Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

[PERSON] ([ADDRESS]) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Хіміків, будинок 68), в якій просить зняти арешт з автомобіля OPEL VECTRA, державний реєстраційний номер [NUMBER]. В обґрунтування позову позивач вказав, що 06.11.2017 року його представником була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 34152541 від 06.09.2012 року. Постанова винесена на підставі виконавчого листа № 2-764, виданого 02.08.2010 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укркомунбанк» заборгованості у розмірі 11628,22 грн. Згідно даної постанови накладено арешт на все майно, яке належить [PERSON] в межах суми заборгованості. Серед майна за [PERSON] рахується транспортний засіб, а саме: OPEL VECTRA, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на який накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження. Згідно розписки від 03.03.2008 року [PERSON] продав вказаний автомобіль [PERSON] та отримав кошти в сумі 26050,00 грн., а також [PERSON] була надана довіреність розпоряджатися автомобілем на свій розсуд. 10 березня 2011 року вказаний автомобіль на підставі довіреності [PERSON], згідно розписки, продав та передав по довіреності транспортний засіб [PERSON] та [PERSON]. Продаж транспортного засобу підтверджує розписка від 18.06.2012 року про сплату коштів у сумі 24000,00 грн. Таким чином, до винесення постанови від 06.09.2012 року про арешт майна та накладання заборони здійснювати відчуження транспортного засобу, у [PERSON] вказаний транспортний засіб вже був проданий у 2008 році. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, які викладені в позові. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, які викладені у запереченнях проти позову. Зокрема, представник відповідача у письмових запереченнях вказала, що до відповідача не надходило жодних заяв про те, що спірний автомобіль перебуває у власності інших осіб, ніж позивач. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 лютого 2010 року по справі № 2-764/10, вирішено стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного банку «Український комунальний банк» суму заборгованості за кредитним договором № 01727/07-1200 від 27.06.2007 року у розмірі 11394 гривні 28 копійок, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 113 гривень 94 копійки та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом в сумі 120 гривень 00 копійок, а всього 11628 гривень 22 копійки. Рішення набрало законної сили 19 березня 2010 року. Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної старшим державним виконавцем органу ДВС Сєвєродонецького МУЮ Аббасовим Р.І. від 06.09.2012 року ВП № 34152541, було відкрито виконавче провадження з приводу виконання вищевказаного рішення суду та накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]. Крім того, було заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. З копії Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, наданого 11 листопада 2017 року провідним консультантом-адміністратором територіального сервісного центру № 4442 РСЦ МВС в Луганській області, вбачається, що було накладено арешт та заборонено відчужувати автомобіль марки OPEL VECTRA, 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-[NUMBER] на підставі виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 серпня 2010 року по справі № 2-764 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» заборгованості в сумі 11628 гривень 22 копійки. Згідно із пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Отже, вирішення питання про зняття арешту з майна має вирішуватися судом у відповідності до законодавства, яке є чинним станом на час розгляду цієї справи, тобто згідно із Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII встановлено вичерпний перелік випадків, в яких державний виконавець може самостійно зняти арешт з майна. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 вищевказаного Закону). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Суд враховує, що арешт на автомобіль марки OPEL VECTRA, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], був накладений в рамках виконавчого провадження, де боржником є [PERSON], а стягувачем - Публічне акціонерне товариство «Укркомунбанк». Разом з тим, позивачем цей позов пред'явлено до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в той час як відповідачами в подібній справі мають бути боржник та особи, в інтересах яких накладено арешт на майно. Відповідний орган державної виконавчої служби може бути залучено лише як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Суд зауважує, що представником позивача до початку першого судового засідання та протягом судового засідання не було заявлено клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, в той час як суд в цивільному судочинстві не має права замінювати відповідача за власною ініціативою. Крім того, із змісту позовної заяви вбачається, що вона фактично спрямована на захист прав іншої особи - [PERSON], який на думку позивача внаслідок накладення арешту на автомобіль не може ним керувати. Сам позивач у позовній заяві не вважає себе власником автомобілю та не вказує, які свої права він вважає порушеними. В судовому засіданні представник позивача також не вказала, які права позивача порушуються накладенням арешту на спірний автомобіль. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, в той час як позивачем не вказано які свої права він вважає порушеними, у зв'язку із чим в задоволенні позову належить відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено до відшкодування жодних документально підтверджених судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed