Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа: орган опіки і піклування Монастирської районної державної адміністрації, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зокрема, не надає матеріальної допомоги, не створює умов для фізичного та духовного розвитку дитини, не спілкується з сином та не цікавиться його особистим життям. Позивач також просить суд стягувати аліменти з відповідача на свою користь на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні 10 вересня 2015 року позивач [PERSON] підтримала позов та додатково пояснила, що з 2011 року по 2013 рік перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, разом проживали та вели спільне господарство, однак офіційно шлюб не укладали. 10 квітня 2012 року у них народився син [PERSON]. Протягом року часу після народження сина, відповідач жив із позивачем, проте з 2013 року відповідач покинув позивача й від того часу не цікавиться вихованням сина й не надає жодної матеріальної допомоги для його належного утримання. Окрім цього позивач просила винести заочне рішення. 14 вересня 2015 року позивач подала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю. Представник третьої особи органу опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації [PERSON], позов підтримала, та вважає, що його слід задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не проінформував. Згідно з ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~у разі\~неявки в судове засідання відповідача, повідомленого\~належним\~чином,\~суд\~вирішує\~справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 225 ЦПК України\~суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши\~їх в сукупності, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 2011 року по 2013 рік сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, разом проживали та вели спільне господарство, однак офіційно шлюб не укладали. 10 квітня 2012 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ИД № 155653, виданого Горішньослобідською сільською радою Монастириського району 18 квітня 2012 року, актовий запис № 05 ( а.с. 10). З 2013 року відповідач [PERSON] не проживає разом із позивачем, а їхній син [PERSON] проживає з матірю [PERSON] за адресою с. Нова-Гута Монастириського району Тернопільської області. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянки [PERSON] та довідки про склад її сімї встановлено, що до складу сімї позивача входять: [PERSON], [INFO] син; [PERSON] [INFO] дочка; [PERSON] [INFO] батько; [PERSON] [INFO] мати; [PERSON] [INFO] баба (а.с. 8). Окрім цього, в ході обстеження встановлено, що дана сімя проживає в будинку 1987 року побудови. Загальна площа побудови становить 88,0 м2 , житлова площа 63,0 м2 , кількість житлових кімнат 4. Будинок газифікований, без комунальних зручностей, потребує ремонту, умови проживання сімї задовільні. Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання також слідує, що позивач [PERSON] виховує та має на утриманні двох дітей, зокрема дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON]. Основний прибуток сімї складається із доходу від ведення особистого селянського господарства, пенсії членів сімї та державної соціальної допомоги. Зазначеного доходу вистачає лише на оплату комунальних послуг та купівлю продуктів харчування (а.с. 8-9). У судовому засіданні також зясовано, що випливає із пояснень позивача та показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], що відповідач займався опікуванням та вихованням сина протягом року з часу його народження, однак через постійні сварки із позивачем їхні сімейні відносини у 2013 році припинились. Після чого відповідач не проживає спільно із позивачем і від того часу не навідується до сина [PERSON]. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач проживає у [INFO]. Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що жодних превентивних заходів впливу щодо відповідача [PERSON] (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності) не застосовувалося. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] до звернення з позовом до суду, не зверталась до органу опіки та піклування з приводу неналежного виконання відповідачем [PERSON] батьківських обов`язків щодо сина [PERSON]. Крім того, судом досліджено висновок органу опіки та піклування при Монастириській районній державній адміністрації від 25 травня 2015 року, поданий представником органу опіки та піклування [PERSON], з якого слідує, що орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з невиконанням батьком батьківських обов'язків ( а.с. 6-7). Окрім цього, у висновку зазначено, що відповідач [PERSON] заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо свого сина [PERSON] У своїх поясненнях [PERSON] зазначив, що хоче приймати участь у вихованні сина, стверджує, що не мав можливості спілкуватися з сином через перешкоди з боку матері дитини (позивача по справі) (а.с. 32). Окрім цього, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що відповідач за місцем свого проживання негативно характеризується, зловживає спиртними напоями, чи веде аморальний спосіб життя, що може негативно вплинути на виховання сина [PERSON] та суперечитиме інтересам дитини. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Підставами позбавлення батьківських прав матір'ю або батьком, відповідно до ст. 164 СК України, можуть бути, якщо вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов'язків. Згідно ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідач, як було з'ясовано в судовому засіданні, намагався спілкуватися з малолітнім сином, протягом року з моменту народження сина [PERSON] займався його утриманням та опікувався ним, також судом не здобуто жодних даних про негативну характеристику відповідача. Ці обставини випливають, як із пояснень позивача, висновку органу опіки та піклування, показів свідків допитаних в судовому засіданні та копії пояснення відповідача. Більше того, в судовому засіданні встановлено, що превентивні заходи впливу до відповідача не вживались, жодні заходи реагування з метою поліпшення родинних відносин не застосовувались. Для позбавлення батьківських прав не достатньо впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що особа вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок. Як випливає із ч. 6 ст.ст.19 СК України,\~суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що при вирішенні спорів, що випливають з сімейних відносин, суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання, суд вважає що висновок органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації не є об'єктивним, оскільки у ньому не зазначено в чому саме полягає доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та не доведено те, що батько ухиляється від виконання батьківських обовязків свідомо. За таких обставин суд вважає, що в матеріалах справи немає доказів того, що відповідач негативно характеризується, жорстоко поводиться з дитиною, є алкоголіком чи наркоманом, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання дитини. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Тобто беручи до уваги, що позивачем не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, не надано доказів про вжиття органами опіки та піклування заходів до відповідача за ухилення від виконання батьківських обов'язків чи притягнення його до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Разом з тим суд вважає, що не систематичне відвідування відповідачем сина, свідчить про те, що відповідач не в повній мірі усвідомлює обовязки по його вихованню, за таких обставин суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. При цьому, суд вказує на те, що таке рішення не позбавляє позивача права в майбутньому звернутися із вимогою про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав, передбачених законодавством. Стосовно стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що малолітній син [PERSON]В проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, а відповідач не виконує свій обовязок по утриманню дитини, не надає їй матеріальної допомоги, не сплачує аліменти. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч. 2 ст. 51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є молодою, здоровою та працездатною особою. Судом не здобуто даних того, що відповідач [PERSON] працевлаштований, відсутні дані про його сімейне становище та про наявність інших дітей на утриманні. Окрім цього, не здобуто судом доказів і про стан здоров'я відповідача та наявності на утриманні інших непрацездатних членів сім'ї. В судовому засіданні також встановлено, що позивач [PERSON]. не працює, однак здійснює догляд за особою, що досягла 80-річного віку й знаходиться на обліку в УСЗН Монастириської РДА Тернопільської області, в звязку з чим отримує допомогу в розмірі 16 грн. щомісяця. Також, позивач отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям (а.с. 47-48). Судом також не встановлено даних щодо незадовільного стану здоровя сина сторін малолітнього [PERSON] Враховуючи встановлені обставини суд прийшов до переконання, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є молодою, здоровою та працездатною особою, на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб немає. Натомість суд приходить до висновку, що буде справедливим стягувати аліменти з відповідача в користь позивача на утримання малолітнього сина, в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи з 24 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір на переконання суду, буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини й буде справедливим для відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин позов у цій частині підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved