Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2280 грн. 26 коп., завданої працівником під час виконання трудових обовязків. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що згідно наказу №19-3 від 27 березня 2001р [PERSON] зарахований на посаду завідувача господарством [PERSON] будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів (далі - інтернат). На даній посаді відповідач працював з 27 березня 2001 року по 03 лютого 2014 року. 27 березня 2001 року з [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та в цей же день проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, які були йому передані. Відповідно до п. 6.1.2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Черкаській області на III квартал 2015 року, на підставі направлення на проведення ревізії, виданого начальником Смілянської обєднаної державної фінансової інспекції від 03 серпня 2015 року № 101, головним державним фінансовим інспектором Смілянської ОДФІ [PERSON] проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності інтернату за період з 01 квітня 2010 року по 31 липня 2015 року. Згідно акту даної ревізії № 05-18/19 від 16 вересня 2015 року, встановлено порушення [PERSON] вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996, а саме: зайве списання пального в кількості 250 л на загальну суму 2280 грн. 26 коп. (в тому числі за 2010 рік на загальну суму 355 грн., за 2012 рік 836 грн. 36 коп., за 2013 рік 1088 грн. 90 коп.), чим завдано інтернату матеріальної шкоди на вказану суму. З метою отримання пояснень [PERSON] Смілянською ОДФІ і адміністрацією інтернату було надіслано листи щодо виявлених порушень та проханням надати щодо цих питань пояснення. В поясненні від 06 жовтня 2015 року [PERSON] вказав, що з результатами перевірки він не згоден, провини своєї не визнає, кошти відшкодувати відмовляється. Посилаючись на вказані обставини і те, що [PERSON] добровільно відшкодовувати заподіяну матеріальну шкоду не збирається, позивач звернувся до суду із позовом і просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 2280 грн. 26 коп., завдану працівником під час виконання трудових обовязків та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378 грн. Відповідач повторно в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в період з 27 березня 2001 року по 03 лютого 2014 року працював на посаді завідувача господарством [PERSON] будинку-інтернату для громадян похилого віку. Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 7) між сторонами по справі укладено 27 березня 2001 року. Згідно п.1 ч. 1 вказаного договору відповідач бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому інтернатом матеріальних цінностей. Згідно п 2.2 осадової інструкції завідуючий господарством заготовляє, своєчасно придбаває і оставляє продукти харчування, паливо, матеріали та інше, згідно п. 2.9 - несе матеріальну відповідальність за товарно-матеріальні цінності, які знаходяться під звітом згідно книг складського обліку. На підставі направлення на проведення ревізії № 101 від 03 серпня 2015 року, виданого начальником Смілянської обєднаної державної фінансової інспекції, головним державним фінансовим інспектором Смілянської ОДФІ [PERSON] проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності [PERSON] будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів за період з 01 квітня 2010 року по 31 липня 2015 року, якою виявлено ряд порушень, встановлено винних осіб та розмір матеріальної шкоди, яка завдана інтернату, що відображено в акті ревізії № 05-18/19 від 16 вересня 2015 року. Позивач, посилаючись на зазначений акт ревізії від 16 вересня 2015 року, зазначив, що [PERSON], як колишнім завідувачем господарством [PERSON] будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів, було завдано матеріальної шкоди на суму 2280 грн. 26 коп. а саме, в порушення вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зайво списано пальне в кількості 250 л на вказану суму, в тому числі за 2010 рік на загальну суму 355 грн., за 2012 рік 836 грн. 36 коп., за 2013 рік 1088 грн. 90 коп. [PERSON] будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів № 204 від 29 вересня 2015 року [PERSON], з метою отримання пояснень щодо виявлених порушень, запропоновано зявитись до інтернату. В поясненні від 06 жовтня 2015 року [PERSON] вказав, що з результатами перевірки він не згоден, провини своєї не визнає, кошти відшкодувати відмовляється. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вважає, що з вини [PERSON], який перебував з позивачем у трудових відносинах і з яким було укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, позивачу було завдано матеріальні збитки у сумі 2280 грн. 26 коп., які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 135-1 КЗпП встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24 (далі - Перелік №447/24), який не підлягає розширеному тлумаченню. В Пленумі Верховного Суду України в п.8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 р. № 14 роз'яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. За даними акту ревізії № 05-18/19 від 16 вересня 2015 року встановлено факт порушення вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996, а саме: зайве списання пального в кількості 250 л на загальну суму 2280 грн. 26 коп. Відповідне порушення допущено колишнім завідуючим господарством [PERSON], який отримав в підзвіт пальне. Згідно з даними журналу видачі талонів на бензин [PERSON] було видано пальне в кількості 250 л, що підтверджується звітами про отримання пального. Використання вищевказаного пального оформлено актами на списання, в яких вказано напрямки його використання, а саме - використання пального на автотранспорт, що належить стороннім організаціям - Смілянській центральній районній лікарні ім. Софії Бобринської та Смілянському дитячому будинку-інтернату. Накладними пальне в дані установи не передавався. Зустрічними звірками, проведеними Смілянською обєднаною державною фінансовою інспекцією у Смілянській центральній районній лікарні ім. Софії Бобринської та Смілянському дитячому будинку-інтернаті, факти надання автотранспорту для потреб інтернату не підтверджено. Актами прийому передачі при звільненні [PERSON] від 30 січня 2014 року трактористу [PERSON] паливо і мастильні матеріали не передавалися. На підставі наведеного, ст.ст. 130-136 КЗпП України,

Outcome: approved