Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] 31 жовтня 2016 року звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, під час навчання у вузі, щомісячно починаючи з дня подачі нею позову до суду. В позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 17 грудня 2002 року. Їх син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою, продовжує навчатись, в звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивачка не може самостійно надавати матеріальну допомогу сину, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому позивачка змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що сину необхідно сплачувати за проживання у гуртожитку, проїзд додому та на навчання, витрати на харчування та придбання одягу і навчального приладдя, а її заробітку не вистачає для утримання сина. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття і станом на день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 27.12.2016р. заборгованість зі сплати аліментів відсутня. З цих підстав не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини доходів, але вважав що їх треба стягувати починаючи з 1 лютого 2017 року. Третя особа [PERSON], в судовому засіданні вважав що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд встановив, що шлюб між сторонами розірвано 17 грудня 2002 року (а.с.7). Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4), який перебуває на утриманні матері (а.с.3), оскільки продовжує навчання у Білоруському торгово-економічному університеті споживчої кооперації, що підтверджується довідкою (а.с.6) і в звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, яку позивачка не може надати у повному розмірі. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23-х років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Доказів того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що продовжує навчання, у відповідності з ст. 60 ЦПК України не надано, тому відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина, що навчається, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років. Оскільки ч.2 ст.183 СК України встановлює мінімальний розмір аліментів на дитину, а відповідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, то вимога позивачки про встановлення мінімального розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, не підлягає задоволенню. Щодо часу, з якого підлягають стягненню аліменти, суд вважає наступне. Відповідно до ч.1 ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на сина [PERSON] до досягнення останнім повноліття (а.с.33-34) то аліменти на нього, як повнолітнього сина, що продовжує навчання, підлягають стягненню з дня досягнення ним повноліття 19 листопада 2016 року. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial