Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] 20 грудня 2013 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він, [PERSON], народження 15.02.1989, є сином [PERSON], який помер 24.05.2013 та після смерті якого залишилася спадщина, у тому числі земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,9 га на території Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, яку померлий успадкував за заповітом після смерті в січня 2003 року своєї тітки [PERSON], так як відразу після її смерті вступив в управління та володіння спадковим майном, проте в установлений законом строк не звернувся до Пирятинської державної контори за видачею Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. У звязку з цим заявник, прийнявши спадщину від свого батька [PERSON], не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить заява заінтересованої особи, у якій вона проти задоволення заяви не заперечує. Суд уважає, що особисті пояснення представника заінтересованої особи в судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON], який помер 24.05.2013, був рідним батьком заявника [PERSON], народження 15.02.1989, який є спадкоємцем першої черги за законом. На даний час [PERSON]Г, прийняв спадщину після свого батька [PERSON]І, проте відсутність факту прийняття батьком спадщини після померлої [PERSON] перешкоджає йому отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 4,9 га на території Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області та інше майно. Після смерті [PERSON] 23.01.2003, батько заявника [PERSON] прийняв спадщину, почавши користуватися житловим будинком, присадибною ділянкою та земельним паєм, які на момент відкриття спадщини належали померлій, що підтверджується копією заповіту на імя [PERSON], довідкою виконкому Березоворудської сільської ради Пирятинського району (а.с. 8, 10). У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] відразу після смерті своєї рідної тітки [PERSON] почав користуватися майном померлої: житловим будинком, присадибною ділянкою та земельним паєм. Іншим чином, ніж у судовому порядку, установити факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої [PERSON], у заявника немає можливості. [PERSON], який помер 24.05.2013, є батьком [PERSON], народження 15.02.1989, який є спадкоємцем першої черги за законом. Як передбачено приписами частини 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент смерті [PERSON] визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як передбачено п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Заслухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved