Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2013 року подав до суду позовну заяву, за якою просив визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що відповідачі понад трьох років не проживають в спірному приміщенні без поважних на те підстав. Представник позивача [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, проти постановлення у справі заочного рішення не заперечував, просив розглянути справу без його участі. [PERSON], [PERSON] в суд не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись за останнім відомим місцем проживання. Суд, вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. Відповідно до свідоцтва про право спадщини за законом, що посвідчено 25 червня 2007 року державним нотаріусом Третьої сімферопольської державної нотаріальної контори Стусь О.Є. за реєстровим №2-1781 [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS], в цілому. З матеріалів справи вбачається, що в даній квартирі з 21.03.2003 року зареєстровані також члени сім'ї спадкодавця [PERSON] - [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON], [INFO] Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідачі не є членами його сім'ї, не є наймачами житла, в квартирі більше ніж три не проживають. Крім того, як вбачається із вказаного свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] набув право власності в тому числі і на ? частку квартири від спадкування якої відмовилась [PERSON] Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України.) Відповідно до ст.ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Однією із підстав припинення права власності згідно зі ст.346 ЦК України є смерть власника цього майна. З аналізу наведених норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що право власника проживання в належному йому житлі нерозривно пов'язане з правом власності на житловий будинок, садибу, квартиру, а тому в разі припинення права власності на житловий будинок, садибу, квартиру, припиняється і право власника проживання (користування) в цьому житлі. Згідно з ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Отже, права члена сім'ї є похідними від прав власника майна, а тому зі зміною власника права членів сім'ї попереднього власника на це майно також припиняються. Отже, суд приходить до висновку, що за обставин справи, [PERSON], [PERSON] втратили право користування [ADDRESS], з часу як її власником став [PERSON] Між тим, наявність реєстрації відповідачів за адресою квартири, тягне для її власника додаткові витрати, зокрема на оплату послуг по утриманню будинку і прибудинкової території, та перешкоджає в реалізації права власності, щодо розпорядження цим майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). Тому, суд погоджується із запропонованим позивачем шляхом поновлення порушеного права і визнає відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Отже позов підлягає задоволенню. За такого рішення суду, понесені позивачем витрати у справі, з урахуванням того, що [PERSON] є неповнолітньою, мають бути компенсовані їй відповідачем [PERSON], відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved