Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] 10 квітня 2020 року поштовим зв`язком звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, який надійшов до суду 16 квітня 2020 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем поштовим зв`язком 08 серпня 2020 року направлено виправлену позовну заяву, яка надійшла до суду 10 серпня 2020 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові посилалася на те, що 21 лютого 2020 року в мережі інтернет [PERSON] було опубліковано відео з приводу роботи ТОВ «Простозайм», яке використовує торговельну марку « [INFO] ». В коментарях до зазначеного відео відповідач [PERSON] розмістив конфіденційну інформацію без згоди позивача та її персональні дані, які йому було передано колишнім працівником ТОВ «Простозайм» відповідачем [PERSON] . Також було оприлюднено телефонну розмову позивача та відповідача [PERSON] . Цим відповідачі порушили права позивача, їй з 22 лютого 2020 року почали телефонувати з погрозами. Телефонували знайомі і виказували своє нерозуміння та засудження з приводу роботи позивача, у неї почало формуватися враження, що її припинили поважати, цінувати її професійні якості. Телефонні дзвінки з погрозами тривають досі, це порушує нормальних плин життя позивача, вона постійно перебуває у нервовій напрузі, почуття тривоги не полишає її. [PERSON] не могла спілкуватися з рідними та займатися звичними справами, деякі знайомі припинили спілкування з нею. Вона була вимушена звернутися до лікаря, оскільки у неї стало погіршуватися самопочуття: виникав біль у серці, з`явилася гіпертонія і безсоння. Зазначила, що спільними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди. Просила суд стягнути з [PERSON] і [PERSON] солідарно моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. У своїй заяві до суду просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві, в якому зазначила, що позивач стверджує, що відео стосується роботи ТОВ «Простозайм» з використанням торгівельної марки «[INFO]», проте не зрозуміло, яким саме чином позивач дійшла такого висновку. Жодних даних, які б давали можливість ідентифікувати відповідача, відео не містить. Відсутні докази, що номер, зазначений у коментарях під відео, належить саме позивачеві. Крім того, відсутні докази того, що відомості про номер телефону, що належить, ймовірно, позивачеві, були передані будь-кому саме [PERSON] . Не зазначено, де, коли [PERSON] допустила образи в бік позивача, чому вона вважає, що вираз, спрямований на її особисту образу, та є для неї образливим. Доказів того, що телефонна розмова у відео відбувається за участі позивача і відповідача [PERSON] , судові не надано. До відповідача подано щонайменше ще 2 позови від інших осіб, що стверджують, що вони є працівниками ТОВ «Простозайм» і телефонна розмова між ними та [PERSON] була опублікована. Тобто, у діях позивачів вбачаються ознаки зловживання правами. Доказів дзвінків з погрозами позивачем не надано, так само, як і доказів понесення нею моральної шкоди, розмір якої необґрунтований. Просила відмовити у задоволенні позовних вимоги і стягнути з позивача на свою користь понесені нею судові витрати. Представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності відповідача та її представника. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 та ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що наказом ТОВ «Простозайм» № 1к від 16 січня 2019 року [PERSON] було прийнято на посаду керівника відділень ТОВ «Простозайм» на 0,25 ставки з випробувальним терміном на 2 місяці і окладом згідно зі штатним розписом (а.с. 10). Наказом ТОВ «Простозайм» № 597к від 20 грудня 2019 року [PERSON] було прийнято на посаду кредитного інспектора ТОВ «Простозайм» з випробувальним терміном два місяці та окладом згідно зі штатним розписом (а.с. 14). 23 грудня 2019 року між ТОВ «Простозайм» і [PERSON] було укладено договір про нерозголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю (а.с. 11-13). Відповідно до положень ст. ст. 5, 15, 16 ЦК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності наступних умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача. Втім, матеріали справи не містять жодного доказу, що свідчив би про заподіяння [PERSON] моральних страждань, тому позивачем не доведено наявність моральної шкоди. Позивачем судові не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які би дали підстави встановити фактичні обставини, вказані позивачем у позовній заяві події у певний період часу їй було порушено нормальний та сталий ритм звичного життя: вона не могла нормально працювати, у неї постійно наявне відчуття безпорадності та тривоги, роздратування, порушення сну, що призвело до порушення стану здоров`я. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди у визначеному розмірі 10 000 гривень, стороною позивача не надано судові доказів, які б підтверджували перенесені нею душевні страждання і розмір завданої моральної шкоди та глибини її страждань, не наведено обґрунтування розміру моральної шкоди у грошовому виразі. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, позивачем належними, достатніми та допустимими доказами не доведено факт заподіяння відповідачами моральних, чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а також не обґрунтовано, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної йому шкоди, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. З приводу заявлених відповідачем [PERSON] вимог про відшкодування понесених нею судових витрат на правничу допомогу суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Всупереч зазначеним вимогам стороною відповідача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг; витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засідання), до матеріалів справи стороною відповідача не надано акту прийнятих робіт із зазначенням часу, витраченого на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність, підписаного [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу [PERSON] слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп. (а.с. 1), враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві було відмовлено, понесені нею судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed