Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] в липні 2018 року звернулась до суду з позовними вимогами та в квітні 2019 року уточнила позовні вимоги та просила визнати операцію по зняттю кредитних коштів у сумі 15000 гривень з кредитної картки № [NUMBER] р/р [NUMBER] , що належить АТ «Альфа-Банк», 19 червня 2018 року у м. Запоріжжі, як такою, що не здійснювалось [PERSON] ; припинити дію кредитної картки №5355-5799 р/р 26201906177018 від 16 грудня 2016 року; припинити нарахування заборгованості та відсотків за кредитом на картку №5355-5799 р/р [NUMBER] . Вимоги позову обґрунтувала тим, що 16 грудня 2016 року між позивачем, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 500575846, відповідно п. 1.1 Договору, банк зобов`язаний надати, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в сумі 8576 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. 16 грудня 2016 року між позивачем, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Акцепт пропозиції на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії. 19 червня 2018 року, [PERSON] звернулась до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо неї, [PERSON] , що полягало в наступному - 19.06.2018 року близько 17 години невстановленими особами шахрайським чином, зловживаючи довірою заволоділи грошовими коштами в сумі 15 000 гривень з кредитної картки, отриманої в АТ «Альфа-Банк» (№5355-5799 р/р [NUMBER] ). Вказані відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018160500003781 від 19.06.2018 року про вчинення відносно [PERSON] кримінального правопорушення за ч. 1 статтею 190 КК України. [PERSON] було повідомлено працівників Публічного акціонерного товариства «Альфа\-Банк» про те, що з її кредитної карти було списано грошові кошти у сумі 15 000 гривень. Досудовим слідством встановлено, що списання вказаних коштів у кримінальному провадженні було здійснено м. Запоріжжі, та враховуючи той факт що [PERSON] знаходилась в Одесі та нею було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Приморського відділення поліції м. Одеси, встановлено що вказане списання здійснювалось не нею. 03 липня 2018 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Альфа-Банк» з заявою про призупинення нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості за кредитом на період досудового розслідування. Однак на думку позивача, їй було відмовлено та вважає зазначену відмову протиправною, та такою, що порушує її законні права, оскільки грошові кошти у розмірі 15000 гривень вона не отримувала. Окрім того, оскільки кредитним договором встановлений кредитний ліміт у розмірі 8576 гривень, тому просила припинити дію кредитної картки, оскільки банк самостійно підвищив кредитний ліміт до 15000 гривень. Вказані висновки позивачка зазначає, що можна зробити з того, що з її картки знято саме кредитні кошти у розмірі 15000 гривень. Враховуючи зазначене, позивачка просила її позовні вимоги задовольни в повному обсязі, з обґрунтувань, що викладені в уточненій позовній заяві від 12 квітня 2019 року (а.с. 109-111). У зв`язку\~з закінченням\~терміну повноважень\~у судді\~Мурманової І.\~М.,\~цивільну справу\~за позовом\~ [PERSON] ( [ADDRESS] )\~до Публічного\~акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~(01001, м.\~Київ, вул. Десятинна, 4/6)\~про захист\~прав споживача передано на повторний авторозподіл між суддями. Справу передано судді Сувертак І. В. (а.с. 63). Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року суддею Суворовського районного суду міста Одеси Сувертак І. В. прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. (а.с. 64). Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 150). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, матеріали справи містять клопотання позивача про розгляд справи у її відсутності. (а.с. 148). Представник відповідача, адвокат Байрамов О. В. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, надав клопотання електронною поштою з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з карантином, з метою недопущення розповсюдження корона вірусу COVID-19, для узабезпечення від ризику життя та здоров`я людей. (а.с. 157). Відповідач за час розгляду справи відзиву на позов не надав. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності представника відповідача. Суд приймає до уваги те, що справа розглядом триває майже два роки, що спричинює порушення дотримання розумних строків розгляду справи та сторони про розгляд справи обізнані належним чином. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи,\~встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2016 року між позивачем, [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 500575846, відповідно п. 1.1 Договору, банк зобов`язаний надати, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в сумі 8576 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. (а.с. 4-17). 19 червня 2018 року, [PERSON] звернулась до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо неї, [PERSON] , що полягало в наступному - 19.06.2018 року близько 17 години невстановленими особами шахрайським чином, зловживаючи довірою заволоділи грошовими коштами в сумі 15 000 гривень з кредитної картки, отриманої в АТ «Альфа-Банк» (№5355-5799 р/р [NUMBER] ). Вказані відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018160500003781 від 19.06.2018 року про вчинення відносно [PERSON] кримінального правопорушення за ч. 1 статтею 190 КК України. (а.с. 18). [PERSON] було повідомлено 03.07.2018 року та 01.03.2019 року працівників Публічного акціонерного товариства «Альфа-\-Банк» про те, що з її кредитної карти було списано грошові кошти у сумі 15 000 гривень та вона просила зупинити нарахування по зазначеному договору (а.с. 19,134,136). Згідно відповіді від 28 березня 2019 року, АТ «Альфа-Банк» зазначено, що дійсно відбулись шахрайські дії з платіжною карткою № [NUMBER] (в дальнійшому змінено картковий рахунок на №26201906177018) 19 червня 2018 року, та 27 березня 2019 року було повернуто грошові кошти у розмірі 15000 гривень на платіжну картку [PERSON] (а.с. 137). Таким чином відповідач, фактично визнав те, що дійсно 19 червня 2018 року відбувались шахрайські дії з карткою [PERSON] № [NUMBER] та остання не користувалась зазначеними (15000 гривень) кредитними коштами. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання операції по зняттю кредитних коштів з кредитної картки № [NUMBER] від 19 червня 2018 року у м. Запоріжжі, [PERSON] , такими що нею не здійснювались, підлягають до задоволення. В частині позовних вимог про припинення дії кредитної картки № [NUMBER] та припинення нарахувань по зазначеній картці, суд відмовляє у задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13\~ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43\~ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Матеріали справи не містять належного розрахунку по кредитному договору та руху коштів по картці № [NUMBER] ; нарахування заборгованості, зняттю готівки та ін. З клопотанням про витребування зазначених доказів [PERSON] не зверталась, таким чином позовні вимоги в частині позовних вимог про припинення дії кредитної картки №5355-5799 р/р 26201906177018 від 16 грудня 2016 року; припинення нарахування заборгованості та відсотків за кредитом на картку №5355-5799 р/р [NUMBER] , підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю та необґрунтованістю. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не довела порушення її прав відповідачем АТ «Альфа-Банк» в частині порушення умов кредитного договору і її звернення до суду є передчасним, недоведеними та необґрунтованими належними та допустимими доказами. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до\~\~статті 6\~\~цього\~Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial