Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] і [PERSON] 07.11.2016р. звернулись з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , просили визнати за кожним право власності на 1/9 ідеальну частку у праві власності на житловий будинок на [ADDRESS] . в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . Вимоги мотивували тим, що вищеозначений будинок належав колгоспному двору, членами якого були і до 15.04.1991р. не втратили права на частку в його майні: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Оскільки майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, вони, кожен, були власниками по 1/3 частини вищеозначеного будинку. [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилася спадщина, яку вони прийняли, як спадкоємці першої черги за законом, бо проживали із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та успадкували в т.ч. по 1/9 ідеальній частці у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . 07.11.2016р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту укладеного 10.08.2015р. [PERSON] на ім`я [PERSON] , що посвідчений в Керницькій сільській раді Городоцького р-ну Львівської обл., за реєстровим № 31, мотивуючи тим, що заповіт не підписаний [PERSON] , що в минулому той обіцяв, що належне йому майно успадкує він, як онук, вважає, що відповідно до ст. 1257 ЦК України волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тому заповіт є недійсним. Ухвалою суду від 09.03.2017р. справи за вищеозначеними позовами об`єднано в одне провадження. В суді [PERSON] позови підтримав, пояснив, що його батько - [PERSON] , який помер [INFO] , до листопада 1989р. проживав у будинку на [ADDRESS] , цей будинок належав колгоспному двору і зберігся після його припинення, тому він з родичами бажає успадкувати 1/3 частку у майні колгоспного двору, яка належала батькові. Що [PERSON] давно, на прохання своїх батьків [PERSON] та [PERSON] , став жити у будинку на [ADDRESS] , доглядав їх, але вважає, що [PERSON] заповіту на користь [PERSON] 10.08.2015р. не підписував, або ж уклав такий під впливом, бо раніше будинок обіцяв йому, а не відповідачу. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] висловився на підтримання вимог з мотивів викладених у позовах його довірителя від 07.11.2016р., також пояснив, що з пояснень в суді експерта [PERSON] вбачається, що із збільшенням віку особи, ступінь виробленості її почерку не підвищується. Оскільки згідно із висновком проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи № 3268 від 02.10.2017р. підпис від імені [PERSON] в заповіті від 10.08.2015р. виконано рухами високого ступеню виробленості, а в інших, що передували цьому заповіту (2008р., 2014р.) - рухами середнього ступеню виробленості, то слід вважати, що оспорюваний заповіт ним не підписаний. Дав інші пояснення, просить про задоволення вимог його довірителя. [PERSON] позов підтримала, просить про визнання права на 1/9 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS] ., мотивуючи тим, що [INFO] помер її чоловік, а батько [PERSON] та [PERSON] , з яким до цього проживали на [ADDRESS] , прийняли спадщину після його смерті. Також пояснила, що до листопада 1989р. проживала з чоловіком у будинку на [ADDRESS] , що тому належить частка у вищеозначеному будинку, яку вона і діти хочуть спадкувати. Оскільки [PERSON] не допускає їх до будинку, звернулись з позовом до суду, вважає, що заповіт від 10.08.2015р. на користь останнього слід визнати недійсним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 31.07.2017р. подала заяву, у якій позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності (т.1 а.с.73-74). Відповідач [PERSON] позовів не визнав, пояснив, що його батькові [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] ., що 10.08.2015р. останній склав заповіт, за яким усе майно, яке належало йому і на яке за законом матиме право, заповів йому, як сину, що після смерті батька він прийняв спадщину, дав інші пояснення, вважає позови безпідставними, просить відмовити у задоволенні позовів. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] висловився на відмову у задоволенні позовів, мотивуючи тим, що в суді не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що будинок на [ADDRESS] . належав колгоспному двору, що [PERSON] 10.08.2015р. склав заповіт, за яким на випадок смерті усе належне йому майно заповів сину [PERSON] , а обставин, які б свідчили, що таке волевиявлення не було вільним або ж суперечило волі останнього не встановлено, тому єдиним спадкоємцем по смерті [PERSON] є відповідач [PERSON] , який спадщину прийняв, користується спадковим майном. [PERSON] в суді висловилась на визнання вимог [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] та на підтримання вимог [PERSON] , мотивуючи тим, що родина остерігається того, щоб батьківським будинком не заволоділа дружина відповідача. Також пояснила, що [PERSON] вибув із батьківського двору в 1989р., що [PERSON] давно проживає в будинку на [ADDRESS] , що повернувся він у будинок з волі батьків, доглядав за ними, знала від батька [PERSON] , що він бажає скласти заповіт лише на [PERSON] , а згодом, що зробив таке розпорядження. [PERSON] в суді визначеної позиції по суті вимог [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] не висловила. Пояснила, що не приймала і не бажає приймати спадщину після смерті [INFO] батька [PERSON] , що заяву з цього приводу до нотаріальної контори 17.06.2016р. подала за спонукання [PERSON] . [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] позов [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності визнала, пояснила, що по смерті [PERSON] його частку у майні колгоспного двору мають успадкувати позивачі - дружина і діти. Що заяву про прийняття спадщини по смерті батька [PERSON] , [PERSON] подала після того, як довідалась про заповіт на користь відповідача. Що її довіритель непрацездатна, має право на обов`язкову частку у спадщині, а тому є підстави до задоволення позову про визнання заповіту недійсним. Представник Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. [PERSON] в суді пояснив, що заповіт [PERSON] , яким він усе майно, що належить йому і на яке він матиме право, заповів синові [PERSON] , посвідчувався ним особисто в сільській раді 10.08.2015р., що таке волевиявлення [PERSON] було вільним і ґрунтувалось на тому, що він проживає з [PERSON] , той з дружиною допомагають йому і доглядають за ним. Представник Городоцької державної нотаріальної контори Львівської обл. в судове засідання не з`явився, 27.11.2019р. завідувач подала заяву про розгляд справи за відсутності їх представництва (т.3 а.с.17). Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали, суд дійшов до наступного висновку. Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Так, за положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається із пояснень сторін та копій свідоцтв про народження (т.1 а.с.202, 207, 224) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05.11.1955р., вони є батьками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . З копії свідоцтва про одруження (т.1 а.с.25) видно, що [PERSON] і [PERSON] одружились 23.07.1988р., після реєстрації шлюбу обоє мають прізвище [PERSON] . Із копії свідоцтв про народження (т.1 а.с.26, 27) видно, що [PERSON] є батьком [PERSON] і [PERSON] . З оглянутих в судовому засіданні пенсійної справи [PERSON] (а. 7) та погосподарської книги Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. за 1986-1990р.р. (а. 3, 4), із копії витягів з погосподарської книги Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. за 1991-1995р.р. (т.1 а.с.22-24) видно, що [PERSON] був членом колгоспу «Зоря», що він голова колгоспного двору, з ним проживали: дружина [PERSON] та син [PERSON] , який вибув із двору 01.07.1987р.; дочка [PERSON] , що вибула з двору 21.12.1987р.; син [PERSON] , що вибув із двору 24.11.1989р.; що в 1991-1995р.р. у дворі проживали тільки [PERSON] та [PERSON] . Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21.03.1999р., виданого на підставі рішення виконкому Городоцької районної ради народних депутатів № 16 від 19.01.1989р. (т.1 а.с.18) убачається, що житловий будинок [ADDRESS] . належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні.Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Із пояснень сторін, з оглянутої в судовому засіданні погосподарської книги Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. за 1986-1990р.р. судом встановлено, що [PERSON] вибув із вищеозначеного будинку 24.11.1989р., тобто менше ніж за три роки до часу прийняття ЗУ «Про власність» - 15.04.1991р., тому не втратив права на частку в майні, яке належало колгоспному двору. Відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції 1963р. ) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК України 1963р). Отже, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як членам колгоспного двору на 15.04.1991р., належало в т.ч. по 1/3 частці в житловому будинку [ADDRESS] . [PERSON] , що видно із копії свідоцтва про смерть (т.1 а.с.112), помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дружина - [PERSON] і діти - [PERSON] і [PERSON] , оскільки на момент його смерті проживали та були зареєстровані з ним на [ADDRESS] , що має підтвердження поясненнями сторін та довідкою ЛКП «Нове» № 1060 від 29.03.2017р. (т.2 а.с.119). Спадщина [PERSON] складається із 1/3 ідеальної частки в житловому будинку [ADDRESS] , що належала йому як члену колгоспного двору на 15.04.1991р. Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, після смерті спадкодавця [PERSON] , його дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] успадкували, кожен, по 1/9 ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS] . З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що померлому [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на будинок [ADDRESS] , як у майні колгоспного двору, належала 1/3 частка, що позивачі прийняли спадщину після його смерті, а тому визнає за ними право власності на 1/9 ідеальну частину, за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Щодо позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного 10.08.2015р. [PERSON] на ім`я [PERSON] , що посвідчений головою Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. та зареєстрований 10.08.2015р. за № 31, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За положеннями ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та змісту та посвідчення, є нікчемним (ч. 1 ст. 1257 ЦК України). Судом встановлено, що 10.08.2015р. [PERSON] склав на ім`я [PERSON] заповіт, що посвідчений головою Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. та зареєстрований 10.08.2015р. за № 31, за яким [PERSON] усе майно, яке належатиме йому і на яке за законом матиме право заповів синові [PERSON] (т.1 а.с.113). Із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (т.1 а.с.111) убачається, що [PERSON] помер [INFO] . Позивач [PERSON] просить визнати вищеозначений заповіт недійсним, мотивуючи тим, що такий не підписаний [PERSON] , або ж, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За клопотанням позивача ухвалою суду від 06.06.2017р. у справі призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу (т.2 а.с.15-16). Із висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3268 від 02.10.2017р. (т.2 а.с.29-32) убачається, що підписи від імені [PERSON] у примірнику заповіту від 10.08.2015р. та від 10.09.2013р. виконані однією особою, а підписи від його ж імені у примірниках заповітів від 10.08.2015р., 25.03.2008р. і 22.09.2014р. виконані різними особами. Допитана в суді судовий експерт [PERSON] пояснила, що не може категорично висловитися про те, належить чи не належить підпис на зразку заповіту від 10.08.2015р. [PERSON] . Однак, в судовому засіданні голова Керницької сільської ради Львівської обл. [PERSON], як свідок, показав, що 10.08.2015р. [PERSON] , в сільській раді, свідомо, з власної волі, склав заповіт на сина [PERSON] , особисто підписав такий, що ним посвідчено означений заповіт та зареєстровано в реєстрі за № 31. Суд не має підстав не вірити показанням вищеозначеного свідка, оскільки такі чіткі, логічні, відповідають матеріалам справи, мають підтвердження показаннями в суді відповідача/третьої особи [PERSON] в тій частині, що [PERSON] в останні роки, проживаючи із сім`єю [PERSON] , казав, що хоче заповісти своє майно останньому, а також що зробив такий заповіт. Та обставина, що укладенню 10.08.2015р. [PERSON] заповіту в користь [PERSON] передували заповіти від його імені в 2008р. і 2014р., не дає підстав до визнання оспорюваного заповіту недійним, оскільки заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, останньою волею спадкодавця і, що акт останньої волі скасовує його попереднє волевиявлення. З огляду на вищенаведене, суд не має підстав вважати, що при складенні 10.08.2015р. у Керницькій сільській раді Городоцького р-ну Львівської обл. [PERSON] заповіту на користь [PERSON] , волевиявлення заповідача не було вільним, або ж, що такий ним не підписаний, в т.ч. і за покликань представника позивача щодо ступеню виробленості почерку, яким виконано підпис [PERSON] та відмовляє у задоволенні вимог про визнання недійсним вищеозначеного заповіту. У провадженні [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , кожним, понесено судові витрати за сплату судового збору при зверненні до суду із вимогами майнового характеру в сумі по 551 грн. 21 коп. (а.с.1). З огляду на положення ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (з кожного) слід стягнути в користь позивачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (кожного), по 137 грн. 80 коп. судових витрат. Оскільки в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним суд відмовляє, то немає підстав до стягнення судових витрат понесених позивачем при поданні цього позову і його розгляді в суді.

Outcome: approved