Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] 07 вересня 2016 року звернулися до суду з позовом до відповідача ПАТ «Дніпрогаз» про стягнення моральної шкоди, позовні вимоги не доповнювалися і не уточнювалися. Позивачі в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилалися на те, що позивач [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію права власності від 14 лютого 2005 року був власником квартири [ADDRESS]; разом з ним у вказаній квартирі мешкали та були зареєстровані його колишня дружина [PERSON] і два сини [PERSON] і [PERSON]. 13 жовтня 2007 року стався вибух природного газу у вказаному багатоповерховому житловому будинку № 127 по вул. Мандриківській у м. Дніпропетровську і цей житловий будинок було пошкоджено, пошкодженою стала і квартира позивачів. За вказаним фактом була порушена кримінальна справа. Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11-14 листопада 2013 року працівники ПАТ «Дніпрогаз» були визнані винними у вчинені злочину, передбаченого ст. 272 КК України та їм призначено покарання. Отже винними у тому, що зазначена подія відбулась були визнані співробітники ПАТ «Дніпрогаз» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику квартири [ADDRESS] та його сімї встановлений і державою (в особі обласної адміністрації) відшкодований, надана позивачам також була і матеріальна допомога. Але вказаними злочинними діями цих працівників відповідача позивачам завдана також і моральна шкода, що підтверджується вказаним вироком суду. Розмір моральної шкоди позивачі заявляють кожен по 30000 грн.. Зверталися до відповідача з цим питанням, але отримали відмову. Вважають незаконні дії вказаного відповідача стосовно завдання їм моральної шкоди доведеними і просили стягнути на їх користь зазначену моральну шкоду, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Дніпрогаз» в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, посилаючись на те, що позивачі не довели своїх вимог належними доказами, вони (відповідач) розуміють стан позивачів, обставини злочину та інш., але вони вже відшкодували позивачам матеріальну шкоду, надавали допомогу і іншу; у них зараз дуже скрутне фінансове становище, є рішення кількох судів про стягнення з них великих сум грошей і вони зараз просто не в змозі виплатити позивачам вказану ними моральну шкоду, позивачі чомусь розмежовують виплачені їх кошти та сталять питання окремо про матеріальну і моральну шкоду, їм кошти виплачувалися і як допомога з урахуванням моральних страждань, хоча конкретно так сказано і не було. Все ними робиться і зроблено згідно вимог закону. Ніяких зобовязань відносно позивачів на себе не брали і не беруть, нічиїх інших прав не порушували і будь-якої іншої шкоди не завдавали. Вважає позовні вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачів та представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач [PERSON] відповідно до витягу про реєстрацію права власності від 14 лютого 2005 року був власником квартири [ADDRESS]; разом з ним у вказаній квартирі мешкали та були зареєстровані його колишня дружина [PERSON] і два сини [PERSON] і [PERSON]. 13 жовтня 2007 року стався вибух природного газу у вказаному багатоповерховому житловому будинку № 127 по вул. Мандриківській у м. Дніпропетровську і цей житловий будинок було пошкоджено, пошкодженою стала і квартира позивачів. За вказаним фактом була порушена кримінальна справа. Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11-14 листопада 2013 року працівники ПАТ «Дніпрогаз» були визнані винними у вчинені злочину, передбаченого ст. 272 КК України та їм призначено покарання. Отже винними у тому, що зазначена подія відбулась були визнані співробітники ПАТ «Дніпрогаз» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику квартири [ADDRESS] та його сімї встановлений і державою (в особі обласної адміністрації) відшкодований, надана позивачам також була і матеріальна допомога. Але вказаними злочинними діями цих працівників відповідача позивачам завдана також і моральна шкода, що підтверджується вказаним вироком суду. Розмір моральної шкоди позивачі заявляють кожен по 30000 грн.. Зверталися до відповідача з цим питанням, але отримали відмову. Вважають незаконні дії вказаного відповідача стосовно завдання їм моральної шкоди доведеними, встановленими у вказаному вироку суду, а отже доведено і завдання їм моральної шкоди. В добровільному порядку спір не вирішено і позивачі вимушені були звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 13 жовтня 2007 року стався вибух природного газу у вказаному багатоповерховому житловому будинку № 127 по вул. Мандриківській у м. Дніпропетровську і цей житловий будинок було пошкоджено, пошкодженою стала і квартира позивачів. За вказаним фактом була порушена кримінальна справа. Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11-14 листопада 2013 року працівники ПАТ «Дніпрогаз» були визнані винними у вчинені злочину, передбаченого ст. 272 КК України та їм призначено покарання. Отже винними у тому, що зазначена подія відбулась були визнані співробітники ПАТ «Дніпрогаз» [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, вказаним встановлено вчинення працівниками вказаного відповідача протиправних дій відносно позивачів та факт завдання діями вказаних осіб шкоди позивачам, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями цих працівників та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачам чи моральної шкоди або інших збитків і відповідно винність цих осіб в завданні шкоди, ця вина встановлена і питання про це не оспорено. Сторони погодились з цим, тобто визнали і це не потребує доказування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, збитків, передбачених вищезазначеним законодавством, позивчаем не заявлено, оскільки ці збитки вже відшкодовано. Таким чином в судовому засідання знайшла своє підтвердження та обставина, що неправомірними діями відповідача або конкретних праціввників ПАТ «Дніпрогаз», повязаними з неналежним виконанням своїх трудових обовязків позивачам було завдано майнової і моральної шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача). Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивачів відповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової чи немайнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивачів і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Ст. 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачами було надано належні докази наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачам відповідачем моральних страждань, вони довели вину відповідача, надали докази причинно-наслідкового звязку між діями (винними, а не будь-якими) відповідача та завданою шкодою, надано розрахунку шкоди. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації, що і було зроблено позивачами. Таким чином, вирішуючи вимоги позивачів щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що внаслідок винних дій працівників ПАТ «Дніпрогаз», якими було спричинено позивачам матеріальну шкоду, [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] була також завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у стані стресу, витраті часу та зусиль для відновлення попереднього стану пошкодженого нерухомого майна, враховуючи ступінь душевних страждань позивачів, суд вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю, стягнувши з відповідача ПАТ «Дніпрогаз» на користь позивачів у рахунок відшкодування моральної шкоди по 30000 грн. кожному з позивачів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі заперечують будь-які інші (крім передбачених законом) домовленості і зобовязання стосовно відповідача, предмету спору, розгляду їх заяв та інш., а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань, не обізнаність, шкоду та ін. є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягнути з ПАТ «Дніпрогаз» на користь кожного з позивачів окремо моральну шкоду по 30000 грн. і судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп., а всього по 30551 грн. 20 коп.. Таким чином суд вважає, що позовна заява про стягнення моральної шкоди в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, знайшла своє підтвердження в ході судового засідання, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved