Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 60\~000 (шістдесят тисяч) гривень. При цьому позивач посилається на те, що 23 грудня 2010 року він одружився з відповідачкою, 29 вересня 2011 року в місті Одеса від шлюбу народилася спільна дитина, [PERSON]. У жовтні 2011 року сторони разом з донькою [PERSON] повернулися з України в Данію, де проживали однією сім'єю в будинку [PERSON] Оскільки позивач є громадянином [PERSON], [PERSON] при народженні набула і громадянство Данії. 29 травня 2012 року відповідачка разом з [PERSON] без відома і згоди позивача покинула територію Данії та переїхала до м. Одеси. Після переїзду до м. Одеси відповідачка приховує, не дає і не показує дитину, припинила будь-яке спілкування з ним та перешкоджає спілкуванню з донькою. Позивач зазначив, що 20 вересня 2012 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. Однак, від виконання своїх батьківських обов'язків він не ухиляється, незважаючи на те, що проживає окремо від [PERSON]. У 2012-2013 роках відповідачка у судовому порядку намагалась позбавити його батьківських прав з мотивів того, що останній начебто ухиляється від виховання дитини [PERSON]. Проте суди з'ясували дійсні взаємини сторін, встановили, що позивач не міг виховувати [PERSON] не зі своєї вини, та відмовили в задоволенні вказаного позову за безпідставністю. Водночас задоволено частково зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] (матері дитини) та [PERSON] (бабусі дитини) та зобов'язано [PERSON] та [PERSON] не чинити позивачу перешкод у здійсненні батьківських обов'язків відносно дитини [PERSON], [INFO] - шляхом систематичних щомісячних побачень [PERSON] [PERSON] з дитиною, згідно встановленого графіку. Незважаючи на це [PERSON] не бачив дитину вже понад три роки, попри всі намагання у досудовому порядку, через органи опіки і піклування, через суд та державну виконавчу службу, що дає підстави для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначив, що страждає морально, оскільки він через дії відповідачки не може особисто і надалі виховувати доньку, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний стан та страждає, оскільки не може проявити свою батьківську любов та турботу. Також, позивач не може нормально відновити свій душевний стан, відчуває життєву неповноцінність, оскільки не може не цікавитись долею рідної дитини, не може прийняти це та змиритись, а тому страждає від розпачу та безпорадності вирішити справу вже протягом трьох років, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, представник позивача - [PERSON] надав заяву в якій зазначив, що просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка у судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, в звязку з чим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 23 грудня 2010 року було укладено шлюб між [PERSON] [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, реєстровий номер шлюбу 653. Шлюб було зареєстровано в Данії, Калундборг, управління Холбаеквей 141 В. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] (актовий запис №1815 Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 14 жовтня 2011 року). З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2012 року відповідачка разом з [PERSON] без відома і згоди позивача покинула територію Данії та переїхала до м. Одеси. Судом встановлено, що після переїзду до м. Одеси відповідачка приховує, не дає і не показує дитину, припинила будь-яке спілкування з позивачем та перешкоджає спілкуванню з донькою. 20 вересня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено у повному обсязі. Зазначене рішення ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2013 року залишено без змін. Також, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014 року, яке набрало законної сили 03 листопада 2014 року, позов [PERSON] [PERSON] задоволений частково та зобовязано [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] [PERSON] перешкод у здійсненні батьківських обовязків відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], шляхом систематичних побачень кожну другу суботу та неділю місяця з 10.00 години до 14.00 години в присутності матері - [PERSON]; спільного відпочинку з [PERSON] в Україні та за кордоном за попередньою домовленістю з матірю дитини, у задоволенні іншої частини позову відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволений частково та стягнуто з [PERSON] [PERSON] на її користь щомісяця 1000 гривень до досягнення дитиною трьох років - до 29 вересня 2014 року. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідачка [PERSON] була визнана боржником за виконавчим провадженням, втім ухилялась проти виконання судового рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014 року в примусовому порядку. Виконавче провадження закінчено, а подання державного виконавця про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності передано до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати та розвивати дитину, піклуватися про її здоров'я, готувати її до самостійного життя. Батьки повинні поважати дитину і ніколи не застосовувати до дитини будь-які види експлуатації. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Тобто, діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми і керівним у вирішення спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини. Частиною 5 ст. 159 Сімейного Кодексу України, визначено, що особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Зважаючи на те, що позивач не бачив дитину вже понад три роки попри всі намагання у досудовому порядку, через органи опіки і піклування, через суд та державну виконавчу службу, це дає підстави для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає справу виключно в межах позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами в обґрунтування своїх доводів та заперечень. При таких обставинах та враховуючи характер і обсяг заподіяних позивачам моральних та фізичних страждань, а також ступеня вини відповідача, суд вважає, за можливим задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10\~000 (десять тисяч) гривень. Згідно з ч.1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає сума в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial