Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Дашдамірова Е.А. В обґрунтування позову зазначається, що з 1999 року по 17.11.2020 позивач постійно проживала разом із [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу за адресою: [ADDRESS] , з яким вони вели спільне господарство. За час спільного проживання вони побудували будинок за вищевказаною адресою, на що витрачалися спільні кошти для купівлі будівельних матеріалів, замовлення виконання ремонтних робіт, здійснювали спільні витрати для придбання майна спільного користування, харчування, обслуговування своїх побутових потреб, брали участь у витратах на утримання житла та його ремонт тощо. За час сумісного проживання із [PERSON] позивач не перебувала у іншому шлюбі. [INFO] [PERSON] помер та у зв`язку із цим виникло питання щодо спадкування та встановлення режиму спільного майна, яке було набуте ними за час спільного проживання, оскільки відповідачами [PERSON] та [PERSON] були подані заяви про прийняття спадщини. Таким майном зокрема є будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в якому [PERSON] зареєстрована та постійно проживає, та автомобіль «Chery SQR7130S21» з реєстраційним номером [NUMBER] 2008 року випуску. Вказаний будинок будувався позивачем сумісно із [PERSON] фактично протягом всього часу їх сумісного проживання та був введений в експлуатацію. Позивач отримувала субсидію на сплату комунальних послуг субсидію та сплачувала комунальні послуги на утримання цього будинку. Також [PERSON] , як цивільна дружина, здійснювала організацію поховання [PERSON] та несла у зв`язку із цим відповідні витрати. За таких обставин, позивач просила суд: 1) встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу позивача із [PERSON] з 01.01.2004 по 17.11.2020 (позаяк визначити початок заявленого строку з 1999 року немає можливості з урахуванням положень діючого законодавства); 2) визнати житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] ; 3) визнати автомобіль «Chery SQR7130S21» з реєстраційним номером [NUMBER] 2008 року випуску спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] ; 4) визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 5) визнати за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля «Chery SQR7130S21» з реєстраційним номером [NUMBER] 2008 року випуску. 31.05.2021 судом було відкрите провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Разом із цим судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Дашдамірова Е.А. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 74-74а т. 1). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Якимович О.В. надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову, пославшись на наступні обставини. Так, на підставі договору дарування, посвідченого 23.05.2002 приватним нотаріусом Сєвєродонецького (минула назва - Кремінського) нотаріального округу Тимошенком М.М., спадкодавець [PERSON] набув право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В той же час особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним на час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином відповідач вважає, що зазначений житловий будинок в даному випадку не можна визнавати спільною сумісною власністю, оскільки він є приватною власністю його батька. Щодо автомобіля «Chery SQR7130S21» з реєстраційним номером [NUMBER] 2008 року випуску відповідач зазначив наступне. Так, починаючи з 1993 року батько відповідача майже безперервно перебував в Російській Федерації, де працював електрозварником на різних підприємствах крайньої Півночі, Москви та Сочі, та отримував велику заробітну плату, на яку і був придбаний вказаний автомобіль, а також добудовувався будинок, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] , а також іншими документами, які відповідач долучив до відзиву. Разом із цим про зазначені обставини позивач у своєму позові нічого не зазначає, а також нею не надано доказів на підтвердження того, що автомобіль купувався за спільні кошти. Так само до позову не додано жодних доказів, які б підтверджують факт постійного проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, будування житлового будинку, купівлі за спільні кошти будівельних матеріалів та участі у витратах на утримання житла, а посилання позивача на те, що зазначені факти можуть підтвердити свідки відповідач вважає безпідставними, оскільки встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу за відсутності інших доказів не може підтверджуватися лише показаннями свідків, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у справі № 738/1452/17 від 06.04.2020 (а.с. 121-122 т. 1). 27.07.2021 судом було задоволене клопотання представника відповідача [PERSON] та у приватного нотаріуса Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Тимошенка М.М. було витребувано належним чином завірену копію договору дарування, на підставі якого у [PERSON] виникло право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 146-147 т. 1). Представником відповідача [PERSON] була надано відповідь на відзив, в якому він зазначив наступне. Так, у відзиві представник відповідача посилається на те, що [PERSON] набув право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі нотаріально завіреного договору дарування від 23.05.2002. У той же час зазначене твердження відповідача, на думку представника позивача, є недостовірним, оскільки відповідно до інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно померлий [PERSON] за вищезазначеним договором набув право власності на 1/2 частку незавершеного будівництвом (61%) житлового будинку. Посилання відповідача на відсутність доказів постійного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , ведення ними спільного господарства, проведення витрат на утримання майна тощо, а також знаходження [PERSON] майже на безперервній роботі та отримання ним великої заробітної плати ставить під сумнів участь [PERSON] у здійсненні витрат на ведення спільного господарства та проведення будівництва спростовується тим, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у той час як [PERSON] був зареєстрований в квартирі, яка належить на праві приватної власності рідній сестрі позивача [PERSON] , про що також відомо відповідачу. При цьому оплату комунальних послуг по цій квартирі здійснювала саме позивач [PERSON] . Крім цього, факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджується відповідним актом. За період сумісного проживання [PERSON] працювала та отримувала винагороду і пенсію, та в той час, коли [PERSON] знаходився на роботі, позивач вела та утримувала спільне господарство, сплачувала комунальні послуги. Більше того, [PERSON] та [PERSON] вступали у кредитні правовідносини, в яких [PERSON] була позичальником, а [PERSON] - поручителем. Також вони укладали договори страхування життя, за яким [PERSON] був застрахованою особою, а [PERSON] - вигодонабувачем (а.с. 155-157 т. 1). 16.08.2021 судом було закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду. У підготовчому засіданні судом ухвалою на місці були задоволені клопотання представників сторін про долучення письмових доказів, а також задоволені клопотання представника позивача про допит в якості свідка позивача [PERSON] та виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 235-236 т. 1). 24.09.2021 судом ухвалою на місці було задоволене клопотання представника позивача про долучення письмових доказів, а також прийнято його відмову від подальшого виклику свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, а також представник позивача надав пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві та наданій ним відповіді на відзив. Крім того, допитана за клопотанням свого представника в якості свідка позивач пояснила, що вона познайомилася із [PERSON] у жовтні 1998 року. На той час він вже був розведений та показав їй рішення про розірвання шлюбу від 16.04.1997. [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] удвох зі своїм сином [PERSON] , який є відповідачем у цій справі, а колишня дружина [PERSON] на той момент вже переїхала жити на Підвільхи (топонімічна назва околиці м. Кремінна) до свого нового чоловіка. У [PERSON] та [PERSON] почалися стосунки. Вона допомогла йому працевлаштуватися у м. Кремінна, проте у 1999 році він звільнився. У 1999 році вони разом жили у квартирі [PERSON] за вказаною адресою разом із його сином [PERSON] . [PERSON] здійснив обмін зі своєю колишньою дружиною, подарувавши їй 1/2 частки вказаної квартири, натомість вона подарувала йому належну їй 1/2 частку недобудованого будинку за адресою: [ADDRESS] , де фактично була одна коробка та був відсутній водопровід. З 2000 року по 2009 рік [PERSON] працював на крайній півночі Російської Федерації вахтовим методом - два місці працював, після чого на два місяці приїздив додому. Коли його не було, позивач проживала поперемінно у двох квартирах - за вказаною адресою у квартирі [PERSON] з його сином та у себе у квартирі за адресою: [ADDRESS] зі своєю матір`ю. Проте коли [PERSON] приїздив додому, позивач разом із ним та його сином проживали у його квартирі. У 2002 році після того, як між [PERSON] та його колишньою дружиною відбувся обмін житлом, остання попросила їх виїхати з цієї квартири. Того ж року сестра позивача [PERSON] , яка проживала у м. Івано-Франківськ, придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , проте оскільки через проблеми зі здоров`ям не змогла переїхати у м. Кремінна, у цій квартирі почали жити [PERSON] разом із [PERSON] , які з того часу будували будинок за адресою: [ADDRESS] . Будинок вони будували за спільні кошти. Так, чоловік працював у Російській Федерації, а сама [PERSON] з 2003 року отримувала пенсію, а також з 2003 по 2019 роки працювала у КС «Компаньйон» та у «Євролайфі», де заробила 19 тисяч доларів. У 2010 році [PERSON] був вдома, а потім до 2016 року працював у Сочі та Москві вахтовим методом - три місці працював, після чого на три місяці приїздив додому, хоча іноді затримувався вдома на більший проміжок часу. Іноді [PERSON] приїздила до нього у Російську Федерацію, зокрема у 2015 році вона їздила до нього у Москву тричі. Коли [PERSON] припинив працювати у Російській Федерації, він отримував пенсію. У 2016 році вони добудували будинок та ввели його в експлуатацію, а також зробили новий паркан із металопрофіля. У тому ж році вони почали жити в цьому будинку, в якому позивач зареєструвалася. У 2018 році вони вирішили продати будинок та придбати на ці гроші двокімнатну квартиру, оскільки їх не влаштовувало його місцезнаходження, позаяк зокрема лікарня знаходилася далеко від нього. Проте будинок вони продати не встигли, оскільки [PERSON] захворів та помер. Також незадовго до смерті вони збиралися побратися, проте також не встигли цього зробити до смерті [PERSON] . Останній пропонував їй одружитися і раніше, проте вона відмовлялася, оскільки вважала, що це утримує його він зловживання спиртними напоями, з чим у [PERSON] були проблеми. За час їх життя однією сім`єю ними за спільні гроші був придбаний автомобіль у салоні у м. Сєвєродонецьк. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, надавши пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у наданому ним відзиві на позов. Зокрема представник пояснив, що фактично позивач із [PERSON] проживали за різними адресами, останній фактично постійно проживав за кордоном, де він тривалий час працював, а тому надані позивачем докази не підтверджують, що вони із [PERSON] проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Будинок по [ADDRESS] [PERSON] подарувала його колишня дружина, тому він не будував його разом із [PERSON] . З огляду на це, на думку представника, дії позивача щодо пред`явлення цього позову спрямовані на те, щоб безпідставно позбавити дітей [PERSON] спадщини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, будь-яких заяв або клопотань від неї не надходило, відзиву на позов не подала. Третя особа - приватний нотаріус Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Дашдаміров Е.А. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є рідним сином позивача. Покійний [PERSON] протягом 20 років, а саме з кінця 90-х - початку 2000-х років і до своєї смерті проживав разом із матір`ю свідка однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. До початку 2000-2001 року вони жили за адресою: [ADDRESS] . Потім до 2016 року вони проживали у квартирі рідної сестри позивача за адресою: [ADDRESS] і протягом цього часу будували будинок за адресою: [ADDRESS] . У 2016-2017 році, коли вони добудували вказаний будинок, вони в нього заселилися. Будинок [PERSON] та [PERSON] будували протягом приблизно шести-семи років. [PERSON] припускає, що будівництво велося за спільні кошти, оскільки і мати, і [PERSON] протягом сумісного проживання обидва мали роботу, проте чиї конкретно гроші і в яких частках вкладалися у будівництво - свідку невідомо. На будівництві багато чого робилося [PERSON] особисто, також іноді залучалися сторонні працівники. Коли [PERSON] знаходився у Російській Федерації, будівництво не припинялося, проте велося не так інтенсивно. До 2017 року [PERSON] працював у Російській Федерації вахтовим методом, а потім працював у м. Кремінна. [PERSON] за час спільного сімейного життя із [PERSON] працювала у КС «Компаньйон» та у «Євролайфі». [PERSON] мав двох дітей - доньку [PERSON] , яка проживає у м. Луганськ, та сина [PERSON] , який проживає десь під м. Донецьк. Протягом всього життя [PERSON] бачив дітей [PERSON] всього декілька разів, оскільки вони приїздили у м. Кремінна зрідка. Чому [PERSON] не реєструвала шлюб із [PERSON] , свідку невідомо і він ніколи в них про це не питав, оскільки вважав, що це їх власна справа. У 2009 році [PERSON] із [PERSON] придбали автомобіль у салоні в м. Сєвєродонецьк. Під час придбання був присутній [PERSON] та [PERSON] , який розраховувався за транспортний засіб і з яким вони вдвох до цього декілька разів їздили у салон дивитися автомобіль. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є депутатом Кремінської міської ради Луганської області. З 1994 року вона проживає в м. Кремінна Луганської області. На той час вона працювала заступником начальника податкової інспекції м. Кремінна, а позивач [PERSON] за фахом є бухгалтером та щоквартально звітувала перед податковою інспекцією, тому саме з 1994 року свідок знайома з позивачем. У 1996 році [PERSON] отримала квартиру за адресою: [ADDRESS] та проживає по сусідству із [PERSON] , квартира якої знаходилася у сусідньому під`їзді. Свідок із позивачем завжди підтримувала добросусідські відносини. [PERSON] проживала однією сім`єю із [PERSON] як чоловік та дружина до смерті останнього. У [PERSON] та [PERSON] були гарні стосунки, сім`я була дружною, вони завжди ходили разом, зокрема під часпроведення суботників придомової території, мали спільний бюджет. У2016 році під час створення ОСББ та складання відповідних документів [PERSON] дізналася, що позивач із [PERSON] мають різні прізвища, що дуже здивувало свідка, оскільки до цього часу вона була впевнена, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі. У цьому ж році свідку стало відомо про те, що квартира, в якій проживали [PERSON] та [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить рідній сестрі позивача. Тривалий час вони мешкали у квартирі сестри позивача і паралельно разом будували будинок, у чому безпосередньо брала участь [PERSON] [PERSON] зловживав спиртними напоями та [PERSON] постійно займалася його лікуванням від алкогольної залежності. Одного разу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] пояснив свідку, що раніше перебував у шлюбі, від якого має сина та доньку, проте цих дітей свідок ніколи не бачила, і до цього часу вважала, що [PERSON] , якого [PERSON] знає по роботі, був єдиним сином [PERSON] та [PERSON] . Про свої сімейні обставини [PERSON] свідку ніколи нічого не розповідала та завжди тактично умовчувала подробиці сімейного життя. В останні роки життя [PERSON] казав їй, що вони із [PERSON] обвінчалися. У 2020 році, коли [PERSON] захворів на коронавірус, вони разом із [PERSON] вже проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач знову почала проживати у квартирі по [ADDRESS] , оскільки, як вона пояснювала свідку, в неї виникли питання із сином [PERSON] щодо прав на будинок. Також [PERSON] зазначила, нею як депутатом міської ради був складений акт щодо сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] , в якому вона зазначала лише про ті обставини, які були їй відомі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона познайомилася з [PERSON] у 2002 році, з якою вони разом працювали. З моменту їх знайомства [PERSON] проживала однією сім`ю як чоловік та дружина із [PERSON] до смерті останнього. Їх сім`я була дружиною, мала теплі відносини між собою, вони мали спільний бюджет та разом здійснювали покупки. [PERSON] зі своїм чоловіком дружили з ними сім`ями, зокрема [PERSON] товаришував із чоловіком свідка, вони сім`ями святкували свята вдома у один одного. Саме [PERSON] турбувалася про родичів [PERSON] (брата, племінників), коли ті приїздили у м. Кремінна. Спочатку [PERSON] із [PERSON] проживали по [ADDRESS] (коли [PERSON] їхав працювати у РФ, [PERSON] залишалася з його сином), а потім переїхали жити в будинок у районі заводу «Хімавтоматика» м. Кремінна, що будував [PERSON] , який брав безпосередню особисту участь у його будівництві. [PERSON] також віддавала свої гроші на будівництво будинку та виготовлення необхідних документів на будинок, іноді навіть економлячи на власних потребах, проте хто з них двох в яких розмірах вкладав кошти у будівництво свідку невідомо. [PERSON] тривалий час вважала, що позивач із [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, і лише згодом з`ясувалося, що вони проживали у цивільному шлюбі. [PERSON] зловживав спиртними напоями, у зв`язку з чим одного разу свідку разом із позивачем довелося розшукувати [PERSON] по місту. Саме [PERSON] утримувала його від запоїв та намагалася лікувати від алкогольної залежності. Позивач просила свідка про те, щоб остання нікому не розповідала про алкогольну залежність [PERSON] . За час життя [PERSON] просив [PERSON] переконати [PERSON] , щоб та погодилася зареєструвати їх шлюб, оскільки позивач не бажала цього робити, позаяк вважала, що це є стримуючим фактором для [PERSON] від зловживання спиртними напоями. Наскільки відомо свідку, [PERSON] із [PERSON] обвінчалися. За час спільного життя [PERSON] із [PERSON] придбали автомобіль у м. Сєвєродонецьку, під час чого була присутня [PERSON] . Заслухавши позивача, представників сторін та свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з відомостями з паспортів позивач [PERSON] з 29.09.2016 зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] з 23.04.2004 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10 т. 1). Як вбачається з акту щодо встановлення факту проживання від 20.07.2021, складеного секретарем Кремінської міської ради Луганської області Вітко Н.В. та засвідченого сусідами-свідками [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з квітня 2004 року по 01.10.2016 проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с. 158 т. 1). На час сумісного проживання позивач та [PERSON] не перебували у іншому шлюбі. Так, 19.11.1977 позивач, яка мала дівоче прізвище [PERSON] , уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого взяла собі прізвище чоловіка, однак шлюб був припинений у зв`язку зі смертю останнього [INFO] . У свою чергу, відповідач [PERSON] 02.02.2000 розірвав шлюб із [PERSON] (а.с. 13, 14, 15 т. 1; а.с. 27 т. 2). [PERSON] помер [INFO] у м. Рубіжне Луганської області у віці 69 років і на час своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 101 т. 1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з легкового автомобіля «Chery SQR7130S21» з реєстраційним номером [NUMBER] 2008 року випуску, який був зареєстрований на [PERSON] 05.08.2009, та житлового будинку загальною площею 78 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований на [PERSON] 08.09.2016 і підставою виникнення права власності на який є свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя від 17.05.2002 та договір дарування від 23.05.2002, на час укладення якого готовність незакінченого будівництвом житлового будинку складала 52% і вартість 1/2 частини якого складала 7330 грн (а.с. 25, 130, 159, 231 т. 1). 18.11.2013 Відділом містобудування та архітектури Кремінської райдержадміністрації [PERSON] був виданий будівельний паспорт на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , будівництво якого було закінчене 28.07.2016 та об`єкт був готовий до експлуатації, про що свідчить декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі вказаного будівельного паспорта. Також власником [PERSON] 07.04.2015 був отриманий технічний паспорт на вказаний житловий будинок (а.с. 16, 17-21, 22-24 т. 1). Зі звіту про оцінку майна від 26.05.2021 вбачається, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 78 м2 (у тому числі житлова площа 33 м2), розташованого за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , становить 571300 грн (а.с. 70 т. 1). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Із роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 вбачається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців. Із матеріалів витребуваної спадкової справи № 02/2021, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] у передбачений законом шестимісячний строк прийняли позивач [PERSON] , яка є цивільною дружиною померлого, а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які доводяться померлому рідними сином та донькою відповідно. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. За життя [PERSON] будь-яких заповітів не залишав, спадкові договори ним не укладалися (а.с. 12, 82-107 т. 1). Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 643/6799/17 від 30.10.2019, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від № 5-рп/99 від 03.06.1999 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Із показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також допитаної в якості свідка позивача [PERSON] судом було встановлено, що позивач та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з 01.01.2004 і по 17.10.2020 - день смерті [PERSON] , мали стосунки, притаманні шлюбним, та були пов`язані спільним побутом та господарством. Також [PERSON] та [PERSON] протягом цього періоду часу мали взаємні майнові права та обов`язки, що випливає з договору поруки по договору кредиту № 1422 від 29.12.2007, за яким позивач [PERSON] була позичальником, а [PERSON] - поручителем, а також із договору страхування життя [PERSON] від 12.11.2006, за яким [PERSON] у разі його смерті була вигодонабувачем (а.с. 167, 168-170 т. 1). Крім того, протягом цього періоду часу [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить рідній сестрі позивача - [PERSON] (а.с. 163, 164, 165, 166 т. 1). Протягом цього періоду, а саме із квітня 2015 року по листопад 2020 року позивач брала участь у витратах на утримання нерухомого майна, в якому вона проживала спільно із [PERSON] , а саме здійснювала оплату житлово-комунальних послуг по квартирі своєї сестри за адресою: [ADDRESS] , та по житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , а також оформлювали субсидію на сплату житлово-комунальних послуг за будинок [PERSON] та переводила останньому грошові кошти (а.с. 31-35, 175-227 т. 1). Після смерті [PERSON] позивач 19.11.2020 оплатила його поховання та придбала право на утримання двох місць під сімейне поховання на кладовищі м. Кремінна (а.с. 26-28, 29, 30 т. 1). Суд критично оцінює посилання представника відповідача на ту обставину, що [PERSON] працював та постійно проживав у Російській Федерації, що, на думку представника, спростовує факт його спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] . Так, із наданих представником відповідача документів (а.с. 126-129, 131-143 т. 1) вбачається, що [PERSON] дійсно протягом зокрема 2000-2015 років працював у Російській Федерації, проте із досліджених показань позивача та свідків, а також письмових доказів судом було встановлено, що [PERSON] працював у Російській Федерації вахтовим методом. При цьому Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту України № 58 від 29.07.1993, не вимагає внесення запису про роботу вахтовим методом до трудової книжки. Тож, на думку суду, відповідачами не надано суду жодних доказів, які б спростовували факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, у той час як згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц зазначається, що інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив, а тому відповідний вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. За таких обставин, суд вважає за необхідне встановити факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу з 01.01.2004 і по 17.11.2020 - де смерті [PERSON] , позаяк цей факт повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 (право спільної сумісної власності подружжя) цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначається у ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та може оспорюватися поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду № 372/504/17 від 21.11.2018 та у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 725/1776/18. З огляду на це, оскільки автомобіль «Chery SQR7130S21» з реєстраційним номером [NUMBER] 2008 року випуску був придбаний ними за час спільного проживання, а відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що правовий режим спільної сумісної власності не має поширюватися на цей транспортний засіб, а отже презумпція спільності права власності в даному випадку не була спростована, суд вважає за необхідне визнати цей автомобіль спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину цього автомобіля. Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] будинку за адресою: [ADDRESS] , а також визнання за позивачем права власності на 1/2 частину цього будинку суд зазначає наступне. Судом було встановлено, що вказаний будинок був придбаний [PERSON] у 2002 році, у той час як інститут спільного проживання осіб як чоловіка та жінки без шлюбу був введений в національне законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності 01.01.2004 (і саме з цього часу позивач просила суд встановити факт спільного проживання із [PERSON] ). Таким чином, правовий режим спільного сумісного майна подружжя на цей об`єкт не поширюється. При цьому 1/2 частина цього будинку була подарована [PERSON] , а згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК навіть майно, набуте за час шлюбу, якщо воно набуте на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю чоловіка чи дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За період спільного із [PERSON] проживання однією сім`єю [PERSON] була офіційно працевлаштованою та отримувала доходи у вигляді заробітної плати: з 20.10.2006 по 31.08.2013 - у ТОВ «Євролайф Україна ЛТД» у загальному розмірі 122361,64 грн; з 01.01.2005 по 31.12.2018 - у Кредитній спілці «Компаньйон» у загальному розмірі 195361,35 грн. Крім того, з 2015 року [PERSON] є пенсіонером та перебуває на обліку в Рубіжанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, у зв`язку з чим із 01.01.2015 по 31.07.2021 отримала пенсію за віком у загальному розмірі 186467,86 грн (а.с. 160, 161-162 т. 1; а.с. 28 т. 2). Проте сам лише факт отримання позивачем заробітної плати та пенсії не може бути доказом участі у будівництві спірного будинку, а показання свідків не можуть підтверджувати обставини участі коштами у будівництві цього нерухомого майна щодо розміру такої участі. На підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку позивач мала надати докази, з яких можливо було б встановити факт внесення нею певних коштів на його спорудження чи придбання нею будь-яких будівельних матеріалів, необхідних для його будівництва. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц. Більше того, жоден зі свідків не зміг пояснити, чиї саме кошти вкладалися у будівництво будинку, при цьому свідки [PERSON] та [PERSON] пояснювали, що безпосередньо будівництвом займався саме [PERSON] , під час знаходження якого вдома тривали інтенсивні роботи і який особисто виконував значний обсяг робіт, пов`язаних із будівництвом, позаяк мав необхідні навички. Стосовно показань самої [PERSON] , допитаної в якості свідка, щодо її особистої участі у витратах на будівництво спірного будинку суд зазначає, що останньою не було надано суду жодних доказів, з яких можна було б встановити факт несення нею таких витрат, зокрема внесення нею певних коштів на його спорудження чи придбання необхідних будівельних матеріалів. Щодо посилань сторони позивача на ту обставину, що спірний будинок істотно збільшився у своїй вартості із посиланням на вартість 1/2 частину будинку, вказану у договорі дарування від 23.05.2002, у її співставленні із вартістю цього майна, вказаній у звіті про оцінку спірного будинку від 26.05.2021 суд зазначає, що відомості з цих документів самі по собі не є належними доказами істотного збільшення вартості майна, у той час як висновку будівельно-технічної експертизи позивачем не надано і відповідного клопотання про призначення такої експертизи стороною позивача не заявлялося. Так, Велика Палата Верховного Суду у правовому висновку, викладеному у своїй постанові від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц зауважує, що істотність збільшення вартості майна має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. При цьому сам факт проживання осіб однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період, коли особисте майно одного з них чи його вартість істотно збільшилися, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Отже, істотне збільшення вартості будинку для визнання його за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за змістом положень ч. 1 ст. 62 СК України має відбутися саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя (в даному випадку позивача [PERSON] ), проте конкретних доказів особистої участі останньої у спорудженні спірного будинку стороною позивача надано не було. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] в цій частині, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначений об`єкт нерухомості був набутий [PERSON] та [PERSON] внаслідок їх спільної праці (в розумінні вимог чинного законодавства), або доказів укладення між ними письмової угоди про створення спільної сумісної власності, а тому відсутні правові підстави для задоволення цих вимог, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у загальному розмірі 5432,60 грн підтверджується відповідними квитанціями та виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 2, 3, 56, 58, 59, 60 т. 1). Враховуючи те, що задоволенню підлягають 3/5 (60%) позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат у розмірі 3259,56 грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог (5432,60 грн х 60% / 100%) - у рівних частинах, а саме по 1629,78 грн із кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial