Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

[INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Яснувата Донецької області помер [PERSON]. Видане за місцем смерті свідоцтво про смерть не визнається державою Україна і не створює правових наслідків на території України. [PERSON] є сином померлого, проживає на тимчасово окупованій території України. Померлий отримував пенсію в УПФУ у Дніпровському районі в м. Запоріжжя, але його спадкоємець не може отримати нараховану і невиплачену пенсію, оскільки не має належного свідоцтва про смерть. В інтересах [PERSON] його представник за довіреністю (а.с. 11) [PERSON], що проживає в [ADDRESS] як внутрішньо переміщена особа (а.с. 12), 29 січня 2018 року з цією заявою звернулася до суду. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч. 2 ст. 317 ЦПК України). Місто Яснувата Донецької області відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку наведених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» є тимчасово окупованою територією. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та зазначає, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 17). З врахуванням положень цивільного процесуального кодексу про невідкладний розгляд справи, заінтересована особа до суду не викликалася. З врахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення судового засідання за відсутності заявника на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Як слідує із заяви та доданих до неї копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8) і довідки про причину смерті від [INFO] (а.с. 9), [PERSON] помер [INFO] в м. Ясинувата Донецької області. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не може визнати вказані документи офіційними (такими, що стверджують факт смерті), однак приймає їх до уваги як носії конкретної інформації на підтвердження факту смерті [PERSON]. Таким чином, суд переконаний в доведеності факту смерті особи в певному місці в певний час. Як зазначено у ст. 317 ЦПК України, із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України можуть звернутися родичі померлого або їх представники. На ствердження родинних стосунків між померлим [PERSON] та заявником [PERSON], представник останнього за довіреністю (а.с. 11) [PERSON] подала суду: -паспорт громадянина України та ідентифікаційний номер заявника (а.с. 4, 5), де його дані записані як [PERSON]; -свідоцтво про народження заявника (а.с. 6), де його та його батька дані записані, відповідно, [PERSON] і [PERSON]; -свідоцтво про народження померлого (а.с. 7), видане на російській мові, де дані померлого [PERSON] зазначено як «[PERSON]; -пенсійне посвідчення померлого (а.с. 7), де його анкетні дані були зазначені як [PERSON]; -свідоцтво про смерть, видане невизнаною республікою (а.с. 8), в якому на російській мові прізвище померлого зазначено як «[PERSON]. Таким чином, вбачається, що систематично з певного часу прізвище, ім'я та по батькові заявника і його батька записувати по-різному. Суд вважає, що документальна фіксація українською та російською мовою варіантних форм власних назв, що виникли під впливом ареально-говіркових особливостей та/або під іншомовним впливом внаслідок міжмовного перетворення, а також записи тієї ж власної назви, зроблені відповідно до норм літературної мови, мають відмінну графічну форму, і це призводить до виникнення розбіжностей в написанні прізвища, імені та по батькові у різних документах однієї особи або в документах членів однієї родини. Розходження в записах прізвища, імені та по батькові в документах, досліджених судом, пояснюється документальною фіксацією його варіантів [PERSON]/[PERSON] та [PERSON] зумовлених впливом російської мови та фонетичними коливаннями у вимові голосних і/и, е/є в ареалі побутування прізвища. З урахуванням зазначеного, суд вважає записи прізвища, імені та по батькові у досліджених документах ідентичними, а тому і доведеним факт, що померлий [PERSON] був рідним батьком заявнику [PERSON]. Із тексту заяви (а.с. 2-3) та з інформації УПФУ (а.с. 18) слідує, що встановлення даного факту [PERSON]необхідно для отримання нарахованої, але не виплаченої пенсії [PERSON], яку той отримував в управлінні Пенсійного Фонду України у Дніпровському районі в м. Запоріжжя. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved