Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. В позовних вимогах позивачка посилається на наступні обставини. Так, 29 серпня 2001 року між, [PERSON] та [PERSON] , укладений шлюб, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] . 18 квітня 2012 року шлюб розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Від спільного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , про що видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Син мешкає разом зі позивачкою за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності матері позивачки. Позивачка стверджує, що з дня народження сина відповідач абсолютно ніякої участі у його вихованні та догляді за дитиною не бере. При випадкових зустрічах з сином на вулиці - ховається. Життям та здоров`ям сина не цікавиться. Кошти на утримання дитини відповідач передавав нерегулярно, лише після її прохань, але у розмірі, якого було вкрай недостатньо для забезпечення потреб сина в лікуванні та харчуванні. Протягом першого року життя сину діагностували діскенезію жовчовивідних шляхів, харчову та медикаментозну алергію, атопічний дерматит невстановленої етіології, внаслідок чого син проходив систематичне стаціонарне лікування в дитячих лікарнях міста Одеси. З 2015 року дитині призначено виключно гіпоалергенне дієтичне харчування (стіл №5) та систематичне антигістамінне лікування. В 2017 році стан здоров`я сина значно погіршився, протягом року він хворів 11 разів, з яких 6 разів його госпіталізували до медичних стаціонарів. Так, з 19.02.2017 по 21.02.2017 син перебував на стаціонарному лікуванні в Одеській міській інфекційній лікарні. З 24.02.2017 по 28.02.2017 син перебував на стаціонарному лікуванні в цьому ж медичному закладі. З 12.07.2017 по 18.07.2017 син перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Дитяча міська лікарня № 3» . З 19.07.2017 до кінця серпня 2017 син перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря пульмонолога-алерголога з ускладненням від захворювання. З 25.07.2017 до кінця серпня 2017 син перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря-гастроентеролога з дисфункцією біліарного тракту. З 10.09.2017 по 14.09.2017 син перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № З». З 25.09.2017 по 03.10.2017 син перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом дільничного лікаря-педіатра КУ «ДМП № 2». З 14.10.2017 по 24.10.2017 син перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря-педіатра дитячої міської лікарні № 3. З 10.12.1017 року по 27.12.2017 року син проходив стаціонарне лікування в університетській клініці Одеського Національного медичного університету. З 27.12.2017 по 29.12.2017 син проходив амбулаторне лікування під наглядом лікаря-оториноларинголога. З 29.12.2017 по 09.01.2018 син у тяжкому стані перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3». Перебіг хвороби проходив з надзвичайно високою температурою тіла, яка не знижувалась протягом 10 діб, та без будь-яких інших симптомів. За таких обставин сину призначили дослідження крові, вартістю понад 3 тис. грн., про що позивачка повідомила [PERSON] , адже на той момент, внаслідок безперервних хвороб дитини, позивачка витратила всі наявні у неї грошові заощадження. З необхідної суми [PERSON] 05.01.2018 року надав лише 2 500 грн. Після цього відповідач повідомив, що більше грошей дитині передавати не буде. Оскільки наявних у позивачки грошей не вистачало на лікування, то під час хвороб дитини позивачка періодично була змушена просити кошти у [PERSON] , що в значній мірі принижувало її гідність. В серпні 2017 сину первісно діагностували «непереносимість глютену», що унеможливило відвідування дитячого садка, ведення звичайного образу життя та харчування. Після діагностування глютенової непереносимості виникла необхідність в проведенні додаткового генетичного дослідження, які здійснюються, зокрема, в Німеччині, проте його вартість є достатньо високою. Про необхідність проведення високовартісних досліджень позивачка неодноразово повідомляла [PERSON] , проте всі її прохання залишені ним поза увагою, грошей на генетичні дослідження дитини він не надав. Внаслідок безперервної хвороби сина у нього утворився дефіцит маси тіла у 20%, тому головним лікарем КУ «Дитяча міська клінічна лікарня №3» 24 січня 2018 року призначено термінове проведення генетичного дослідження для можливості встановлення ступеню тяжкості глютенової непереносимості. Вказані дослідження проводяться лабораторією «Synevo» у Німеччині. Крім того, для з`ясування причин алергії, сину призначені інші дослідження крові, у тому числі на алергени та цитотест на харчову непереносимість, орієнтовна вартість яких складала понад 16 тис. грн. Про це позивачка також повідомила [PERSON] , однак надати гроші дитині він відмовився. Для відновлення стану здоров`я та корегування маси тіла сину призначена сувора безглютенова гіпоалергенна дієта та додаткове лікарське вітамінне харчування сумішшю «Resource junior» ТМ «Nestle» для запобігання подальшої втрати маси тіла. За таких обставин, протягом січня-лютого 2018р. позивачка декілька разів зверталась до [PERSON] про надання грошей для обстеження та лікування дитини. Однак [PERSON] забезпечувати дитину категорично відмовився. Позивачка стверджує, що протягом трьох років після народження дитини позивачка не працювала та одноособово займалась вихованням сина. Жодної допомоги у вихованні або догляді за дитиною [PERSON] не надавав. Гроші передавав нерегулярно, в недостатній кількості. Дані факти підтверджуються: довідкою КУ «ДМП № 2» від 29.08.2016; довідкою КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» за № 48 від 18.07.2017; довідкою КУ «ДМП № 2» від 17.03.2018; листом головного лікаря КУ «ДМП № 2» вих. № 224 від 19.03.2018; довідкою КУ «ДМКЛ № 3» № 76 від 17.12.2018; довідкою КУ «ДМКЛ №3» № 09 від 21.01.2019; консультативним висновком гастроентеролога від 04.01.2019р. За результатами аналізів 09.03.2018 Одеським обласним гастроентерологом Одеської обласної дитячої клінічної лікарні Кодруль Ю.В. сину встановлено діагноз «целіакія» та поставлено його на спеціальний диспансерний облік. Відповідно до Наказу МОЗ України № 454/471/516 від 08.11.2001 року «Про затвердження Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років» целіакія є захворюванням, за яким дитині встановлюється інвалідність. Вказана хвороба є невиліковною. Для дослідження ступеню тяжкості захворювання та можливого встановлення інвалідності необхідно було пройти низку досліджень, в тому числі клінічних та лабораторних, призначених педіатром, гастроентерологом та генетиком. В зв`язку із чим, 04 та 08 травня 2018 р. позивачка зверталась до [PERSON] з проханням надати їй дозвіл дитині на виїзд за кордон для обстеження та лікування дитини, однак дозвіл він не надав. Відмова відповідача від утримання дитини змусила позивачку ініціювати питання про примусове стягнення аліментів в судовому порядку. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 24.10.2018 по справі №523/8200/18 позов задоволений частково: стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина за період з 14.06.2015 по 31.12.2017 в сумі 744 421 грн.; стягнуто аліменти за період з 01.01.2018 по 31.012018 в сумі 27 500 грн.; стягнуто аліменти, починаючи з 01.02.2018 в твердій грошовій сумі в розмірі 30 000 гривень щомісячно до повноліття дитини - до [INFO] включно; допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць в сумі 30000 грн.; стягнуто додаткові витрати на дитину в сумі 16 400 грн.; стягнуто з відповідача витрати, пов`язані з витребуванням доказів по справі в сумі 536 грн.; позовну вимогу щодо допущення негайного виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в сумі 744 421 грн. - залишено без задоволення. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.05.2019 по справі №523/8200/18 апеляційні скарги сторін задоволені частково, рішення суду першої інстанції скасовано, позов про стягнення аліментів задоволено частково: стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 20 270 грн. щомісячно, починаючи з 14.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] ;стягнуто додаткові витрати на дитину в сумі 8 200 грн.; стягнуто витрати, пов`язані з витребування доказів у справі в сумі 536 грн.; у задоволенні позову про стягнення аліментів за період з 14.06.2015 по 14.06.2018 відмовлено. Позивачка з дня народження дитини та до теперішнього часу самостійно займається лікуванням дитини. Не зважаючи на її чисельні повідомлення відповідачу про кожне перебування дитини у лікарні протягом 2016-2018 років, він жодного разу не відвідав сина та не поспілкувався із жодним лікарем щодо стану його здоров`я, навіть під час перебування сина в реанімації. Протягом всього часу після народження сина відповідач не купив йому жодної іграшки, книги, або речі. Він навіть не спромігся віддати дитині ті іграшки, які після народження сину передавали наші друзі. З дня народження сина відповідач не займається його вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Відповідач ніколи не цікавився здібностями дитини. Син знає про вигляд [PERSON] лише з фотокарток. Позивачка стверджує, що відповідач, не виконуючи жодного батьківського обов`язку по відношенню до дитини, лише зловживає своїм формальним правом щодо надання дозволів на виїзд дитини за кордон або на реєстрацію (перереєстрацію) місця мешкання дитини. Внаслідок ненадання [PERSON] дозволу на виїзд дитини за кордон та внаслідок його ухилення від утримання сина, дитина позбавлена можливості пройти обстеження та лікування за кордоном, оскільки целіакію в Україні не досліджують та не лікують. Внаслідок ненадання [PERSON] у серпні 2018 р. згоди на зміну реєстрації місця проживання сина, дитина позбавилась можливості вступити у 2018 навчальному році до першого класу. На підставі викладеного, позивачка просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Вона пояснила, що з дня народження сина всі обов`язки щодо його утримання та виховування вона виконує самостійно. Відповідач життям, здоров`ям та його виховуванням взагалі не займається, оскільки дитина йому байдужа. Дитина має дуже великі проблеми із станом здоров`я, на протязі декілька років вона самостійно бореться за життя сина, купує необхідні ліки, доглядає за ним, перебувала з ним у лікарні. Вона неодноразово зверталась до відповідача за допомогою, проте відповідач інколи надавав невелику матеріальну допомогу, проте ніколи не бажав спілкуватись з дитиною та приймати участі у її вихованні. Окрім того, коли вона бажала виїхати з дитиною за кордон з метою дослідження стану її здоров`я, відповідач категорично відмовився надавати згоду на виїзд. Відповідач в судову засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В процесі підготовчого судового засідання відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Так, він пояснив, що взагалі не впевнений щодо малолітній [PERSON] є його сином, оскільки він народився вже після розірвання шлюбу. В зв`язку з чим, він звернувся із позовом про оспорювання батьківства. Він також пояснив, що твердження позивачки проте що він не надавав допомоги не відповідають дійсності. Окрім того, в матеріалах справи наявні також письмові заперечення відповідача на позовні вимоги, які суд розцінює лише як письмові пояснення, оскільки відзив на позов відповідач так і не подав. Так, з даних пояснень вбачається, що відповідач протягом 2017р. перерахував на соціальну картку дитини понад 70000 гривень, з періодичністю 6-9 днів. Однак його невідомо на що витрачалися кошти. Він також пояснив, що приїжджав до лікарні до сина та спілкував з ним. Окрім того, протягом трьох років з дня народження дитини він приходив до сина з періодичністю раз на місяць. Останній раз прийшов на день народження сина [INFO] , приніс триста доларів США та попросив позивачку надати його можливість у вихідні дні спілкуватися з сином особисто, проте позивачка йому відмовила. Представники органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання не з`явились, згідно поданого клопотання просили справу розглянути у їх відсутність. Окрім того до суду надійшов висновок органу опіки та піклування в якому вони вважали за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо малолітньої дитини. (а.с. 135) Судом встановлені наступні обставини, а також відповіді правовідносини. Так судом встановлено, що 29 серпня 2001 року між, [PERSON] та [PERSON] , укладений шлюб, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] . (а.с.10) 18 квітня 2012 року шлюб розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . (а.с. 11) Від спільного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , про що видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Батьком дитини у свідоцтві про народження вказаний [PERSON] в [PERSON] . (а.с.12) Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] мешкає разом зі позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності матері позивачки. (а.с.13-16) Позивачка стверджує, що з дня народження сина відповідач абсолютно ніякої участі у його вихованні та догляді за дитиною не бере. Життям та здоров`ям сина не цікавиться. Кошти на утримання дитини відповідач передавав нерегулярно, лише після її прохань, але у розмірі, якого було вкрай недостатньо для забезпечення потреб сина в лікуванні та харчуванні. Окрім того, малолітній [PERSON] , [INFO] страждає хронічним захворюваннями, у зв`язку з чим, неодноразово перебував на лікуванні. З 2015 року дитині призначено виключно гіпоалергенне дієтичне харчування (стіл №5) та систематичне антигістамінне лікування. Так, з 19.02.2017 по 21.02.2017 [PERSON] , [INFO] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в Одеській міській інфекційній лікарні. З 24.02.2017 по 28.02.2017 син перебував на стаціонарному лікуванні в цьому ж медичному закладі. З 12.07.2017 по 18.07.2017 син перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Дитяча міська лікарня № 3» . (а.с.18) З 19.07.2017 до кінця серпня 2017 син перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря пульмонолога-алерголога з ускладненням від захворювання. З 25.07.2017 до кінця серпня 2017 син перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря-гастроентеролога з дисфункцією біліарного тракту. З 10.09.2017 по 14.09.2017 син перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № З». З 25.09.2017 по 03.10.2017 син перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом дільничного лікаря-педіатра КУ «ДМП № 2». З 14.10.2017 по 24.10.2017 син перебував на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря-педіатра дитячої міської лікарні № 3. З 10.12.1017 року по 27.12.2017 року син проходив стаціонарне лікування в університетській клініці Одеського Національного медичного університету. З 27.12.2017 по 29.12.2017 син проходив амбулаторне лікування під наглядом лікаря-оториноларинголога. З 29.12.2017 по 09.01.2018р. малолітній у тяжкому стані перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3». (а.с.21) В серпні 2017 сину первісно діагностували «непереносимість глютену», що унеможливило відвідування дитячого садка, ведення звичайного образу життя та харчування. В судовому засіданні позивачка пояснила, що після діагностування глютенової непереносимості виникла необхідність в проведенні додаткового генетичного дослідження, які здійснюються, зокрема, в Німеччині, проте його вартість є достатньо високою. Про необхідність проведення високовартісних досліджень позивачка неодноразово повідомляла [PERSON] , проте всі її прохання залишені ним поза увагою, грошей на генетичні дослідження дитини він не надав. В судовому засіданні встановлено, що саме позивачка займалась лікуванням дитини, перебувала з ним на лікуванні, проводила дослідження за власний рахунок. Дані факти підтверджуються: довідкою КУ «ДМП № 2» від 29.08.2016; довідкою КУ «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» за № 48 від 18.07.2017; довідкою КУ «ДМП № 2» від 17.03.2018; листом головного лікаря КУ «ДМП № 2» вих. № 224 від 19.03.2018; довідкою КУ «ДМКЛ № 3» № 76 від 17.12.2018; довідкою КУ «ДМКЛ №3» № 09 від 21.01.2019; консультативним висновком гастроентеролога від 04.01.2019р.. (а.с. 17-24) Оскільки наявних у позивачки грошей не вистачало на лікування, то під час хвороб дитини позивачка періодично була змушена просити кошти у [PERSON] , який 05.01.2018 року надав лише 2 500 грн.. За результатами аналізів 09.03.2018 Одеським обласним гастроентерологом Одеської обласної дитячої клінічної лікарні Кодруль Ю.В. сину встановлено діагноз «целіакія» та поставлено його на спеціальний диспансерний облік. (а.с. 47) Відповідно до Наказу МОЗ України № 454/471/516 від 08.11.2001 року «Про затвердження Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років» целіакія є захворюванням, за яким дитині встановлюється інвалідність. Вказана хвороба є невиліковною. Для дослідження ступеню тяжкості захворювання та можливого встановлення інвалідності необхідно було пройти низку досліджень, в тому числі клінічних та лабораторних, призначених педіатром, гастроентерологом та генетиком. В зв`язку із чим, 04 та 08 травня 2018 р. позивачка зверталась до [PERSON] з проханням надати їй дозвіл дитині на виїзд за кордон для обстеження та лікування дитини, однак дозвіл він не надав. Відмова відповідача від утримання дитини змусила позивачку ініціювати питання про примусове стягнення аліментів в судовому порядку. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 24.10.2018 по справі №523/8200/18 позов задоволений частково: стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина за період з 14.06.2015 по 31.12.2017 в сумі 744 421 грн.; стягнуто аліменти за період з 01.01.2018 по 31.012018 в сумі 27 500 грн.; стягнуто аліменти, починаючи з 01.02.2018 в твердій грошовій сумі в розмірі 30 000 гривень щомісячно до повноліття дитини - до [INFO] включно; допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць в сумі 30000 грн.; стягнуто додаткові витрати на дитину в сумі 16 400 грн.; стягнуто з відповідача витрати, пов`язані з витребуванням доказів по справі в сумі 536 грн.; позовну вимогу щодо допущення негайного виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в сумі 744 421 грн. - залишено без задоволення. (а.с. 53-62) Постановою Одеського апеляційного суду від 21.05.2019 по справі №523/8200/18 апеляційні скарги сторін задоволені частково, рішення суду першої інстанції скасовано, позов про стягнення аліментів задоволено частково: стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 20 270 грн. щомісячно, починаючи з 14.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] ;стягнуто додаткові витрати на дитину в сумі 8 200 грн.; стягнуто витрати, пов`язані з витребування доказів у справі в сумі 536 грн.; у задоволенні позову про стягнення аліментів за період з 14.06.2015 по 14.06.2018 відмовлено. (а.с. 59-62) Згідно довідки Другого Суворовського ДВС ГТУЮ в Одеській області від 01.07.2019р. № 23281 у [PERSON] була наявна заборгованість щодо сплати аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 257726,33 грн. (а.с. 64) Згідно висновку Ради опіки та піклування Суворовської районної адміністрації від 18.09.2019р. № 01-05-3/398вх. орган опіки та піклування Суворовської райадміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . У висновку також зазначено, що батько дитини, [PERSON] , 1972р.н., власноручно написав заяву, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, але ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків, не надав. (а.с.136-137) Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, оцінюючи надані відповідачем докази, вважає, що дані докази лише доводять той факт, що відповідач інколи надава в матеріальну допомогу на утримання дитини. В той же час, часткове надання матеріальної допомоги на утримання дитині, яка потребує постійного лікування та стороннього догляду не може бути належним доказом виконання відповідачем батьківських обов`язків. Необхідно відзначити, що суду взагалі є незрозумілою позиція відповідача щодо його бажання брати участь у житті дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Однак, який саме інтерес до дитини проявляє відповідач, з урахуванням подачі ним позову про оспорювання батьківства та відсутністю жодного звернення щодо усунення перешкод у спілкування з дитиною, неможливо встановити. Суд також вважає, що фактично у даному процесі відповідач проявив дуже пасивну позицію, як і неявкою до суду, а також ненаданням доказів, які спростовують доводи позивачки. Окрім того, з пояснень відповідача вбачається, що позивачка не надає йому можливість спілкуватись з дитиною, проте відповідач мав можливість звернутись із зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення часу та способу участі батька у вихованні та спілкування з дитиною, однак цього не зробив. Доказів звернення до органу опіки та піклування з приводу усунення перешкод у здійсненні батьківських прав не подавав. Відповідно до Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають або обмежують доступ дитини до культурних та інших духовний цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язанні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язанні забезпечити здобуття дитиною повної загальної, середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, вважає, що у якнайкращих інтересах дитини буде саме позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач фактично не проявляє інтерес до життя дитини, її розвитку, стану здоров`я та виховання, а лише цікавиться зменшенням матеріального навантаження на утримання дитини. З відповідача на користь позивачки підлягають стягненню також судові витрати у розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного, ст.ст. 150,155,164,166 СК України, ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved