Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] (далі відповідач), [INFO], особою, яка втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Чкалова, 107. В обґрунтування позову зазначено, що вказаний будинок належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.09.1994, виданого Першою красноармійською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі №2224. Відповідач, яка є донькою позивача, у вказаному будинку не проживає з 2010 року, ніяких речей, які б належали відповідачу, в будинку немає, комунальні платежі вона не вносить. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на зареєстровану адресу його місця проживання повістки про виклик до суду, відповідна поштова кореспонденція повернута на адресу суду неврученою адресату через закінчення терміну зберігання; повістку про виклик на 24.10.2018 повернуто до суду із відміткою інспектора ПКСН про те, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2010 року. З огляду на приписи ст.128 та ст.130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, до суду не зявився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю учасників справи та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження №487009 [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Житловий будинок №107 по вул.Чкалова в м.Покровську (Красноармійську) Донецької області належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.09.1994, виданого Першою красноармійською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі №2224, що підтверджується реєстраційним посвідченням Красноармійського БТІ від 13.09.1995, реєстрова книга №18, реєстровий №5729 (а.с.11-12). Домовою книгою підтверджується, що відповідач зареєстрована у вказаному житловому будинку (а.с.13-14). Відповідно до Акту від 02.08.2018 за підписом голови кварталу №18, інспектору Покровського ККСН та сусідів у кількості трьох особ [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідач фактично в будинку за вказаною адресою не проживає, речей, які б їй належали, у будинку немає (а.с.22). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника втрачає право користування жилим приміщенням, в разі відсутності члена сім'ї без поважної причини понад один рік. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 передбачено, що відповідно до положень ст.391 та ст.396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє дійти висновку, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження поважності причини, за якою вона не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, позов підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved