Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] 6 серпня 2019 року подав до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту його поранення при виконанні ним обов`язку військової служби 31 серпня 2014 року поблизу Міжнародного аеропорту «Луганськ» Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. У обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилався на те, що відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України від 6 листопада 2013 року він взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України та був зарахований до складу військової частини [NUMBER] , отримав звання солдата і був призначений на посаду старшого навідника автоматичних протитанкових гранатометів і у період з 15 квітня 2014 року по 3 вересня 2014 року він безпосередньо брав участь у бойових діях, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. 31 серпня 2014 року о 15 год. 30 хв. він, [PERSON] , разом з іншими військовослужбовцями військової частини [NUMBER] був дислокований поблизу Міжнародного аеропорту «Луганськ» та потрапив під артилерійський і танковий обстріл, у результаті чого був поранений і першу медичну допомогу отримав на місці поранення, а пізніше проходив лікування у відділенні Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, стаціонарне лікування у відділенні щелепно-лицевої хірургії, офтальмологічному відділенні клініки отоларингології та офтальмології та неврологічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, у неврологічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології Головного військового клінічного госпіталю Міністерства оборони України. Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13 липня 2015 року № 2578 встановлено, що поранення [INFO] солдата [PERSON] , 1992 року народження, яке у подальшому призвело до розвитку наслідків мінно-вибухового поранення 31 серпня 2014 року: закритої черепно-мозкової травми з розвитком кистозно-злипчастого арахноїдиту з розвитком судомного синдрому з частими судомними нападами, цефалічного синдрому та дрібно вогнищевою неврологічною симптоматикою, тобто поранення, контузії, захворювання пов`язані із захистом Батьківщини. Згідно Свідоцтва про хворобу від 11 лютого 2015 року № 226/1, виданого ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону, він, [PERSON] , визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час. Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 22 липня 2015 року встановлено втрату ним, Буцою, 50 відсотків працездатності, крім цього він визнаний ветераном війни учасником бойових дій. Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] № 35 від 3 лютого 2015 року його, солдата військової служби за контрактом [PERSON] , звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України, він, заявник, отримав поранення 31 липня 2014 року поблизу Міжнародного аеропорту «Луганськ» Луганської області. Від заявника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представники заінтересованих осіб - Міністерства соціальної політики України та посольство Російської Федерації в Україні, будучи належним чином повідомленими про судове засідання, у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, у зв`язку з чим суд на підставі п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності представників на підставі наявних у справі доказів. Суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] з таких підстав. Згідно ч. 1 ст.\~293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Із паспорта громадянина України відомо, що заявник [PERSON] народився [INFO] у с. Воютичі Самбірського району Львівської області (а. с. 24-27 ) Із контракту, укладеного [PERSON] 6 листопада 2013 року зі Збройними силами України, військового квитка та довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності та військового квитка вбачається, що [PERSON] проходив службу у військовій частині [NUMBER] , отримав звання солдата і був призначений на посаду старшого навідника автоматичних протитанкових гранатометів, при цьому у період з 15 квітня 2014 року по 3 вересня 2014 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а. с. 28-29, 30-40, 41). Із довідки про обставини травми (поранення), виданої військової частиною [NUMBER] від 30 вересня 2014 року № 595 на підставі акта розслідування від 8 вересня 2014 року, видно, що солдат військової служби за контрактом [PERSON] , 1992 року народження, [INFO] одержав вогнепальний осколковий перелом верхньої щелепи зліва з незначним зміщенням відломків, вогнепальне сліпе осколкове поранення м`яких тканин щічної ділянки з розривом І гілки лицевого нерва зліва при виконанні бойового завдання в ході АТО в результаті артилерійських та танкових обстрілів Луганського аеропорту близько 15 год. 30 хв. ( а. с. 92 ). Із виписних епікризів видно, що [PERSON] у період з 2 вересня 2014 року проходив лікування у відділенні Військово-медичного клінічного центру Північного регіону; з 6 вересня 2014 року по 24 вересня 2014 року - перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії; з 10 листопада 2014 року по 10 грудня 2014 року - в офтальмологічному відділенні клініки отоларингології та офтальмології; з 15 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року в неврологічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології Військово-медичного клінічного центру Західного регіону та з 20 травня 2015 року по 11 червня 2015 року у неврологічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології Головного військового клінічного госпіталю Міністерства оборони України (а. с. 93-94, 95-96, 97-98, 100, 101-102). Із Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13 липня 2015 року № 2578 відомо, що поранення 31 серпня 2014 року солдата [PERSON] , 1992 року народження, підтверджене довідкою командира військової частини [NUMBER] № 595 від 30 вересня 2014 року, поранення, контузія, захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини (а. с. 103 ) Згідно п. 13 Свідоцтва про хворобу від 11 лютого 2015 року № 226/1, виданого ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону, [PERSON] визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час ( а. с. 104-106). Із довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 22 липня 2015 року видно, що встановлено втрату [PERSON] 50 відсотків працездатності ( а. с.107-108). Із посвідчення серія [NUMBER] відомо, що [PERSON] визнаний ветераном війни учасником бойових дій (а. с. 109). Із наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 3 лютого 2015 року № 35 убачається, що солдата військової служби за контрактом [PERSON] звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( за станом здоров`я) та 13 лютого 2015 року його виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення (а. с. 110 ). Згідно абзацу 2 постанови Верховної ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-УІІІ, з 20.02.2014 проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки». Також постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-УІІІ законодавчий орган України затвердив звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту. Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЕ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Результатом такого звернення стало визнання міжнародним співтовариством через схвалення 08.07.2015 переважною більшістю членів Парламентської Асамблеї ОБСЄ двох резолюцій, зокрема Резолюції «Продовження очевидних грубих і невиправлених порушень Російською Федерацією міжнародних норм і принципів ОБСЄ» та резолюції «Викрадені і незаконно утримувані громадяни України на території Російської Федерації», які засвідчили здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти держави України та факт протиправності утримання українських політичних в`язнів в Російській Федерації. Відповідно до пунктів «а», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14.12.1974 року застосування Російською Федерацією збройної сили проти України становить злочин збройної агресії та грубо порушує Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року та Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією від 31.05.1997 року. Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Так, резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи від 09.04.2014 рішуче засуджує дозвіл Ради Федерації Федерального Зібрання Російської Федерації на застосування військової сили в Україні, російську військову агресію та подальшу анексію Криму, що є явним порушенням міжнародного права. Резолюція Європарламенту (2014/2965 (RSP) від 15.01.2015 щодо ситуації в Україні рішуче засуджує агресивну та експансіоністську політику Російської Федерації, що становить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганда, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації, підкреслює, що такі дії є порушенням міжнародного права. Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25.06.2015 визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації та вводить термін «окупований» по відношенню до Автономної Республіки Крим та м. Севастополь. Отже, в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією» [PERSON] при виконані обов`язку військової служби 31 серпня 2014 року, поблизу Міжнародного аеропорту «Луганськ» Луганської області отримав поранення. Встановлення юридичного факту поранення [PERSON] під час виконання обов`язку військової служби має для заявника юридичне значення, так як дає підстави для визначення його статусу, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією та іншими нормами міжнародного права.

Outcome: approved