Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному будинку разом з позивачем зареєстровані сторонні особи [PERSON] та [PERSON] , які ним не користуються. Відповідачі з моменту реєстрації не проживали у вказаному будинку без поважних причин, участі в утриманні житла не приймали, не сплачували комунальні платежі понад шість років та не отримували кореспонденцію за цією адресою. Відповідачі добровільно виїхали за кордон на постійне місце проживання до Російської Федерації, де мають житло та не бажають повертатися до України. Наявність реєстрації відповідачів у спірному будинку порушує права та інтереси позивача, як власника спірного будинку, оскільки створює йому перешкоди у оформленні субсидії та змушує його сплачувати додаткові кошти за комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів. [PERSON] не чинив відповідачам перешкод у користуванні спірним будинком. Між позивачем та відповідачами відсутні домовленості щодо зберігання за ними права проживання у разі їх відсутності у спірному будинку понад один рік. Просила визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розглянути справи у її відсутність та відсутність позивача, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомлені про місце, день і час судового розгляду справи, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, діючи відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів. 18.11.2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенком О.М., та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.12.2014 року №31184201. Відповідно до довідки від 23.06.2020 року №505, виданої Виконавчим комітетом Борівської селищної ради міста Сєвєродонецьк Луганської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 23.06.2020 року, затвердженого Борівською селищною радою міста Сєвєродонецьк Луганської області, при обстеженні було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані з 2015 року [PERSON] та з 2014 року [PERSON] , які фактично не проживають. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Водночас судом враховується висновок, зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі №734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, та аналогічні висновки Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі №243/7004/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі №243/9627/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №766/12748/16-ц. Також суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що позивач [PERSON] обґрунтував заявлені позовні вимоги тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є сторонніми особами та були лише зареєстровані у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , у спірному будинку не проживали, участі в його утриманні не приймали та добровільно виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, де мають житло. Водночас в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наявність реєстрації відповідачів у спірному будинку порушує його права та інтереси, як власника спірного будинку, оскільки створює йому перешкоди у оформленні субсидії та змушує його сплачувати додаткові кошти за комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів. Також зазначена обставина підтверджується довідкою від 23.06.2020 року №505, виданої Виконавчим комітетом Борівської селищної ради міста Сєвєродонецьк Луганської області, та актом обстеження житлово-побутових умов від 23.06.2020 року, затвердженого Борівською селищною радою міста Сєвєродонецьк Луганської області, з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з 2015 року як сторонні особи у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2015 року пов`язані спільним побутом із позивачем, у зв`язку з чим їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Отже в судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку і як власник цього майна надавав право відповідачам [PERSON] та [PERSON] користуватись ним. Із 2015 року відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тобто припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин між ними. Таким чином, право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності позивача. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 420,40 грн. з кожного, у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення.

Outcome: approved