Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] 15 січня 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено частково. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2021 року вирішено питання про розгляд справи у заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що 02 грудня 2017 року він надав відповідачеві [PERSON] у борг 500 000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 02 грудня 2020 року, про що було складено відповідний договір позики грошей. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто ним грошові кошти і до теперішнього часу. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 500 000 гривень, три відсотки річних у розмірі 1 804 гривень 96 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 500 гривень, а також судові витрати у розмірі 5 063 гривень 06 коп. Позивач у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 02 грудня 2017 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 500 000 гривень і зобов`язався повернути їх у строк до 02 грудня 2020 року, про що між сторонами було укладено договір позики грошей (а.с. 5-6). На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у розмірі 500 000 гривень, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було підписано договір позики грошей. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно із договором позики грошей від 02 грудня 2017 року [PERSON] взяв у позивача грошові кошти та зобов`язався повернути у строк до 02 грудня 2020 року; зобов`язання не виконав, кошти не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 500 000 гривень за договором позики від 02 грудня 2017 року. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунків позивача три відсотки річних за період з 03 грудня 2020 року по 15 січня 2021 року складають 1 804 гривні 96 коп., інфляційні збитки - 4 500 гривень. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 506 304 гривні 96 коп. (500 000 гривень + 1 804 гривні 96 коп. + 4 500 гривень = 506 304 гривні 96 коп.). Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 5 517 гривень 05 коп., який було сплачено позивачем (а.с. 1, 10). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , складає 511 822 гривні 01 коп. (506 304 гривні 96 коп. + 5 517 гривень 05 коп. = 511 822 гривні 01 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved