Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася до [PERSON] (далі Відповідач) з позовом про визнання права власності на частину домоволодіння у порядку спадкування за законом, за наступних обставин. На підставі договору дарування від 19 червня 1964 року, посвідченого старшим нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 19.06.1964 року [PERSON] отримала в дар 14/25 частин домобудівні, що знаходиться в місті Одесі, вулиця Войкова (нині Мацієвської) під № 58, та складається це домоволодіння в цілому з двох одноповерхових кам'яних житлових будинків з господарчими будівлями. В користування [PERSON] переходить літ «А» житлова, сарай «Ж». Санвузол та погріб переходять в загальне користування [PERSON] та [PERSON] Договір дарування від 19.06.1964 року був зареєстрований 27.06.1964 року міжміським бюро технічної інвентаризації Одеської області під №3811 на стор.15 в книзі 38. [PERSON] була одружена з [PERSON] (актова запис №442 від 27.11.1945 року). Від шлюбу у них народився син - [PERSON]. Подружжя - [PERSON] та [PERSON] проживали у будинку за вказаною адресою разом з сином до 1971 року, а потім вдвох. [PERSON] та [PERSON] є бабусею та дідусем Позивача, яка є донькою Відповідача. 04 грудня 1990 року [PERSON] померла. [PERSON] після смерті дружини до нотаріальної контори не звертався, фактично прийняв спадщину - визначену частину житлового будинку з надвірними спорудами, яка знаходиться на земельної ділянці площею 457 кв.м., тому що проживав разом з дружиною в цьому будинку. З часу смерті [PERSON] разом з дідусем - [PERSON] в вказаному будинку проживала його онука Позивач - без реєстрації. Вона доглядала за дідусем та утримувала будинок, в якому проживала разом с дідусем: тобто вона тривалий час опікувалася, надавала допомогу дідусю. В цьому будинку у Позивача народився син 28 вересня 2000 року, який проживав разом з матір'ю та прадідом. Вони проживали однією сім'єю. [PERSON] мав намір подарувати свій будинок своєї онуці - Позивачу, але не встиг. 25 березня 2004 року помер [PERSON] дідусь Позивача. На час смерті [PERSON] разом з ним однією сім'єю на протязі 14 років проживала його онука - Позивач, вона фактично прийняла спадщину. До теперішнього часу Позивач проживає у вказаному будинку та утримує його. Після померлого [PERSON] відкрилася спадщина, а саме: 14/25 частин домобудівлі, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Мацієвської (раніше Войкова), 58, та складається в цілому з двох одноповерхових кам'яних житлових будинкі з господарчими будівлями, розташованих на земельної ділянці загальною площею 457 кв.м. Позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом. Спадкоємець першої черги Відповідач обіцяв звернутись до нотаріальної контори після смерті батька та відмовитись від спадщини за законом на користь Позивача, але до нотаріальної контори не звертався та не подав заяву про відмову від спадщини. За викладених обставин Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 14/25 частин домобудівлі, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Мацієвської (раніше Войкова), 58, та складається в цілому з двох одноповерхових кам'яних житлових будинків з господарчими будівлями, розташованих на земельної ділянці загальною площею 457 кв.м після померлого 25.03.2004 року [PERSON]. Відповідач позов визнав. Сторони надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Встановлено, що на підставі договору дарування від 19 червня 1964 року, посвідченого старшим нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 19.06.1964 року [PERSON] отримала в дар 14/25 частин домобудівні, що знаходиться в місті Одесі, вулиця Войкова (нині Мацієвської) під № 58, та складається це домоволодіння в цілому з двох одноповерхових кам'яних житлових будинків з господарчими будівлями. В користування [PERSON] переходить літ «А» житлова, сарай «Ж». Санвузол та погріб переходять в загальне користування [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-12). [PERSON] була одружена з [PERSON] згідно свідоцтва про укладання шлюбу серії 111-ЖД № 345837 (а.с.13). Від шлюбу 02.10.1946 року у них народився син - [PERSON] згідно свідоцтва про народження № 795 (а.с.16). З свідоцтва про народження [PERSON] 26.01.1972 року серії 1-ЖД № 300082 вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Згідно свідоцтва про одруження серії 1-ЖД № 108992 від 04.08.2000 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Іванова» (а.с.19). З свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 323419 вбачається що 18.10.2000 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). 04 грудня 1990 року [PERSON] померла згідно свідоцтва про смерть серії 111-ЖД № 401131 (а.с.14). 26.03.2004 року помер [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 379187 (а.с.15). З листа сусідів Позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] видно, що Позивач проживала зі своїм дідусем [PERSON] з 1993 року, якого похоронила у 2004 році, що [PERSON] був чоловіком померлої [PERSON], що у Позивача у 2000 році народився син [PERSON], який проживає з Позивачем. (а.с.20). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки Позивач є спадкоємцем та має право на 23/100 частин будинку № 23 по вулиці Круговій в місті Одесі в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved