Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] 3 грудня 2020 року звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах по місту Павлограду Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 грудня 2020 року заяву було прийнято до розгляду суду, а у справі відкрито провадження в порядку окремого провадження. Заявник у своїй заяві посилався на те, що він народився у 1973 році у селі Жовтневому Красноградського району Харківської області. Його батьками є [PERSON] , за національністю українець, та [PERSON] , за національністю українка. Батько заявника, [PERSON] , народився [INFO] у с. Пісчанка Красноградського району Харківської області. Його батьками були [PERSON] , за національністю українець, та [PERSON] , за національністю українка. Дід заявника, батько його батька, [PERSON] , народився [INFO] у м. Тилава Підкарпатського воєводства Польщі. Проте, у відновленому свідоцтві про народження, виданому 14 грудня 1950 року, роком його народження вказано 1924, а місце народження село Телява Короснявського району Ряшівської області Польща. Його батьками були: [PERSON] , за національністю українець, та [PERSON] , за національністю українка. Разом з тим, дід заявника [PERSON] народився [INFO] у м. Тилава Польща, що підтверджується копією реєстраційного номеру актового запису № 1807023/00/АU/1925/582835 від 20 вересня 1925 року, місце реєстрації [PERSON] , Підкрпатське воєводство Польща, його батьками були [PERSON] , за національністю поляк, та [PERSON] , за національністю полька. На протязі 20 років дід заявника мешкав на території сучасної Польщі. У 1939 році потрапив на роботи в [PERSON] , а в 1946 році після перебування у таборі для переміщених осіб потрапив до Тернопільської області Української РСР, де одружився і у нього народився син [PERSON] та онук [PERSON] . Вказав, що його батько та дід за національністю поляки, хоча у свідоцтвах про їх народження у графі національність було зазначено «українець», а не «поляк». Дід заявника за життя повідомив йому, що при отриманні відновленого свідоцтва про своє народження був вимушений повідомити, що його батьки були українцями, а не поляками, оскільки після окупації СРСР території Польщі у 1939-1945 роках народним комісаріатом внутрішніх справ СРСР переслідувалися польські націоналісти. Батько заявника помер [INFO] , дід [INFO] . Оскільки батько та дід заявника були поляками, вони прививали [PERSON] , окрім українських, польські традиції та звичаї. Він володіє польською мовою та сповідує католицизм. На теперішній час заявник має намір отримати громадянство Польщі. Заявник є членом Дніпропетровського обласного Союзу Поляків. Він звернувся до відділу державної РАЦС по Павлоградському та Юр`ївському районах та місту Павлоград Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, де мешкав на той час, із заявою про внесення змін в актовий запис про своє народження, проте, йому було відмовлено. Просив суд встановити юридичний факт, що: [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Тилава Польща, померлий [INFO] у селі Жовтневе Красногвардійського району Харківської області, поляк за національністю, є дідом [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Пісчанка Красноградського району Харківської області, померлий [INFO] у м. Красноград Харківської області, поляк за національністю, є батьком [PERSON] та внести відповідні зміни до актового запису про народження заявника, вказавши національність батька «поляк» замість «українець». У своїй заяві до суду представник заявника справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити. \~ \~ \~ \~Заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах по місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) свого представника у судове засідання не направила, про час та місце проведення судового засідання заінтересована особа повідомлялася належним чином. У своїй заяві до суду просила справу розглядати за відсутності свого представника, рішення ухвалити згідно з вимогами чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] у с. Жовтневе Красноградського району Харківської області, його батьками є [PERSON] , українець, і [PERSON] , українка (а.с. 16). [PERSON] , батько заявника, народився [INFO] у с. Пісчанка Красноградського району Харківської області, його батьками були [PERSON] , українець, і [PERSON] , українка (а.с. 15). [PERSON] , дід заявника, народився [INFO] у м. Тилава Польща, його батьками були [PERSON] та [PERSON] (10-11). Разом з тим, у відновленому свідоцтві про народження діда зазначено, що він народився у 1924 році (без зазначення дати), його батьками вказано [PERSON] , українця, та [PERSON] , українку (а.с. 9). [INFO] батько заявника [PERSON] помер (а.с. 17). [INFO] помер дід заявника [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до довідки Агенції національної пам`яті № 24 від 31 липня 2020 року під час проведення генеалогічних досліджень та на підставі отриманих під час їх проведення відомостей була встановлено, що по батьківській лінії заявника: дід заявника [PERSON] ( [PERSON] , [INFO] ; батько заявника [PERSON] , [INFO] , сам заявник [PERSON] , [INFO] . Дід заявника поляк за національністю, католик, народився у м. Тилава Підкарпатського Воєводства, Польща. Після окупації СРСР території Польщі у 1939-1945 роках народним комісаріатом внутрішніх справ СРСР переслідувалися польські націоналісти (а.с. 21). Зазначені обставини також підтверджуються переселенським квитком № [NUMBER] , виданим 04 червня 1951 року переселенським відділом Тернопільської області (а.с. 13). Листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах по місту Павлограду [PERSON] повідомлено про неможливість внесення змін до актового запису про його народження (а.с. 19). На теперішній час [PERSON] , маючи польське коріння, має намір отримати громадянство Республіки Польща та виїхати до цієї країни на постійне місце проживання, оскільки вважає себе поляком. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулює Закон України № 2398-VI від 1 липня 2010 року «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила). Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом п.1.5 Правил визначено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами. Пунктом 1.7 Правил встановлено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Відповідно до п. 2.1 Правил заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) при пред`явленні паспорта або паспортного документа. Пунктом 2.6 Правил визначено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті. Згідно з абз. 1 та 3 п. 2.7 Правил на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому. Якщо актовий запис цивільного стану, до якого потрібно внести зміни, зберігається в архіві іншого відділу державної реєстрації актів цивільного стану України, то відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, надсилає відповідний запит щодо підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян даним паперового носія актового запису цивільного стану, яке в подальшому додається до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у відповідній справі. Копія актового запису цивільного стану направляється, якщо про необхідність її надіслання було зазначено у запиті. На підставі п. 2.11 Правил факти, зазначені в заяві, а також записи у свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану та в інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів. Пунктом 2.12 Правил передбачено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Статтями 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в України» гарантовано громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність, примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 1 лютого 1995 року, ратифікованої\~Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 9 грудня 1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Статтею 8 Європейської Конвенції щодо захисту прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в Україні є джерелом права, поняття приватного життя та сфера дії ст. 8 Конвенції розповсюджується й на право фізичної особи на самоідентифікацію, в тому числі щодо визначення імені, релігійних переконань, статі тощо. З цього вбачається, що поняття поваги до приватного життя може охоплювати й повагу до національної самоідентифікації особи. Зокрема, як зазначається у п. 37 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гарнага проти України», хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов`язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов`язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. Якщо межі між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 не можна визначити з достатньою точністю, то застосовні принципи, тим не менш, є подібними. В обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права. \~ \~ \~ \~На підставі\~ч.\~2\~ст.\~315\~ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~5\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. За таких обставин суд вважає, що вбачається наявність правових підстав для встановлення факту родинних відносин між заявником, як онуком, та [PERSON] , [INFO] , як дідом; між заявником, як сином, та [PERSON] , [INFO] , як батьком, що мали польське походження. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Заявником при поданні заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 420 гривень 40 коп., який відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved