Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 31 травня 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача КП «Жилсервіс 2» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення переплати і моральної шкоди. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що з відповідачем ним було укладено договір № 8 про надання послуг керуванню багатоквартирним будинком від 29 грудня 2017 року (окремо є договір про надання послуг централізованого теплопостачання № 03121 від 15 квітня 2013 року); з початку опалювального сезону з 05 листопада 2018 року в його квартирі не працювало теплопостачання санвузла (на працював висушувач рушників) через скупчення повітря, з цього приводу позивач звернувся зі скаргою від 10 січня 2019 року до КП «Жилсервіс-2», останнім було обстежено мережі і складено акт від 11 січня 2019 року, подачу тепла було поновлено 24 січня 2019 року: отже з 10 по 24 січня 2019 року була перерва в теплоподачі до його житла, лічильника в його помешканні немає. Згідно п. 5 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 1.9 Правил і ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на зменшення розміру плати за тепло постачання через його зменшення або надання в меншому об`ємі. З цим питанням він звернувся до відповідача з метою повернення переплати за оплачену ним і не надану відповідачем послугу теплопостачання, але отримав відмову. Вважає, що відповідач повинен провести перерахунок сплачених ним коштів, стягнути з відповідача 383 грн. цієї переплати в зв`язку з перервою в наданні послуг теплопостачання, а також йому завдана моральна шкода цими протиправними діями відповідачів. Вважає вказане неправомірним і порушуючим його права, як споживача надаваємих відповідачем послуг теплопостачання до його квартири. Все це позивач дізнався самостійно, хоча інформація про надані послуги повинна надаватися відповідачем. Об`єкти, підключені до котельні, в тому числі і будинок мешкання позивача, продовжували отримувати тепло. Мешканцями будинку неодноразово подавали скарги керівництву відповідача, складали акт-претензію, яка впродовж трьох робочих днів розглянута не була і обґрунтовану письмову відмову про задоволення претензій не видано. Вказаними діями і бездіяльністю позивачу завдана і моральна шкода, яку він оцінює в 570 000 грн. Звернувся до відповідача відшкодувати йому гроші та зробити перерахунок тарифу про сплаті послуг теплопостачання, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Вважає вказані дії відповідачів протиправними і просив стягнути вказану переплату послуг теплопостачання і моральну шкоду, задовольнивши позов у повному обсязі. Представник відповідача КП «Жилсервіс-2» ДМР позовні вимоги не визнав, заперечення або відзив не надали, вважають, що на звернення позивача надали своєчасно відповідь; позивач неодноразово звертається до судів з позовами до них і вони знають його вимоги, суди розглядають і інші спори, був подібний спір в іншому суді і є рішення суду; все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач [PERSON] 29 грудня 2017 року уклав договір № 8 з відповідачем КП «Жилсервіс-2» ДМР, а 15 квітня 2013 року уклав з КП «Теплоенерго» ДМР договір № 03121 про надання послуг централізованого опалення, договори набрали сили і виконуються. З початку опалювального сезону з 05 листопада 2018 року в його квартирі не працювало теплопостачання санвузла (на працював висушувач рушників) через скупчення повітря, з цього приводу позивач звернувся зі скаргою від 10 січня 2019 року до КП «Жилсервіс-2», останнім було обстежено мережі і складено акт від 11 січня 2019 року, подачу тепла було поновлено 24 січня 2019 року: отже з 10 по 24 січня 2019 року була перерва в теплоподачі до його житла, лічильника в його помешканні немає. З посиланням на п. 5 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 1.9 Правил і ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивача стверджує, що має право на зменшення розміру плати за тепло постачання через його зменшення або надання в меншому об`ємі. З цим питанням він звернувся до відповідачів з метою повернення переплати за оплачену ним і не надану відповідачем послугу теплопостачання, але отримав відмову. Вважає, що відповідач повинен провести перерахунок сплачених ним коштів, стягнути з відповідача 383 грн. цієї переплати в зв`язку з перервою в наданні послуг теплопостачання, а також йому завдана моральна шкода цими протиправними діями відповідача. Позивач звернувся до відповідачів з питанням добровільного врегулювання спору, але отримав відмову і вимушений звертатися до суду з цим позовом. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Надання послуг з централізованого опалення здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 якими визначено порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання. Щодо послуги «централізоване опалення» встановлені вимоги: своєчасний початок і закінчення опалювального сезону; безперебійність надання послуги протягом опалювального се зону; відповідність температури повітря в житлових приміщеннях санітарній нормі. Відповідно до п. 5 «Правил надання послуг з централізованого опалення...» рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами. Оскільки відповідач надає платні послуги з балансоутримання, обслуговування будинку мешкання позивача, теплопостачання, його дії регулюються Законом «Про захист прав споживачів». Такий висновок узгоджується й з правовою позицією Пленуму Верховного Суду України з цього питання, викладеної у п. 2 його постанови № 5 від 12 квітня 1996 року, якою визначено: «роз`яснити судам, що Закон поширюється на зазначені в ньому відносини, які виникли після введення його в дію. До правовідносин, які виникли до введення Закону в дію, він застосовується лише щодо тих прав і обов`язків, які виникли вже після введення його в дію. Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купiвлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) i наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.» Виходячи з викладеного, позивач, як споживач побутової послуги у взаємовідносинах з відповідачем, має право на: захист своїх прав державою; належну якість послуг та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послуги; відшкодування шкоди, заподіяної послугами неналежної якості; розгляд акта-претензії в перебігу трьох робочих днів. Судом встановлено, що позивач дійсно мешкає в квартирі [ADDRESS] , керування обслуговування будинку проводить вдповдач в тому числі і в сезон опалення через послуги теплопостачання до цього будинку КП «Теплоенерго» ДМР шляхом подачі тепла через котельну цього ж будинку його мешканцям. Договір між позивачем і відповідачем про обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS] в 29 грудня 2017 року, договір № 03121 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 15 квітня 2013 року укладалися, вони є діючими, повинні виконуватися сторонами. У позовні заяві йде мова про стягнення переплати на підставі того, що позивачем, як споживачем послуг із централізованого теплопостачання, послуги отримано у неповному обсязі з підстави начебто неналежного утримання внутрішньо будинкової системи централізованого теплопостачання балансоутримувачем КП «Жилсервіс-2» ДМР. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території. Услуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до Договору № 8 та договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, укладеного між відповідачем, як постачальником послуг із централізованого опалення, та позивачем, як споживачем вказаних послуг, точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг споживачу, є межа експлуатаційної відповідальності виконавця. Взаємовідносини між відповідачем, як теплопостачальною організацією, та позивачем, споживачем теплової енергії, регулюються Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою № 1198 від 03 жовтня 2007 року Кабінету міністрів України та як визначено п. З межа експлуатаційної відповідальності - межа розподілу теплової мережі за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації та утримання тих чи інших її ділянок або елементів, яка встановлюється за згодою сторін між теплопостачальною організацією та теплоспоживачем. Будинок [ADDRESS] обладнано приладом реєстраційного обліку теплової енергії нарахування за послуги централізованого опалення для будинку позивача виконуються виключно на підставі показників вузла обліку теплової енергії, відповідно межею експлуатаційної відповідальності є вузол обліку. З урахуванням цього співробітником, до якого була передана скарга позивача надано відповідь у письмовій формі з роз`ясненням відмови у проведенні перерахунку. Відповідь направлено позивачу простим листом. Оскільки позивач не отримав послуги із централізованого теплопостачання за вини балансоутримувача КП «Жилсервіс-2», він повинен звернутись до останнього з вимогою про компенсацію за не отримані послуги. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст. 79, 81 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. Вказані позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, не заперечувалися представником відповідача та не спростовані останнім, а тому суд вважає обгрунтованими і підлягаючими задоволенню позовні вимоги. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 5 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 03121 про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води. Відповідно п. 14 вищезазначеного договору у разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, виконавець проводить перерахунок розміру плати згідно із «Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі», який затверджено\~постановою № 151 Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року. Відповідно п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою № 630 від 21 липня 2005 року Кабінету Міністрів України, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої\~статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно аб. 2 п. 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою № 630 від 21 липня 2005 року Кабінету Міністрів України, послуги з централізованого опалення повинні відповідати нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку. Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою № 630 від 21 липня 2005 року Кабінету Міністрів України, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Оскільки будинок мешкання позивача обладнано приладом обліку теплової енергії нарахування за послуги централізованого опалення для будинку позивача виконуються на підставі показників вузла обліку теплової енергії. Це контролюється і виконується відповідачем. Перерахунок оплати за послуги з теплопостачання здійснюється згідно\~постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості». Відповідно до п. 5\~постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151, у разі невідповідності фактичної температури в житлових приміщеннях нормативний перерахунок за надання послуг з централізованого опалення проводиться за відсутності квартирних та будинкових засобів обліку теплової енергії. Підставою для здійснення перерахунку згідно «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, є факт не належного надання послуг з теплопостачання, який фіксуються представником теплопостачальної організації та споживачем у відповідному акті (акт-претензія). Відповідно до п. 33 Правил у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. Відповідно до п. 37 Правил за результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем та представником виконавця. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця. Позивач звертався до КП «Жилсервіс-2» ДМР з повідомлення про неналежне надання послуг із теплопостачання, у зв`язку з чим є підстави для здійснення перерахунку за послуги із централізованого теплопостачання. Відповідачем твердження позивача спростовані не були. Відповідно до\~ст. 151 Житлового кодексу Української РСР\~громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. В позовній заяві позивачем було надано докази наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань. \~ \~ \~ \~Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана і моральна шкода, що полягає в наступному: на час та після перерви в наданні послуг теплопостачання до житла позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною і друзями. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача, безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну, але й душевну біль і завдало глибокої душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті завдання шкоди відсутністю тепла в квартирі вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає в повному обсязі своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З викладеного видно, що позивачу діями відповідача було завдано моральної шкоди з підстав встановлених законодавцем. Договір є укладеним, відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, якщо у належній формі сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх його істотних умов. \~ \~ \~ \~Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позову, оскільки воно спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає, що позивач довів вину відповідача в неправомірних діях стосовно нього. Відповідно до п. 1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з відповідача КП «Жилсервіс-2» ДМР на користь [PERSON] суму переплати за послуги з опалення житла через перерву в їх наданні в сумі 383 грн., пеню (неустойку) за просрочення в наданні послуг теплопостачання в сумі 248 грн. і моральну шкоду в сумі 1\~000 грн., а всього 1631 грн., в задоволенні решти позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити, а також стягнути судові витрати. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання дій протиправними, стягнення переплати і моральної шкоди в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial