Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.11.2003 серії [NUMBER] та копією актового запису про народження позивача від 14.11.2003 № 01. Довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 04.01.2020 № 389716-2020 підтверджується те, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з доданим до позовної заяви актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (копія), складеним одноособово депутатом Пеньковським В.Л. без зазначення дати проведення обстеження, позивач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , при цьому назва населеного пункту в акті не зазначена, у зв`язку з чим цей акт судом визнано неналежним доказом. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 23.06.2020 № 01-01-22/0324 щодо відповідача [PERSON] зазначено таке. З 14.04.2020 [PERSON] поставлена на профілактичний облік, як така, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Службою у справах дітей Новомиколаївської райдержадміністрації було направлено матеріали на притягнення до адміністративної відповідальності згідно ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення на [PERSON] та [PERSON] . 10.04.2020 [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно [PERSON] домашнє насильство, а саме висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував, провокував бійку, намагався викинути її особисті речі з будинку та виганяв дівчинку із дому, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. 13 квітня 2020 року під час обстеження умов проживання у будинку була повна антисанітарія, вигляд батьків свідчив про те, що батьки вживали алкоголь. Обмежений запас продуктів харчування, приготованої їжі не було, будинок не опалюється. Запас дров обмежений. У будинку відсутнє спальне місце для [PERSON] . При спілкуванні із родичами [PERSON] , стало відомо, що [PERSON] вона не цікавиться, не утримує, після того як дівчинка приїхала із спортивної школи на період карантину, вітчим її з дому вигнав, дитина була вимушена шукати прихистку у тітки [PERSON] , у якої вона поживала у період із 14.04.2020 по 04.05.2020, а потім із 04.05.2020 почала проживати в родині дядька [PERSON] по даний час. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , рідна сестра відповідача [PERSON] , пояснила суду, що в той час коли вона була на заробітках у Польщі, а саме з серпня 2019 року по лютий 2020 року, до неї, приблизно у грудні 2019 року, зателефонувала позивач [PERSON] та попросила матеріальної допомоги, оскільки батьки їй не допомагали. За твердженням свідка, вона надсилала гроші своїй дочці, яка передавала їх [PERSON] . Також [PERSON] зазначила, що позивач проживала у неї декілька місяців, після чого поїхала жити до брата - [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що знає позивача близько одного місяця. Свідок зазначив, що позивач мала при собі в достатній кількості особисті речі, зокрема одяг. За припущенням свідка речами позивача забезпечували батьки. Також свідок пояснив, що [PERSON] пішла з дому після того, як вітчим [PERSON] звинуватив її у крадіжці грошей, приблизно однієї тисячі гривень. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він забезпечував [PERSON] всім необхідним, купував їй необхідні речі. Також свідок зазначив, що [PERSON] не слухається [PERSON] та часто словесно конфліктує з нею. Матеріальне утримання родини, за твердженням свідка, повністю покладено на нього. Допитана у судовому засіданні в якості свідка, за її згодою, відповідач [PERSON] пояснила, що вона не зловживає алкогольними напоями та вважає, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо [PERSON] . Також відповідач зазначила, що не надає матеріального утримання дочці на даний час, оскільки займається домашнім господарством, а утримання родини покладено на її чоловіка - [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом відповідача [PERSON] , не надав суду істотних показань, зазначивши що знає відповідача [PERSON] близько двох років та характеризує її позитивно, а позивача не бачив вже протягом тривалого часу. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15.09.2020 по справі № 537/2238/18 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 91554984), та зазначає таке. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. У силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем [PERSON] саме по собі свідчить про наявність передбаченої пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підстави для позбавлення особи батьківських прав, оскільки підтверджує свідоме нехтування особою своїми обов`язками щодо виховання дитини. За правилами частини третьої статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача [PERSON] в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 166 СК України. З огляду на викладене, визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отжепозов в частині вимог до [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Позов в частині вимог до відповідача [PERSON] суд визнає необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, адже під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б були достатньою підставою для застосування крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав. Так, судом на підставі вищезазначених доказів було встановлено та враховано те, що відповідач [PERSON] не виявляє цілковитої байдужості до позивача, цікавиться її життям, займається її вихованням та не бажає розривати відносин з дочкою. Водночас, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] систематично зловживає алкоголем, а сама вона під час розгляду справи заперечила цю обставину. З показань допитаних судом свідків випливає, що конфлікт у відносинах позивача з матір`ю не носить постійного характеру, а триває протягом останніх років. Неспроможність [PERSON] особисто фінансово забезпечувати потреби позивача не є передбаченою законом підставою для позбавлення особи батьківських прав. Виходячи з наведеного, суд визнає висновок органу опіки та піклування в частині доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно позивача необґрунтованим і не погоджується з висновком у цій частині. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 161/4985/17 (реєстраційний номер за ЄДРСР 81573955) зроблено висновок щодо застосування норми ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Відповідач [PERSON] у даній справі не звільнений від сплати судового збору. Отже, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. Документально підтверджені судові витрати, понесені сторонами, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved