Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

[PERSON] 13.09.2019 року звернувся до суду із зазначеним позовом, в позовній заяві зазначає, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Посилаючись на ст. 64, 65 ЖК України. а також на положення ч. 2 ст. 370 ЦК України, позивач вважає, що частки власників квартири є рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає позивач [PERSON] , [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частини квартири, яку, як спадкоємці першої черги за законом, успадкували чоловік - [PERSON] та донька - [PERSON] , оскільки на момент смерті спадкодавця проживали разом з нею у квартирі. Водночас, вказані особи після смерті [PERSON] спадщину не оформили. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Згідно складного заповіту, спадкоємцем усього майна після смерті [PERSON] є позивач по справі - [PERSON] . 22.04.2011 року на підставі заяви позивача, після смерті [PERSON] , була заведена спадкова справа № 342 за 2011 рік, номер у реєстрі 51067605. 05.12.2014 року державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Сидорук К.В. позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Також позивач зазначає, що у 1999 році помер співвласник квартири - [PERSON] , спадкоємцями якого після смерті є дружина [PERSON] та син [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право особистої приватної власності на 3/10 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . При відкритті провадження у справі судом було задоволено клопотання позивача витребувано з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті [PERSON] , [PERSON] . Витребувано у відповідачів копії документів у відповідності до клопотання. Відповідачами подано спільний відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останні не заперечують проти задоволення позовних вимог, в частині визнання за позивачем права власності на 3/10 частини спірної квартири, а також щодо рівності часток співвласників вказаної квартири. Проте зазначають, що ще 22.12.2017 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом посвідчені державним нотаріусом 5 Запорізької державної нотаріальної контори на частки у спірній квартирі та не перешкоджали позивачу в реалізації його прав та оформленні спадкового майна. Представник позивача, адвокат Железняк В.К. та його довіритель [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали відповідні пояснення. Представник відповідачів, адвокат Литвиненко Т.М. підтримала викладені у відзиві пояснення, визнала позовні вимоги [PERSON] . Представник 5 Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно, на виконання ухвали суду направив копії спадкових справ. Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд вважає за можливе розглядати справу у підготовчому судовому засіданні, на підставі ст. 206 ЦПК України, суд приймає визнання відповідачами позову, яке не суперечить змісту закону та не порушує права сторін, тому ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини про які зазначено у позовній заяві повною мірою знайшли своє підтвердження у наданих документах. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 5839 від 29.12.94 р, що посвідчене головою Виконавчого комітету Шевченківської районного ради м. Запоріжжя трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с.10). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.06.1961 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 11). Батьками позивача [PERSON] , [INFO] , та відповідачки [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] про що свідчать свідоцтва про народження [NUMBER] та [NUMBER] , свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] . Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Зважаючи на те, що спірна квартира належала власникам на праві спільної сумісної власності, за відсутності іншої домовленості між ними, слід вважати, що частки кожного у квартирі є однаковими і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/5 частці вказаної квартири. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Заповіт [PERSON] не залишила. Спадкування її майна здійснюється за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на рухоме і нерухоме майно, яке є її приватною власністю. Зокрема відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом від 22.12.2017 року зареєстрованому в реєстрі за № 3-1383, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , 1937 р.н., яка померла [INFO] є її донька [PERSON] , [INFO] та чоловік [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку від 1/5 частки квартири видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку від 1/5 частки квартири, яку успадкував [PERSON] 1933 р.н. - не видано. [INFO] помер [PERSON] , 1933 р.н., що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . За життя [PERSON] , [INFO] склав заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 2-581 (а.с. 17). Відповідно до вказаного заповіту спадкоємцем усього майна [PERSON] є позивач [PERSON] , [INFO] . Відповідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як передбачено ст. 1223 ЦК України Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 22.04.2011 року на підставі заяви позивача, щодо майна [PERSON] , була заведена спадкова справа № 342 за 2011 рік, номер у спадковому реєстрі: 51067605. 05.12.2014 року державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Сидорук К.В. за вих. № 5376/02-31 позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як [PERSON] не надано всіх необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Так спадкоємцем не надано документів, що підтверджують шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Факт перебування [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в зареєстрованому шлюбі з 10.06.1961 року, підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] та матеріалами спадкової справи № 132-2007. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно ст.1218 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як підтверджено матеріалами справи, спадкодавцю [PERSON] на час його смерті, тобто на момент відкриття спадщини, належали 1/5 частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29.12.94 р, що посвідчене головою Виконавчого комітету Шевченківської районного ради м. Запоріжжя, та 1/2 частка від 1/5 частини вказаної квартири, як спадщина, що була прийнята ним після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом, на яку свідоцтво про право власності не видавалось, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 132-2007, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, враховуючи визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог щодо спірної квартири та задовольняє позов. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вказане узгоджується з нормами ст.. 142 ЦПК України. Враховуючи, що відповідачами подано письмову заяву про визнання позову, позивачу [PERSON] підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що складає 1779,20 грн. Як передбачено ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved