Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] (далі Відповідач) про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 1978 року. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей, які на даний час є повнолітніми. Позивач зазначає, що спільне подружнє життя з Відповідачем не склалося по тій причині, що у них різні характери, погляди на життя. Сторони намагалися власними силами зберегти сімю, але всі намагання були марними. Сторони переконалися, що є зовсім різними людьми і тому в їх інтересах розірвати шлюб. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявилися, подали заяви з проханнм справу слухати у їх відсутності, позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про одруження серії І-ИД №029663, виданим повторно 16.06.2000р. відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського РУЮ Тернопільської області, 17 червня 1978 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Городницька». З свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові серії І-ИД №001893, виданого 15 червня 2000 року відділом РАЦС Підволочиського РУЮ Тернопільської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] перемінив прізвище на «Музика», про що в Книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по-батькові 15 червня 2000 року зроблено запис №26. Від шлюбу сторони мають трьох спільних дітей, які на даний час є повнолітніми. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач, як і Відповідач, не мають бажання зберегти сімю та подальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved