Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] 16.03.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] [INFO], визначення місця проживання дитини разом із матір`ю та визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом побачень лише у присутності матері. При цьому посилалася на те, що вона разом з відповідачем є батьками [PERSON] 27.07.2013 року, який на даний час проживає з нею, а відповідач проживає окремо. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] у 2015 році не надавав, хоча є працездатним. За таких обставин позивач просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того позивач побоюючись, що відповідач може негативно впливати на дитину просила суд встановити місце проживання [PERSON] разом із матірю, зобовязати [PERSON] бачитися із сином [PERSON] на території проживання дитини тільки у присутності матері до досягнення віку за яким дитина не вважається малолітньою, а також стягнути із відповідача на її користь судовий збір та витрати у сумі 194 гривні на оформлення нотаріально посвідченої довіреності представнику позивача. Ухвалою суду від 22.05.2015 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, визначення місця проживання дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини залишено без розгляду в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю та визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом побачень лише у присутності матері. Розгляд справи проводиться в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] аліментів на утримання дитини. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Додатково пояснила, що Справу розглянуто за відсутності відповідача, повідомленого про час та місце судового засідання, стосовно якого суд не має відомостей про причину неявки, та відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК № 361091 від 14.08.2013 року (а.с. 6). [PERSON] працює в Інституті держави і права ім. В.М. Корецького та за період з серпня 2014 року по січень 2015 року мала середньомісячну заробітну плату у сумі 4169,86 гривень, що підтверджується довідкою інституту (а.с. 9). У судовому засіданні не спростовано факт проживання [PERSON] разом з матірю. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач своїх заперечень проти позову не надав. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню. З урахуванням вимог ст. 182 СК України та обставин встановлених під час судового розгляду суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2015 року (дата звернення із позовом до суду) і до повноліття дитини, тобто до 27 липня 2031 року. Підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини його доходів суд не вбачає. При цьому питання про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема хворобою чи каліцтвом вирішується в порядку ст. 185 СК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України cудовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду підлягає стягненню на користь [PERSON] з відповідача. В той же час відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] витрат у сумі 194 гривні на оформлення довіреності представнику позивача, оскільки понесення витрат у вказаній сумі не підтверджено відповідною квитанцією, а крім того відповідно до ст. 42 ЦПК України позивач могла безкоштовно оформити довіреність представнику в організації, в якій вона працює або за місцем свого проживання. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial