Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою до Киблярівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за законом. Подання позову мотивують тим, що 20 липня 1974 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на [PERSON]. Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які і є позивачами. Зазначають, що 07 липня 1980 року, тобто за час перебування у шлюбі, батько позивачів [PERSON] уклав договір купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS]. У подальшому він мав намір зареєструвати своє право власності на вказаний будинок, у зв'язку з чим звернувся до Виконавчого комітету Киблярської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області з відповідним зверненням. Вказують, що рішенням Виконкому від 21.03.91 №10 «Про оформлення права власності на житлові будинки в селах Кибляри, Лінці, Гайдош» вирішено просити виконком Ужгородської районної ради народних депутатів затвердити рішення про права власності на житлові будинки з надвірними спорудами в селах Кибляри, Лінці, Гайдош, зазначених в додатку цього рішення, а також доручено Ужгородському міжміському бюро технічної інвентаризації провести інвентаризацію житлових будинків, реєстрацію і оформити право власності на житлові будинки згідно зі списком. Відповідно до Додатку зазначеного рішення Виконкому у Списку під порядком номером 136 міститься і раніше придбаний [PERSON] будинок під [ADDRESS]. Проте, [INFO] [PERSON] помер, так і не оформивши остаточно своїх майнових прав на згаданий будинок. Отже, придбаний [PERSON] будинок фактично у рівних долях належав подружжю [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що стверджується довідкою сільської ради від 15.08.08 № 531. Зазначають, що вони всі разом з їх матір'ю [PERSON] (діти і дружина померлого) до і після смерті [PERSON] постійно проживали у будинку, вели спільне господарство у ньому і доглядали за ним. Зазначене підтверджено довідкою сільської ради від 15.08.08 № 530. Таким чином, після смерті [PERSON] його дружина та діти фактично прийняли за ним спадщину за законом у рівних долях, яка складалася з 1/2 частини належного йому будинку. Тобто, [PERSON] стала власником 7/12 (6/12 + 1/12) частин будинку, а кожен позивач - власником 1/12 частини будинку. Однак, пояснюють, що [INFO] їхня матір - [PERSON] померла, також не оформивши за собою належним чином майнових прав на будинок, що унеможливило видання нотаріусом відповідного свідоцтва про право власності на спадкове майно. Згідно з довідкою сільської ради від 15.08.08 №533 заповіт від імені померлої в сільській раді не посвідчувався, відтак спадкування її прав та обов'язків повинно відбуватися за законом Враховуючи, що на момент смерті [PERSON] та відкриття спадщини разом з нею у будинку були зареєстровані і фактично проживали три позивачі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (що стверджується довідкою сільської ради від 26.08.09 №522), саме вони у рівних долях успадкували за матір'ю право власності на 7/12 або 21/36 (7/12 х 3) частин будинку. Таким чином, стверджують, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично стали власниками 10/36 частин Будинку (7/36-успадковані за матір'ю + 3/36- успадковані за батьком), а [PERSON] та [PERSON] залишилися власниками 3/36 частин Будинку - успадкованих за батьком. Між тим, пояснюють, що відсутність реєстрації права власності батьків на будинок беззаперечно порушує майнові права позивачів, як їх спадкоємців, які прийняли спадщину. З урахуванням вказаних обставин та приписів наведених норм закону вони вправі вимагати усунення порушень їх майнових прав в судовому порядку шляхом визнання за ними права власності на відповідні частини будинку, як на спадкове майно померлих батьків. На підставі викладеного, просять суд: 1.Визнати за [PERSON] право власності на 3/36 частини будинку за адресою: [ADDRESS]. 2.Визнати за [PERSON] право власності на 10/36 частин будинку за адресою: [ADDRESS]. 3.Визнати за [PERSON] право власності на 10/36 частин будинку за адресою: [ADDRESS]. 4.Визнати за [PERSON] право власності на 10/36 частин будинку за адресою: [ADDRESS]. 5.Визнати за [PERSON] право власності на 3/36 частини будинку за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивачі не з'явилися, однак всі позивачі подали спільну заяву через канцелярію суду від 31.03.2017 року про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач - представник Киблярської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не з'явився, однак, сільський голова Киблярської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області подав до суду заяву за вих. № 113/02-06 від 29.03.2017 року про розгляд справи без участі представника сільської ради. Зазначає в заяві, що сільська рада визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. За приписами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно 11.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Судом встановлено, що 20 липня 1974 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.07.1974 року. Судом встановлено, що [PERSON] був батьком позивачів: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] від 02.10.1976 року, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] від 02.02.1982 року, [PERSON], згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER]від 26.10.2002 року), [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] від 04.07.1980 року, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] від 27.11.1981 року та [PERSON], згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 13.11.2004 року), [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] від 28.05.1985 року. У судовому засіданні також встановлено, що 07 липня 1980 року, тобто за час перебування у шлюбі, батько позивачів [PERSON] уклав договір купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS], що стверджується копією відповідного договору від 07.07.1980 року, зареєстрованого в реєстрі за № 16. У подальшому він мав намір зареєструвати своє право власності на вказаний будинок, у зв'язку з чим звернувся до Виконавчого комітету Киблярської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області з відповідним зверненням. Як вбачається з копії рішення Виконкому від 21.03.91 №10 «Про оформлення права власності на житлові будинки в селах Кибляри, Лінці, Гайдош» вирішено просити виконком Ужгородської районної ради народних депутатів затвердити рішення про права власності на житлові будинки з надвірними спорудами в селах Кибляри, Лінці, Гайдош зазначених в додатку цього рішення, а також доручено Ужгородському міжміському бюро технічної інвентаризації провести інвентаризацію житлових будинків, реєстрацію і оформити право власності на житлові будинки згідно зі списком. Відповідно до Додатку зазначеного рішення Виконкому у Списку під порядком номером 136 міститься і раніше придбаний [PERSON] будинок під [ADDRESS]. Проте, [INFO] [PERSON] помер, так і не оформивши остаточно своїх майнових прав на згаданий будинок. За приписами ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, придбаний [PERSON] будинок фактично у рівних долях належав подружжю [PERSON]. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.04 (набрання чинності новим ЦК України) застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з ст.ст. 524 і 529 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що стверджується довідкою сільської ради від 15.08.08 №531. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За приписами ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Як вбачається з довідки сільської ради від 15.08.08 № 530 всі позивачі разом з їх матір'ю [PERSON] (діти і дружина померлого) до і після смерті [PERSON] постійно проживали і були зареєстровані [ADDRESS]. Таким чином, після смерті [PERSON] його дружина та діти фактично прийняли за ним спадщину за законом у рівних долях, яка складалася з 1/2 частини належного йому будинку. Тобто, [PERSON] стала власником 7/12 (6/12 + 1/12) частин будинку, а кожен позивач - власником 1/12 частини будинку. Судом також встановлено, що [INFO] померла матір позивачів - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2008 року, виданого виконкомом Киблярівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, також не оформивши за собою належним чином майнових прав на будинок, що унеможливило видання нотаріусом відповідного свідоцтва про право власності на спадкове майно. Згідно з довідкою сільської ради від 15.08.08 № 533 заповіт від імені померлої в сільській раді не посвідчувався, відтак спадкування її прав та обов'язків повинно відбуватися за законом (ч.2 ст.1223 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що на момент смерті [PERSON] та відкриття спадщини разом з нею у будинку були зареєстровані і фактично проживали три позивачі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (що стверджується довідкою сільської ради від 26.08.09 № 522), саме вони у рівних долях успадкували за матір'ю право власності на 7/12 або 21/36 (7/12 х 3) частин будинку. Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично стали власниками 10/36 частин Будинку (7/36-успадковані за матір'ю + 3/36- успадковані за батьком), а [PERSON] та [PERSON] залишилися власниками 3/36 частин будинку - успадкованих за батьком. За положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно з ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Право власності підлягає захисту від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, зокрема власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. На підставі ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Відповідно до ч. 1 та п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно з п. 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 1.2 вищенаведеної постанови відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Згідно з нормами ст. ст. 560, 561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини або раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В розумінні ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За загальним правилом, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України). Якщо у складі спадщини є нерухоме майно, спадкоємець, який прийняв спадщину, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, відповідач позов визнав, спірне майно належало на праві власності спадкодавцям, позивачі спадщину прийняли, таким чином визнання права власності на житловий будинок за позивачами в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, не порушує інтересів третіх осіб, а заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved