Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення суми боргу, вказуючи на те, що 11.04.2013 року відповідач по справі, [PERSON] взяв позику у позивача в розмірі дві тисячі EUR і зобов'язався повернути їх до 31.12.2014 року. На момент подачі позовної заяви , згідно курсу НБУ України (100 євро - 1835,00 гривень), сума 2000,00 EUR становить 36700,00 грн. Відповідач добровільно в позику не повертає. На прохання позивача про добровільне повернення боргу не відповідає і не реагує. Гроші повернути відмовляється.Просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 000 EUR, що складає по курсу НБУ 36700,00 грн. та судові витрати. В подальшому уточнив позовні вимоги, зазначив, що 11.04.2013 року відповідач по справі, [PERSON], взяв й нього в борг 2000,00 EUR і зобов'язався їх повернути до 31.12.2014 року, просив стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 2000.00 EUR. Позивач в судовому засіданні підтримав свої 0позовни вимоги та пояснив, що 11.04.2013 року, десь по обіді в ресторані «Стей Хауз» він особисто передав свої власні гроші в сумі 2000 EUR [PERSON], а той взяв гроші та написав розписку обіцяючи повернути гроші до кінця 2014 року. Гроші [PERSON] були необхідні для виїзду за кордон, так як у нього на той час були неприємності у житті. По цей час відповідач гроші йому не виплатив. Просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що ніяких грошей у [PERSON] 11.04.2013року в ресторані «Стей Хауз» він не брав, в цей час десь біля 13-00 години він вже знаходився в м. Донецьку в аеропорту, так як відлітав до Туретчини. Яким чином розписка оказалася у [PERSON] йому не відомо. У нього були з іншими особами фінансові справи, на яких і працював [PERSON]. Наполягав на тому, що особисто у [PERSON] 11.04.2013 року грошей у сумі 2000 EUR він не брав. Почерк та підпис в розписці схожі на його , може цю розписку він і написав, а гроші від позивача не отримував. Ці розписки писалися на підприємстві «Яруд -Нерухомість», для внутрішнього користування. Від проведення почеркознавчої експертизи відмовляється. У задоволенні позову просив відмовити. Суд, вислухавши сторони дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору позики від 11.04.2013 року, шляхом видачі розписки відповідач [PERSON] отримав від позивача позику в сумі 2000 доларів EUR та зобов'язався їх повернути до кінця 2014 року (31.12.2014р.) (а.с.5). Факт видачі розписки позивач підтвердив в судовому засіданні. У зазначеній розписці в строк відповідач отримані в якості позики кошти не повернув, що також було ним підтверджено в ході розгляду справи. Ст.10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст.. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що він не отримував згідно розписки гроші особисто у [PERSON] (та які належать особисто [PERSON]) так як фінансові питання він вирішував з керівництвом [PERSON], а саме на підприємстві «Яруд-Нерухомість», та 11.04.2013 року о 13-00 годин він знаходився в аеропорту м. Донецька для вилиту до Турції та не міг зустрічатися з позивачем. Жодного доказу з приводу не отримання грошей від позивача в ході розгляду справи до суду з боку відповідача подано не було. Що стосується вилиту його до Турції, то суду надано білет з літака, з якого вбачається, що в Турції відповідач зареєструвався 11.04.2013 року о 21 годині 15 хвилин, що не спростовує пояснення позивача, в тій частині, що вони з відповідачем зустрічалися 11.04.2013 року по обіді в м. Маріуполі і він саме передав йому гроші для вилиту за кордон. За таких обставин суд вважає посилання відповідача недоведеними, а тому вони не можуть бути прийняті до уваги. При укладанні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики, строк її повернення, плата. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Надавши кошти позивач виконав свої зобов'язання, але відповідач своїх зобов'язань по поверненню суми позики не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 2000,00 EUR. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору не виконав зобов'язання та не сплатив до кінця зазначеного строку суму боргу та станом на 10.09.2015 року має заборгованість у розмірі 2000,00 EUR. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивач набув право вимагати від відповідача повернення суми заборгованої позики у розмірі 2000.00 EUR. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] він просить стягнути на його користь борг за договором позики в розмірі 2000 EUR. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з інформації про котирування іноземних валют, НБУ встановив офіційний курс гривні до евро 10.09.2015 року в розмірі 2447.1193 гривень за 1 евро, що підтверджується довідкою, приєднаною до матеріалів справи. Враховуючи, що кошти за договором позики передавалися у евро та позивач [PERSON] пред»явив позов про стягнення грошових сум у цій же іноземній валюті із визначенням грошового еквіваленту у грошовій одиниці України - гривні, суд стягує борг за договором позики у розмірі 2000 EUR, що еквівалентно 48942,39 гривень ( 2000евро х 2447.1193 гривень = 48942,39 грн.) Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по договору позики станом на 10.09.2015 року становить 2000 евро, що еквівалентна за курсом НБУ 48942,39 гривень. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з Відповідача на користь позивача підлягають стягненню на підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 489, 40 гривень. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved