Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Троїцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки, які належали [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є єдиним спадкоємцем [PERSON], яка померла 26 серпня 2006 року. За життя остання набула право власності на земельні ділянки, розташовані на території Троїцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області площею 3,4496 гектари з кадастровим номером 7423684300:05:000:0070 та площею 0,3324 гектари з кадастровим номером 7423683600:05:000:1147. Право власності на вказані земельні ділянки посвідчувалося державними актами, однак на даний час збереглися лише їх архівні екземпляри, при цьому оригінали державних актів були втрачені, про що зроблено оголошення у засобі масової інформації. Відповідно на даний час він не має змоги оформити право власності на вказані земельні ділянки, отримані у спадщину після [PERSON] У судове засідання позивач та його представник не зявилися, при цьому представник позивача подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову повністю. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та відповідно для його задоволення у звязку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, 26 серпня 2006 року в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області померла [PERSON] (а.с. 6). Ще за життя остання отримала державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №626481 від 08 лютого 2006 року, яким було посвідчено її право власності на земельну ділянку площею 3,4496 гектари з кадастровим номером 7423684300:05:000:0070 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №633394 на земельну ділянку площею 0,3324 гектари з кадастровим номером 7423683600:05:000:1147, що підтверджується наявними в матеріалах справи архівними копіями вказаних державних актів та довідкою відділу у Новгород-Сіверському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (а.с. 9-11). Зазначені вище земельні ділянки розташовані на території Троїцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. При цьому оригінали зазначених державних актів було втрачено, про що зроблено повідомлення в газеті «Сіверський край» за 24 червня 2017 року (а.с. 14). [PERSON] за життя склала заповіт, що датований 20 лютого 2003 року, яким заповіла все своє майно [PERSON], тобто позивачу (а.с. 7). Позивач належним чином прийняв спадщину [PERSON] за заповітом, оскільки постійно проживав з нею на день її смерті, що підтверджується довідкою Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 29 червня 2017 року (а.с. 8). Згідно довідки приватного нотаріуса [PERSON] від 27 липня 2017 року за заявою позивача до майна [PERSON] заведено спадкову справу №361/2017, при цьому інші спадкоємці у [PERSON] відсутні (а.с. 12). Відповідно до\~статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Отже, після смерті [PERSON] всі належні їй права та обовязки, у тому числі й право власності на земельні ділянки, перейшли до її єдиного спадкоємця за заповітом, яким є позивач. При цьому з відповіді приватного нотаріуса [PERSON] від 27 липня 2017 року, наданої на звернення позивача, вбачається, що останній не може отримати свідоцтво про право на спадщину [PERSON], а саме на належні їй земельні ділянки, через відсутність правовстановлюючих документів на них (а.с. 13). Відповідно до\~статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що позивач набув у порядку спадкування за заповітом право власності на земельні ділянки, розташовані на території Троїцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, зокрема площею 3,4496 гектари з кадастровим номером 7423684300:05:000:0070 та площею 0,3324 гектари з кадастровим номером 7423683600:05:000:1147, які належали [PERSON] і право власності на які останньої посвідчувалося державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №626481 та серії ЯБ №633394 від 08 лютого 2006 року, однак вказане право не визнається через відсутність документів, яким воно посвідчувалося, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та відповідно для задоволення позову повністю у звязку з його визнанням відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved