Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] 01.03.2021 року через свого представника - адвоката Приступу Л.Л. звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» (далі скорочено - ПрАТ «СК АСКО ДП») 40703,02 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.10.2020 року на вул. Виговського, 31-А у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Меrсеdes-Веnz», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу марки «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Франківського районного суду м.Львова від 23.11.2020 року у справі № 465/7133/20, винуватцем такої ДТП було визнано [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК АСКО ДП» відповідно до полісу 126043131. На звернення [PERSON] , як потерпілої особи, із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої було додано усі необхідні документи, ПрАТ «СК АСКО ДП» листом від 28.12.2020 року повідомило позивача про те, що страховиком йому буде виплачене страхове відшкодування в сумі 61253,61 грн. Проте, згідно висновку № 184 судової автотоварознавчої експертизи від 21.11.2020 року, підготовленого для подання до суду згідно з ч.5 ст.106 ЦПК України, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 101956,63 грн. без ПДВ. Таким чином, позивач вважає, що страховою компанією не було доплачено страхове відшкодування в розмірі 40703,02 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати у справі, що складаються із судового збору в розмірі 908 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, що становлять 6000 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідачем подано 05.04.2021 року суду відзив на позовну заяву, в якому ПрАТ «СК АСКО ДП» просить відмовити в задоволенні заявлених до товариства позовних вимог, посилаючись на те, що страховою компанією у десятиденний строк після отримання повідомлення про настання страхового випадку, у відповідності до п.34.2 ст.34 Закону України № 1961 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача, за результатами якого складено протокол № 3551/20 в присутності [PERSON] і ним підписано без зауважень. За таких обставин, вважає, що у позивача не виникло права, передбаченого п.34.3 ст.34 Закону № 1961, на самостійне обрання експерта для визначення розміру шкоди, тому наданий позивачем суду висновок судової автотоварознавчої експертизи 3184 від 21.11.2020 року не може бути належним та допустимим доказом розміру збитку. Натомість згідно звіту № 8195 від 10.11.2020 року про оцінку автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу дорівнює 73504,34 грн. Відтак сплачене позивачу на підставі страхового акта № 3405/20 ГО від 24.12.2020 року страхове відшкодування розраховано та виплачено вірно вірно, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в розмірі оціненої шкоди, зменшеної на суму ПДВ - 73504,34 грн. / 1,2 (ПДВ) - 0 (франшиза), в розмірі 61253,61 грн., тому підстав для перерахунку та доплати немає. У поданій 26.04.2021 року відповіді на відзив представник позивача вказує, зокрема, на те, що після отримання від ПрАТ «СК АСКО ДП» страхового відшкодування, з розміром якого [PERSON] не погодився, фактично єдиним правовим механізмом, який визначений законодавством, що дозволяє спростувати визначений страховиком розмір страхового відшкодування, є судова автотоварознавча експертиза. Стороною позивача надано суду висновок № 184 судової автотоварознавчої експертизи від 21.11.2020 року, який складено експертом [PERSON] , який має свідоцтво судового експерта-автотоварознавця. Такий висновок складено відповідно до вимог ЦПК України та Закону України «Про судову експертизу». Відмічає, що доводи відповідача про неналежність і недопустимість такого доказу є необґрунтованими, а той факт, що страховиком було проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача в десятиденний строк не може обмежити право потерпілої особи на проведення судової автотоварознавчої експертизи. 05.05.2021 року відповідачем подано заперечення, де страховик вказує на те, що стороною позивача жодним чином не обґрунтовує, чому висновок судової автотоварознавчої експертизи від 21.11.2020 року має вище доказове значення, ніж звіт № 8195 від 10.11.2020 року, і чому саме він має прийматись судом до уваги. Звертає увагу на те, що вартість запчастин згідно ремонтних калькуляцій до звіту і до експертизи є однаковою, проте ремонтна калькуляція 184 від 21.11.2020 року містить відомості про те, що низка інших запчастин має бути замінена, хоча позивач і під час огляду і в подальшому не стверджував, що не всі пошкодження враховані оцінювачем. При цьому, огляд автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , для мети складання висновку№ 184 судової автотоварознавчої експертизи від 21.11.2020 року проводився за участі лише експерта та позивача, без участі представника страхової компанії. Крім цього, позивач не вказує, який фактичний розмір збитку у зв`язку з ремонтом автомобіля він зазнав, про те, що транспортний засіб відремонтований чи ні наразі не відомо. Відповідач підтримує вказану у відзиві позицію того, що за обставинами справи правовідносини сторін регламентовано п.34.3 ст. 34 Закону №1961 і що за цією нормою, яка є певним запобіжником від зловживань потерпілим правом на страхове відшкодування, потерпілий не має права самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, адже страховиком проведено огляд пошкодженого автомобіля в десятиденний строк з дня отримання повідомлення про ДТП. В іншому випадку при замовленні потерпілим автотоварознавчої експертизи чи дослідження експерт або оцінювач не позбавлені можливості за ініціативи замовника прийняти до розрахунку ціну деталі з програмного забезпечення, яка може бути найвищою та вимагати саме цю суму для розрахунку відшкодування з урахуванням зносу за такий елемент, але фактично встановити на своє авто деталь, що була в експлуатації. При цьому вартість фарбування та встановлення елементів як нового, так і вживаного буде однаковою. Отже, потерпілий, використовуючи такий механізм, може одержати відшкодування в розмірі, що є більшим, він того, який є необхідним для відновлення його пошкодженого майна. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.10.2020 року на вул.Виговського, 31-А у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Меrсеdes-Веnz», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] . Внаслідок цієї ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Франківського районного суду м.Львова від 23.11.2020 року було встановлено вину водія [PERSON] у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с. 8-10). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд вважає, що позивачем надані належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують факт спричинення шкоди позивачу, як власнику транспортного засобу, протиправність дій водія [PERSON] , наявність його вини, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями водія автомобіля «Меrсеdes-Веnz», номерний знак [NUMBER] , та наслідками у виді шкоди. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована згідно полісу № 126043131 в ПрАТ «СК АСКО ДП» (а.с.11). Згідно даного полісу ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, було встановлено в розмірі 130000 грн., франшиза - 0 грн. 28.10.2020 року [PERSON] звернувся до вказаної страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку з участю забезпеченого за полісом автомобіля «Меrсеdes-Веnz», номерний знак [NUMBER] , (а.с. 65), а [PERSON] 04.12.2020 року із заявою про виплату страхового відшкодування, датованою 30.11.2020 року (а.с.66). Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] № 8195 від 10.11.2020 року, складеного за замовленням страхової компанії, вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, визначена в сумі 73504,34 грн. (а.с. 67-69). 02.11.2020 року позивач звернувся до судового експерта [PERSON] для визначення вартості завданого йому матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу під час ДТП, що мала місце 28.10.2020 року. Згідно висновку № 184 судової автотоварознавчої експертизи від 21.11.2020 року (а.с. 16-52) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 101956,63 грн. без ПДВ. Також з матеріалів справи вбачається, що зазначений висновок позивачем було надано відповідачу та отримано останнім 04.12.2020 року як додаток до заяви про виплату страхового відшкодування (а.с. 66). На підставі страхового акта №3405/20 ГО від 24.12.2020 року (а.с. 82) позивачу сплачене страхове відшкодування в сумі 61253,61 грн., що не заперечується сторонами. Таке відшкодування обчислене страховиком наступним чином - 73504,34 грн. (вартість відновлювального ремонту згідно звіту № 8195 від 10.11.2020 року)/1,2 (ПДВ) - 0 (франшиза). Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України випливає, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно зі ст.7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст.5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу . Статтею 9 цього ж Закону встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 33.3 ст. 33 Закону передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Згідно п.п. 34.2, 34.3, 34.4 ст. 34 цього Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до п.п. 36.1, 36.2 ст.36 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик,

Outcome: approved