Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2015 року, користуючись правом, передбаченим ст. 50 Закону України «Про нотаріат», подала до суду позовну заяву, відповідно до якої просила скасувати постанову державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної кантори Фещук Н.І. від 25.06.2015р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії і зобов'язати Дванадцяту київську державну нотаріальну кантору видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], що залишилась після [PERSON], померлого 17.12.2014 року. Позов мотивований тим, що відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії суперечить закону. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. Відповідачі своїх представників до суду не направили. Оскільки, у справі достатньо даних про права і взаємини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на наявних доказах. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 01.03.2003 року за реєстровим №2133 було посвідчено заповіт [PERSON], за яким останній належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] заповів онуці [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За заявою [PERSON] від 13.02.2015 року про прийняття спадщини в Дванадцятій київській державній нотаріальній канторі заведена спадкова справа №219/15 до майна померлого [PERSON] З огляду на матеріали спадкової справи встановлено, що єдиним спадкоємцем за померлим є [PERSON], до складу спадкового майна, разом з іншим, входить квартира [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане на підставі розпорядження органу приватизації Жовтневої райдержадміністрації м Києва від 24.05.2001 року №529. Проте, державний нотаріус Фещук Н.І. 25.06.2015 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру, про що винесла відповідну постанову №4763/02-31. Постанова обґрунтована тим, що спадкоємицею не надано документів на підтвердження родинних зв'язків зі спадкодавцем. Однак, з такою відмовою не можна погодитись. Так, дійсно п. 5 п.п. 5.16. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 встановлено, якщо в заповіті зазначені родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус перевіряє документи, що підтверджують факт родинних відносин, та за бажанням спадкоємців зазначає про родинні відносини у свідоцтві про право на спадщину за заповітом. Проте, в цьому випадку, на переконання суду, відсутність даних, що вказували б на родинні зв'язки спадкоємця зі спадкодавцем, не можуть слугувати підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а можуть лише бути підставою для відмови у зазначенні таких родинних відносин у свідоцтві. Позивач же, як це вбачається із заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не просила вказати в свідоцтві дані про родинні відносини зі спадкодавцем. Отже, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії заснована на хибному тлумаченні приписів законодавства, а тому таку відмову слід визнати незаконною, тобто такою, що порушує права позивача. Запропонований позивачем спосіб поновлення порушеного права узгоджується з приписами ст. 16 ЦК України. Тому, з урахуванням того, що інших підстав, що перешкоджали б [PERSON] прийняти спадщину після [PERSON] не має, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню повністю. На підставі ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved