Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - відповідач). Шлюб зареєстровано 07 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 65. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, через взаємні непорозуміння. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин з 30 жовтня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Позивач просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до канцелярії суду заяву в якій позов визнала, не заперечує проти його задоволення, просила справу слухати без її участі та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що07 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 65, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини другої статі 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною другою статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Зазначені обставини у їх системному зв'язку свідчать, що є всі підстави для розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved