Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Центральний районний відділ в м. Сімферополі Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони є співвласниками домоволодіння та їм належить по 1/12 частки домоволодіння, що підтверджується витягами №28336397 (реєстраційний номер 14857263) та № 28336352 (реєстраційний номер 14857263) про державну реєстрацію прав, які видані Кримським республіканським підприємством «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації». У домоволодінні зареєстрований, але не проживає з 2001 року колишній чоловік [PERSON] - [PERSON], шлюб між ними розірваний у 2001 році. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою перешкоджає їм, як власницям розпоряджатися житловою площею за власним бажанням. У зв'язку з наведеним позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею та зобов'язати Центральний районний відділ в м. Сімферополі Головного управління Державної міграційної служби України в АР Крим зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з вищенаведених підстав. У судове засідання по розгляду позову по суті відповідач не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог статті 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Правилами статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають права розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/12 частці домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданим на підставі свідоцтва про право власності на спадщину (а.с.11,25). За вказаною адресою зареєстрований [PERSON], що підтверджується копією домової книги та довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУМВС УДМС України в АР Крим. З 2001 року відповідач [PERSON] в домоволодінні не проживає, будинок покинув добровільно, забравши всі свої речі, перешкоди в користуванні будинком йому не чиняться, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON] та [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків, оскільки дані про їхню заінтересованість в результатах розгляду справи відсутні. Вищенаведене надає суду можливість зробити висновок про те що, що [PERSON] позбавився права користування домоволодінням, оскільки не проживає в ній без поважних причин більше одного року. Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням підлягають задоволенню. Проте, позовні вимоги щодо зобов'язання третьої особи зняти [PERSON] з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки суд не може поширювати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, матеріально-правові наслідки вирішення позову та покладати обов'язок виконання рішення суду. При цьому суд враховує, що відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою надасть право позивачам зняти його з реєстраційного обліку.

Outcome: partial