Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] 9 листопада 2018 року пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 5 серпня 2011 року, визначення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] із нею, позивачем, та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000,00 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. У обґрунтування свого позову посилалася на те, що у квітні 2017 року між ними припинено шлюбні відносини через різницю у поглядах на права та обов`язки подружжя, вона, позивачка, та діти проживають окремо. Також, у цей же період відповідач повністю припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, які потребують харчування, одягу, лікування та витрат на навчання, що потребує значних коштів, а ураховуючи теперішні ціни, вона сама неспроможна забезпечити дітей необхідним, на момент звернення до суду з позовом ними не досягнуто згоди щодо способу виконання відповідачем свого обов`язку щодо утримання дітей. Згідно ухвали судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та підготовче засідання було призначено на 12 березня 2019 року та цього дня надіслано судове доручення Перемишлянському районному суду Львівської області про допит відповідача, яке 11 червня 2019 року повернуто без виконання у зв`язку із неявкою відповідача [PERSON] у судові засідання. Під час підготовчого засідання позивачка [PERSON] відмовилася від вимоги про визначення місця проживання дітей та заявила вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що подала письмову заяву. На підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті на 16 вересня 2019 року. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 5 серпня 2011 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей (а. с. 5, 9, 10). Із показань свідка [PERSON] вбачається, що з квітня 2017 року сторони припинили подружні відносини, [PERSON] переїхав проживати окремо та допомогу на уримання дітей він не надає. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу. Із свідоцтв про народження, довідки відомо, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: - сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] ( а. с. 9, 10). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. [PERSON] та [PERSON] не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати дітей і тому, є підстави присудити кошти на утримання дітей (аліменти) у частці від доходу відповідача, враховуючи вимогу позивача. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 1 липня - 1699 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 2118 гривень. Згідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи те, що позивачка на підставі п. 3) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, і її позов задоволено повністю, судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved