Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення грошових коштів у сумі 56 200 грн. та судових витрат, зокрема судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 10 261,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 21 вересня 2020 в простій письмовій формі був укладений попередній договір № 15 купівлі- продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до п. 2.1. попереднього договору на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання [PERSON] передала [PERSON] грошову суму у розмірі 56 200 грн., що в еквіваленті складає 2 000 доларів США, та підтверджено підписами під вказаним договором. У подальшому основний договір не був укладений з причин, які не залежать від волі позивача, про що було повідомлено відповідача. 27 жовтня 2020 року Адвокатське бюро «Нежигай та партнери», яке представляє інтереси [PERSON] , направило відповідачу претензію з вимогою повернути грошові кошти за попереднім договором № 15, який є нікчемним правочином, оскільки нотаріально посвідчений не був. 31 жовтня 2020 року відповідач відмовилась від отримання цього листа. Таким чином грошові кошти у розмірі 56 200 гривень, що в еквіваленті складає 2000 доларів США, [PERSON] позивачу не повернула до цього часу. Ухвалою суду від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)за наявними у справі матеріалами. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до стст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористалась своїм правом та надала до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позовних вимог. Відповідно до відзиву зазначено, що положення попереднього договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2020, який є нікчемним в силу закону, не можуть бути доказом, на підставі якого суд може встановити наявність факту передачі відповідачу грошових коштів у розмірі 56 200 грн., яких остання не отримувала. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.2020 року між сторонами укладений попередній договір № 15 купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 попереднього договору, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання Покупець передав Продавцю грошову суму у розмірі 56 200 грн., що в еквіваленті становить 2 000 доларів США за курсом НБУ на день укладання цього Договору. Дана грошова сума є невід`ємною частиною договірної ціни «Об`єкта» і має статус завдатку (ч. 1 ст. 570 ЦК України). Також, п. 16 даного договору містить запис від руки наступного змісту: «в зв`язку з перевіркою банком документів на квартиру для отримання кредиту покупцем, Продавець, до отримання підтвердження банком, але не пізніше двох тижнів, дає згоду на повернення задатку (2 000$) без штрафних санкцій, якщо банк дає відмову», який не містить відомостей про погодження напису сторонами договору. Вказаний договір не посвідчений нотаріально. 27.10.2020 року за вих. № 27/10-2020 на адресу [PERSON] адвокатським бюро «Нежигай та партнери» від імені позивача направлено лист-претензію про повернення сплачених коштів у розмірі 56 200 грн., що в еквіваленті складає 2000 доларів США, за попереднім договором № 15, що є нікчемним (а. с .23 - 24 ). Дане відправлення, відповідно до витягу з офіційного сайту «Укрпошта», не вручено під час доставки (а. с. 24). Частиною 1 статті 635 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, сторонами не заперечується, що попередній договір не був нотаріально посвідчений. За таких обставин суд приходить до висновку, що укладений 21 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] попередній договір № 15, який не підлягав нотаріальному посвідченню, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до п. 4 Постанови пленуму ВСУ від 16.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідні його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися (позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 р. № 6-176цс12). Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, позивач зазначає, що відповідач має повернути грошові кошти в розмірі 56 200 грн., що були передані останньому як аванс, на виконання попереднього договору № 15 купівлі-продажу від 21 вересня 2020 року, який є нікчемним. Однак, враховуючи позицію позивача, суд зазначає, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу на підтвердження факту отримання вказаної грошової суми відповідачем, окрім наданої копії попереднього договору № 15 купівлі- продажу квартири від 21.09.2020, який не може бути достовірним та достатнім доказом, у розумінні стст. 79, 80 ЦПК України. Так, враховуючи положення вказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту перерахування чи передачі грошових коштів відповідачу, не було надано жодних достовірних доказів, на які б він посилався як на підставу своїх вимог в позові, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх недоведеністю. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed