Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 04.04.2017р. звернувся з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача\~ заборгованість за договором позики у розмірі\~ 25050 дол.США у гривневому еквіваленті на курсом НБУ на момент ухвалення рішення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. В обгрунтування\~позовних вимог\~[PERSON]\~вказував на\~те,\~що 29.12.2009\~року [PERSON] отримав у позику від нього грошові кошти у сумі 25050 дол.США, які відповідач зобов'язався повернути позивачу до 01 червня 2010р.. У звязку з ухиляенням відповідача від повернення грошах коштів та не виконанням умов договору займу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як видно з розписки, складеної 29.12.2009 року, [PERSON], взяв у борг 25050 дол.США\~ у [PERSON] на строк до 01 червня 2010р., та зобовязався повернути\~ вказану суму [PERSON] або [PERSON] або [PERSON] (а.с.61). Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як визначено\~нормами ч.1\~ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо\~ безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~ Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від\~ 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14. Відповідно до\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно вимог\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п.1\~ст.611 ЦК України\~ у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У строк, визначений в розписці, та до теперішнього часу\~ гроші позивачу не повернуто, тому вимога про стягнення суми позики у\~ розмірі 25050 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 17.08.2018 року за 1 дол США=27,67 грн., та складає 693133,5 грн. (25050 дол.США Х 27,67 грн), підлягає задоволенню. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Таким чином, суд прийшов до висновку, що підстав для нарахування індексу інфляції не має, вимога є незаконною, тому не підлягає задоволенню. В силу ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем не надано розрахунку 3% річних, з якого б вбачався період нарахування і такі відомості не вказувалися в розписці, суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення 3% річних не підлягає задоволенню, оскільки є необгрунтованою. Заява позивача про поновлення строку звернення до суду з вимогами про стягнення боргу судом не вирішувалась, оскільки застосування строку позовної давності можливе лише за заявою сторони у спорі, тобто відповідача, яка не надходила до суду (ч.3. ст.267 ЦК України). Крім того,\~ відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. та 6157,19 грн. на корись держави, як різниця від сплаченого позивачем розміру та розміром вимог при зверненні до суду з позовом. \~ \~ \~ \~\~ \~

Outcome: partial