Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках (по 1/4 частці кожному) належить земельна ділянка, розташована за адресою: вул. Жовтнева, 38, м. Бердянськ, Запорізька область, кадастровий номер: 2310400000:07:001:0357, загальною площею 0,0800 га, що призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Через відсутність згоди усіх співвласників на поділ зазначеної вище земельної ділянки, [PERSON] \~ звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про\~виділ частки земельної ділянки в цілий окремий обєкт нерухомості, встановлення сервітуту, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності. [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічні позовні заяви про\~виділ часток земельної ділянки в цілі окремі обєкти нерухомості, встановлення сервітуту, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності. В судове засідання сторони та їх представники не зявились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позови підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею\~ 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, земельна ділянка, розташована за адресою: вул. Жовтнева, 38, м. Бердянськ, Запорізька область, кадастровий номер: 2310400000:07:001:0357, загальною площею 0,0800 га, що призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, належить у рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №480920, серії ЯЛ №480918, серії ЯЛ №480919, нотаріально посвідченим договором дарування від 20.06.2015 року. Між сторонами виник спір з приводу виділу в натурі належних їм часток земельної ділянки. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення згоди між співвласниками у праві спільної часткової власності про порядок володіння і користування спільним майном співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ст. 88 ЗК України - володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому п. 2 Постанови від 16.04.2004 року №4 «Про практику\~ застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,\~ виходячи з положень ст. ст. 8,124 Конституції України, ст. ст. 26, 30, 87 90, 100, 102, 118, 123, 128, 143 -146, 149, 151, 152 -158, 161, 210, 212 ЗК України,\~ глав 27, 33, 34\~ ЦК України, ст. 15 ЦПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 98 ЗК України земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Таким чином, право земельного сервітуту по суті є можливістю обмеженого використання чужої земельної ділянки (ділянок) в певних цілях. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з ч. 3 ст. 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. У відповідності до висновку судової земельно-технічної експертизи №202 від 15.08.2016 року експертом запропонований один варіант поділу між співвласниками земельної ділянки по вул. Жовтнева, 38 в м. Бердянську. Клопотання про призначення додаткової або повторної судової земельно-технічної експертизи сторонами не заявлялись, а отже суд вважає за можливе здійснити поділ спірної земельної ділянки відповідно до запропонованого експертом варіанту з встановленням сервітуту для співвласників земельної ділянки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved