Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що вона згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» набула право на пенсію за віком та звернулась до Попільнянського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) для її оформлення. Вивчивши подані нею документи спеціаліст, яка займається формуванням пенсійної справи, повідомила про існування розбіжностей у написанні прізвища заявника у наданих нею документах, а саме: у паспорті громадянина України її прізвище зазначене « [PERSON] », у картці платника податків « [PERSON] », у свідоцтві про укладення шлюбу « [PERSON] », у свідоцтві про народження синів « [PERSON] ». Відповідно до пункту 11 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердженому Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть). Вказані розбіжності у написанні прізвища заявника, позбавляють її можливості включити до трудового стажу час догляду за малолітніми дітьми. Встановлення даного юридичного факту необхідне заявнику для зарахування часу догляду за дітьми до трудового стажу та призначення пенсії. Заявник просить встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , якій належить паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий Богунським РВ УМВС України в Житомирській області 22 липня 1999 року, [PERSON] , [INFO] , (прізвище до реєстрації шлюбу « [PERSON] »), якій належить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане Будинком урочистих подій м. Рівне 25 листопада 1978 року, [PERSON] вказана у графі мати у свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] видане повторно 22 липня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, [PERSON] вказана у графі мати у свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] видане повторно 22 липня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, [PERSON] вказана у графі мати у свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] видане повторно 22 липня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, є однією і тією ж особою. Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення «Укрпошти» про вручення поштового відправлення, які вони отримали 15.10.2019 року та 04.11.2019 року. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 22 липня 1999 року Богунським РВ УМВС України в Житомирській області та Картки платника податків виданої 23 липня 2019 року Попільнянською ДПІ Бердичівського управління ГУ ДФС, заявник має прізвище, ім`я, по батькові - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 25 листопада 1978 року Будинком урочистих подій м. Рівне, [PERSON] 25 листопада 1978 року уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище змінила на « [PERSON] », запис за № 1649. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] , запис за № 3150, серії [NUMBER] , запис за № 2946 та серії [NUMBER] , запис за № 1561, виданих повторно 22 липня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Так, відповідно до вимог глави 6 розділу ІV ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядає суд за місцем проживання заявника. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, передбачає, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Норми пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України вказують, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Таким чином, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи та наданні докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Outcome: approved