Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є власниками житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з позивачами зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є їх онукою [PERSON] і [PERSON] . Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з листопада 2003 року і відсутня без поважних причин. Вона виїхала до іншого місця проживання до Сполучених Штатів Америки, забравши свої речі. Під час проживання у Сполучених Штатах Америки [PERSON] закінчила школу, поступила на навчання в коледж, отримала громадянство Сполучених Штатів Америки. За комунальні послуги відповідач не сплачує, чим порушує їх права і змушує нести додаткові витрати. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушують їх права та інтереси, як власників квартири, оскільки створюють перешкоди у здійсненні ним права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідач відсутня за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратила право користування вказаною квартирою. Позивач просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1997 року, виданого Відділом приватизації житла міськвиконком на підставі розпорядження (наказу) від 10.04.1997 року №893. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.11.2019 року №24515, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 05.11.2019 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією довідки, затвердженою головою правління ОСББ «Мій дім-СД» [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2003 року [PERSON] не проживає. Згідно з копією акту від 22.12.2015 року, затвердженого директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: [ADDRESS] , з 2003 року фактично проживають [PERSON] та [PERSON] . Відповідно копії паспорта громадянина Сполучених Штатів Америки, переклад якого посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвином Л.О., [PERSON] є громадянкою Сполучених Штатів Америки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з листопада 2003 року, оскільки виїхала на постійне проживання до Сполучених Штатів Америки. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачі перешкоджають проживанню відповідача [PERSON] в спірній квартирі. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації понад один рік, то вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачам, створює перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вони змушені сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету судовий збір у сумі 384,20 грн., сплачений при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 384,20 грн.

Outcome: approved