Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі відповідач) на свою користь відшкодування морального шкоди, заподіяної в результаті хронічного професійного захворювання, в розмірі 100 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи статей 153, 158, 237-1 КЗпП України, статей 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.38 Гірничого Закону України, та зазначає таке. Позивач працював у відповідача машиністом бурових установок з 01.04.2003 по 20.07.2015, був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію. Фактичною причиною звільнення є те, що позивач не міг працювати за цієї професією через стан свого здоровя. З 02.11.2015 по 12.11.2015 позивач проходив лікування в Державному закладі «Вузлова лікарня станції Красноармійськ» у звязку з загостренням хвороби. З 15.01.2016 по 28.01.2016 проходив обстеження в Державній установі «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України». 09.02.2016 висновком Центральної лікарсько-експертної комісії № 3/61 позивачу було встановлено наступний діагноз: 1) Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення. Дифузійний пневмосклероз. JIH І-ІІ ст. (один-два) ст. 2) Хронічна двобічна сенсероневральна приглухуватість III (помірного) ст. за класифікацією [PERSON] й [PERSON] - захворювання професійне, встановлено вперше. 10.02.2016 видано повідомлення про професійне захворювання позивача. На підставі вказаного висновку відповідачем було складено акт по формі П-4 від 28 березня 2016 року, в якому останній визнав захворювання професійним у звязку з роботою у шкідливих умовах. Згідно довідок МСЕК № 0044565 від 07.04.2016 року позивачу було встановлено 40% втрати працездатності у звязку з професійним захворюванням. Позивач зауважує, що на теперішній час він почуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Періодичні дуже сильні напади болю та усвідомлення того факту, що він став калікою, доводять його до різкого погіршення настрою та немотивованої агресії. Тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані через те, що можливості лікування і відновлення здоров'я практично немає, відносини в родині погіршилися, він став інвалідом, позбавлений можливості повноцінно забезпечувати свою родину. Одна думка про те, що на теперішній час він як інвалід вже не зможе дати їм те, що міг дати, якби продовжував працювати за фахом, пригнічує його. Моральну шкоду, яка була завдана неналежними умовами праці та отриманням через це професійного захворювання, через яке позивач став інвалідом, останній оцінює в 100 000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав частково, а саме, в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 16\~000 грн., мотиви незгоди зводяться до того, що позивач з 2012 року знав про погіршення стану свого здоровя, проте продовжував працювати на підприємстві, не повідомляючи про свій стан здоровя відповідача. Третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області правом участі в судовому засіданні не скористалась, свого уповноваженого представника до суду не направила, надавши пояснення по справі, за змістом яких просить розглянути справу без участі представника третьої особи та винести рішення на розсуд суду. Також третьою особою зазначено, що Покровським відділенням 20.04.2016 було винесено Постанови №0527/6344/6344/2, №0527/6344/6344/3 про призначення страхових виплат [PERSON], а саме: одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності в розмірі 9 370,40 грн. та щомісячна грошова сума в розмірі часткової чи повної втрати професійної працездатності в розмірі 2 963,15 грн. Постановою №0527/6344/6344/7 від 06.03.2018 Покровське відділення призначило позивачу перераховану страхову виплату з 01.03.2018 у розмірі 4394,95 грн. та продовжує виплачувати позивачу призначену щомісячну страхову виплату в розмірі 4394,95 грн. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Копією трудової книжки серії БТ-ІІ №7330626 на ім'я позивача підтверджується, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 01.04.2003 по 20.07.2015, займаючи посаду машиніста бурових установок; звільнений згідно з наказом від 24.07.2015 за власним бажанням за ст.38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію (а.с.6-7). Відповідно до Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Інституту медицини праці НАМНУ про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 09.02.2016 №3/61, складеного відносно позивача, у останнього встановлені такі професійні захворювання (місце останньої роботи: ПАТ «ШУ «Покровське», машиніст бурових установок по 20.07.2015): - хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення. Дифузний пневмосклероз. ЛН І-ІІ (один-два) ст.; - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість III (помірного) ст. за класифікацією [PERSON] й [PERSON]; - захворювання професійні, встановлені вперше клінікою ДУ «Інститут медицини праці НАМН України». У вказаному висновку зазначено, що підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань є: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, умови праці, надані в інформаційній доводці [PERSON] від 12.01.2016, згідно якої хворий підлягав впливу шкідливих факторів виробничого середовища, що перевищували допустимі рівні (концентрація пилу в робочій зоні в професії машиніста бурових установок - 16,1-55,6 мг/м'1 при ГДК 2- 10 мг/м-1; шум- 85-91 дБа при ГДР до 80 дБа; професійний маршрут (машиніст бурових установок - 33 роки) (а.с.13). За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 28.03.2016, затвердженого головним державним санітарним лікарем м.Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району 28.03.2016, комісія, до складу якої входять, в тому числі, працівники відповідача, провела розслідування причин виникнення у позивача вказаних професійних захворювань. За пунктами 16-18 вказаного Акту такі захворювання у позивача виникли у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактора - вугільний пил, виробничий шум; причина професійного захворювання - запиленість повітря робочої зони сягала 55,6мг/м3 при ГДК 10 мг/мг, виробничий шум сягав 94дБА при ГДР 80дБА вподовж 90% часу робочої зміни; начальнику МОС пропонується при працевлаштуванні робітників, які мають тривалий термін роботи в підземних умовах, проводити поглиблений медогляд, з метою попередження виникнення професійних захворювань (а.с.8-9). 07.04.2016 позивач був оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями та йому встановлено первинно за сукупністю 40% втрати професійної працездатності з 05.04.2016 безстроково; рекомендовано медикаментозне лікування за професійним захворюванням (а.с.10). На підставі наведених доказів суд доходить висновку, що аргументи, наведені позивачем щодо спричинення йому відповідачем моральної шкоди, є слушними та заслуговують на увагу з огляду на такі норми права. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Обовязки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт установлення позивачу професійного захворювання, внаслідок якого його професійна працездатність втрачена на 40% безстроково, та яке виникло у звязку з тривалою роботою, майже 33 роки, в тому числі, на підприємстві відповідача, підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та не спростовано відповідачем, свідчить про перенесення позивачем моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди. Суд враховує, що за змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання відповідні професійні захворювання виникли у звязку з тривалим періодом роботи, в тому числі, на підприємстві відповідача, яке було останнім його місцем роботи. Відсутність у позивача медичних заперечень під час проходження профілактичних медичних оглядів по захворюванню, як і обізнаність позивача про факт свого захворювання та неповідомлення відповідача про це, на що звертає увагу відповідач, як на підставу своїх заперечень, не свідчать про відсутність у позивача професійних захворювань та не знімає з відповідача відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої фактом наявності у позивача професійного захворювання, обумовленого певним періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 40% втрати професійної працездатності безстроково, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого медикаментозного лікування, відчуття незручності у повсякденному житті, необхідність докладання додаткових зусиль, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та одночасно зважаючи на те, що відповідні професійні захворювання обумовлені тривалим періодом роботи позивача не лише у відповідача, а й на інших підприємствах вугільної промисловості, а також на ненадання позивачем доказів на підтвердження факту вимушеного проходження ним лікування у звязку з отриманими професійними захворюваннями після визначення йому ступеня втрати професійної працездатності квітня 2016 року, суд оцінює спричинену позивачу моральну шкоду в 24\~000 гривень, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. При цьому суд враховує, що законодавець не ставить відповідне право особи на отримання відшкодування моральної шкоди в залежність від призначення та виплати органом соціального страхування такій особі одноразової та щомісячної допомоги в разі стійкої втрати працездатності. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд зазначає, що згідно з пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Отже, стягнута за рішенням суду моральна шкода в зв'язку із ушкодженням здоров'я не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 169,15 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (24% від 704,80 грн.).

Outcome: partial