Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до прокуратури м. Києва (далі - Відповідача) про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач посилається на незаконну бездіяльність співробітників Відповідача як органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015100030010818 від 11.09.2015 р. за фактом нападу на нього та пограбування близько 14-00 год. 11.09.2015 р. біля його будинку за адресою: [ADDRESS], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України. Вказує, що протиправними діями Відповідача його моральному здоров'ю спричинено значної шкоди, оскільки весь період намагання поновити його порушені права життя Позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Моральні втрати призвели до позбавлення Позивача можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та судового позову. Враховуючи приступність травмуючого фактору (неправомірних дій або бездіяльності Відповідача), користуючись принципом розумності та справедливості, вважає, що 1000000,00 грн. є мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність Відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач вказує на заподіяння йому Відповідачем моральної шкоди через незаконну бездіяльність Відповідача як органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015100030010818 від 11.09.2015 р. за фактом нападу на нього та пограбування близько 14-00 год. 11.09.2015 р. біля його будинку за адресою: [ADDRESS], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з листа Київської місцевої прокуратури № 3 від 20.01.2016 р. № 1-15-3-108/8, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015100030010818 від 11.09.2015 р. щодо відкритого заволодіння золотим ланцюжком, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, здійснюється слідчим відділом Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Київською місцевою прокуратурою № 3. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що Відповідачем досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015100030010818 від 11.09.2015 р. не здійснюється. Іншого Позивачем в належний спосіб перед судом не доведено. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 57 даного Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України правомірності своїх вимог до Відповідача про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконною, як на його думку, бездіяльністю Відповідача як органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12015100030010818 від 11.09.2015 р. щодо відкритого заволодіння золотим ланцюжком, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, і тому, підстави для задоволення позовних вимог з наданих Позивачем суду доказів не вбачається.

Outcome: dismissed