Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ними, співпозивачами у справі, 18 листопада 2017 року було надано відповідачу за договором позики у борг грошові кошти в розмірі 4 000 грн 00 коп., на строк до квітня цього року. Обставинами,\~які спонукали\~позивачів розпорядитися\~у згаданий\~спосіб спільними\~коштами,\~було намагання\~останніх утеплити\~житловий будинок,\~розташований за\~адресою:\~місто Лозова\~вул.\~Паровозна,\~буд.\~20,\~на що\~мали Договір\~від 10.10.2017\~на надані\~послуги з\~фізичною особою-підприємцем\~[PERSON]\~Стороною Договору\~на надання\~послуг [PERSON]\~не був\~та не\~є,\~із ним\~та позивачами\~склалися правовідносини\~виключно за\~згаданим договором\~позики.Але,\~[PERSON]\~наполягав,\~що ніби\~-\~то мав\~домовленість з\~[PERSON]\~з приводу\~виконання робіт\~за згаданим\~Договором,\~у якій\~формі і\~якого змісту\~позивачам невідомо,\~однак,\~вони погодилися\~на зміст\~розписки,\~що позика\~бралась з\~метою виконання\~в майбутньому\~робіт з\~утеплення будинку.Також, згадана сума переданих відповідачу грошей не була авансом у Договорі на надання послуг, оскілки його умови, передбачені п.п. 3.1 - 3.3, були іншими і стосувались лише правовідносин з ФОП [PERSON] Наразі заборгованість відповідача за договором позики становить 4 000 грн, гроші до цього часу не повернуті. Крім того, надана [PERSON] позика з урахуванням придбання матеріалів на утеплення за свій кошт не надавала [PERSON] та [PERSON] можливості найняти інших виконавців для проведення робіт, через що позивачі по справі, які являються особами похилого віку, інвалідами 1 та 3 групи захворювань, залишилися без утеплення будинку. Тому протиправна поведінка [PERSON] завдала їм значну моральну шкоду, що виразилася у душевних стражданнях, та яку позивачі оцінили у сумі 4\~000 грн. 23 жовтня 2018 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 10 год 00 хв 19 листопада 2018 року. Направлено відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачам подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. В судове засідання позивачі не зявилися, надавши до суду заяви, в яких підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, просили справу розглянути за їх відсутності не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився не повідомивши про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом вручення судових повісток повнолітньому члену сімї відповідача, який проживає разом з ним. При цьому від [PERSON] до суду не надійшло\~відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до розписки,\~написаної власноруч і підписаної [PERSON] 18.11.2017 року, яка за змістом є договором позики, останній взяв у \~\~[PERSON] грошові кошти за невиконану роботу в сумі 4\~000 грн, зобовязався до квітня місяця виконати роботу що залишилася. (а.с.71). Згідно\~з ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилами статтей 629, 627 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статтей 509, 526, 530 ЦК України - зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). До теперішнього часу відповідач не виконав свої\~зобовязання перед співпозивачами, як щодо виконання робіт так само і щодо повернення отриманих грошових коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 4 000 грн 00 коп. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України,\~моральна шкода полягає щодо фізичної особи: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, або у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Хоча вказана норма інших умов для можливості такого відшкодування не визначає, проте судова практика по цивільним справам зводиться до того, що, крім наявності факту порушення відповідних прав, право особи на відшкодування моральної шкоди, зокрема, має бути передбачено спеціальною нормою законодавства, що регулює певні відносини. Стаття 23 ЦК України\~закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту субєктивних цивільних прав. Спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Проте законодавець також передбачив, що відшкодування завданої моральної шкоди може бути закріплено умовами відповідного договору, навіть якщо таке право не передбачено спеціальними нормами, що регулюють конкретні відносини. Якщо мова йде про відшкодування шкоди у позадоговірних відносинах, то загальні підстави відповідальності за таку шкоду визначені, зокрема, ст. 1167 ЦК України. Положення ст. 1167 ЦК України\~регулюють порядок та підстави відшкодування потерпілому моральної шкоди в деліктних правовідносинах. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року надав розяснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах з приводу стягнення заборгованості чинне цивільне законодавство не передбачає відшкодування моральної шкоди, оскільки укладення договору позики в будь-якому випадку несе певні фінансові ризики для позикодавця, що, як правило тягне за собою завдання збитків власності, а також втрат доходу, які позикодавець при укладанні даного договору повинен передбачати. В звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3\~ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1\~3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду даної справи позивачами були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивачів не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивачів, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. Суд бере до уваги як належний, допустимий, достовірний і достатній доказ розписку надану позивачами, яка ні відповідачем, ні матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст. ст.\~23, 509, 526,\~530, 627, 629, 1046,\~1047 ЦК України,\~

Outcome: partial