Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач)\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до[PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 24 квітня 1999 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до розпаду сім`ї. З жовтня 2018 року сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що примирення є неможливим, а подальше спільне життя та шлюбні відносини навіть такими, що суперечать їхнім інтересам. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 квітня 1999 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського району Запорізької області, актовий запис № 12. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.10.2004, відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області. Шлюбні стосунки позивача та відповідача фактично припинилися, примирення між ними неможливе. Частиною третьою статті 56\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини третьої статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Встановлені судом обставини життя позивача та відповідача свідчать, що між ними шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов підлягає задоволенню повністю. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору позивачем від 10.06.2019 №NOW5M3714M на суму 768,40 грн. Тому суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 384,20 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved