Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] 08.09.2020 року, через свого представника - адвоката Ніколаєва В.О., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пантеон Апартментс», Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа: Акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, припинення права власності, в якому просила суд - визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (лот №429410), а саме квартири [ADDRESS] , що 27 липня 2020 року проведені Державним підприємством «СЕТАМ» та результати яких оформлено протоколом проведення електронних торгів №493603 від 27 липня 2020 року; - визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 29 липня 2020 року (виконавче провадження №59821466), складений приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським Миколою Миколайовичем; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності ТОВ «Пантеон Апартментс» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , видане 29.07.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. за р. №1580; - припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Пантеон Апартментс» на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що електронні торги були проведені з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у власності [PERSON] на час проведення електронних торгів не було іншого житла. При цьому вказував, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є предметом договору іпотеки, посвідченого 03.04.2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. за реєстр. №636 та виступала як забезпечення виконання її зобов`язань перед АТ «ОТП БАНК» за кредитним договором №ML-502/014/2007 від 03.04.2007 року у розмірі 140 000,00 дол. США. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року у справі № 522/12520/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» (яке змінило назву на АТ «ОТП БАНК») заборгованість за кредитним договором ML-502/014/2007 від 03.04.2007 р. в розмірі 137103,23 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 3494034,60 (три мільйони чотириста дев`яносто чотири тисячі тридцять чотири грн. 60 коп.) гривень. Виконавчі листи, видані на виконання вказаного рішення суду були подані приватному виконавцю Долинському М.М., яким відкрите виконавче провадження № 59821466. У процесі здійснення виконавчих дій приватним виконавцем було примусово здійснено реалізацію єдиного житла позивача - іпотечної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 64,4 кв.м. Так, 27.07.2020 року відбулися електронні торги, за якими вказана квартира була примусово продана ТОВ «ПАНТЕОН АПАРТМЕНТС» за 614 510,40 грн. За наслідками електронних торгів приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. 29.07.2020 року було видане свідоцтво про право власності на вказану квартиру за ТОВ «ПАНТЕОН АПАРТМЕНТС». Зазначав, що цільовим використанням кредиту було придбання нерухомого майна, тобто квартири за адресою: [ADDRESS] , що у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчим кредитом. Площа вказаної квартири становить лише 64,4 кв.м., тобто не перевищує визначеного Законом значення 140 кв.м.. У власності [PERSON] не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Так, відповідно до Інформаційної довідки № 220630455 від 18.08.2020 року з критерієм деталізованого пошуку [PERSON] , РНОКПШ [NUMBER] як власник майна, відомості у «новому» Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. В свою чергу за відомостями «старого» Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] раніше була власниками 4-х квартир: [ADDRESS] (яка є предметом спору у цій справі), [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] . Однак, станом на теперішній час має до вказаних квартир лише «історичне» відношення, оскільки всі вони були відчужені задовго до оспорюваних торгів. Відповідно до Інформаційної довідки № 220634452 від 18.08.2020 року за критерієм пошуку квартира за адресою: [ADDRESS] , власником цієї квартири з 10.07.2014 року є [PERSON] , а не позивач [PERSON] .. Відповідно до Інформаційної довідки № 220635099 від 18.08.2020 року за критерієм пошуку квартира за адресою: [ADDRESS] , власником цієї квартири з 19.07.2018 року вже було ТОВ «ІНСТАР-ГРУП», а не позивач [PERSON] .. Відповідно до Інформаційної довідки № 220635974 від 18.08.2020 року за критерієм пошуку квартира за адресою: [ADDRESS] , власником цієї квартири з 23.07.2014 року є [PERSON] , а не позивач [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки № 220636530 від 18.08.2020 року за критерієм пошуку квартира за адресою: [ADDRESS] , власником цієї квартири з 23.07.2014 року є [PERSON] , а не позивач [PERSON] .. Отже, станом на момент проведення оскаржуваних електронних торгів, у власності [PERSON] не знаходилось іншого нерухомого майна. Також, [PERSON] з 29.01.2020 року була зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] . За викладених обставин позивач вважає, що оскільки на час проведення електронних торгів квартира за адресою: [ADDRESS] була єдиним та постійним місцем проживання [PERSON] , то її реалізація з прилюдних торгів відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому електронні торги та складений державним виконавцем акт не відповідають вимогам закону, а вказана квартира не могла бути примусово відчужена. Ухвалою суду від 17.09.2020 року провадження у справі було відкрито з призначенням до розгляду в підготовчому засіданні на 02.11.2020 року. Разом із позовом представником позивача до суду було заявлено клопотання про забезпечення позову (т.1, а.с.80-83). До суду 10.09.2020 року надійшли письмові пояснення директора ТОВ «Пантеон Апартментс» [PERSON] (а.с.106-112, т.1), згідно яких просив врахувати, що представниками ТОВ «Пантеон Апартментс», до та після реалізації квартири на аукціоні, за допомогою інтернет-ресурсу « DOBOVO » даний об`єкт нерухомості винаймався подобово (з 28 липня -29 липня 2020 р., та з 31 липня - 1 серпня 2020 р.). Першого разу орендувалось одне приміщення в квартирі - двокімнатне (на 5 чол.), наступного разу, після проведення торгів - однокімнатне (на 2 чол.). На підтвердження чого, між представником власника та винаймачами укладались договори оренди, після чого новий власник, під виглядом винаймача, мав вільний доступ до квартири. Також протягом тривалого проміжку часу, вищезазначена квартира здавалась в оренду. Навіть на момент, коли вказаний об`єкт було відчужено на користь ТОВ «Пантеон Апартментс», все одно квартира здавалась в найм подобово. Отже, вважає, що зазначене свідчить про те, що в квартирі ніхто, включаючи колишнього власника та її близьких (брата позивачки [PERSON] та його малолітньої доньки [PERSON] ) не проживали на постійній основі та не використовували дане житло як основне місце проживання. До суду 12.10.2020 року від директора ТОВ «Пантеон Апартментс» [PERSON] надійшли заперечення, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову (т.1, а.с.156-158). Ухвалою суду від 19.10.2020 року у задоволенні заяви представника [PERSON] - адвоката Ніколаєва В.О. про забезпечення позову відмовлено (т.1, а.с.176-178). На адресу суду 21.10.2020 року від представника ДП «СЕТАМ» надійшов відзив, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, із зазначенням наступного (т.1, а.с.185-189). Представник ДП «СЕТАМ» посилався на те, що позивач повинна довести, що спірна квартира використовувалася нею як місце постійного проживання на момент передачі спірного майна на реалізацію, на виконання вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Закону України «Про іпотеку». Окрім того, згідно із п. 1 розділу ІІ Порядку датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною). Так, як вбачається із роздруківки із офіційного Веб-сайту ДП «СЕТАМ» з інформацією щодо перших електронних торгів з реалізації спірного майна за лотом 32390033, інформаційне повідомлення про спірні електронні торги було внесено в Систему 20.11.2019 р.. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи місце проживання Позивача за адресою: [ADDRESS] зареєстроване з 29.01.2020 р. Таким чином, Позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою спірної квартири після передачі зазначеної квартири на реалізацію. Отже вважають, що спірна квартира не використовувалась Позивачем як місце постійного проживання на момент її передачі на реалізацію. Додатково у відзиві посилався на те, що відповідно до пунктів 2, 4 розділу ІІ Порядку Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів. Отже, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язку Організатора торгів перевіряти законність дій державного чи приватного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна. До того ж, представник ДП «СЕТАМ» зазначав, що дії виконавця, на які посилається позивач, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Так, Верховний суд у постанові від 10.05.2018 у справі № 925/529/17 зазначає наступне: «При цьому, доводи касаційної скарги щодо неправомірності дій державного виконавця при здійсненні своїх повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», не стосуються правил проведення електронних торгів та є такими, що мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними». У постанові Верховного суду від 10.05.2018 року у справі № 755/21826/15-ц зазначено наступне: «разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину с недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, то підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим порядком. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення електронних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна, тощо (статті 18, 24.27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Представник ДП «СЕТАМ» додатково звернув увагу на висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 911/494/17, згідно яких «вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.» На підставі цього, представник ДП «СЕТАМ» вважає, що у позовній заяві не доведено порушення норм Порядку від час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних прав позивача у результаті проведення електронних торгів, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На адресе суду 27.10.2020 року надійшов відзив від директора ТОВ «Пантеон Апартментс» [PERSON], в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т. 2, а.с.10-19). При цьому, свої заперечення обґрунтовує тим, що сторона позивача не додає до позовної заяви жодного доказу, що може свідчити про дійсність факту проживання [PERSON] та її родичів в квартирі за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, фактичне проживання та реєстрація місця проживання не є тотожними поняттями, що неодноразово було відображено в постановах Верховного Суду. Наявність реєстрації за певною адресою не свідчить про фактичне проживання особи за даною адресою (Постанова Верховного суду від 10.01.2019 у справі № 484/747/17, Постанова Вищого адміністративного суду України від 04.12.2013 у справі № 875/26/13-а, Постанова Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 727/11533/17). Додатково директор ТОВ «Пантеон Апартментс» посилився на те, що згідно з довідок про реєстрацію місця проживання особи та фотокопії паспорта [PERSON] , які додані до позову, вбачається, що [PERSON] та її рідний брат з дочкою були зареєстровані в квартирі вже після публікації про продаж даної квартири на електронних торгах 20 листопада 2019 року, а саме: 29 січня 2020 року та 13 лютого 2020 року відповідно. Враховуючи зазначене, позивач, на думку відповідача, будучи усвідомленою про можливість продажу її нерухомого майна на електронних торгах, зареєструвала за цією адресою своє місце проживання та місце проживання родичів, з метою створення перешкод майбутньому новому власнику квартири в подальшій реалізації його права власності. Також представник товариства звертав увагу на те, що, важливим фактом, що вказує на безпідставність позиції сторони позивача щодо постійного мешкання [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм братом [PERSON] та його донькою [PERSON] є те, що зазначена квартира вже тривалий час здавалася в оренду за допомогою різних інтернет-ресурсів, зокрема «ОLХ», «DOBOVO», «arenda-odessa.com», «kvartiry-posutochno.odessa.ua», « odessa.stay.ua » тощо. Крім того, як вже зазначалося раніше, навіть представниками ТОВ «Пантеон Апартментс», до та після реалізації квартири на аукціоні, за допомогою інтернет-ресурсу « DOBOVO » даний об`єкт нерухомості винаймався подобово (у тому числі з 28 липня - 29 липня 2020 року, та з 31 липня - 1 серпня 2020 року). На підтвердження чого, між представником власника квартири та винаймачами укладались відповідні договори оренди. Про невикористання позивачем спірної квартири, як місця постійного проживання свідчить також відсутність в квартирі будь-яких особистих речей колишніх власників. Так, перелік майна, що міститься в постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 03 серпня 2020 року у виконавчому провадженні №59821466, не містить ні особистих речей (зокрема одягу, який мав би залишитися навіть при тривалій відпустці власника), ні дитячих речей (одягу, іграшок, навчального приладдя, тощо), ні грошових коштів чи коштовностей про які зазначалося позивачем в його заяві про забезпечення позову. Додатково, директор ТОВ «Пантеон Апартментс» зазначає про те, що чоловік позивачки [PERSON] являється фізичною особою-підприємцем у період з 07.07.2000 року, основним видом діяльності якого являється КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Щодо неможливості застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до даних правовідносин, директор ТОВ «Пантеон Апартментс» посилався на Постанову Верховного Суду від 01.10.2020 року по справі № 761/24810/14-ц, в якій вказано, що положення зазначеного закону застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов. Враховуючи це, факт відсутності іншого зареєстрованого майна не свідчить про те що квартира за адресою: [ADDRESS] , використовувалася як місце постійного проживання, а тому, й не може слугувати підставою для неможливості звернення стягнення на вказану нерухомість відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, посилання позивача на те, що в неї не знаходиться інше нерухоме житлове майно, оскільки було давно відчужено, на думку директора ТОВ «Пантеон Апартментс», також не заслуговує на увагу виходячи з того, що квартира за адресою: [ADDRESS] , щодо якої [PERSON] , як зазначено в позовній заяві, має лише «історичне» відношення, використовувалася нею та її родичами, як основне місце проживання, навіть після реєстрації власником цієї квартири іншої особи в 2018 році. Про це позивач особисто зазначала в рамках іншого судового провадження (справа №522/1501/19) та вказувала, що саме в вищезазначеній квартирі вона проживає, саме там знаходяться її речі, грошові кошти тощо. Також, дві квартири, що знаходяться за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] були відчуженні 23.07.2014 року позивачем пов`язаній особі - [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . Враховуючи зазначене, оскільки на час проведення електронних торгів квартира не була єдиним та постійним місцем проживання позивача, директор ТОВ «Пантеон Апартментс» вказує, що у задоволені вимог позивача необхідно відмовити. Через неявку сторін, розгляд справи 02.11.2020 року та 14.12.2020 року відкладався. Представник [PERSON] адвокат Ніколаєв В.О. 19.01.2021 року надав заяву про зміну підстав позову (т. 2, а.с.106-113). В цій заяві позивач до існуючої підстави позову додає ще п`ять наступних підстав. По-перше, вказує, що з 13.02.2020 року по теперішній час в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] окрім позивача [PERSON] та її брата [PERSON] постійно мешкає та зареєстрована і малолітня племінниця [PERSON] - [PERSON] [INFO] . Відповідно до п. 28 розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. За таких обставин, для реалізації предмету іпотеки, приватний виконавець Долинський М.М. мав попередньо отримати відповідний дозвіл органу опіки та піклування. Враховуючи, що реалізація предмету іпотеки, у якому зареєстровані малолітні діти, відбувалася за відсутності дозволу органу опіки та піклування, такі дії приватного виконавця є неправомірними та тягнуть за собою визнання проведення торгів недійсними. Наведеної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 10.10.2019 року у справі №761/15667/15-ц та постанові від 18.12.2019 року у справі №755/10564/18. По-друге, представник позивача зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року по справі №522/12520/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» (яке змінило назву на АТ «ОТП БАНК») заборгованість за кредитним договором ML-502/014/2007 від 03.04.2007 року в розмірі 137 103,23 доларів США. В той же час, жодних рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки суд не приймав. А відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 23.01.2019 року у справі №522/10127/14-ц, обов`язковою умовою для передачі на реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості є наявність у боржника заборгованості виключно перед іпотекодержателем. Однак, оскільки у боржника [PERSON] наявна заборгованість перед іншими кредиторами, це виключає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду про стягнення заборгованості. По-третє, представник позивача вважає, що умисна бездіяльність приватного виконавця Долинського М.М., що виражена у не зупинені виконавчого провадження №59821466 на час розгляду судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження є протиправною, суперечить вимогам ч. 1, ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 17 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень та свідчить про недійсність оскаржуваних торгів. По-четверте, посилається на те, що відповідно до абз.3 ч. 1 Розділу IX Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року №2831/5, організатор після підписання протоколу електронних торгів, що не відбулися, зобов`язаний виставити майно на реалізацію за ціною, яка визначається з урахуванням абзаців першого та другого цього пункту, не пізніше як протягом п`яти робочих днів з дня підписання протоколу. Повторні електронні торги, відповідно до протоколу проведення електронних торгів №464538 від 07.02.2020 року, не відбулися через відсутність допущених учасників торгів. Отже, ДП «СЕТАМ» був зобов`язаний виставити спірну квартиру на треті торги протягом п`яти робочих днів з дня підписання протоколу повторних торгів, тобто в строк до 14.02.2020 року включно. Однак, в порушення наведених норм, треті торги було оголошено лише 30.06.2020 року, що підтверджується листом ДП «СЕТАМ» №4358/17-18-20 від 30.06.2020 року, тобто з порушенням встановленого строку на 4,5 місяці. Також, представник позивача додає, що термін дії Звіту про незалежну оцінку майна від 22.10.2019 року вказаний до 22.04.2020 року. Отже, внаслідок порушення ДП «СЕТАМ» абз.3 ч. 1 Розділу ІХ Порядку реалізації арештованого майна, треті торги відбулися із порушенням встановленого Законом строку проведення під час недійсності оцінки предмета іпотеки. Внаслідок такого порушення спірна квартира була реалізована за заниженою ціною, що призвело до порушення прав позивача [PERSON] та, на її думку, є підставою для скасування торгів. По-п`яте, відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належить боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Як вбачається з Постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 03.08.2020 року в позивача [PERSON] в наявності достатньо велика кількість майна, що може бути реалізоване. Однак, приватний виконавець Долинський М.М. порушив черговість звернення стягнення на майно, не вчиняв жодних дій, направлених на виявлення у позивача [PERSON] рухомого майна, що, на думку сторони позивача, в поєднанні з іншими численними порушеннями порядку проведення торгів, є підставою для визнання їх недійсними. У підготовче засідання призначене на 20.01.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 22.03.2021 року. Представником ТОВ «Пантеон Апартментс» 18.03.2021 року надано суду відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну підстав позову (т. 2, а.с.180-188). В заперечення аргументів позивача директор ТОВ «Пантеон Апартментс» вказує, що малолітня [PERSON] була зареєстрована у відповідній квартирі лише 13.02.2020 року, тобто вже після передачі нерухомого майна на реалізацію. На момент передачі нерухомого майна на реалізацію за відсутності права користування квартирою у малолітньої особи та відсутності у державного виконавця належних і допустимих доказів щодо такого права, були відсутніми підстави для отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 року, по справі №641/338/18. До того ж, позивачем не доведено жодними доказами, що малолітня дитина взагалі проживала у вказаній квартирі, враховуючи, що ця квартира здавалася в оренду. Крім того, вказує, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України). Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України). З огляду на наведене, реєстрація місця проживання малолітньої особи в квартирі, яка вже перебуває на примусовій реалізації, на думку директора ТОВ «Пантеон Апартментс» є нічим іншим, як зловживанням позивачем наданими йому цивільними правами з метою незаконного створення перешкод майбутньому власнику нерухомого майна у реалізації свого права власності. Також, представник ТОВ «Пантеон Апартментс» не погоджується і з твердженнями сторони позивача, що спірна квартира не могла бути реалізована за рішенням суду про стягнення заборгованості, оскільки у [PERSON] існувала заборгованість не лише перед АТ «ОТП БАНК», а й перед іншими кредиторами. Так, позивач додає до своєї заяви копію кредитного договору, укладеного між ним та ВАТ «Ерсте Банк». Проте, як вважає директор ТОВ «Пантеон Апартментс», сам факт наявності укладеного Позивачем кредитного договору та/або договору забезпечення не свідчить про існування заборгованості за ними. А будь-яких відомостей щодо наявності судових рішень про стягнення заборгованості, або інших відкритих станом на час реалізації іпотечної квартири виконавчих проваджень відносно [PERSON] , сторона позивача до суду не надала. Додатково, представник ТОВ «Пантеон Апартментс» у своєму відзиві зазначає, що Постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника від 03.08.2020 року містить лише перелік речей, що знаходилися в реалізованій квартирі (в загальному - 40 позицій різної вживаної побутової техніки та меблів). Разом з цим, враховуючи суму стягнення - 137 103,23 дол. США, з урахуванням витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця, очевидним є те, що звернення стягнення на нерухоме майно - іпотечну квартиру, з більшою вірогідністю буде достатнім для задоволення вимог стягувача. Тому, доводи позивача щодо порушення приватним виконавцем Долинським М.М. вимог законодавства при зверненні стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості є необґрунтованими та не підтверджуються обставинами справи. Щодо позиції позивача про порушення приватним виконавцем черговості стягнення на майно боржника, представник ТОВ «Пантеон Апартментс» звертає увагу, що постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, на яку посилається позивач, була винесена Долинським М.М. 03 серпня 2020 року, а саме вже після продажу квартири на електронних торгах та внаслідок надання приватному виконавцю доступу до приміщень новим власником - ТОВ «Пантеон Апартментс». До цього моменту, приватний виконавець Долинський М.М. не мав вільного доступу до квартири, а [PERSON] , в свою чергу, не запропонувала відповідне рухоме майно до продажу. Крім того, як вже зазначалося нами раніше, вартість всього наявного в квартирі рухомого майна, очевидно та без необхідності застосування додаткових спеціальних знань є неспівмірною із сумою стягнення, що становить 137 103,23 дол. США. Також стверджує, що сам лише факт звернення позивача до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником не є безумовною підставою для зупинення виконавчого провадження. Так, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Системний аналіз вищевказаних норм закону приводить до висновку, що для вчинення державним виконавцем виконавчої дії - зупинення виконавчих дій з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», має вже відбутися правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок чого сторона вибула зі спірних або встановлених судом правовідносин і до іншої особи перейшли права і обов`язки вибулої сторони в цих правовідносинах. Поряд з цим, позивачем не було надано ні до суду, ні приватному виконавцеві докази, які підтверджують факт переходу прав і обов`язків боржника до іншої особи, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону є підставою для зупинення виконавчих дій. Далі директор ТОВ «Пантеон Апартментс» зазначає, що вказані позивачем п`ять робочих днів для виставлення майна на повторні торги обмежують лише Організатора в швидкості виставлення майна на повторні електронні торги, після отримання ним необхідної інформації від виконавця про відмову іпотекодержателя, але не обмежують учасників виконавчого провадження у строках реалізації їх вищезазначених прав. Крім того, позивач сама намагалася усіляко затягнути процес реалізації квартири. Це підтверджується зверненням [PERSON] до приватного виконавця з клопотанням про зупинення вчинення виконавчих дій, поданим в період перебування квартири на реалізації, про що, позивач особисто зазначає у заяві про зміну підстав позову. Також, ТОВ «Пантеон Апартментс» не погоджується з позицією позивача про те, що проведення повторних електронних торгів з недотриманням строків є підставою для визнання електронних торгів недійсними. Оскільки, саме по собі порушення таких строків не свідчать про порушення прав позивача та про негативний вплив на результати електронних торгів, підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення цих торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Щодо чинності звіту про незалежну оцінку майна, директор ТОВ «Пантеон Апартментс» зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», якщо строк чинності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться, і вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Абзацом 2 п. 1 розділу II Порядку реалізації арештованого майна встановлено, що вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Враховуючи це, ТОВ «Пантеон Апартментс» приходить до висновку, що доводи позивача щодо невжиття державним виконавцем всіх можливих заходів для встановлення наявності іншого майна у боржника є безпідставними з огляду на положення статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу, при цьому черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. З цього приводу просив врахувати позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 11.04.2018 року по справі № 296/610/16-ц, відповідно до якої боржнику необхідно сумлінно користуватися усіма наданими Законом України «Про виконавче провадження» правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, в тому числі в частині повідомлення виконавця про наявність іншого майна, на яке боржник просить звернути стягнення. У підготовче засідання призначене на 22.03.2021 року з`явився представник позивача адвокат Ніколаєв В.О., зазначив, що ним подано заяву про зміну підстав позову, просив суд прийняти зазначену заяву, позов підтримав, просив задовольнити. Не заперечував проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. У підготовче засідання з`явився директор ТОВ «Пантеон Апартментс» [PERSON]., зазначив, що ним 18.03.2021 року подано відзив, просив долучити його до матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити. Проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечував. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Протокольною ухвалою суду від 22.03.2021 року задоволено клопотання представника позивача та прийнято заяву про зміну підстав позову від 19.01.2021 року, також прийнято відзив на позов. Ухвалою суду від 22.03.2021 року підготовче засідання було закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годин 00 хвилин 01.06.2021 року. У судове засідання призначене на 01.06.2021 року з`явився представник позивача - адвокат Ніколаєв В.О., зазначив що повністю підтримує позовні вимоги посилаюсь на шість підстав, викладених в позовній заяві та заяві про зміну підстав позову. Додатково вказав, що позивач [PERSON] займається ріелторською діяльністю та подорожує по країні здаючи в оренду різні об`єкти нерухомого майна. А на час таких відряджень здає спірну квартиру в оренду. Підтвердив, що фактично квартира за адресою: [ADDRESS] розділена на два окремих приміщення, кожне зі своїм входом. Сама ж [PERSON] проживає періодично то в одній частині квартири, то в іншій, при цьому, на час здавання квартири в оренду, свої особисті речі перевозить зовсім в інше приміщення, яке представник позивача не назвав. Також зазначив, що оскільки ціни на нерухоме майно з часом поступово зменшуються, то не здійснення приватним виконавцем переоцінки спірної квартири призвело до того, що ніхто не хотів купувати цю квартиру за відповідною ціною на третіх торгах. У судове засідання з`явився директор ТОВ «Пантеон Апартментс» [PERSON]., проти задоволення позову заперечував. Зокрема посилався на зловживання позивачем [PERSON] її матеріальними правами, що полягає в реєстрації її місця проживання та місця проживання родичів вже після передачі спірної квартири на примусову реалізацію та безпідставне звернення до суду з заявами про зупинення вчинення виконавчих дій, що на думку представника ТОВ «Пантеон Апартментс» було здійснено з метою затягування продажу квартири на торгах та уникнення відповідальності за зобов`язаннями по кредитному договору. Також просив врахувати позицію викладену в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року по справі № 214/5314/17, де вказано, що правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. У судовому засіданні 01.06.2021 року оголошено перерву до 13.10.2021 року. У судове засідання 13.10.2021 року з`явилися представник позивача - адвокат Ніколаєв В.О. та директор ТОВ «Пантеон Апартментс» [PERSON]., які підтримали свої позиції та пояснення, викладені у минулому судовому засіданні. Через електронну пошту Приморського районного суду м. Одеси від Приватного виконавця Долинського М.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі. В заяві також зазначив, що не погоджується з позовними вимогами [PERSON] та в задоволені позову просив відмовити в повному обсязі. Представники ДП «СЕТАМ» та третьої особи АТ «ОТП Банк» у судове засідання не з`явились, про дату, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином. Суд, з урахуванням вимог ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України, за згодою осіб, які були присутні у судовому засіданні, ухвалив слухати справу за відсутності представників відповідачів: Приватного виконавця Долинського М.М., ДП «СЕТАМ» та третьої особи АТ «ОТП Банк», сповіщених належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, враховуючи пояснення осіб, які брали участь у справі, оцінивши надані докази, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Із матеріалів справи судом встановлено, що 03.04.2007 року між ЗАТ «ОТП БАНК», правонаступником якого є АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-502/014/2007, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 140000 доларів США на купівлю нерухомого майна (споживчі потреби) (т. 1, а.с.10-17). В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між банком та [PERSON] 03.04.2007 року було укладено договір іпотеки №PCL-502/014/2007, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с.18-27). У зв`язку з неналежним виконанням кредитно-договірних зобов`язань, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року у справі № 522/12520/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» (яке змінило назву на АТ «ОТП БАНК») заборгованість за кредитним договором ML-502/014/2007 від 03.04.2007 р. в розмірі 137103,23 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 3494034,60 (три мільйони чотириста дев`яносто чотири тисячі тридцять чотири грн. 60 коп.) гривень. Виконавчі листи, видані на виконання вказаного рішення суду були подані приватному виконавцю Долинському М.М., яким відкрите виконавче провадження № 59821466. 23.10.2019 року на замовлення приватного виконавця Долинського М.М. суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Інвестиційно-Консалтингове Бюро «ТРІАДА» було надано звіт про незалежну оцінку майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] та визначено її ринкову вартість станом на 22.10.2019 року у розмірі 877 872 грн (т. 2, а.с.145-168). Далі, в рамках вищевказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Долинським М.М. вказана квартира тричі була виставлена на електронні торги через електронний майданчик «OpenMarket» (організатором є ДП «СЕТАМ»). Перші торги були призначені на 20.12.2019 року (т. 2, а.с.140). Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №454763 від 20.12.2019 року торги не відбулися через відсутність допущених учасників торгів (т. 2, а.с.141). Повторні торги були призначені на 07.02.2020 року, що підтверджується листом ДП «СЕТАМ» №177/17-18-20 від 11.01.2020 року (т. 2, а.с.142). Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №464538 від 07.02.2020 року торги не відбулися через відсутність допущених учасників торгів (т. 2, а.с.143). Треті електронні торги були призначені на 27.07.2020 року (т. 2, а.с.144). Відповідно до Протоколу проведення електронних торгів № 493603 від 27.07.2020 р. переможцем торгів стало ТОВ «Пантеон Апартментс» (код ЄДРПОУ 43493656) (т. 1, а.с.30-31). На підставі цього приватним нотаріусом ОМНО Чапським А.Е. було зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру за ТОВ «Пантеон Апартментс» та видано Свідоцтво про право власності від 29.07.2020, зареєстроване за № 1580 (т. 1, а.с.32). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок). Згідно статті першої Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статей 48, 56, 57, 61 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 цього Закону). Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першої статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України). Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17. Представником позивача було заявлено шість підстав позову. 1) В якості підстав для визнання недійсними електронних торгів представник позивача -адвокат Ніколаєв В.О. посилається на те, що на час передачі спірної квартири на примусову реалізацію існувала заборона відчуження майна, встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті». Суд вважає відповідні доводи позивача безпідставними з огляду на наступне. Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Як на доказ постійного проживання [PERSON] у спірній квартирі, представник позивача надав довідку про реєстрацію місця проживання відповідно до якої позивач з 29.01.2020 року зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с.63). Проте, необхідно зазначити, що оскільки за приписами частини другої статті 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, то законодавець розрізняє поняття «місце проживання», «місце перебування» і «місце реєстрації» (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року по справі № 460/3537/20). Отже, вказані поняття не є тотожними, а визначальне значення для встановлення можливості застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» має саме місце проживання фізичної особи, а не місце його реєстрації. Жодних інших доказів на підтвердження фактів постійного проживання [PERSON] у спірній квартирі, крім довідки про реєстрацію місця проживання, сторона позивача не надала. Крім того, як вже було встановлено вище, перші електронні торги з реалізації спірної квартири відбулися 20.12.2019 року. Відповідно до пояснень представника [PERSON] - адвоката Ніколаєва В.О., позивачу на момент проведення перших торгів вже було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження в рамках якого відбувалася реалізація квартири. Отже, позивачем було зареєстровано своє місце проживання в спірній квартирі вже після того, як їй стало відомо про відкрите щодо неї виконавче провадження. Виходячи із зазначеного, суд розцінює факт реєстрації місця проживання позивача у спірній квартирі безпосередньо після передання квартири на примусову реалізацію через електронні торги, як намір умисного створення обставин, які б виключили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в силу дії мораторію, визначеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України). Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року, справа № 318/89/18 (провадження № 61-128св19). З огляду на наведене, у зв`язку зі зловживанням позивачкою наданими їй цивільними правами, суд приходить до висновку про те, що на спірні правовідносини положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» не поширюються (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року, по справі № 214/5314/17). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира неодноразово здавалася позивачем в оренду (т. 2, а.с.35-56), та складалась фактично з двох відокремлених приміщень, з окремими входами, що також підтвердив представник [PERSON] - адвоката Ніколаєва В.О. під час дачі пояснень у справі, та під час судових дебатів, у тому числі шляхом викладання судових дебатів у письмовому вигляді. А отже, враховуючи відсутність доказів постійного проживання позивачки у спірній квартирі, суд приходить до висновку, що у результаті проведених електронних торгів щодо продажу іпотечної квартири позивач не втратила житло та не була виселена з квартири, оскільки не проживала в ній, а лише втратила право власності на об`єкт нерухомого майна, що використовувала для надання в оренду та отримання прибутку. 2) Суд також відхиляє доводи позивача про необхідність отримання приватним виконавцем Долинським М.М. попереднього дозволу органу опіки та піклування для передачі на реалізацію спірної квартири. Так, як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання (т. 1, а.с.64) малолітня [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована у відповідній квартирі лише з 13.02.2020 року (натомість перші електронні торги були проведені 20.12.2019 року). Тому, оскільки на момент передачі державним виконавцем нерухомого майна на реалізацію вказана малолітня особа не була зареєстрована у спірній квартирі - державний виконавець не міг мати відомостей про те, що право користування будинком має [PERSON] .. Враховуючи це, Суд погоджується з твердженнями представника ТОВ «Пантеон Апартментс», що на момент передачі нерухомого майна на реалізацію за відсутності підтвердженого права користування квартирою у дитини та відсутності у державного виконавця належних і допустимих доказів щодо такого права дитини, були відсутніми підстави для отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року, по справі №641/338/18). 3) Також в обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає про те, що звернення стягнення на спірну квартиру не могло бути здійснено в ході виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, оскільки в [PERSON] була наявна заборгованість не лише перед іпотекодержателем та в неї було наявне інше майно, на яке можна було першочергово звернути стягнення. При цьому посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 23.01.2019 року у справі №522/10127/14-ц, відповідно норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Проте твердження представника позивачки, що [PERSON] має заборгованість не лише перед АТ «ОТП БАНК», а й перед іншими кредиторами не знайшло свого підтвердження в процесі розгляду справи. Так, судом встановлено, що стягувачем в рамках виконавчого провадження №59821466, у ході якого здійснювалася реалізація спірної квартири, є виключно іпотекодержатель цієї квартири - АТ «ОТП БАНК». Докази щодо наявності будь-яких інших стягувачів або існування інших відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] в матеріалах справи відсутні. При цьому суд погоджується з позицією відповідача - ТОВ «Пантеон Апартментс» про те, що сам факт існування укладених позивачем кредитних договорів з іншими кредиторами та наявність активного судового провадження про стягнення з неї заборгованості не свідчать про існування в [PERSON] заборгованості не лише перед АТ «ОТП БАНК», а й перед кимось іншим. Посилання позивачки як на доказ наявності в [PERSON] великої кількості рухомого майна на постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 03.08.2020 року, суд не бере до уваги, оскільки відповідна постанова була винесена вже після реалізації спірної квартири. В той же час позивачем не доведено, що приватний виконавець Долинський М.М. мав доступ до спірної квартири раніше, або що [PERSON] самостійно та завчасно повідомляла про наявне в неї таке рухоме майно приватного виконавця. Будь-яких інших доказів наявності у [PERSON] рухомого майна на яке можна було першочергово звернути стягнення та про яке приватному виконавцеві могло було відомо до моменту передання на реалізацію іпотечної квартири позивачем до суду надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що державним виконавцем правомірно прийнято рішення про примусову реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах в ході виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості. У свою чергу, позивач не надала жодних доказів, що вона, знаючи про перебування її нерухомого майна на примусовій реалізації, здійснювала будь-які спроби погасити заборгованість за кредитним договором. При цьому суд звертає увагу, що Верховним Судом в постанові від 11.04.2018 року, по справі № 296/610/16-ц, висловлено позицію щодо необхідності боржнику сумлінно користуватися усіма наданими Законом України «Про виконавче провадження» правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, в тому числі в частині повідомлення виконавця про наявність іншого майна, на яке боржник просить звернути стягнення. Одночасно частиною п`ятою статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. 4) Із цих самих підстав суд вважає необґрунтованими й посилання позивача щодо порушення приватним виконавцем черговості звернення стягнення на майно. Окрім того, в порушення вимог ст.ст.81, 83 ЦПК України представник позивача не надав до суду доказів, які підтверджують його посилання на те, що приватний виконавець не вчиняв жодних виконавчих дій направлених на виявлення в [PERSON] рухомого майна. Відповідного клопотання про витребування доказів у відповідача - приватного виконавця Долинського М.М. представником позивача у підготовчому провадженні суду заявлено не було. Отже, відповідні твердження сторони позивача є лише припущеннями. В той же час, відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 5) Аргументи позивача про те, що приватний виконавець не зупинив виконавче провадження №59821466 на час розгляду судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження, хоча був зобов`язаний це зробити, також не заслуговують на увагу, оскільки дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Таку позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у постановах від 18.12.2018 року по справі № 295/10613/17-ц, від 14.11.2019 року по справі № 757/5515/16-ц. Окрім того, як встановлено в процесі розгляду справи, позивач [PERSON] обрала правильний спосіб захисту своїх прав та звернулася до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича. Однак, судом було перевірено відомості Єдиного державного реєстру судових рішень та встановлено, що відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2020 року по справі № 522/12520/16-ц у задоволенні відповідної скарги було відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 15.07.2021 року по вказаній справі апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2020 року залишити без змін. За таких обставин, твердження позивача про неправомірність дій приватного виконавця щодо не зупинення виконавчого провадження №59821466 не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи. 6) Щодо посилань представника позивача - адвоката Ніколаєва В.О. як на підставу недійсності торгів на те, що треті торги були оголошені з порушенням строку, суд зазначає наступне. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17 та висновком ВП ВС від 15.05.2019 року у справі № 678/301/12. Як зазначає представник позивачки, порушення строку проведення третіх електронних торгів призвело до того, що закінчився термін дії Звіту про незалежну оцінку майна від 22.10.2019 року та треті торги відбулися під час недійсності оцінки предмета іпотеки. Відповідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІІ, визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться. Абзацом 2 п. 1 розділу II Порядку реалізації арештованого майна встановлено, що вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Судом встановлено, що термін дійсності Звіту про оцінку майна зазначений до 22.04.2020 року (т. 2, а.с.146). Отже на дату передачі майна на реалізацію (дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги - 20.11.2019 року), Звіт про незалежну оцінку майна від 22.10.2019 року, був чинним. Враховуючи це, суд приходить до висновку, що оскільки строк чинності звіту про оцінку майна закінчився вже після передачі майна на реалізацію, твердження представника позивача про незаконність третіх електронних торгів як таких, що проведені після спливу строку дії звіту про оцінку майна є безпідставними. Окрім того, представником позивача не було доведено, що станом на час проведення третіх торгів дійсна ринкова вартість спірної квартири була іншою ніж та, що вказана в Звіті про оцінку від 22.10.2019 року, а також, що спірна квартира могла бути продана з торгів за вищою ціною, внаслідок чого відбулося порушення прав [PERSON] . Представник [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що оскільки ціни на нерухоме майно з часом поступово знижуються, то за відсутності переоцінки ніхто не хотів купувати квартиру на третіх торгах, оскільки вважали її ціну завищеною. Проте суд не може розглядати такі твердження, як доказ порушення прав [PERSON] , оскільки в такому випадку, після проведеної переоцінки іпотечна квартира була б реалізована за ще меншою ціною, а розмір невиконаного зобов`язання боржника [PERSON] за кредитним договором, навпаки, залишився б більшим. Суд також враховує те, що під час перебування спірної квартири на примусовій реалізації (а саме 22.07.2020 року) [PERSON] особисто зверталася до приватного виконавця Долинського М.М. з клопотанням про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №59822678. Наслідком задоволення вказаного клопотання було б не лише зупинення виконавчих дій безпосередньо приватним виконавцем, а й зупинення проведення оскаржуваних електронних торгів на час розгляду судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником. З огляду на викладене, суд не вбачає, а представником позивача не доведено, яким чином було порушено права чи законні інтереси позивачки у зв`язку з виставленням спірної квартири на треті електронні торги із запізненням. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, відповідно до якого головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Отже, проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів порушення норм закону під час проведення спірних електронних торгів, які вплинули чи могли вплинути на результат торгів, а також не довів порушення його прав і законних інтересів під час проведення оскаржуваних електронних торгів. Підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed