Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

[PERSON] (далі\~- позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» (далі\~- відповідач) на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 40\~000 грн., а також судові витрати у виді наданої правничої допомоги в розмірі 2800 грн. покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він працював у відповідача (попередня назва - ВАТ Вугільна компанія «[PERSON] №1» на різних посадах з 18.08.1992 по 20.07.2001 та з 01.10.2012 по 25.01.2017. Звільнений з підприємства з посади заступника начальника дільниці підземного 25.01.2017 за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, в порядку ст.38 КЗпП України. За час роботи на підприємстві відповідача у нього розвинулось професійне захворювання - хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом шкідливого фактору - пил. Внаслідок професійного захворювання втрата професійної працездатності складає 40% та позивачу безстроково встановлена третя група інвалідності. Позивач вказує, що його моральні страждання полягають у тому, що пропрацювавши 16 років на підприємстві відповідача, він втратив можливість в подальшому працювати фізично. Як вказано в його індивідуальній програмі реабілітації інваліда, він має обмеження до пересування та трудової діяльності, потребує амбулаторного, стаціонарного та санаторно-курортного лікування, медичного спостереження у терапевта та пульмонолога, трудової реабілітації, йому протипоказані важка фізична праця та праця в підземних умовах. Таким чином, він вимушений постійно проходити лікування від професійної хвороби, постійно приймати ліки, його переслідують кашель та задуха, відчуття нехватки повітря, що завдає суттєвих незручностей, порушує звичний, нормальний перебіг його життя. Позивач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає (а.с.27). Представник позивача адвокат [PERSON] надав заяву, в якій зазначив, що оскільки представник відповідача в судове засідання не прибув, розгляд справи просить провести за його відсутністю, позов просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково, а саме в розмірі 16\~000 грн. (із умовного розрахунку 400 грн. за кожний відсоток втрати працездатності), про що надав відзив на позов, в якому, зокрема, зазначив, що сума, яку позивач просить стягнути, є значно завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості; просить врахувати, що позивач описує у своїй позовній заяві свої моральні страждання тим, що в результаті захворювання значно погіршився стан його здоровя, при цьому позивач знав про наявність хвороби, ще коли працював у відповідача. Також відповідач зазначив, що позивачу виплачуються значні страхові виплати від Фонду соціального страхування, пенсія за віком та пенсія за інвалідністю. Правом участі в судовому засіданні відповідач не скористався, свого представника до суду не направив. Третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що Покровським відділенням 08.11.2018 було винесено Постанови про призначення страхових виплат [PERSON], а саме, одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 12 518,80 грн. та щомісячної страхової виплати в розмірі 6 691,62 грн., яку відділення продовжує виплачувати позивачу. Управління просить суд розглянути справу без участі його представника та винести рішення на розсуд суду. В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Копією трудової книжки серії БТ-ІІ №3534517 на ім'я позивача підтверджується, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 18.08.1992 по 20.07.2001 та з 01.10.2012 по 25.01.2017, працював на різних посадах з повним робочим днем в шахті, 25.01.2017 був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с.6-12). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань Інституту медицини праці імені [PERSON] НАМН України від 24.05.2018 №21/469 позивачу було вперше встановлено наявність професійного характеру захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН-І-ІІ ст. (а.с.26). За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 06.09.2018, затвердженого Першим заступником начальника головного управління Держпраці у Донецькій області 10.09.2018, комісія, до складу якої входять, в тому числі, працівники ПАТ «ШУ «Покровське», провела розслідування причин виникнення у позивача вказаного професійного захворювання. За пунктами 16-19 вказаного Акту професійне захворювання у позивача виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактора - пил. Визначена причина професійного захворювання згідно лабораторно-інструментальних досліджень: пил переважно фіброгенної дії, вугільно-породний при вмісті вільного діоксину кремнію до 5% - фактична величина 32,6 мг/м3, при нормативному значенні 10мг/м3, тривалість дії упродовж зміни 81,0%. З метою запобігання професійним захворюванням (отруєнням) пропонується начальнику МОС ПАТ «ШУ «Покровське» [PERSON] посилити контроль за проведенням періодичних медоглядів. В акті також зазначено, що осіб, які допустили порушення нормативно-правових актів з питань охорони праці, які призвели до даного професійного захворювання, встановити немає можливості у звязку з тривалим часом праці в підземних умовах (а.с.13-16). Згідно довідки МСЕК позивачу встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням з 12.10.2018 безстроково, 40% втрати професійної працездатності безстроково (довідки №067223, №0869887). Рекомендовані заходи для відновлення працездатності: «Д» - спостереження терапевта, пульмонолога, кардіолога; визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне, санаторно-курортне лікування (а.с.17). Зверненню позивача до Клініки профзахворювань Інституту медицини праці імені [PERSON] НАМН України передував факт його стаціонарного лікування з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. в стадії загострення ЛН2, що підтверджується Випискою із медичної картки стаціонарного хворого №375-375 (а.с.18). В період надання висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 24.05.2018 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 18.05.2018 по 04.06.2018 з основним діагнозом, який наведений у згаданому вище висновку від 24.05.2018. На підставі наведених доказів суд доходить висновку, що аргументи, наведені позивачем щодо спричинення йому відповідачем моральної шкоди, є слушними та заслуговують на увагу з огляду на такі норми права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт встановлення позивачу професійного захворювання, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 40% безстроково, та яке виникло у звязку з тривалою роботою на підприємстві відповідача - майже 16 років, підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та не спростовано відповідачем, свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Суд враховує, що за змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відповідне професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи, в тому числі, на підприємстві відповідача. Обізнаність позивача про факт свого захворювання, як і виплата йому страхових виплат та пенсії, на що звертає увагу відповідач, як на підставу своїх заперечень, не свідчать про відсутність у позивача професійних захворювань та не знімає з відповідача відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обумовленого певним періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 40% втрати професійної працездатності (за професійним захворюванням) безстроково, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого медикаментозного лікування, відчуття незручності у повсякденному житті, необхідність докладання додаткових зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 20 000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Суд окремо зауважує, що законодавець не ставить відповідне право особи на отримання відшкодування моральної шкоди в залежність від призначення та виплати органом соціального страхування такій особі одноразової та щомісячної допомоги в разі стійкої втрати працездатності. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384,20 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (50% від 768,40 грн.). З приводу заявлених позивачем судових витрат у виді правничої допомоги суд зазначає, що за змістом ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи часткове задоволення позову, наданий позивачем на підтвердження понесення витрат акт виконаних робіт від 21.01.2019 №01-ц/п-19, укладений між адвокатом [PERSON] та позивачем, за змістом якого вартість послуг з вивчення документів, наданих позивачем, та складення позовної заяви дорівнює 1000 грн., а участь у судових засіданнях в якості представника позивача 1800 грн., та одночасно зважаючи на те, що представник позивача участь в судовому засіданні не приймав, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат в розмірі 500 грн.

Outcome: partial