Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, житловим будинком, розташованим за адресою: Донецька область, м.Покровськ, смт.Шевченко, вул.8 Березня, 6. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником зазначеного житлового будинку, право власності на який підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2014 серії ЕЕЕ 874101, виданим приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької обл. [PERSON] Вказаний будинок позивач придбала у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2014. Відповідач з реєстраційного обліку не знявся та залишається зареєстрованим за вищевказаною адресою, але фактично там не мешкає з 2013 року. В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ відповідач участі не приймає. Цей факт підтверджується відповідним актом обстеження житлово-побутових умов проживання, виданим Шевченківською селищною радою м.Покровськ Донецької області. В судовому засіданні позивач просила її позовні вимоги задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Відповідач, враховуючи приписи ч.3 ст.130 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про час, дату і місце судового засідання, відзив на позов у встановлений судом строк не подав, причини неявки до суду не повідомив. За приписами п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Заслухавши пояснення позивача та свідка [PERSON], вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, надані позивачем, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. Позивач є власником житлового будинку за адресою: Донецька область, м.Покровськ, смт.Шевченко, вул.8 Березня, 6, який вона купила у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 10.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2567 (а.с.19-20). За змістом пп.4.4.1 п.4.4 згаданого договору купівлі-продажу звільнення будинку від наявних ньому речей та виписку осіб, які в ньому зареєстровані, буде здійснено продавцем, яким є відповідач, не пізніше 01.11.2014 (а.с.20). Продаж вказаного будинку здійснено від імені відповідача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 03.09.2013, посвідченою приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за №2420, реєстраційний номер в Єдиному реєстрі довіреностей 39985294 (а.с17-18). За змістом вказаної довіреності відповідач уповноважує [PERSON], зокрема, продати належний йому на праві власності житловий будинок за адресою: смт.Шевченко м.Красноармійська Донецької області, вул.8 Березня, номер 6. Зі змісту Акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного 26.02.2018 в присутності двох свідків квартальною та підписаного секретарем селищної ради, вбачається, що за адресою: смт.Шевченко м.Покровськ, вул.8 Березня, 6 зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за вказаною адресою фактично мешкає [PERSON], [PERSON] за вказаною адресою не мешкає з 2013р. (а.с.23). Домовою книгою також підтверджується факт реєстрації відповідача за вказаною адресою (а.с.9-16). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] пояснила суду, що відповідач дійсно уповноважив її продати спірний житловий будинок, про що видав їй відповідну довіреність від 03.09.2013. Свідок стверджує, що відповідач в будинку за адресою смт.Шевченко м.Покровськ, вул.8 Березня, номер 6 не проживав жодного дня після укладення договору купівлі-продажу від 10.10.2014. Розвязуючи спір, враховуючи доведені письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та показами свідка обставини, суд зазначає таке. Зважаючи на приписи ст.334 ЦК України, позивач набула право власності на спірний житловий будинок. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що право власності на спірний житловий будинок від відповідача перейшло до позивача, відповідач втратив право користування таким будинком. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved