overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] 12 січня 2015 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 09.10.1999 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені більше ніж 5 років тому, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач був згоден на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 09.10.1999 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводської райадміністрації м. Запоріжжя, Україна, за актовим записом №258 (а.с.4). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

[PERSON] 12 січня 2015 року звернулася до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні майном, власником якого вона є, шляхом визнання [PERSON]таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], у місті Одесі, посилаючись на те, що відповідач не мешкає на спірній жилій площі понад встановлені законом строки без поважних причин. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби в Одеській області у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків, дослідивши інші докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 03 грудня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим № 3315. Як вбачається з довідки КП «ЖКС «Чорноморський» від 25 грудня 2014 року про склад сім'ї та реєстрації, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], мати позивача [PERSON], син позивача [PERSON], та вітчим [PERSON] Однак за зазначеною адресою відповідач [PERSON] не проживає з травня 2013 року, мешкає він у місті Севастополі, речей відповідача на спірній жилій площі немає, вселитися він не намагався, позивач не перешкоджав відповідачеві у проживанні у зазначеній квартирі. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] перебував з 13 жовтня 2000 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2014 року. З вказаного рішення суду вбачається, що позовну заяву було подано до суду саме [PERSON], який повідомив, що більше року мешкає у місті Севастополі. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає на спірній жилій площі без поважних причин понад встановлений законом строк, перешкоди у проживанні йому не створювалися. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідачем не надано жодних доказів поважності причин непроживання на спірній жилій площі понад шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], у місті Одесі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] 12 січня 2016 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що після смерті 19 лютого 2015 року її батька [PERSON] вона фактично прийняла спадщину у вигляді земельних ділянок №20, площею 2,2754 га, №1020, площею 3,1412 га, № 2020, площею 0,3328, розташованих на території Бараниківської сільської ради, але коли звернулася до нотаріуса, той 28 грудня 2015 року відмовив у видачі свідоцтва про право власності у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вищезазначені земельні ділянки. Тому просить визнати за нею право власності на ці ділянки в порядку спадкування за законом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилися, в заявах на імя суду просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в особі голови Бараниківської сільської ради [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилася, в заяві на ім'я суду вимоги позивача визнає та просить справу розглянути за її відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 цього Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Докази, які надані до справи, свідчать про наступне. [PERSON], який помер 19 лютого 2015 року (а.с. 4), є батьком [PERSON] яка на момент смерті останнього постійно проживала з ним (а.с. 5-6) та частково прийняла спадщину у вигляді квартири №1 по вул. Жєлєзнодорожній в с. Бараниківка Кремінського району (а.с. 21). [PERSON] відповідно до копії державного акту та Витягів з Державного земельного кадастру (а.с. 7-16) є власником земельних ділянок №20, площею 2,2754 га, №1020, площею 3,1412 га, № 2020, площею 0,3328, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Бараниківської сільської ради. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 28 грудня 2015 року (а. с. 18-20) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на вказані земельні ділянки у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на них, інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини на користь позивачки, тому вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки є такими, що заслуговують на увагу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] 12 січня 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись, що вони з відповідачем 30 червня 2017 року зареєстрували шлюб в виконавчому комітеті Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, дітей не мають. На даний час шлюбно-сімейні відносини припинили із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обовязки подружжя, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що сімя їх розпалась остаточно, примирення неможливе. Просила суд шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище «Талапко» та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судової повістки, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 червня 2017 року в виконавчому комітеті Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис № 6, неповнолітніх дітей не мають. З вересня 2017 року сторони не підтримують шлюбні відносини із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обовязки подружжя, що призвело до втрати почуттів поваги та любові, і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сімї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати, залишити відповідачу шлюбне прізвище «Талапко». Так як позов задоволено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

[PERSON] 12 травня 2014 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 14.02.2009 р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Втрачені почуття любові та поваги. Спільне життя не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, через що постійно виникали протиріччя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, сумісне господарство не ведеться. Примирення з відповідачем не можливе. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони просили справу розглядати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач був згоден на розірвання шлюбу, про що подані відповідні письмові заяви. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 14.02.2009 р. Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, за актовим записом №33 (а.с.7). Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

[PERSON] 12 травня 2015р. звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем вони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], однак відповідач дітей не утримує, тому слід стягувати аліменти на їх утримання в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до досягнення дітьми повноліття. Позивач звернулась до суду з письмовою заявою проте, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, з вищенаведених підстав, справу слухати у її відсутності, проти заочного розгляду справи - не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявивсь хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних, доказів та за згодою позивача, ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], однак батько матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Данні обставини підтверджуються даними свідоцтва про одруження серії І-БВ №057581 від 25.11.2000р., даними свідоцтв про народження дітей:1-БВ №131510 від 06.11.2002р., 1-БВ №003922 від 11.05.2005р., 1-БВ №104739 від 15.09.2009р., 1-БВ №048374 від 21.04.2007р., 1-БВ №174861 від 25.04.2012р. За таких обставин та відповідно до положень ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю та слід стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.05.2015 року, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

[PERSON] 12 травня 2015 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В поданій до суду заяві посилалася на те, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 018689 є власником земельної ділянки. Але в зазначеному документі її прізвище вказано як Крижанівська-Васько. Посилаючись на те, що факт належності їй правовстановлюючого документа має для неї юридичне значення, просила суд встановити факт належності їй державного акту на право приватної власності на землю, що виданий 15 березня 1996 року Кротенківською сільською радою народних депутатів, про що зроблено запис в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 747, виданого на імя [PERSON]. В судовому засіданні представник заявника повністю підтримав подану до суду заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Заінтересована особа в судове засідання своїх представників не направила, будучи повідомлена судом про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник згідно паспорта громадянина України серії КО 091957 є [PERSON], [INFO]. Згідно з даними свідоцтва про народження заявник народилася 26 липня 1935 року, прізвище згідно з даними свідоцтва про народження Сівірін. [PERSON] 06 листопада 1954 року уклала шлюб з [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON]. 07 березня 1984 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис від 11 липня 2000 року, прізвище дружини після розірвання шлюбу [PERSON]. Також встановлено, що заявник [PERSON] відповідно до державного акту про право приватної власності на землю є власником земельної ділянки площею 0,06 гектарів, яка надана для ведення садівництва. Але в правовстановлюючому документі її прізвище зазначено як Крижанівська-Васько. Факт належності правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право приватної власності на землю, що виданий 15 березня 1996 року Кротенківською сільською радою народних депутатів, заявнику [PERSON], підтверджується матеріалами справи та має для заявника юридичне значення, іншим шляхом встановити даний факт неможливо. Тому суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Необхідно встановити факт належності заявнику [PERSON], [INFO], правовстановлюючого документа державного акту на право приватної власності на землю, що виданий 15 березня 1996 року Кротенківською сільською радою народних депутатів, про що зроблено запис в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 747, виданого на імя [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] 12 травня 2015 року предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 листопада 2003 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, відповідач влаштовує постійні скандали, принижує її в присутності сторонніх людей та дітей, що ображає її, позивача, честь і гідність, а також погано впливає на її та дітей стан здоровя і тому вони дійшли до висновку, що їхній шлюб носить формальний характер і зберегти його неможливо. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи та пояснила, що за наданий судом строк примирення між нею та відповідачем не відулося. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився повторно, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 22 листопада 2003 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей (а.с. 3,4,5 ). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У червні 2015 року [PERSON]М та [PERSON] припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть із-за того, що між ними постійно виникали конфлікти через відсутність взаєморозуміння та зневажливого ставлення відповідача до дружини, що відбувалося у присутності неповнолітніх дітей, що негативно впливає на стан їх здоровя та розвиток і виховання. За наданий судом строк на примирення сторони не примирилися. При таких обставинах суд дійшов до висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та неповнолітніх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] 12 травня 2017 року предявила позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 липня 2001 року. У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через розбіжність у характерах та ігнорування її як особистості, а з часом вони стали чужими одне одному людьми, що спричиняло постійні сварки та непорозуміння, так як відповідач не здатен підтримувати нормальну атмосферу у сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, а у 2015 році вона, позивач, помітила, що відповідач проявляє байдужість до сімї, через що їхні сімейні відносини змінилися в гіршу сторону, він почав надмірно вживати алкогольні напої, і будучи у нетверезому стані, безпричинно вчиняв скандали та сварки, під час яких ображав її різним нецензурними словами, принижував її людську гідність, перестав приділяти увагу сімї, надавати матеріальну допомогу і тому шлюбні відносини не підтримують протягом одного року. Під час судового розгляду [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року, від якого мають одну неповнолітню дитину. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У березні 2016 року сторони припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. За наданий судом строк для примирення сторони не примирилися. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Наслідки визнання позову сторонам розяснено. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved