Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] 03.06.2015 року звернувся до суду із наведеною вище заявою, яку мотивує тим, що 28.05.2015 р. Вінницьким міським судом Вінницької області винесено рішення у справі №127/9174/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування дитини-інваліда, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]: на лікування дитини [PERSON] 6\~456,75 грн., судові витрати позивача на правову допомогу 600 грн., судовий збір на користь держави в розмірі 243,60 грн. Зазначене рішення, на думку [PERSON], є не зовсім зрозумілим, а саме заявнику не зрозуміло: яким чином і в який термін сплачувати присуджені до виплати кошти (кому спочатку державі або позивачеві); яким чином можливо буде здійснювати контроль за використанням коштів які позивач, за рішенням суду, отримає наперед. Одночасно всю суму він заплатити не в змозі. В судовому засіданні заявник [PERSON] доводи заяви підтримав, просив її задовольнити та розяснити, чому в сьомому абзаці описово мотивувальної частини рішення зазначено, що позивач частково приступила до виконання індивідуальної програми реабілітації інваліда десь близько на 500 грн., чому суд у своєму рішенні, як на підставу для задоволення позову посилається за ч. 2 ст. 185 СК України, згідно якої розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, оскільки спору з приводу виплати коштів фактично не було, просив також дати відповіді на його запитання, що наведено ним в заяві, а саме щодо черговості виплати коштів, що присуджені рішенням суду а також яким чином можливо здійснити контроль за використанням коштів, що з нього має бути стягнуто. [PERSON] з приводу вирішення вказаної заяви поклалась на розсуд суду. Суд, заслухавши [PERSON] та [PERSON], дослідивши доводи заяви, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту; подання заяви про розяснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання. При розгляді цивільних справ суди, відповідно до ст.11 ЦПК України розглядають цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 221 ЦПК розяснення рішення суду, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію; зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду; розяснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути предявлене до виконання; якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, в тому числі і шляхом вчинення нових процесуальних дій, спрямованих на встановлення тих обставин, що не були предметом дослідження. Тобто, роз'яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз'яснення судового рішення зумовлюється його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Суд не повинен давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації. Рішення суду, постановлене у справі, є простим, доступним, зрозумілим, таким, що не припускає різного тлумачення і не ускладнює його виконання. Суд не вбачає підстав для розяснення рішення суду в частині того, чому позивач в судовому засіданні вказувала на те, що вона «частково приступила до виконання індивідуальної програми реабілітації інваліда десь близько на 500 грн.», оскільки позивач сама вирішувала, які пояснення надавати в судовому засіданні, а суд лише оцінює вказані пояснення та або приймає або не приймає їх до уваги. Аналогічно, не підлягає розясненню й питання заявника про те, чому судом була до спірних правовідносин застосована ч. 2 ст. 185 СК України, оскільки відповідно до ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, та за результатами розгляду справи суд вирішив, що вказана норма підлягає до застосування у спірних правовідносинах. Щодо розяснення заявнику, в які терміни мають бути сплачені присуджені кошти, черговості здійснення виплат, а також щодо здійснення контролю за використанням вказаних коштів позивачем по справі, суд вважає звернути увагу на те, що рішенням суду вирішено стягнути вказані кошти з відповідача, а тому питання, щодо черговості здійснення відповідних виплат не виникає. Що ж стосується здійснення контролю за витрачанням коштів позивачем, то вказане питання не було предметом розгляду справи по суті, а тому не може бути вирішене шляхом розяснення рішення суду. Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави для розяснення судового рішення. При цьому слід зазначити, що в заяві про розяснення судового рішення заявник фактично вказує на те, що він з ним не погоджується у певних частинах, для чого вніс відповідну апеляційну скаргу, яка на даний час не розглянута. Положення, визначені\~ст. 221 ЦПК України, не можуть застосовуватись, якщо хтось із осіб, які брали участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення, особи, які брали участь у справі, можуть його оскаржити. Згідно\~ст. 373 ЦПК України\~за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про розстрочку виконання і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання рішення. На підставі викладеного в задоволенні заяви про розяснення рішення суду слід відмовити.

Outcome: dismissed