Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] 24.06.2014р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Позов мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 02 серпня 2003 року по 13 грудня 2012 року. Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2012 року, їх шлюб з відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За вищевказаним рішенням суду місце проживання доньки після розірвання шлюбу визначено разом з нею. На даний час дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, фізичним та духовним розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини з початку 2014 року не надає. Відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. За рекомендаціями лікарів, для її доньки необхідне періодичне перебування на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон (екскурсії, відпочинок) сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Позивач вказує, що вона має бажання та можливість забезпечити виїзд дитини за кордон, і така поїздка здійснюється виключно в інтересах дитини [PERSON]. Проте, відповідач - батько дитини безпідставно не надає згоди на виїзд її за межі України, при цьому не пояснює причину такої відмови. Така позиція батька шкодить інтересам дитини, порушує її права, негативно впливає на розвиток її як особистості . Посилаючись на наведене, просить суд надати їй дозвіл на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON] без згоди батька [PERSON], надати дозвіл неповнолітній [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з викладених у заяві підстав, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької міської ради [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] від шлюбу з відповідачем є спільна дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 9), яка після розірвання шлюбу проживає з нею. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 грудня 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-11). Як встановлено судом, сторони після розірвання шлюбу проживають окремо. Неповнолітня дочка проживає з матір'ю. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надає згоди на виїзд дочки [PERSON] за межі України. На думку суду, така позиція батька шкодить інтересам дитини, порушує її права, негативно впливає на розвиток її як особистості . Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі -Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 2 абз. 9). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що між сторонами виникають непорозуміння щодо вирішення питання про надання батьком згоди на виїзд дитини за кордон та виготовлення проїзного документу, в тому числі, для оздоровлення. В даному випадку в інтересах дитини є періодичні тимчасові виїзди за межі України. Поїздки дитини за кордон (екскурсії, відпочинок) зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини. Періодичні тимчасові виїзди дитини сторін за межі України не позбавляють відповідача можливості брати участь у вихованні та утриманні дитини, не перешкоджають спілкуванню з дитиною. Крім того, виходячи з положень ст. 141 СК України, якою визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, відповідач, як батько дитини, має рівне з позивачем право на участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, в тому числі і на спільні виїзди з дитиною за межі України. Такого права відповідача не заперечувала і позивач. Поведінка відповідача, який фактично перешкоджає виїзду дитини за кордон, порушує права дитини. Обставин, які обмежують право неповнолітньої [PERSON] на періодичні тимчасові виїзди за межі України суд не вбачає, а тому, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved