Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON].) в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та встановити місце проживання неповнолітньої дитини з позивачем. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 30.08.2003 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу народився син, [PERSON], [INFO]. Однак, на час розгляду справи сторони припинили спільне проживання, як подружжя та не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім'ї є різниця в поглядах на життя, у зв'язку з чим подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. Неповнолітній син проживає з позивачем за місцем реєстрації останньої, відповідач у вихованні сина участі не приймає. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 30.08.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 512. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Так, позивач бажає розірвати шлюб, строк на примирення не надавати, та визнати місце проживання неповнолітнього сина з нею. Як визначено у ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе, більш того, відповідач в судовому засіданні визнав позов, що не суперечить чинному законодавству та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки [PERSON] в судове засідання не з'явився та не надав заперечень щодо місця проживання неповнолітнього сина, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з матір'ю - [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243,60 грн. у відшкодування судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved