Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій зареєстровані колишні власники відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є громадянами Держави Ізраїль та постійно там проживають. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідачі є колишніми власниками квартири, не проживають тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімаються. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі та без участі позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно із договором купівлі-продажу квартири [NUMBER] від 22.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Короткевич О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 807. Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 29864 від 23.07.2018 року, станом на 23.07.2018 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON]. Згідно з копією домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS], за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON]. Представник позивача, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] є колишними власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та втратили право користування зазначеною квартирою, оскільки згідно з договором купівлі-продажу від 22.06.2018 року квартиру придбала позивач, а також на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаній квартирі з моменту продажу. Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в квартирі, на думку представника позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі, не є її власниками та не є членами сім'ї позивача, а існування реєстрації відповідачів в квартирі позивача обмежує його право власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] в інтересах [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1107651573.1 від 14.08.2018 року у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних долях.

Outcome: approved