Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85,3 кв.м, у тому числі житловою 56,0 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: а-1 прибудова, a1-1 тамбур, пг-1 погріб, В-1 літня кухня, в-1 навіс, Д-1 гараж, Г-1 убиральня, №5 вигрібна яма, І - вимощення, II - вимощення, №1 ворота, №2 огорожа, №3 огорожа, №4 водопровід. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді спірного житлового будинку та земельної ділянки за вказаною адресою. Позивач звернувся до державного нотаріуса Шиленко С.В. із заявою про прийняття спадщини; 23.11.2020 державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за кадастровим номером 1413200000:20:050:0423, а також постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок у зв`язку з тим, що позивачем не надано ніякого документа, який би міг підтвердити право власності на житловий будинок. Вказує, що спірний будинок був побудований до 1989 року, тобто під час дії нормативних актів, які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України. Посилається на лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року», за яким, враховуючи положення Конституції України та Цивільного кодексу України, не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. Ухвалою суду від 14.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с.33). Позивач та представник позивача до суду не прибули, надали заяви про задоволення позову та розгляд справи без їх участі (а.с.31,73). Покровська міська рада Донецької області (далі відповідач), будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, правом участі в судовому засіданні не скористалась, відзив на позов не надала. В силу приписі ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Батьком позивача, [INFO] , є [PERSON] (а.с.9), який помер [INFO] (а.с.10). За життя 12.12.1965 батько позивача отримав Акт про відвід земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 500,0 кв.м під індивідуальне будівництво (а.с.11). 20.01.1966 батько позивача уклав договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно; за договором батькові позивача надано земельну ділянку площею 500 кв.м для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). 20.01.1966 батько позивача отримав дозвіл на здійснення робіт, відповідно до якого відділом комунального господарства виконкому Красноармійської міської ради [PERSON] було надано дозвіл в строк до 08.12.1968 здійснити будівництво житлового будинку та господарських споруд на відведеній земельній ділянці площею 500,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). 02.03.1989 батько позивача отримав рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради народних депутатів, відповідного до якого йому дозволено будівництво гаражу, а також продовжено строк будівництва прибудови до будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 28.10.2019 на замовлення позивача щодо будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , житловий будинок - літ. А-1 загальною площею 85,3 кв.м, у тому числі житловою 56,0 кв.м, прибудову, зазначену в технічному паспорті літ. а-1- площею 27,70 кв.м, тамбур, зазначений в технічному паспорті літ. А1-1 - площею 9,60 кв.м, погріб, зазначений в технічному паспорті літ. пг-1 - площею 9,40 кв.м, літню кухню, зазначену в технічному паспорті літ. В-1 - площею 24,00 кв.м, навіс, зазначений в технічному паспорті літ. в-1 - площею 12,00 кв.м, гараж, зазначений в технічному паспорті літ. Д-1 - площею 32,20 кв.м, а також Г-1 убиральня, №5 вигрібна яма, І - вимощення, II - вимощення, №1 ворота, №2 огорожа, №3 огорожа, №4 водопровід, споруджені в період з 1957 по 1989 роки (а.с.17-21). Згідно з листом КП «БТІ» м.Покровськ від 19.11.2019 будинок [ADDRESS] в КП «БТІ» не зареєстрований (а.с.16). З листа державного нотаріуса Шиленко С.В. від 14.12.2020 вбачається, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом звернувся син померлого [PERSON] [PERSON] (позивач) (а.с.39, 43). З копії спадкової справи №118/2019 від 15.11.2019 вбачається, що за життя батько позивача склав заповіт від 14.03.2011, за яким все належне йому майно заповів позивачу та [PERSON] у рівних частках (а.с.48); на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 02.04.1998 батькові позивача на праві власності належала земельна ділянка за адресою - [ADDRESS] (а.с.58-59). З копії вказаної спадкової справи також вбачається, що [PERSON] 13.11.2020 повідомив державного нотаріуса Шиленко С.В., що він не буде приймати спадщину після смерті батька [PERSON] (а.с.63, зворотній бік). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.10.2019 встановлений факт постійного проживання на час відкриття спадщини позивача із спадкодавцем батьком за адресою - [ADDRESS] (а.с.50-51). 23.11.2020 державним нотаріусом Першої покровської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. позивачу видані свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 0,0497 га, кадастровий номер 1413200000:20:050:0423, цільове призначене (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала батькові позивача на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН б\\н, виданого Красноармійською міською радою 02.04.1998 (а.с.68-71). Постановою державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори Шиленко С.В. від 23.11.2020 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, оскільки відповідно до Довідки №1384/01-02 від 19.11.2020 про технічний стан, виданої КП Бюро технічної інвентаризації м.Покровськ, вищевказаний житловий будинок не зареєстровано, документ, який підтверджує право власності, невідомий та спадкоємцем не наданий (а.с.27). Розв`язуючи спір, суд виходить з таких норм права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно зі ст.1218 ЦК України спадщину складають всі права та обов`язки, які б належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. За приписами ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом, спірний житловий будинок з господарськими будівлями збудовані з 1957 по 1989 роки. До набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.2 згаданого Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ст.3). Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень». Постановою КМУ «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.1992 №449 (втратила чинність 30.12.2004) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Отже, до 05 серпня 1992 року не передбачалась й процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відтак, право власності на збудоване до набрання чинності ЦК України Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва та не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому вказаним законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. За наявністю на збудоване до 1992 року спірне домоволодіння виготовленого технічного паспорту, документу, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку за адресою житлового будинку, суд доходить висновку, що спадкодавцю батькові позивача на праві власності належав спірний житловий будинок, однак останній не здійснив державну реєстрацію свого права власності, оскільки на час введення житлового будинку в експлуатацію, чинне законодавство не зобов`язувало вчиняти такі дії. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи викладене, оскільки позивач є єдиним, що належним чином прийняв спадщину, спадкоємцем після смерті свого батька, а також оскільки спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушено.

Outcome: approved