Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі відповідач) на свою користь заборгованість із заробітної плати у сумі 48\~489,68 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.03.2020 по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 17.03.2021 складає 139721,37 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом від 18.03.2020 був звільнений з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, останній день роботи у відповідача 18.03.2020. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 48489,68 грн. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача, визначений відповідачем, дорівнює 561,13 грн. Ухвалою суду від 22.03.2021 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.14). Позивач надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі (а.с.31). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. За змістом відзиву відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнює 48489,68 грн; середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 561,13 грн; ані під час отримання позивачем трудової книжки, ані в наступному позивач вимог до відповідача щодо проведення остаточного розрахунку не заявляв, подавши заяви до відповідача про розрахунок лише 29.07.2020, тому відповідач вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з наступного дня після отримання відповідачем заяви про розрахунок 30.07.2020. Крім того, відповідач просить врахувати, що на підприємстві склалась складна економічно-фінансова ситуація, яка спричинила простій, починаючи з 19.12.2019; вважає такі обставини форм-мажорними (не з вини підприємства) (а.с.20-24, 26). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 21.11.2011 по 18.03.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №312/к від 18.03.2020 позивач звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7). За даними контрольного табелю №4680 позивач 18.03.2020 тобто в день звільнення працював (а.с.28). Відповідно до довідки відповідача від 18.09.2020 №1502 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 48489,68 грн, з яких за 12.2019 р.- 2760,11 грн, за 01.2020р.- 7493,91 грн, за 02.2020р. 8726,56 грн, за 03.2020р. 29509,10 грн; наведені суми заборгованості вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.9). Відповідно до довідки від 18.09.2020 №1501, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 561,13 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за січень-лютий 2020 р. та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.10). Заявою від 27.07.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості по заробітній платі, яка отримана останнім 29.07.2020 (а.с.8). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 48489,68 грн (сума вказана за винятком обов`язкових утримань), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Як зазначено вище, судом встановлено, що позивач в день звільнення працював, тому покликання відповідача щодо відсутності підстав для виплати заробітної плати позивачу в день звільнення є такими, що суперечать нормам закону. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 18.09.2020 (а.с.10), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 561,13 грн. На день постановлення даного рішення (08.04.2021) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 265 робочих днів (з 19.03.2020 по 08.04.2021 включно). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні та по день постановлення рішення, дорівнює 148699,45 грн (561,13 грн.*265 робочих днів). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.04.2016 у цивільній справі №6-113цс16, та Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 у цивільній справі №756/10824/15-ц (провадження №61-7694зпв18), у суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП, і таке право суду залежить від наступних чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу; розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості; дії відповідача щодо її виплати. Беручи до уваги наведену правову позицію суду касаційної інстанції, враховуючи, що невиплачена позивачу при звільненні 18.03.2020 сума заробітної плати дорівнює 48489,68 грн, за стягненням якої позивач звертався до відповідача в липні 2020 року, до суду - лише в березні 2021 року, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку дорівнює 148699,45 грн, що в три рази більше за невиплачену суму заробітної плати, суд вважає справедливим застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування позивачу заробітної плати за час затримки розрахунку, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 74349 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 699 грн (50% від 1397,30 грн - судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 2760,11 грн.

Outcome: partial