Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] 27.12.2016 року предявила позов до [PERSON] про стягнення вартості витрат в сумі 105\~070,00 грн., понесених нею, позивачем, на будівництво житлового будинку по вул. Привокзальній, 7 у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області. У обгрунутування позову [PERSON] посилалася на те, що 7 червня 2008 року між її, позивача, сином [PERSON] та [PERSON] дочкою відповідача було укладено шлюб, після реєстрації якого нею, [PERSON], та батьками невістки, було прийнято рішення щодо будівництва для молодого подружжя нового житлового будинку неподалік старого за цією адресою, на земельній ділянці, які належали відповідачу і тому будівництво велося ними спільно, вона, позивач витратила значні кошти для придбання будівельних матеріалів, що підтверджується документами, однак відповідач ввела її в оману і всі дозволи на будівництво та свідоцтво про право власності оформила на себе, унаслідок чого 18.10.2013 право власності на новозбудований житловий будинок було зареєстровано за відповідачем. Сімейне життя між їхніми дітьми, тобто [PERSON] та його дружиною [PERSON] не склалося, що змусило її, позивача, сина у 2016 році покинути сімю і він став проживати з нею в с. Торгановичі Старосамбірського району, хоча його місце проживання зареєстроване в [INFO]. У звязку з цим вона запропонувала своїм сватам добровільно відшкодувати вартість використаних на будівництво матеріалів у вказаній сумі, однак вони відмовилися задовольнити її вимоги і тому просила відшкодувати їй вартість майна, якими відповідач заволоділа без достатньої правової підстави, посилаючись на правила ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України. Під час судового розгляду [PERSON] збільшила розмір позовних вимог і просила відшкодувати їй вартість будівельних матеріалів на момент розгляду справи в сумі 238\~926,00 грн., посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнала, у заперечення позовних вимог посилалася на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Ваньовичі, вул. Привокзальна, 7 на підставі договору дарування від 30.09.1997 та земельної ділянки площею 0,25 га за вказаною адресою, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, на якій розташований цей житловий будинок. Ураховуючи, що житловий будинок становить всього 32,5 кв.м., він деревяний і складається з двох кімнат та кухні, то у 2013 році вона та її чоловік [PERSON] вирішили побудувати на вказаній земельній ділянці новий житловий будинок. 10 лютого 2014 року інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, після чого було негайно розпочато роботи по зведенню житлового будинку та 26.05.2014 вказаною інспекцією зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації і 24.07.2014 нею, [PERSON], отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок за адресою: Львівська область, Самбірський район, с Ваньовичі, вул. Привокзальна, 7. Будівництво велося виключно за її та чоловіка кошти, які були набуті ними за роки праці, що стверджується довідками про доходи, що були вкладені в будівництво, в тому числі з метою уникнення їх знецінення. Також в процесі будівництва використані заздалегідь придбані/набуті будівельні матеріали: цегла, пиломатеріали, тощо, а тому у відповідача не було потреби у фінансовій допомозі позивача, котра окрім рекомендацій з приводу кого з майстрів обрати для виконання тих чи інших будівельних робіт, не брала жодної участі у будівництві належного їй, відповідачу, будинку, так як подані відповідачем чеки за 2009-2012 роки не стосуються періоду будівництва, а вважала, що вони стосуються ремонту житлового будинку в с. Торгановичі, який належить позивачу, що проводився влітку та восени 2012 року. Тому вважала, що даний позов є нічим іншим, як спосіб нашкодити відповідачу, через розірвання відносин між [PERSON] та [PERSON] - дітьми сторін. Також у заперечення заяви про збільшення позовних вимог, посилалася на те, що дані вимоги не обґрунтовані належними доказами, так як різниця вартості будівельних матеріалів повинна встановлюватися відповідною товарознавчою експертизою, а не довідками субєктів підприємницької діяльності. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] просив у позові відмовити, посилаючись на те, що під час будівництва будинку потреби у наданні допомоги позивачем коштами не було, оскільки гроші на будівництво будинку він та дружина складали у період з 2001 року по 2014 рік. Будівництво розпочалося у лютому 2014 році, будівельну бригаду не наймали, в робочій силі проблем не було, оскільки допомагали багато людей, як з його роботи так і односельчани. Частина будівельних матеріалів була придбана до початку будівництва. Рішення про будівництво нового будинку ним та його дружиною було прийнято, коли народився перший внук син дітей сторін і вони вирішили збудувати будинок для нього. Після одруження діти сторін проживали у позивача, а потім перейшли проживати до новозбудованого будинку. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи та показання свідків, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтями 1 та 3 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Із договору дарування від 30 вересня 1997 року, реєстраційного посвідчення від 15 жовтня 1997 року та довідки Самбірського МБТІ від 14.11.2016 № 1982 відомо, що [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами у с. Ваньовичі, вул. Привокзальна, 7 Самбірського району Львівської області. На земельній ділянці знаходиться: один деревяний жилий будинок жилою площею 32,5 кв. м. з двох кімнат і кухні, стайня, стодола, вбиральня, огорожа та криниця. Вказаний будинок зареєстрований на праві особистої власності в цілому за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Самбірською держнотконторою від 30 вересня 1997 року за реєстром № 1-134/6 ( а. с. 11, 59, 60 ). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва про право власності видно, що за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: Львівська обл., Самбірський район, с. Ваньовичі, вул. Привокзальна, земельна ділянка 7 (а.с. 67, 68). Із повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 10 лютого 2014 року вбачається, що [PERSON] повідомила Інспекцію ДАБК у Львівській області про початок будівельних робіт «Будівництво житлового будинку» по вул. Привокзальній, 7 у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області (а. с. 61). Із декларації про готовність обєкта до експлуатації від 26 травня 2014 року відомо, що з цієї дати слід вважати закінченим будівництвом обєкт готовим до експлуатації одноповерховий з мансардою житловий будинок загальною площею 269,16 кв. м, житловою площею 120,63 кв.м, що знаходиться по вул. Привокзальній, 7 у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області. Вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію 493,4 тис. грн., у тому числі: витрати на будівельно-монтажні роботи 200 тис. грн., витрати на машини, обладнання та інвентар 25,0 тис. грн. ( а.с. 62-64). Із свідоцтва про право власності та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно що 24 липня 2014 року за [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано житловий будинок 1,А за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Ваньовичі, вул. Привокзальна, 7, загальною площею 269,16 кв. м., житловою площею 120,63 кв.м. ( а.с. 65, 66). Із повідомлення виконавчого комітету Стрілковицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 01.11.2016 № 10 вбачається, що земельна ділянка площею 0,2500 га, яка розташована в с. Ваньовичі Самбірського району по вул. Привокзальній,7 належить [PERSON], згідно свідоцтва про право на власність. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). За вказаною адресою знаходяться два житлові будинки, які належать [PERSON] (один - згідно свідоцтва про право власності, другий подарований родичкою) (а. с. 9). Із довідки про склад сімї, будинкової книги та довідки виданої Стрілковицькою сільською радою відомо, що місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою: [INFO] у будинку, який був подарований [PERSON] У новозбудованому будинку зареєстровані особи відсутні. Дата реєстрації [PERSON] записана 17.07.2008, [PERSON] 10.07.2008, [PERSON] 11.02.2010 після народження, а [PERSON] 25.09.2015 (а.с. 8, 127-128, 129). Однак, судом встановлено, що сторони після одруження [PERSON] та [PERSON] у 2008 році домовилися про будівництво нового житлового будинку для молодого подружжя на земельній ділянці, що належить [PERSON], яке було розпочато літом 2009 року, на будівництво якого позивач надала частину будівельних матеріалів і воно було закінчено на початку 2014 року, але після закінчення будівництва право власності на житловий будинок [PERSON] оформила на себе. Дані обставини підтверджуються такими доказами. Показаннями свідка [PERSON] про те, що літом 2009 року він був головним майстром під час будівництва цього будинку по вул. Привокзальній у с. Ваньовичі, який будувався для [PERSON], організовував роботи із залиття фундаменту, після чого займався зведенням стін та перекриттям будинку, яке було проведено у 2010 році. З приводу будівельних матеріалів він звертався до позивача, все що потрібно було писав і казав їй. Показаннями свідка [PERSON] про те, що він був на будівництві вказаного будинку від початку і до його завершення, яке тривало протягом 2009 2013 років, виконуючи обовязки і комірника, і виконроба. Будинок будувався для [PERSON], котрий також весь час приймав участь у будівництві, як і його тесть [PERSON] Хоча дані свідки є родичами позивача, але сумніви у достовірності їх показань відсутні, так як відповідач і третя особа [PERSON] не заперечують участь [PERSON] у будівництві, а [PERSON] є колишнім співпрацівником [PERSON] і вони перебувають у нормальних відносинах. Свідок [PERSON] дав послідовні показання про те для кого будувався будинок, про період його будівництва та про витрати будівельних матеріалів, які були надані позивачем. Незважаючи на те, що він є сином позивача, суд не має підстав для відхилення його показань, оскільки він обізнаний у всіх деталях будівництва і на відміну відповідача та третьої особи [PERSON] показав коли і ким виконувалися ті чи інші роботи, звідки бралися будівельні матеріали та обладнання, а також не заперечував участь відповідача та третьої особи і їх вкладу у будівництві цього будинку. Свідок [PERSON], котрий не є родичем сторін, показав, що будинок в селі Ваньовичі будувався для [PERSON] і для його дружини, про що всі відкрито вели мову. Він, [PERSON], виконував роботи від закладення фундаменту до накриття будинку. Точної дати початку будівництва не памятає, але у 2010 році будівництво вже велося. Із довідок, виданих Самбірським відділенням ПАТ «Львівгаз», відомо, що лічильник обліку природного газу був встановлений абоненту [PERSON] 30.01.2013 у будинку опалювальною площею 150 кв. м, шо спростовує пояснення відповідача про те, що цей лічильник був встановлений у старому будинку, оскільки загальна площа старого будинку становить тільки 67,0 кв. м (а.с. 122, 129). У звязку з наведеним суд відхиляє посилання позивача та третьої особи на те, що будівництво будинку розпочалося в лютому 2014 і закінчено у травні 2014 року, так як дані про початок будівництва у повідомленні про початок виконання будівельних робіт записані невірно, а у їх поясненнях щодо того для кого будувався будинок маються розбіжності. Так, позивач у відсутності третьої особи пояснила, що будинок будувався для неї і чоловіка, а [PERSON] пояснив, що будинок будувався для внука, котрий народився 29.01.2010, тобто після початку будівництва. Із тих самих підстав суд відхиляє показання свідка [PERSON] дочки відповідача щодо початку будівництва будинку та для кого він будувався, котра, крім того, не орієнтується у тому як і ким велися будівельні роботи, так як під час вагітності і після народження дитини проживала у своїх батьків. У письмовому поясненні, що міститься у висновках за матеріалами розгляду її заяви Самбірським ВП ГУ НП у Львівській області нею зазначено, що в с. Ваньовичі, біля будинку її бабці, знаходиться новий будинок, який вона з чоловіком будували після одруження і деякий час там проживали. Свідок [PERSON] показав, що йому було відомо про те, що [PERSON] здійснює будівництво будинку в с. Ваньовичі і він, [PERSON], був у будинку під час проведення оздоблювальних робіт. Також у нього, [PERSON], та його знайомих позивач мати [PERSON] купувала будівельні матеріали для будівництва цього будинку, у тому числі тих, які зазначені в товарних чеках. Згідно товарних чеків та накладних, позивачем було придбано будівельні матеріали на суму 121\~480,00 грн. (а.с. 12-17, 44). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У п. 4 \~постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 №7\~(із наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» розяснено, що інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Недоведеність конкретного розміру витрат може бути підставою для зменшення розміру їх відшкодування, а не для відмови у позові. Отже, зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобовязання у звязку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Ураховуючи наведене, а саме те, що у сторін не було угоди про створення їх спільної, а позивач надавала безоплатну допомогу своєму сину і невістці у будівництві для них будинку, а не відповідачу, але ті не стали власниками новозбудованого будинку та перехід майна від позивача до відповідача не ґрунтується на прямій вказівці закону і суперечить меті правовідношення щодо надання безоплатної допомоги іншим особам, а не відповідачу, є підстави для висновку про те, що відповідач набула майно позивача безпідставно і зобовязана повернути потерпілому це майно. Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Оскільки будівельні матеріали, надані позивачем, використані під час будівництва будинку, власником якого стала відповідач і їх неможливо повернути в натурі, то із відповідача у користь позивача необхідно стягнути їх вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи. Із довідок, наданих фізичними особами-підприємцями вбачається, що на час розгляду справи вартість даних будівельних матеріалів становить 238\~926,00 грн. Посилання відповідача не те, що такі довідки є неналежними доказами, так як дані обставини можуть бути встановлені на підставі висновку судової товарознавчої експертизи, суд відхиляє, оскільки відповідач та її представник клопотання про призначення вказаної експертизи не заявляли, а суд без клопотання сторін не вправі у даній категорії справ призначати судову експертизу. Крім того, вартість будівельних матеріалів на час розгляду справи у ФОП, у яких вони були придбані позивачем, та інших ФОП суттєво не відрізняється. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із квитанцій відомо, що позивач сплатила судовий збір в розмірі 1\~691,00 грн., і у звязку із задоволенням позову повністю ці судові витрати слід присудити у її користь з відповідача (а.с. 1, 40).

Outcome: approved