Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України, про визнання рішень незаконними, зобов'язання вчинити дії. Зазначали, що вони є адвокатами, обраними до складу органів адвокатського самоврядування м. Києва з жовтня 2012 року. 13.09.16, 17.11.16, 03.02.17, 27.05.17, 15.11.17 відповідачем були прийняті рішення: № 191 «Щодо питань, які виникли у зв'язку з проведенням Конференції адвокатів м. Києва 06.08.2016 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокатів міста Києва; № 266 «Щодо питань, які виникли у зв 'язку з проведенням Конференції адвокатів м. Києва 05.11.2016 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокатів міста Києва; № 11 «Щодо питань, які виникли у зв 'язку з проведенням зібрання адвокатів під назво звітно-виборчої конференції адвокатів міста Києва 28 січня 2017 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокатів міста Києва; № 143 «Щодо питань, які виникли у зв'язку з проведенням зібрання адвокатів під назвою конференція адвокатів м. Києва 27 квітня 2017 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокаті міста Києва; № 227 «Щодо питань, які виникли у зв 'язку з проведенням зібрання адвокатів під назвою конференція адвокатів м. Києва 07 жовтня 2017 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокатів міста Києва відповідно. Разом з тим, при скликанні всіх вищезазначених конференцій Рада адвокатів міста Києва зверталася з клопотанням до відповідача про визначення квоти представництва на чергові конференції, проте зазначені звернення відповідачем були умисно проігноровані. Рішення усіх конференцій були скеровані відповідачу до відома невідкладно після проведення конференцій. Таким чином, відповідачем не визнаються права позивачів на реалізацію повноважень, визначених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як обраних в установленому порядку членів органів адвокатського самоврядування міста Києва. Зазначені рішення відповідача є неправомірними, прийнятими всупереч положень Конституції України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Посилаючись на зазначені обставини та на те, що дії відповідача, пов'язані з прийняттям зазначених рішень спрямовані на втручання в діяльність представницького органу адвокатського самоврядування м. Києва - Конференції адвокатів м. Києва, а метою розповсюдження цих рішень є перешкоджання позивачам реалізовувати їх особисті немайнові права, позивачі просили визнати незаконними рішення відповідача від 13.09.16 № 191 «Щодо питань, які виникли у зв'язку з проведенням Конференції адвокатів міста Києва 06.08.2016 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокатів міста Києва; 17.11.16 № 266 « Щодо питань, які виникли у зв'язку з проведенням Конференції адвокатів міста Києва 05.11.2016 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокатів міста Києва; 03.02.17 № 11 «Щодо питань, які виникли у зв'язку з проведенням зібрання адвокатів під назвою звітно-виборчої конференції адвокатів міста Києва 28 січня 2017 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокатів міста Києва; 27.05.17 № 143 «Щодо питань, які виникли у зв'язку з проведенням зібрання адвокатів під назвою конференція адвокатів міста Києва 27 квітня 2017 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокатів міста Києва; 15.11.17 року № 227 «Щодо питань, які виникли у зв'язку з проведенням зібрання адвокатів під назвою конференція адвокатів міста Києва 07 жовтня 2017 року» про визнання такими, що не мають юридичних наслідків рішення конференції адвокатів міста Києва та зобов'язати відповідача припинити дії по розповсюдженню оскаржуваних рішень. У відзиві на позов відповідач вказав на те, що позивачами не надані докази того, що вони зверталися до Ради адвокатів України з клопотанням про визначення квоти представництва, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає обов'язку Ради адвокатів України звертатися до суду з приводу оскарження рішень конференції адвокатів, застосування рішення Конституційного Суду України від 16.04.09 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) до правовідносин, які виникли між позивачами та відповідачем не можливе, оскільки Ради адвокатів України є саморегульованою організацією, яка діє на підставі Статуту ННПО «НААУ» та спеціального Закону, позивачами не наведено конкретних обставин незаконності кожного з оскаржуваних рішень, при цьому, конференція адвокатів регіонів є конференцією у розумінні приписів Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» лише якщо проведена кожного разу відповідно до встановленої квоти представництва, затверджених Порядку та Регламенту проведення конференції, що є обов'язковою умовою статей 47, 55 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У відповіді на відзив позивачі вказали наступне. Оскаржувані рішення не відповідають принципу верховенства права та вимогам закону, прийняті відповідачем на власний розсуд і свавільно, відповідач намагається надати оскаржуваним рішенням вигляд нормативного акту, зазначені рішення порушують принцип самоврядування, закріплений у ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», використовуються відповідачем для дестабілізації та введення в оману державних органів, установ, адвокатів, використовуються як підстави для дисциплінарної відповідності адвокатів. У письмових поясненнях представник третьої особи - Ради адвокатів м. Києва Січкар М.П. підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. У подальшому в ході судового розгляду справи представник третьої особи змінився. Надаючи усні пояснення в судовому засіданні представник третьої особи - Ради адвокатів м. Києва Улибіна В.О., не підтримавши попередньо надані письмові пояснення, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вказавши, зокрема, на те, що у позові не вказано чітко підстав для визнання оскаржуваних рішень незаконними, посилання на застосування аналогії права та закону в даних правовідносинах не є можливим, у позові не вказано, які саме права позивачів були порушенні оскаржуваними рішеннями. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав на те, що оскаржувані позивачами рішення Ради адвокатів України жодним чином не порушують особистих немайнових прав позивачів, у позові не викладено чітко, які саме особисті немайнові права позивачів порушені оскаржуваними рішеннями. Крім того, в силу норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» конференція адвокатів повинна проводитися відповідно до рішення Ради адвокатів України із визначеною в цьому рішенні квотою представництва, затвердженим порядком висування та обрання делегатів конференції адвокатів регіону та регламентом такої конференції, а рішення будь-яких інших зібрань адвокатів з аналогічною назвою, як у вищого регіонального органу адвокатського самоврядування - конференції адвокатів регіону, проведених без дотримання зазначених вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та рішень Ради адвокатів України, не мають юридичних наслідків. У судовому засіданні позивачі підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - Улибіна В.О. проти задоволення позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до рішення Ради адвокатів України від 13.09.16 № 191 роз'яснено, що у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» квота представництва, порядок висування та обрання делегатів конференції адвокатів регіону і регламент затверджуються Радою адвокатів України окремо і обов'язково для кожної конференції адвокатів регіону, скликаної відповідним, визначеним законом, суб'єктом скликання конференції, для вирішення питань, включених до її порядку денного та вирішено, що зібрання адвокатів, що відбулося 06.08.16 проведене всупереч вимогам статей 47, 55 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», без відповідного, встановленого законом порядку скликання, встановленого порядку висування та обрання делегатів конференції і регламенту, а також без встановлення квоти представництва, а тому не має статусу конференції адвокатів регіону, як органу адвокатського самоврядування, а рішення такого зібрання не мають юридичних наслідків (а.с. 22-23 т. 1). Згідно з рішенням Ради адвокатів України від 17.11.16 № 266 вирішено, що зібрання адвокатів, що відбулося 05.11.16 проведене всупереч вимогам статей 47, 55 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», без відповідного, встановленого законом порядку скликання, встановленого порядку висування та обрання делегатів конференції і регламенту, а також без встановлення квоти представництва, а тому не має статусу конференції адвокатів регіону, як органу адвокатського самоврядування, а рішення такого зібрання не мають юридичних наслідків (а.с. 20-21 т. 1). Відповідно до рішення Ради адвокатів України від 03.02.17 № 11 вирішено, що зібрання адвокатів під назвою «Звітно-виборча конференція адвокатів міста Києва», що відбулося 28.01.17 проведене всупереч вимогам статей 47, 55 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», без затвердженої у законодавчо визначеному порядку квоти представництва, порядку висування та обрання делегатів конференції адвокатів регіону і регламенту конференції адвокатів регіону, а тому не має статусу конференції адвокатів регіону, як органу адвокатського самоврядування, а рішення такого зібрання не мають юридичних наслідків (а.с. 18-19 т. 1). Згідно з рішенням Ради адвокатів України від 27.05.17 № 143 вирішено, що зібрання адвокатів під назвою «Конференція адвокатів міста Києва», що відбулося 27.04.17 не є конференцією в розумінні ст. ст. 47, 55 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», проведене не у відповідності до затвердженої у законодавчо визначеному порядку конференції адвокатів регіону і регламенту конференції адвокатів регіону, а тому не має статусу конференції адвокатів регіону, як органу адвокатського самоврядування, а рішення такого зібрання не мають юридичних наслідків (а.с. 15-17 т. 1). Відповідно до рішення Ради адвокатів України від 15.11.17 року № 227 вирішено, що зібрання адвокатів, що відбулося 07.10.17, яке поіменувало себе як «Звітно-виборча конференція адвокатів міста Києва», проведене всупереч вимогам статей 47, 55 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», без затвердженого порядку висування та обрання делегатів конференції і регламенту, а також без встановлення квоти представництва, а тому не має статусу конференції адвокатів регіону, як органу адвокатського самоврядування, а рішення такого зібрання не мають юридичних наслідків (а.с. 13-14 т. 1). Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні. Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування. Таким чином, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягає застосуванню Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Засади діяльності органів адвокатського самоврядування визначені розділом VII Закону. Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону адвокатське самоврядування ґрунтується на принципах виборності, гласності, обов'язковості для виконання адвокатами рішень органів адвокатського самоврядування, підзвітності, заборони втручання органів адвокатського самоврядування у професійну діяльність адвоката. Частиною 1 та абз. 1 ч. 2 ст. 47 Закону передбачено, що вищим органом адвокатського самоврядування в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є конференція адвокатів регіону, адреса робочого місця яких знаходиться відповідно в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі та відомості про яких включено до Єдиного реєстру адвокатів України. Квота представництва, порядок висування та обрання делегатів конференції адвокатів регіону затверджуються Радою адвокатів України. Конференція адвокатів регіону скликається радою адвокатів регіону не рідше одного разу на рік. Конференцію може бути скликано також за пропозицією не менш як однієї десятої від загальної кількості адвокатів регіону, адреса робочого місця яких знаходиться у відповідному регіоні, або Ради адвокатів України. Згідно з абз. 1, 2 ч. 1 ст. 55 Закону у період між з'їздами адвокатів України функції адвокатського самоврядування виконує Рада адвокатів України. Повноваження і порядок роботи Ради адвокатів України визначаються цим Законом та положенням про Раду адвокатів України, що затверджується з'їздом адвокатів України. Повноваження Ради адвокатів України визначені ч. 4 ст. 55 Закону. Зокрема, відповідно до п.п. 2, 5 ч. 4 ст. 55 Закону Рада адвокатів України визначає квоту представництва, порядок висування та обрання делегатів конференції адвокатів регіонів, з'їзду адвокатів України; затверджує регламент конференції адвокатів регіону, положення про раду адвокатів регіону, положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, положення про ревізійну комісію адвокатів регіону, положення про комісію з оцінювання якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обґрунтовуючи позов, позивачі, зокрема, вказували на те, що при скликанні усіх конференцій Рада адвокатів м. Києва зверталася з клопотаннями до відповідача про визначення квоти представництва на чергові конференції, проте зазначені звернення відповідачем умисно проігноровані. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У порушення зазначених вимог ЦПК України суду доказів того, що Рада адвокатів м. Києва м. Києва зверталася з відповідними клопотаннями до відповідача суду не надано. Крім того, позивачі просили визнати оскаржувані рішення незаконними, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16.04.09 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), Конституцію України та Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивачів на зазначене вище рішення Конституційного Суду України, оскільки зазначене рішення стосується правовідносин, які виникли у сфері місцевого самоврядування. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Оскільки засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, в тому числі й адвокатського самоврядування, визначені спеціальним Законом - Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», то до даних правовідносин не можуть бути застосовані норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Одночасно, посилаючись на норми Конституції України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», позивачами конкретно не вказано, яким нормам Конституції України та вказаного Закону суперечать оскаржувані рішення та не надані докази на підтвердження позовних вимог в цій частині. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як установлено судом, відповідно до постанови апеляційного суду м. Києва від 22.03.18 у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Ради адвокатів України в особі Національної асоціації адвокатів України, Голови Ради адвокатів України Національної асоціації адвокатів України Ізовітової Л.П., організаційного комітету з проведення конференції адвокатів м. Києва, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Рада адвокатів м. Києва в особі Голови - Рябенка П.К., Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури м. Києва в особі Голои - Орлова І.Ф., Ревізійна комісія адвокатів м. Києва в особі Голови - Вилкова С.В. про визнання нечинними та скасування рішень та розпоряджень (а.с. 92-101 т. 1), апеляційний суд дійшов висновку, що рішення від 13.09.16 № 191 та рішення від 17.11.16 № 266 « Щодо питань, які виникли у зв'язку з проведенням Конференції адвокатів міста Києва 05.11.2016 року» є похідними від рішення від 11.06.16 № 155 «Про скликання позачергової конференції адвокатів м. Києва, затвердження Порядку висування та обрання делегатів конференції адвокатів м. Києва, Регламенту Конференції адвокатів м. Києва та встановлення квоти представництва» та є законними. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Обґрунтовуючи позов, позивачі також вказували на те, що оскаржуваними рішеннями порушені їх особисті немайнові права, а саме - право на працю, про що позивачі вказали у судовому засіданні. Разом з тим, доказів того, що дійсно оскаржуваними рішеннями, якими визнавалися зібрання адвокатів такими, що не мають статусу конференцій адвокатів регіону, як органу адвокатського самоврядування, а рішення таких зібрань не мають юридичних наслідків, було порушено право позивачів на працю, суду не надано. Ураховуючи принцип диспозитивності, який закріплений у ст. 13 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, і принцип змагальності, закріплений у ст. 12 ЦПК України, згідно якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання оскаржуваних позивачами рішень незаконними. У зв'язку з чим, не підлягає задовленню і позов в частині зобов'язання відповідача припинити дії по розповсюдженню оскаржуваних рішень.

Outcome: dismissed