Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач) в якому просить: збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2014 року на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину [PERSON] [INFO] у розмірі 7007,05 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Розмір аліментів, що стягуються на підставі зазначеного судового рішення, значно менший за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, та в умовах росту цін його недостатньо для матеріального утримання дитини. Відповідач сплачує на дитину аліменти у розмірі встановленому рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2014 року у розмірі 1000 грн та додаткові кошти на дитину, розмір яких залежить від волевиявлення відповідача, загальний розмір яких за останній рік становить 2000 грн. Відповідач працює у ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» та має додатковий підробіток у службі таксі «Любимое». Крім того відповідачем було придбано автомобіль марки Seat Ibiza 2006 реєстраційний номер [NUMBER] вартість якого складає 4590 дол. США, який було оформлено на свого батька. Отже відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. Також позивач зазначає, що 02 лютого 2021 року вона звернулась з дитиною до лікаря лор, після консультації та огляду дитини, лікарем був поставлений діагноз «Гіпертрофія адеоноїдів 3-го ступеню», рекомендацією лікаря було хірургічне лікування «Аденотамія 3 ст.». Відповідач в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на операцію дитині відмовився, тому позивачем було самостійно сплачено витрати на планову операцію загальна сума якої склала 14014,10 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача половину вартості понесених витрат на лікування дитини, що становить 7007,05 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду від 15 квітня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. 05 травня 2021 відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що надає матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини в розмірі 2000 щомісячно. Зазначає що суму, яку просить стягувати позивач на утриманні неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 2500 грн. перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років та дорівнює половині його заробітку, який складає 5260,30 грн. Вказаний позивачем розмір аліментів відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, стягується на трьох та більше дітей тому просить суд встановити мінімальний гарантований розмір аліментів, який буде дорівнювати 50 відсоткам встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Додаткові витрат на дитину, що включають витрати на лікування у розмірі 7007,05 грн. просить визначити з урахуванням доходу кожної із сторін, а саме 70 на 30, де 70 відсотків витрат сплачує позивач, а 30 відсотків відповідач. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні погодився на збільшення розміру аліментів до 2000 грн. Щодо додаткових витрат на дитину пов`язаними з проведенням операції доньки, зазначив, що позивач має більший дохід, тому вона повинна сплатити 70% відсотків витрат на проведення операції. У задоволенні позовних вимог про стягнення з нього витрат на правову допомогу просив відмовити у зв`язку з недоведенням позивачем понесених витрат. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 березня 2019 року батьками неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 04 серпня 2014 року, та до досягнення дитиною повноліття. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить : з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позивачем не доведено можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленій нею сумі. При цьому, суд бере до уваги, що з часу постановлення рішення суду 11 листопада 2014 року, витрати на утримання дитини значно зросли, а тому визначений судом розмір аліментів в сумі 1000 грн. є недостатнім та на даний час є значно нижчим ніж передбачений законодавством мінімум. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище сторін, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, інтереси дитини, та розмір щомісячних витрат на її утримання, суд вважає за необхідне збільшити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів з 1000 грн. щомісячно, до 2000,00 грн. щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір аліментів не буде завищеним в теперішніх умовах проживання та не створить для відповідача додаткових труднощів матеріального характеру. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 7007,05 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.185СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналіз положень ст.185СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Позивачем надано до суду виписку з прайса медичних послуг, з якого вбачається, що [PERSON] була проведена операція розмір витрат на яку складає 11500 грн., що була оплачена 18 лютого 2021 року. Також, позивачем були надані квитанції на підтвердження витрат на передопераційне обстеження у розмірі 2514,10 грн. Таким чином суд, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину в рівній мірі несуть обидва з батьків малолітньої [PERSON] та на підставі встановлених обставин справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину у розмірі 7007,05 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Згідно ч. ч. 3, 8ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору б/н про надання правової допомоги від 17 березня 2021 року та копію квитанції про оплату правової допомоги №СВ04705938/1 від 17 березня 2021 року. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, на що неодноразово наголошувалося Верховним Судом. В свою чергу, позивачем не надано до суду акту приймання-передачі наданих послуг, розрахунок витрат на правничу допомогу, детальний опис робіт (наданих послуг), тощо. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на надання професійної правничої допомоги, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial