Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

[PERSON] в червні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ ідеальну частку у праві спільної сумісної власності на квартиру. Позов мотивовано тим, що 24.09.1996 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області (актовий запис № 2027 від 24.09.1996 року). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу, 10.12.2014 року за договором купівлі продажу сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира складається з 3-х кімнат, житловою площею 34,9 кв.м., загальною площею 58,9 кв.м. За домовленістю між сторонами вказана квартира була зареєстрована на відповідача [PERSON] . Право власності [PERSON] на квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17876275 від 10.12.2014 року 15:09:57, приватний нотаріус Родіонова Н.В., Вінницький міський нотаріальний округ, Вінницька область). Позивач зазначає, що спірна квартира набута ними за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, отже позивач, як особа, що на час придбання спірної квартири перебував у шлюбі з [PERSON] має право на Ѕ ідеальну частку цієї квартири. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ ідеальну частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні позов визнала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 24.09.1996 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, відповідний актовий запис № 2027, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серії [NUMBER] від 05.12.2012 року. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, видані повторно, серії [NUMBER] від 05.12.2012 року та серії [NUMBER] від 05.12.2012 року Під час шлюбу, 10.12.2014 року за договором купівлі продажу сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира складається з 3-х кімнат, житловою площею 34,9 кв.м., загальною площею 58,9 кв.м. Право власності зареєстроване на [PERSON] , що підтверджується інформацією з «Реєстру нерухомості» від 19.05.2021 року. Положеннями ч. 1, 2\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~передбачено, що майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу);\~Вважається,\~що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно нажите під час шлюбу є спільною власністю подружжя, реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. (Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у справі №161/14048/19 постанова від 29.01.2021 рік). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02. 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі №404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України\~в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ст. 70\~СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від у часті в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.\~За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Спірне нерухоме майно було придбано [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, доказів, які б спростовували вказану обставину суду відповідачамем не надано. Згідно з ч. 1 та ч. 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачі [PERSON] як зазначалось вище, позов визнала. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 49 ЦПК України\~відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.1 і ч. 4 ст. 206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь якій стадії провадження у справі,зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приймає визнання відповідачем позовних вимог, і вважає, що таке визнання не суперечить закону та не може порушувати права, свободи та інтереси інших осіб, враховуючи предмет спору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved