Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Дев'ята КДНК - про усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування. Позивачі при зверненні до суду мотивували свої вимоги тим, що [INFO] року у віці 60 років померла рідна сестра позивача [PERSON] - [PERSON], про що 25 числа липня місяця 2013 року складено відповідний актовий запис №285 та видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві свідоцтво про смерть. [PERSON] після смерті не залишила заповіту. До спадкового майна входить однокімнатна квартира загальною площею 21,3 м. кв., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до технічного паспорту на квартиру та свідоцтва про право власності та майно, що знаходиться в ній, житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS], з надвірними спорудами відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 14 жовтня 2006 року, земельної ділянки площею 0,5350 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки площею 2,75 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оскільки подружжя [PERSON] спільних дітей не мало, а їхні сімейні стосунки були формальними, то [PERSON] мала наміри скласти заповіт на користь [PERSON], про що знав відповідач та не погоджувався з таким рішенням дружини. В період хвороби [PERSON], яка знаходилася на той час в селі Шевченкове, Звенигородського району Черкаської області, відповідач не надавав їй ніякої допомоги, не цікавився станом здоров'я дружини, не піклувався про неї. [PERSON] незадовго до смерті [PERSON], відповідач приїхав з міста Києва в село Шевченкове і залишався з нею до останніх хвилин її життя, що і спонукало позивача [PERSON] звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою для з'ясування обставин виникнення тілесних ушкоджень на тілі померлої сестри у вигляді переломів ребер з обох сторін грудної клітини та перелому грудини, які були виявлені судово-медичним експертом під час розтину тіла померлої [PERSON]. За даним фактом, 19 грудня 2013 року відомості по заяві [PERSON] внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12013250140001037 та призначено слідчого для розслідування кримінального провадження. На теперішній час досудове розслідування триває. Після смерті дружини [PERSON] організацією її поховання не займався. Похованням сестри займався [PERSON]. На теперішній час слідчі органи встановлюють обставини виникнення вищезазначених тілесних ушкоджень померлої [PERSON] та встановлюється істинна причина її смерті. В зв'язку із зазначеним позивачі просили суд: - усунути [PERSON] від права на спадкування майна спадкодавця [PERSON], до якого входить однокімнатна квартира загальною площею 21,3 м. кв., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до технічного паспорту на квартиру та свідоцтва про право власності та майно, що знаходиться в ній, житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS], з надвірними спорудами відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 14 жовтня 2006 року, земельної ділянки площею 0,5350 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки площею 2,75 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - визнати за [PERSON], спадкоємцем другої черги за законом та [PERSON], спадкоємцем за правом представлення, право на спадкування зазначеного майна спадкодавця [PERSON] у першій черзі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд про задоволення позову. Представник позивача-1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачі намагаються безпідставно усунути відповідача від права на спадкування за його покійною дружиною [PERSON], з якою відповідач проживав у шлюбі понад 20 років. Також зазначали, що фактичні підстави усунення відповідача від права на спадкування за його померлою дружиною - спадкодавцем із застосуванням положень ч. 2 ст. 1224 ЦК України відсутні, оскільки відповідач до самої смерті дружини опікувався нею разом зі своїм сином - [PERSON] Окрім того відповідач заперечуючи проти вимог позивачів зазначав, що позивачі не перебували зі спадкодавцем в період її безпорадності, не спілкувались з нею в цей час, а тому позивачі не можуть особисто засвідчити, хто саме і яким чином опікувався спадкодавцем в останні дні її життя, а тому твердження позивачів про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги своїй дружині, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, є безпідставними та необґрунтованими. В зв'язку із зазначеним відповідач та його представник просили суд відмовити в задоволенні позову повністю. Третя особа: Дев'ята КДНК в судове засідання свого представника не направили, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи в якій також зазначили, що при вирішенні справи по сутні покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та їхній представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року у віці 60 років померла рідна сестра позивача [PERSON], [PERSON], про що 25 числа липня місяця 2013 року складено відповідний актовий запис № 285 та видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві свідоцтво про смерть (а.с. 5). [PERSON] після смерті не залишила заповіту. Позивач [PERSON] є братом [PERSON], позивач [PERSON] є племінницею померлої. Встановлено, що до спадкового майна входить однокімнатна квартира загальною площею 21,3 м. кв., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до технічного паспорту на квартиру та свідоцтва про право власності та майно, що знаходиться в ній, житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS], з надвірними спорудами відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] від 14 жовтня 2006 року, земельної ділянки площею 0,5350 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки площею 2,75 га відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6-11). Позивачі як на підставу своїх позовних вимог посилались на те, що подружжя [PERSON] спільних дітей не мало, а їхні сімейні стосунки були формальними, а тому на думку позивачів, [PERSON] мала наміри скласти заповіт на користь позивача [PERSON], про що нібито знав відповідач та не погоджувався з таким рішенням дружини. Позивачі стверджували, що в період хвороби [PERSON], яка знаходилася на той час в селі Шевченкове, Звенигородського району Черкаської області, відповідач не надавав їй ніякої допомоги, не цікавився станом здоров'я дружини, не піклувався про неї. [PERSON] незадовго до смерті [PERSON], відповідач приїхав з міста Києва в село Шевченкове і залишався з нею до останніх хвилин її життя, що і спонукало позивача [PERSON] звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою для з'ясування обставин виникнення тілесних ушкоджень на тілі померлої сестри у вигляді переломів ребер з обох сторін грудної клітини та перелому грудини, які були виявлені судово-медичним експертом під час розтину тіла померлої [PERSON]. Позивачі зазначали, що за даним фактом, 19 грудня 2013 року відомості по заяві [PERSON] внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12013250140001037 та призначено слідчого для розслідування кримінального провадження. На теперішній час досудове розслідування триває. Окрім того, позивачі зазначали, що після смерті дружини, організацією її поховання відповідач не займався, похованням сестри займався [PERSON]. В зв'язку із зазначеним позивачі посилаючись на ст.. 1224 ЦК України просили суд про задоволення позову. Відповідач заперечуючи поти вимог позивачів посилався на те, що позивачі намагаються безпідставно усунути його від права на спадкування за його покійною дружиною [PERSON], з якою відповідач проживав у шлюбі понад 20 років. Також зазначав, що фактичні підстави усунення відповідача від права на спадкування за його померлою дружиною - спадкодавцем із застосуванням положень ч. 2 ст. 1224 ЦК України відсутні, оскільки відповідач до самої смерті дружини опікувався нею разом зі своїм сином - [PERSON] Окрім того відповідач заперечуючи проти вимог позивачів зазначав, що позивачі не перебували зі спадкодавцем в період її безпорадності, не спілкувались про неї в цей час, а тому позивачі не можуть особисто засвідчити, хто саме і яким чином опікувався спадкодавцем в останні дні її життя, а тому твердження позивачів про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги своїй дружині, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, є безпідставними та необґрунтованими. В зв'язку із зазначеним відповідач вважаючи вимоги позивачів необґрунтованими та не доведеними просив суд про відмову в задоволенні позову. В процесі розгляду справи в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були заявлені стороною позивачів та свідок [PERSON], який був заявлений стороною відповідача. Позивачі в поданому позові просять усунути відповідача від права на спадкування за його покійною дружиною [PERSON] (спадкодавець), мотивуючи вказану вимогу тим, що відповідач, на думку позивачів, умисно перешкоджав спадкодавцю скласти заповіт на користь позивача [PERSON] (ч. 1 ст. 1224 ЦК України), а також відповідач ухилявся від надання допомоги своїй тяжко хворій дружині (ч. 2 ст. 1224 ЦК України), умисно позбавив життя свою дружину (ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Слід зазначити, що в процесі розгляду справи стороною позивачів не було надано до суду беззаперечних належних та допустимих доказів, які б засвідчили наявність вищезазначених підстав, на які посилались позивачі, необхідних для усунення відповідача від права на спадкування за його покійною дружиною. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоемців або вчинили замах на їхнє життя. Для усунення відповідача від права на спадкування із застосуванням положень вказаної норми позивачі мали б надати суду беззаперечні належні та допустимі докази умисної вини відповідача в позбавленні життя спадкодавця або у замаху на її життя. Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. З урахуванням такого конституційного принципу презумпції невинуватості є єдиним, належним і допустимим доказом вини відповідача у смерті його дружини має бути виключно відповідний обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили. Однак будь-який обвинувальний вирок суду в матеріалах справи відсутній. Так само в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази вини відповідача у смерті спадкодавця. Також слід зазначити, що жоден із допитаних в судовому засіданні свідок не засвідчив причетність відповідача до смерті спадкодавця. Натомість наявні в матеріалах справи докази, засвідчують виключно невинуватість відповідача у смерті його дружини, зокрема: довідка про причину смерті [PERSON], складена [INFO] року (а.с. 54), вказаний доказ свідчить про те, що причиною смерті спадкодавця є «злоякісне новоутворення лівої молочної залози», що виключає будь-яку вину відповідача у смерті його дружини спадкодавця; копія висновку ДІМ СДІМ Звенігородського РВ (з обслуговування Звенігородського району та м. Ватутіне) УМВС України старшини міліції Нечипоренка В.В. (а.с. 15), вказаний доказ свідчить про те, що правоохоронні органи визнали причиною смерті спадкодавця ракову пухлину, а переломи ребер були вчинені посмертно, і тому навіть не є тілесними ушкодженнями; копія Постанови слідчого СВ Звенигородського РВ (з обслуговуванням Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області, лейтенанта міліцій Голика 0.0. від 15.01.2015 року у кримінальному провадженні № 12013250140001037 (а.с. 209-210), вказаний доказ свідчить, що у кримінальному провадженні були вчинені усі необхідні слідчі дії (зокрема, допити свідків, перша та додаткова судово-медична експертиза, слідчий експеримент) з метою встановлення причин смерті спадкодавця, однак жодної вини відповідача у цій смерті не вбачається. Таким чином, фактичні підстави усунення відповідача від права на спадкування за його померлою дружиною спадкодавцем із застосуванням положень частини першої статті 1224 ЦК України відсутні. Відповідно до частини другої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Для усунення відповідача від права на спадкування із застосуванням положень вказаної норми позивачі мали б надати суду беззаперечні докази таких обставин (у сукупності), зокрема докази того, що спадкодавець мала дійсні наміри скласти заповіт на користь особи, іншої, аніж її чоловік відповідач, і для цього вчиняла або намагалася вчинити певні реальні дії, а також докази щодо того, що відповідач умисно перешкоджав своїй дружині спадкодавцю скласти такий заповіт. Щодо намірів спадкодавця позивачі стверджують, що спадкодавець нібито повідомляла їм про свої наміри скласти заповіт на користь позивача [PERSON], і для цього навіть зверталась до юриста за консультацією. Свідок [PERSON], яка була допитаною в судовому засіданні засвідчила, що її подруга - спадкодавець мала намір у її присутності звернутись до нотаріуса з метою складення заповіту не на користь відповідача. Іншим допитаний в судовому засіданні свідкам про такі наміри спадкодавця нічого не відомо. Відповідач стверджує, що він був необізнаний із такими намірами своєї дружини і таке твердження відповідача повністю співпадає з поясненнями позивача [PERSON], який припустив, що його сестра могла не повідомити своєму чоловіку відповідачу про наміри скласти заповіт, а також із показаннями свідка [PERSON], яка засвідчила, що спадкодавець приховувала свої наміри щодо заповіту від свого чоловіка відповідача. Таким чином, твердження позивачів та показання свідка [PERSON] про наміри спадкодавця скласти заповіт є лише припущеннями, які не можуть бути узяті судом до уваги при ухваленні рішення у цій справі, в силу частини четвертої статті 60 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, оскільки єдиним і безспірним фактом, що стосується так і не складеного заповіту, є не вчинення спадкодавцем жодних реальних дій, спрямованих на його складення, а саме: спадкодавець так і не звернулась до нотаріуса, а також не викликала нотаріуса додому, окрім того спадкодавець не зверталась до відповідної службової особи медичної установи, в якій перебувала, для посвідчення заповіту (відповідно до ч. 1 ст. 1252 ЦК України заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров'я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та інвалідів, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров'я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та інвалідів). Про такі дії спадкодавця невідомі ані позивачам, ані відповідачу, ані жодному свідку. Відповідач заперечував вчинення ним будь-яких дій, спрямованих проти складення заповіту його дружиною. Так само жодному із допитаних в судовому засіданні свідку не відомо про будь-які дії відповідача насильницького характеру - чи то фізичний вплив, чи то психологічний вплив (погрози), які б можна було вважати перешкоджанням спадкодавцю скласти заповіт. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який в останні роки життя спадкодавця жив поруч з нею по сусідству, показав, що взаємне розташування їх зі спадкодавцем будинків дозволяло йому певною мірою спостерігати за приватним життям сусідки - спадкодавця, однак жодних сварок чи бійок між спадкодавцем та її чоловіком свідок не чув та не бачив. Також самі ж позивачі визнали, що їм нічого невідомо про перешкоджання відповідача своїй дружині скласти заповіт, а тому ця обставина не підлягає доказуванню, в силу частини першої статті 61 ЦК України, відповідно до якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, фактичні підстави усунення відповідача від права на спадкування за його померлою дружиною - спадкодавцем із застосуванням положень ч. 2 ст. 1224 ЦК України відсутні. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для усунення відповідача від права на спадкування із застосуванням положень цієї норми позивачі мали б надати суду беззаперечні докази таких обставин (у сукупності), а саме: через свою тяжку хворобу дружина відповідача спадкодавець була у безпорадному стані і потребувала допомоги; відповідач, обізнаний про безпорадний стан своєї дружини - спадкодавця, умисно ухилявся від надання їй допомоги. Відповідач не заперечує ту обставину, що протягом певного часу до самої смерті його дружина - спадкодавець перебувала у безпорадному стані через свою хворобу і тому потребувала допомоги. З показань свідків [PERSON] і [PERSON] вбачається, що спадкодавець перебувала через свою тяжку хворобу у безпорадному стані протягом останніх трьох тижнів її життя. За показаннями свідка [PERSON], спадкодавець повідомила брата - позивача [PERSON] про негаразди зі здоров'ям за 3 тижні до своєї смерті. Жоден свідок не бачив позивача [PERSON] поруч з його помираючою сестрою. Окрім того, сам позивач [PERSON] визнав, що він жодним чином не опікувався своєю безпорадною сестрою, матеріально її не забезпечував, не надавав їй будь-яку іншу допомогу, і, будучи повідомленим про її важкий фізичний стан, прибув лише на її поховання. Позивач-2 - [PERSON] визнала, що дізналась про безпорадність тітки - спадкодавця лише по її смерті, а тому так само жодним чином не опікувалася нею, матеріально її не забезпечувала, не надавала їй будь-яку іншу допомогу. Позивачі стверджували, що і відповідач ухилявся від надання допомоги своїй помираючій дружині, а саме: в період її хвороби він, нібито, не надавав їй ніякої допомоги, не цікавився станом її здоров'я, не піклувався про неї. Однак вказані твердження позивачів не відповідають дійсності, оскільки, як встановлено в судовому засіданні саме відповідач до самої смерті своєї дружини опікувався нею разом зі своїм сином - [PERSON]. Зазначена обставина частково була визнана самими ж позивачами, які у своєму позові зазначили, що через хворобу спадкодавця відповідач приїхав з міста Києва в село Шевченкове і залишався з дружиною до останніх хвилин її життя. Так само позивач [PERSON] у своїй заяві про кримінальне правопорушення від 26 листопада 2013 року (а.с. 14) зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в останні дні життя спадкодавця в будинку останньої в с. Шевченкове. Свідок [PERSON] показав, що регулярно спостерігав відповідача та його сина в домогосподарстві його сусідки - спадкодавця в останні тижні її життя. Свідок [PERSON], яка перебувала у вже агонізуючої подруги - спадкодавця протягом одного дня, засвідчила, що весь цей час відповідач постійно був поруч з помираючою дружиною. Не зважаючи на те, що свідок [PERSON] звинуватила відповідача у бездіяльності щодо доправлення безпорадної спадкодавця до медичної установи, однак потім сама ж визнала, що лікар, який за її викликом прибув до немічної, порадив залишити помираючу спадкодавця у спокої зважаючи на останні лічені дні чи навіть години її життя. Як встановлено в судовому засіданні про певні негаразди зі здоров'ям дружини відповідач дізнався від самої дружини. При цьому навіть сама спадкодавець не була обізнана зі своїм страшним діагнозом, і тому скаржилася лише на болі у спині та оніміння окремих кінцівок. Як показав свідок [PERSON], його батько - відповідач, перебуваючи в цей час за службовим обов'язком на польових спостереженнях від обсерваторії Київського національного університету, невідкладно, за згодою дружини - спадкодавця, направив до неї сина. I протягом тижня [PERSON] опікувався мачухою - спадкодавцем, а саме: купував харчі та медикаменти, готував їсти, допомагав пересуватись, порався по господарству тощо. За тиждень, звільнившись від службових обов'язків, сина змінив і батько - відповідач у справі. Свідок [PERSON], - згадуючи тогочасні розмови з батьком - відповідачем пояснив суду, що відповідач розповідав і про його піклування за безпорадною дружиною - спадкодавцем про спільне з дружиною - спадкодавцем перебування в лікувальній установі в смт. Моринці. Судом встановлено, що позивачі не перебували поруч зі спадкодавцем в період її безпорадності, не спілкувалися з нею в цей час, а тому не можуть особисто засвідчити, хто саме і яким чином опікувався спадкодавцем в останні дні її життя. Водночас ані позивачам, ані жодному свідку смертельно хвора і безпорадна спадкодавець не скаржилась на неналежний догляд за нею. Таким чином, жоден із речових доказів, наявних в матеріалах справи, не свідчить про ухиляння відповідача від надання допомоги своїй безпорадній дружині спадкодавцю, а тому твердження позивачів про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги своїй дружині - спадкодавцю, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, є абсолютно безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, фактичні підстави усунення відповідача від права на спадкування за його померлою дружиною із застосуванням положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України відсутні. Зважаючи на викладене вище вбачається, що вимога позивачів щодо усунення відповідача від права на спадкування за його померлою дружиною - спадкодавцем, не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки жодна із вказаних позивачами юридичних підстав такого усунення не знаходить свого фактичного обґрунтування. Щодо вимоги позивачів про зміну черговості одержання права на спадкування, слід зазначити наступне. З пояснень позивачів не зрозумілим є, чому вони вважають за можливе та необхідне змінити таку черговість. Виключний перелік підстав зміни черговості одержання права на спадкування встановлено статтею 1259 ЦК України, і таких підстав лише дві. Так, відповідно до частини першої статті 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців,укладеним після відкриття спадщини. Однак після смерті спадкодавця позивачі та відповідач не укладали жодного договору про зміну черговості одержання права на спадкування. Така обставина визнається усіма сторонами і тому не потребує доведення в силу частини першої статті 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які речові докази, які б свідчили про протилежне, також позовна заява не містить жодних ані юридичних, ані фактичних підстав зміни черговості одержання права на спадкування за спадкодавцем. Також відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Встановлено, що жоден із позивачів протягом тривалого часу не опікувався, матеріально не забезпечував та не надавав будь-яку іншу допомогу спадкодавцю, коли вона через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані. Така обставина також визнається усіма сторонами і тому також не потребує доведення в силу частини першої статті 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач не заперечував, що позивач [PERSON], який є рідним братом спадкодавця, після смерті спадкодавця, за рахунок відповідача організував поховання спадкодавця, однак зазначене не свідчить про те, що позивач [PERSON] опікувався спадкодавцем. Жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не засвідчив будь-яку участь позивачів у піклуванні за тяжко хворою спадкодавцем. Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які речові докази того, що позивачі протягом тривалого часу якимось чином опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцю, яка протягом останніх днів свого життя через свою тяжку хворобу перебувала в безпорадному стані. Таким чином, фактичні підстави для зміни черговості одержання права на спадкування спадкодавцем із застосуванням усіх положень статті 1259 ЦК України відсутні. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що під час розгляду справи позивачами не було доведено обставин на які позивачі посилались при зверненні до суду з даним позовом, суд вважає вимоги позивачів необґрунтованими, не доведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed