Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] 13.04.2016 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у відсотковій частці до заробітку відповідача. Позивач свої вимоги мотивує тим, вона перебувала з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі з 28.07.1987 року, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 30.04.2015 року. Після розірвання шлюбу вона змінила своє прізвище на «Садрук». У шлюбі у них народилося четверо дітей, які вже досягли повноліття, в тому числі і син [PERSON], [INFO], батьками якого записані вона з відповідачем. Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 13.01.2000 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в т.ч. і сина [PERSON], та проводилося в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу до повноліття дитини. В даний час син [PERSON] вже досяг повноліття і навчається на денній формі навчання в професійному політехнічному ліцеї м.Івано-Франківська. Вона не працює, є пенсіонеркою, зобовязана витрачати кошти, необхідні на оплату навчання дитини, на його прожиття, а її пенсії для цього не вистачає. Відповідач працює водієм УТТ НГВУ «Надвірнанафтогаз» (с.Пнів), отримує стабільну заробітну плату, однак матеріальної допомоги в достатньому обємі на утримання дитини не надає. Оскільки син практично знаходиться на її утриманні і потребує матеріальної допомоги, яку вона сама не взмозі надавати в достатньому розмірі, тому змушена звернутися з даним позовом в суд. Просить позов задоволити, стягнути з [PERSON] в свою користь на утримання сина [PERSON] аліменти по ? частині всіх видів його заробітку щомісячно на час навчання дитини чи до досягнення сином 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, залежно від того, яка з цих обставин настане першою. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обємі з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов визнав частково, не заперечила проти його задоволення, однак розмір аліментів на сина просить визначити в розмірі 1/3 частини свого доходу, зазначивши, що вказаного розміру аліментів буде достатньо для покриття всіх інших витрат, необхідних для навчання дитини. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, представлені ними на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 28.07.1987 року, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 30.04.2015 року. Після розірвання шлюбу вона змінила своє прізвище на «Садрук». (а.с.20). У шлюбі в сторін народилося четверо дітей, в тому числі і син [PERSON], 26.030.1998 року народження (а.с.6, 22), який фактично проживає зі своєю матірю, що не заперечується самими сторонами по справі. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2000 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в т.ч. і сина [PERSON] [INFO], в розмірі ? частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 04.01.2000 року і до повноліття дітей (а.с.21). 28.03.2016 року [PERSON] досяг повноліття і виплата аліментів на його утримання припинена. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України (статті 198 - 201). Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За правилами статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов'язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. З матеріалів справи вбачається, що син сторін [PERSON] навчається на 3-му курсі денної форми навчання в професійному політехнічному ліцеї м.Івано-Франківська. Даний факт підтверджується довідкою НЗ № 01-16/34 від 24.03.2016 року (а.с.8). У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно вимог статті 10 ЦПК України, яка наділяє сторін рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; зобов'язує кожну із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2, 3) та вимоги статті 60 ЦПК України, яка зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; зобов'язує сторін надати докази, зазначаючи, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір і таке доказування не може грунтуватися на припущеннях. Верховний Суд України у справі про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у постанові № 6-186ц14 від 24 грудня 2014 року висловив правову позицію про те, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, окрім оплати вартості навчання, вартість підручників, зошитів та іншого канцелярського приладдя, необхідного при навчанні, вартість проїзду до навчального закладу та вартість проживання за місцем його знаходження, яке є відмінним від її місця проживання із матір'ю. Оцінюючи всі наявні докази, а також те, що обоє батьків мають рівні права по відношенню до дитини, що відповідач є фізично здоровою людиною, має постійне місце роботи в ЦТТ НГВУ «Надвірнанафтогаз», де отримує заробітну плату (а.с.23), в звязку з чим взмозі утримувати дитину, яка продовжує навчання, а будь-яких інших доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоровя, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, а також доказів наявності інших утриманців, відповідач суду не надав, окрім того не спростував обставини про те, що не має можливості надавати матеріальну допомогу дитині та враховуючи його з розміром аліментів по 1/3 частині його доходу, тому дані обставини дають суду підстави вважати, що він взмозі надавати матеріальну допомогу і на утримання сина [PERSON] до закінчення ним навчання, тобто до 30.06.2016 року, у відсотковому відношенні до свого заробітку щомісячно, але не більше як до досягнення дитиною віку 23 років і розмір аліментів може бути визначений судом по 1/3 частині всіх видів доходу відповідача щомісячно. Також з відповідача слід стягнути судові витрати в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved