Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ПАТ «Фідобанк» (далі відповідач) про визнання договору поруки припиненим. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк» 31.07.2007р. укладено договір поруки № 014/1349/44/03639/1 від 30.07.2007р. (далі договір поруки), відповідно до якого позивач поручився за виконання [PERSON] (далі третя особа) зобов'язань за кредитним договором № 014/1349/44/03639 (далі кредитний договір) від 30.07.2007р. укладеного між відповідачем та третьою особою у сумі 192000 доларів США. Зазначає, що 06.04.2010р. між відповідачем та третьою особою укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору щодо зміни умов надання кредиту, застави та іпотеки рухомого та нерухомого майна третіх осіб, тощо. Проте згоди на зміну основного зобов'язання позивач не надавав. Про укладення вказаних угод позивач не знав у зв'язку з цим позивач звернувся д осуду для захисту порушених прав. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Під час розгляду справи подав заяву про слухання справи за його відсутність Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Треті особи у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. За згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положення ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 30 липня 2007року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки, згідно якого позивач поручається за виконання третьою особою зобов'язань які виникають на підставі кредитних договорів укладених 30.07.2007р. № 014/1349/44/03639 та № 014/1349/44/03640 між відповідачем та третьою особою. Відповідно до статуту відповідач є правонаступником ПуАТ «Ерсте Банк». Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України). Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, якщо в договорі поруки не передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строк їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, тобто в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Судом встановлено, що між відповідачем та третьою особою 15 січня 2010р. та 06.04.2010р. було укладено додаткові угоди №1,№ 2. відповідно до яких змінюється графік погашення позичальником заборгованості та доповнюється п. 9.3 кредитного договору відповідно до якого у разі порушення умов п.5.9 т 5.10 договору позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 1% від фактичної заборгованості за кредитним договором станом на 16.04.2010р. Отже, внаслідок укладення цих додаткових угод фактично було збільшено обсяг відповідальності позивача. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи відсутні докази які б вказували на те, що відповідач належним чином проінформував поручителя та отримав його згоду на збільшення розміру його відповідальності внаслідок укладення додаткових угод. Таким чином, суд вважає що з урахуванням викладеного та встановленого у судовому засіданні, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. . На підставі викладеного,

Outcome: approved