Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] 23.08.2019 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогою розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрованого 08.08.1998 року Жмеринським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, за актовим записом №149. У позовній заяві [PERSON] викладена наступна позиція. З відповідачем у справі [PERSON] він перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . За кілька останніх років шлюбні відносини їх подружжя поступово погіршились, їх погляди на сімейне життя та обов`язки стали діаметрально протилежними. На підставі цього в сім`ї відбувались конфлікти, які призвели до відчуження сторін та відсутності порозуміння у їх відносинах. Упродовж двох останніх років вони поживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Взаємне бажання відновити сімейні відносини відсутні. Шлюб з відповідачем носить формальний характер, а його збереження суперечить інтересам сторін. Діти згідно попередньої домовленості залишаться проживати з відповідачем (а.с.2-3). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 03.09.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. В підготовче засідання сторони за їх належним викликом не з`явились. Позивач [PERSON] попередньо подав заяву щодо розгляду справи без його участі, свій позов підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також подала до суду заяву стосовно розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала повністю та не заеречувала проти їх задоволення. Водночас зазначила, що наразі вона не є вагітною та не має дитини віком до одного року. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у даній справі можливо постановити без участі сторін, неявка яких за вказаних обставин не перешкоджає розгляду справи. За вказаного неприбуття сторін суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання технічним засобом, що відповідає положенням ст.223, 247 ЦПК України. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.7,8) вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким не оскаржуються. Відповідно до положень ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спору про майно чи про місце проживання неповнолітньої дитини між сторонами не заявлено. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам сторін, відповідачем визнані безумовно. Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб; передбачених законом обставин, за яких неможливе пред`явлення позову про розірвання шлюбу, наразі не встановлено, тому позов підлягає задоволенню судом. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого ним при поданні позову, що становить 352,40 грн. Решта 50 відсотків судового збору, що становить 352,40 грн, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved