Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі окрім позивача зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач [PERSON] є дочкою позивача [PERSON], у 2014 році вона виїхала разом із сином до Російської Федерації, жодного разу до дому не приїздила, вийшла другий раз заміж та народила дитину. Представник позивача просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надіслала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування квартири від 08.09.2006 року, серії ВЕА № 425883, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1587, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенком О.М., копією витягу з Державного реєстру правочинів № 2859521 від 08.09.2006 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» серії ССА № 261501 від 12.09.2006 року. Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, які мешкають в будинку [ADDRESS], за зазначеною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з довідкою № 14292 від 05.09.2018 року, виданою Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 20.11.1984 року по теперішній час. Як вбачається з актів від 24.07.2018 року та від 27.11.2018 року, затверджених керуючим ОСББ «Луч», в квартирі за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає з 2014 року. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, з урахуванням наданої відповідачем заяви про визнання позову, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] в інтересах [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1092905585.1 від 24.07.2018 у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved