Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області (далі - відповідач -1), [PERSON] (далі - відповідач -2) про визнання недійсним заповіту, в якому вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який постійно до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне майно. 26 лютого 2008 року позивачем та її чоловіком [PERSON] , було складено заповіт, який було посвідчено секретарем Жовтневої сільської ради за реєстром № 8. Відповідно до змісту вказаного заповіту, зазначено, що земельну ділянку площею 1,08 га, земельні частки (паї) площею 2,6911 га та 2,7325 га, що належать їм на підставі державних актів серії ЖТ № 153636 та серії ЖТ № 153637, вони заповідають їх дочці [PERSON] . Проте, позивачем та її чоловіком складено спільний заповіт подружжя на майно, яке не є їх спільною сумісною власністю, а є особистою приватною власністю кожного з них. Позивач вважає, що вказаний заповіт має бути визнаний судом недійсний. Так, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 153637 виданого 26 лютого 2004 року, на підставі розпорядження голови Попільнянської РДА № 427 від 10.11.2003 року, [PERSON] вказаний власником земельної ділянки площею 2,7325 га, що розташована на території Жовтневої сільської ради, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 153636 виданого 26 лютого 2004 року, на підставі розпорядження голови Попільнянської РДА № 427 від 10.11.2003 року позивач являється власником земельної ділянки площею 2,6911 га, що розташована на території Жовтневої сільської ради, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, вказані земельні ділянки, отримані позивачем та її чоловіком, внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, відповідно до Указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року № 666/94 та «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя, а особистою приватною власністю кожного. Вищевказане стосується також і присадибної ділянки, загальною площею 1,1309 га, що розташована у [ADDRESS] , яка була приватизована померлим. Таким чином, позивач та її чоловік не могли укласти заповіт стосовно майна, яке належало їм на праві особистої приватної власності, а не на праві спільної сумісної власності. Вищевказаний заповіт був складений позивачем та її чоловіком під впливом помилки стосовно їх прав та обов`язків, які виникають у подальшому, що було пов`язано з їх душевним станом та необізнаністю стосовно суті заповіту, так як укладаючи заповіт, вони вважали, що право власності на майно перейде тому з подружжя, який переживе другого. Після смерті чоловіка позивач дізналась, що не може успадкувати належну йому земельну ділянку, так як заповіт може бути відмінено тільки при житті і згоді обох з подружжя. При посвідченні заповіту їм не було роз`яснено зміст статті 1243 Цивільного Кодексу України, яка регулює вказаний вид заповіту, у заповіті відсутнє посилання на вказану статтю. Також у заповіті відсутній час його посвідчення. Позивач просить визнати недійсним заповіт, складений нею та її чоловіком [PERSON] , що помер [INFO] , який був посвідчений 26 лютого 2008 року [PERSON] , секретарем Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області за реєстром № 8. Судові витрати покладає на себе. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила справу за позовом [PERSON] про визнання недійсним заповіту провести без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 100. Відповідно до довідки № 92 від 29 січня 2019 року виданої Виконавчим комітетом Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , уродженець села Квітневе (Жовтневе) Попільнянського району Житомирської області, який помер [INFO] (а/з № 100 від 27.12.2018 року), постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним до дня смерті проживали та були зареєстровані: дружина - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , внучка - [PERSON] , [INFO] , правнука - [PERSON] , [INFO] , внук - [PERSON] , [INFO] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 17 квітня 2019 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про спадкову справу, спадкодавцем вказаний [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі: 64076326. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 11 січня 1959 року Жовтневецький сільським бюро ЗАГС Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] 11 січня 1959 року одружився з [PERSON] Ювхимівною, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на « [PERSON] », запис за № 1. Згідно Заповіту посвідченого 26 лютого 2018 року секретарем Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , заповіли належний їм на праві спільної сумісної власності жилий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 1,08 га, земельні частки (паї), своїй дочці [PERSON] , [INFO] . Зареєстровано в реєстрі № 8. Відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 153637 виданого 26 лютого 2004 року, серії ЯЛ № 590214, серії ЯЛ № 590213 та серії ЯЛ № 590212 виданих 01 червня 2011 року, [PERSON] на підставі розпорядження голови Попільнянської РДА від 10.11.2003 року № 427 та на підставі рішення від 17.12.2010 року з сесії 6 скликання Жовтневої сільської ради, є власником земельних ділянок площею 2,7325 га, 0,5049 га, 0,3760 га, які розташовані в селі Жовтневе, Попільнянського району, Житомирської області, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 153636 виданого 26 лютого 2004 року, [PERSON] на підставі розпорядження голови Попільнянської РДА від 10.11.2003 року № 427, є власником земельної ділянки площею 2,6911 га, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 29 вересня 2008 року Житомирською філією державного підприємства «Інформаційний центр», до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про заповіт подружжя, заповідачами вказані: [PERSON] та [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі: 45526460. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до статті 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності; у разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив; у разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті; у разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя. Між тим, згідно зі статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При цьому, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки (ст.ст. 63-64 СК України). Судом встановлено, що спільний заповіт подружжя від 26.02.2018 року складено на майно, яке не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власність кожного з них, наведені обставини підтверджуються Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 153637, виданий [PERSON] та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 153636, виданий [PERSON] , якими встановлено, що земельна ділянка площею 2,7325 га належить [PERSON] , а земельна ділянка площею 2,6911 га належить [PERSON] . Дані земельні ділянки подружжя заповіло своїй дочці у спільному заповіті подружжя. Як вбачається з частини 1 статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Заповіт є також правочином. Згідно статею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, за статею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За положеннями частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. При цьому, згідно з частиною 1 статті 217 цього ж Кодексу недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Також, згідно статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Враховуючи, що подружжя [PERSON] та [PERSON] при складенні заповіту на земельні ділянки площею 2,6911 га та площею 2,7325 га, не мали, відносно даних земельних ділянок спільних прав, тому слід зробити висновок, що у них, як у подружжя, був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності відносно частини цього майна, а отже заповіт є недійсним. Згідно частин 1, 4 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, при складанні заповіту подружжя їм не було роз`яснено, що у разі складання спільного заповіту подружжя, частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого подружжя, який його пережив, а також, що у разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті, в зв`язку з чим волевиявлення заповідача не відповідало її волі, також вказані земельні ділянки є особистою приватною власністю кожного з них, таким чином особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, і тому з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визнати заповіт [PERSON] та [PERSON] від 26 лютого 2018 року, посвідчений секретарем Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за № 8, недійсним.

Outcome: approved