PERSON], 1944 року народження, як непрацездатна вдова спадкодавця [PERSON] за законом, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, є спадкоємцем, яка має право на обов'язкову частку у спадщині. Відповідачка [PERSON] в поданій до суду заяві зазначила, що визнає позов сина [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], на будь-яку частку у спадковому майні не претендує, до органів нотаріату з приводу оформлення спадщини не зверталася та звертатися не буде. Оскільки на час смерті батька [PERSON] позивач [PERSON] проживав разом з ним, тому він вважається таким, що прийняв спадщину. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2004 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звертався до в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь, однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 922/02-31 від 19.05.2017 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15.04.1991р. належить відповідна частка житлового будинку. Проте, частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок збудований в 1991 році, господарські будівлі збудовані в 1970, 1981, 1991 роках. Як вбачається із звіту про оцінку майна № SY170510-009, складеного 10.05.2017 року ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна», ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] становить 128 498,45 грн. За житловий будинком по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,25 га, що стверджується довідкою № 359, виданою 12.05.2017р. виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Після смерті батька позивач продовжує проживати в спадковому житловому будинку, здійснює догляд за ним. В зв'язку з тим, що спадковий житловий будинок належав колгоспному двору, частка померлого [PERSON] в даному житловому будинку конкретно не визначена, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем, як спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON], права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами не встановлено, відповідачка не заперечує відносно задоволення даного позову, враховуючи те, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved