Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), за вимогами якого просила розірвати шлюб між сторонами. Послалася на те, що спільне життя між нею та чоловіком не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння в подружньому житті. Вказала, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Також просила визнати придбане майно, зокрема: квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,0602 га, за адресою [ADDRESS] (сад. товариство «Автомобіліст - 034»), придбані автомобілі спільним майном подружжя та здійснити їх поділ шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного рухомого та нерухомого майна. Позов обгрунтовано тим, що вказане майно було набуто сторонами під час зареєстрованого шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу на підставі ст.ст. 70, 71 СК України. Ухвалою суду від 19.08.2020 вказаний позов був залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 04.09.2020 було відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 18.11.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. В іншій частині вимоги позову вважав безпідставними. Вказав, що земельна ділянка була ним приватизована в 1995 році, а тому режим спільної сумісно власності подружжя на неї не поширюється, відтак вона не підлягає поділу. Крім цього зазначив, що за ним не зареєстровані на праві власності транспортні засоби. Стосовно поділу квартири заперечував та просив залишити її у спільній сумісній власності. 04.12.2020 ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 22.02.2021 ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів, долучено попередній розрахунок витрат відповідача на правничу допомогу, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 11.05.2021 в судовому засіданні представником позивача подано заяву про відмову від позову в частині вимог про визнання спільним майном подружжя земельної ділянки, площею 0,0602 га, за адресою: [ADDRESS] (сад. Товариство «Автомобіліст - 034») та автомобіля, їх поділ шляхом визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину вказаного нерухомого та рухомого майна. 11.05.2021 ухвалою суду прийнято відмову представника позивача [PERSON] - [PERSON] від позову [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про визнання спільним майном подружжя земельної ділянки, площею 0,0602 га, за адресою: [ADDRESS] (сад. Товариство «Автомобіліст - 034») та автомобіля, їх поділ шляхом визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину вказаного нерухомого та рухомого майна, а провадження у цій частині закрито. 11.05.2021 представником відповідача подано заяву про визнання позовних вимог про розірвання шлюбу та визнання в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Суд, заслухавши виступи сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд встановив, що 12.02.1994 між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Лівобережним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 183. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , 1994 року народження. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, пояснення сторін, суд вважає, що сім`я існує формально, відповідач визнав позов про розірвання шлюбу, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2005, позивач набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майна набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (частина 1 статті 69 Сімейного кодексу України). Згідно приписів статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України). Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved