Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] 16 липня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» і [PERSON] про відшкодування збитків та витрат, позовні вимоги уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що 23 лютого 2015 року близько 08.00 годин третя особа [PERSON] керував автомобілем «Джилі Емгранд» і порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого він (позивач) постраждав, йому завдана матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, за що стосовно цієї третьої особи складено адміністративний протокол і він був визнаний винним в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності постановою суду. Вказаними діями, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Страхова компанія відшкодувала матеріальну шкоду, хоча і зробила це не своєчасно, не в передбачені законом строки і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися у встановлені строки повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи. Позивачу завдано інфляційних втрат, він поніс витрати на правову допомогу, експертне дослідження, йому не компенсовано витрати на евакуатор і передбачені законом 3% річних, він поніс судові витрати. Вважає, що вказані збитки і втрати повинні відшкодовувати відповідачі в межах своєї відповідальності і просив стягнути з них вказані ним в розрахунку суми (пеню, витрати на правову допомогу, понесені ним витрати по судовому збору та інш.), задовольнивши уточнений позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] «СК «Україна» в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, позовні вимоги не визнав, вважаючи їх неправомірними, шкода ними виплачена позивачу повністю і правильно. По закону все зроблене відповідачем правильно, надані документи позивачем протирічливі і потребували перевірки, тому і виплати не відразу. Стягнення вказаних позивачем сум не передбачено законом. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавав. Вважають позовні вимоги до них не доведеними, безпідставними. Про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Просили справу розглядати без участі їх представника. Суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позов до нього визнав, не заперечував проти заяви і вважав можливим розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд позовної заяви за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2015 року близько 08.00 години водій [PERSON], керуючи автомобілем «Джилі Емгранд», державний номер автомобіля [NUMBER], рухався в районі перехрестя вул. Фурманова та пр. К.Маркса м. Дніпропетровська та перед здійсненням маневру виїзд на головну дорогу, не пересвідчилася, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоровю громадян, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля, виїхав на головну дорогу не пропустивши рухавшийся там транспорт, в наслідок чого допустив зіткнення з рухавшимся в тому ж місці по проспекту автомобілем «КІА Спортейдж», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], скоївши ДТП. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль під керуванням позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення цим відповідачем, зазначених Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля. Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ складено протокол і направлено його до суду. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року винним у вказаній ДТП визнано було [PERSON] за ст. 124 КУпАПП його було притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн., постанова не оскаржена і набрала законної сили, штраф сплачено, постанову виконано. За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач [PERSON]. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року встановлено факт вчинення відповідачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями [PERSON] та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. Постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року відносно [PERSON] набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, третьою особою і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що винними діями [PERSON] на вказаному автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в значних витратах на ремонтно-відновлювальні роботи свого пошкодженого винними діями вказаного відповідача автомобіля. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями саме цієї особи ([PERSON]А.), повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями вказаного відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] мав страховий поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АЕ/2768715, страховик відповідач [PERSON] «УТСК», вказаний поліс був оформлений у відповідності до вимог законодавства. На виконання вимог ст. ст. 33, 33-1, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» позивач 26 лютого 2015 року надав до [PERSON] «УТСК» письмове повідомлення про настання страхового випадку, надав для огляду представнику страховика свій пошкоджений автомобіль [NUMBER], 06 березня 2015 року надіслав заяву на виплату страхового відшкодування, що була отримана цим відповідачем 10 березня 2015 року. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 9 Закону, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000.00 грн. на одного потерпілого. Відповідно п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 0603/15/15 від 10 березня 2015 року, проведеного судовим експертом авто товарознавцем [PERSON], розмір матеріального збитку, спричиненого позивачу складає 113\~209.10 грн.. Вказані кошти і є фактичними витратами позивача на ремонт його пошкодженого автомобіля, про що суду надано письмові докази. Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страхових зобов'язан направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Таким чином відповідач [PERSON] «УТСК» зобов'язаний був здійснити страхове відшкодування в повному обсязі у розмірі 49\~000.00 грн. в строки, які передбачені ст. 36 Закону, а саме до 09 червня 2015 року. Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, відповідач [PERSON] «УТСК», в період з 05 серпня 2015 року по 12 серпня 2015 року здійснив виплати страхового відшкодування позивачу у розмірі 49\~000.00 грн. та пеню у розмірі 605. 48 грн.. Тобто прострочивши виконання свої обов'язків перед позивачем на 62 дні. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки зобов'язання цього відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, на думку позивача, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Стаття 992 ЦК України передбачає майнову відповідальність страховика за несплату або прострочку виплати (в тому числі й при відсутності відмови в страховій виплаті) у вигляді сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або ЦК. Згідно з узагальненням по страхуванню Верховним Судом України судова практика про розгляд цивільних справ, що виникають з договорів страхування, розяснено, що місцеві суди виходять із того, що ст. 25 Закону № 85/96-ВР гарантує здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком відповідно до договору страхування. Несвоєчасну виплату страхового відшкодування суди вважають простроченням грошового зобов'язання, за яке настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Така позиція судів є правильною, оскільки у ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату). Згідно ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно до вищенаведеного цей відповідач повинен сплатити позивачу пеню на суму 49000 грн. за період починаючи з 10 червня 2015 року по 04 серпня 2015 року, яка складає 4510.68 грн., на суму 39050 гривень: з 05 серпня 2015 року, яка складає 64.19 грн., на суму 29100 гривень: з 06 серпня 2015 року по 09 серпня 2015 року, яка складає 19.36 грн. та на суму 19150 гривень: за 10 серпня 2015 року, яка складає 31.47 грн.; загальна сума пені за прострочення 4797.67 грн., але у зв'язку з тим, що цим відповідачем частково була сплачена пеня до стягнення підлягає 4192.19 грн. Також згідно з пунктом 9 Закону України «Про страхування»: франшиза - це частина збитків, яка не відшкодовується страховиком відповідно до договору страхування. Відповідно до зазначеного франшиза у розмірі 1000 грн. повинна бути стягнута саме з відповідача [PERSON], який є винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та витрати повязані з проведенням автотоварознавчого дослідження в розмірі 900 грн. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачі не виконали в строки які передбачені законом своїх зобовязань та не відшкодували збитків, які спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач був змушений звернутись до суду з позовною заявою. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу та 3% річних суд вважає за можливе відмовити в задоволенні вказаного і виходить з наступного. Відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625\~ЦК\~не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Отже законом і договором сторін (полісом) не передбачено стягнення 3% річних за вказаними позивачем обставинами; необґрунтованими є і вимоги позивача щодо сплати послуг адвоката: відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу ( ст.79 ЦПК). Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у звязку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі. Поняття правової допомоги, адвоката та фахівця у галузі права надано у ст. ст. 12, 56 ЦПК України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно ч. 2 ст. 56 ЦПК України, особа, яка надає правову допомогу, допускається ухвалою суду за заявою особи, що приймає участь у справі і має такі права: знайомитися з матеріалами справи, робити з них виписки, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім в судовому засіданні. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідачі [PERSON] «УТСК» і [PERSON] повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв цими відповідачами до суду не надано. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вiдповiдачів відносно завданої шкоди, збитків, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача ([PERSON] «УТСК») проти позову в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] збитки в сумі 4192 грн. 19 коп. (пеня) і судові витрати в вигляді судового збору в сумі 267 грн. 88 коп., а всього 4460 грн. 07 коп., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу в сумі 1000 грн., витрати на проведена автотоварознавчого дослідження в сумі 900 грн. і судові витрати в вигляді судового збору в сумі 267 грн. 87 коп., а всього 2167 грн. 87 коп., в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування збитків слід відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування завданих збитків знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial