Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому вказала, що з 28.04.2012 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось через розходження поглядів на життя та сімейні відносини, відсутність порозуміння. З кінця 2015 року шлюбні відносини не підтримують, стосунки між ними перестали бути як у подружжя, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя суперечить особистим інтересам кожного з них. Примирення та збереження шлюбу - неможливі. Окрім того, між ними не досягнуто згоди щодо утримання дитини, яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований 28.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів Макарівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 32; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08.04.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, позивачу 5-тиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи, а відповідачу 5-тиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Копія ухвали суду від 08.04.2020 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу направлялися за адресою реєстрації: [ADDRESS] , поштове відправлення № 0800104961360 повернулося до суду 15.06.2020 р. з відміткою не вручення «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. Відповідно у встановлений судом строк, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, яким процесуальні строки, визначені Кодексом та встановлені судом, продовжуються на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Поряд з тим, 17.07.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-ІХ від 18.06.2020 року, відповідно до якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України №540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020 року (включно). Протягом цього 20-денного строку учасники справи мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Проте, протягом зазначеного 20-денного строку відповідач не заявляв до суду клопотання про продовження йому процесуального строку, встановленого судом, для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 28.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів Макарівського районного управління юстиції у Київській області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, актовий запис №32. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 7). В період шлюбу у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с. 8). Згідно довідки про склад сім`ї № 55 від 14.02.2020 р. [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають без реєстрації з лютого 2016 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11) з цивільним чоловіком [PERSON] та згідно Акту про обстеження умов проживання, встановлено, що в родині створені всі умови для нормального розвитку малолітньої дитини (а.с. 12). [PERSON] з 14.11.2019 року зареєстрована в Макарівській районній філії КОЦЗ як безробітна та її дохід за період з 14.11.2019 року по 31.01.2020 року становить 13484,98 грн. (а.с. 13). Як вказала позивач, а відповідач не скористався своїм право заперечити, сімейне життя з відповідачем не склалось через розходження поглядів на життя та сімейні відносини, відсутність порозуміння. З кінця 2015 року шлюбні відносини не підтримують, стосунки між ними перестали бути як у подружжя, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя суперечить особистим інтересам кожного з них. Примирення та збереження шлюбу - неможливі. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 104, 110, 112 СК України, якими передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дане питання позивачем не порушувалося. Окрім того, як вказала позивач між ними не досягнуто згоди щодо утримання дитини, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Також між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 180-183 СК України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право позивача на вибір способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі від (доходу) батька дитини закріплене ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів є таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, також судом встановлено, що відповідач-батько повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»), а також з врахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, беручи до уваги вимоги ст. 182 СК України, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки обставини, визначених ст. 182 СК України, які б перешкоджали цьому не встановлено. Щодо розподілу судових витрат слід вказати наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, судові витрати складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн. (документально підтверджені матеріалами справи а.с. 1), які позивач сплатила при подачі позову за вимогу про розірвання шлюбу, та які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у даній справі, а відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, проте в даній справі такі особи відсутні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved