Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] , 14 серпня 2018 року звернулась до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просила винести рішення суду яким: визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказувала, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер її батько [PERSON] . Після її смерті вона є єдиним спадкоємцем на все майно, оскільки її батько - [PERSON] помер [INFO] , а її брат, відповідач по справі - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на її користь. 30 травня 2019 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії ННЕ 217825 від 30.05.2019 р. Також 30 травня 2019 року [PERSON] звернувся до міграційної служби з заявою про зняття його з реєстрації, але отримав відмову оскільки у нього відсутній паспорта громадянина України. [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 1994 року, а фактично проживає та в 2011 році зареєструвався за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація відповідача створює їй перешкоди у належному їй праві володіння, користування та розпорядження будинком, заважає отримати субсидію та пільги на сплату житлово-комунальних послуг. Позивач у підготовче засідання не з`явилась. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Уточнений позов підтримала. [PERSON] у підготовче засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність. Позов визнав та не заперечував у його задоволенні. Згідно ч.3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України,у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд\~\~його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок / частину будинку/ , квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , на праві особистої власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В цьому будинку на постійне місце проживання з 22 січня 1986 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Стаття 72\~ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Згідно ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт того, що відповідач у вказаній і будинку не проживає підтверджується заявою [PERSON] засвідченою приватним нотаріусом Подільського міського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й., в якій вказано, що він з 1994 року виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації та з 2011 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] краї [ADDRESS] . Також в копії паспорта громадянина Російської Федерації [PERSON] значиться, що він з 2011 року зареєстрований за вище вказаною адресою. Згідно ч.1 ст.6\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов`язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є формальною, оскільки фактично він є громадянином іншої держави та зареєстрований за іншою адресою. Статтею 391 ЦК України\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи ті обставини, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , має право та бажає усунути перешкоди у здійсненні нею права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, оскільки відповідач з 1994 року не проживають у спірному житловому будинку, тобто більше 24 років, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним будинком.\~\~ Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки зазначена норма закону визначає порядок зняття з реєстрації з підстав визнання таким, що втратив право користування жилим приміщення як самостійну норму, в задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку слід відмовити, як таку, що заявлена передчасно.

Outcome: partial