Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» (далі - відповідач, ПАТ «КБ «Даніель»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 145 692,60 грн., пеню в розмірі 135 494,18 грн. моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., починаючи з 01.12.2013 року до дня повернення основного боргу по 4 370,78 грн. за кожен день прострочення виконання, а також три проценти за користування депозитом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 26.07.2012 року вона уклала з відповідачем договір строкового банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-29082, згідно умов якого позивач передала в управління відповідачу грошові кошти в розмірі 121 000,00 грн. на строк зберігання з 26.07.2012 року по 31.0-7.2013 року. 31.07.2013 року позивач звернулась до відповідача, проте, грошові кошти їй не виплатили. Позивач уклала новий договір строкового банківського вкладу «Свято, що наближається!» № Т-40457, згідно умов якого передала в управління відповідачу 140 000,00 грн. на строк зберігання з 01.08.2013 року по 30.10.2013 року. На письмову вимогу позивача від 06.10.2013 року повернути вклад та виплатити відсотки, відповідач направив листа від 25.11.2013 року, який по суті є відпискою. Заборгованість відповідача станом на 01.12.2013 року складає суму вкладу в розмірі 140 000,00 грн., відсотки в розмірі 5 692,60 грн. Крім того, позивач нарахувала пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі трьох відсотків річних від суми боргу, тобто 4 370,78 грн. за кожен день прострочення виконання, яка становить станом на 01.12.2013 року 135 494,18 грн., а також проценти за користування коштами банківського вкладу. Крім того, позивач зазначає, що їй завдано відповідачем моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2013 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» про поновлення порушених прав споживача та справу призначено до судового розгляду. Під час розгляду справи позивач 04.04.2014 року подала заяву про уточнення позовних вимог в якій зазначила, що оскільки Фонд гарантування вкладів 04.02.2014 року виплатив 145 619,46 грн., то просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення виконання в розмірі 419 383,68 грн., проценти за користування депозитом в розмірі 5 974,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.04.2014 року, і просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд, згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність представника відповідача, який повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 01.08.2013 року ПАТ «КБ «Даніель» (Банк) уклало договір строкового банківського вкладу «Свято, що наближається!» № Т-40457 з [PERSON] (Вкладник), згідно умов якого Банк приймає 01.08.2013 року, а Вкладник передає в управління Банку грошові кошти у сумі140 000,00 грн. на строк зберігання з 01.08.2013 року по 30.10.2013 року. У п. 1.3 договору сторони погодили, що Банк повертає Вкладнику вклад і нараховані на нього відсотки згідно умов п. 1.1 договору або за заявою (вимогою) Вкладника, наданою в письмовій формі Банку щодо виконання зобов'язань Банком та в порядку та на умовах, передбачених цим договором та чинним законодавством України. Відповідно до п. 1.4 договору, повернення вкладу підтверджується касовим документом при готівкових рахунках, платіжним дорученням клієнта або меморіальним ордером на перерахування коштів за заявою Вкладника при безготівкових рахунках. Згідно п. 2.1 та п. 2.2 договору, Банк нараховує прості відсотки Вкладнику на Вклад з розрахунку 16,5 % річних за винятком випадків, визначених договором. Відсотки нараховуються щомісяця у передостанні три банківських дні місяця, виходячи з фактичної кількості днів у році, і акумулюються на окремому рахунку нарахованих відсотків. Відсотки на вклад нараховуються Банком від дня, наступного за днем надходження вкладу в Банк до дня, який передує його поверненню Вкладнику або списання з Вкладного рахунку з інших підстав. Відповідно до п. 3.1.1 та п. 3.1.2 договору, Банк зобов'язується прийняти вклад, зазначений у п. 1.1 договору, і забезпечити його збереження. У термін, передбачений п. 1.3 договору, повернути вклад і нараховані на нього відсотки на підставі заяви на видачу готівки шляхом видачі готівкових коштів з каси Банку або перерахуванням на власний поточний або інший рахунок Вкладника. Повернення вкладу і виплата нарахованих на нього, але не сплачених відсотків, здійснюється у валюті вкладу. Згідно п. 3.1.3 договору, Банк зобов'язується нараховувати прості відсотки Вкладнику на вклад, згідно з умовами, передбаченими договором. Відповідно до п. 3.3.1 договору, Вкладник зобов'язується внести готівкові кошти або переказати безготівкові кошти на вкладний рахунок у сумі та термін, зазначені в п. 1.1 договору. У п. 3.4.1 договору сторони погодили, що 30.10.2013 року Вкладник має право отримати вклад та нараховані відсотки на підставі заяви на видачу готівки шляхом видачі готівкових коштів з каси Банку або перерахуванням на поточний або інший вкладний рахунок вкладника у банку України. Відповідно до п. 4.1 договору, цей договір набуває силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань. Згідно п. 4.3 договору, у випадку, коли Вкладник не вимагає повернення вкладу у дату, визначену у п. 1.3 договору, цей договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу. При цьому, Банк переносить суму вкладу разом з нарахованими та не виплаченими відсотками за даним договором на вкладний рахунок на вимогу і нараховує відсотки по ставці вкладу на вимогу з розрахунку 1 % річних. Період нарахування відсотків по вкладу на вимогу - період, що починається з дня надходження коштів на Вкладний рахунок на вимогу до дня, що передує поверненню коштів. Повернення коштів з вкладного рахунка на вимогу здійснюється на підставі заяви Вкладника, наданої Банку не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати отримання коштів. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Як визначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач на виконання умов договору строкового банківського вкладу «Свято, що наближається!» № Т-40457 вніс на рахунок ПАТ «КБ «Даніель» грошові кошти в розмірі 140 000,00 грн. 30.10.2013 року [PERSON] звернулась до ПАТ «КБ «Даніель» із заявою про повернення вкладу з виплатою процентів. 06.11.2013 року [PERSON] повторно звернулась до ПАТ «КБ «Даніель» з аналогічною заявою, яка того ж дня була зареєстрована відповідачем. Проте, виплату ПАТ «КБ «Даніель» здійснило через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб лише 04.02.2014 року. Так, згідно заяви про видачу готівки 04.02.2014 року [PERSON] було виплачено 145 619,46 грн. - сума вкладу та нараховані відсотки. Таким чином, 04.02.2014 року ПАТ «КБ «Даніель» виконало перед [PERSON] зобов'язання за договором банківського вкладу «Свято, що наближається!» № Т-40457 від 01.08.2013 року. Разом з тим, оскільки з 01.08.2013 року по 04.02.2014 року ПАТ «КБ «Даніель» продовжувало користуватись грошовими коштами позивача в розмірі 140 000,00 грн., [PERSON] просить стягнути за цей період 5 974,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За умовами п. 2.1 та п. 2.2 договору, Банк нараховує прості відсотки Вкладнику на Вклад з розрахунку 16,5 % річних за винятком випадків, визначених договором. Відсотки на вклад нараховуються Банком від дня, наступного за днем надходження вкладу в Банк до дня, який передує його поверненню Вкладнику або списання з Вкладного рахунку з інших підстав. Оскільки в день закінчення строку дії договору - 30.10.2013 року, позивач звернулась до ПАТ «КБ «Даніель» із заявою про повернення вкладу та сплати нарахованих відсотків, чим засвідчила свій намір припинити дію договору, відповідач був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 30.10.2013 року. Разом з тим, ПАТ «КБ «Даніель» повернуло кошти позивачу лише 04.02.2014 року, чим порушило свої грошові зобов'язання. За таких обставин, ПАТ «КБ «Даніель» зобов'язано сплатити [PERSON] проценти за фактичне користування грошовими коштами до дня їх повернення позивачу. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, отже період прострочення становить з 31.10.2013 року по 04.02.2014 року включно. Так, проценти за фактичне користування сумою вкладу у період з 31.10.2013 року по 03.02.2014 року становлять 6 138,90 грн. (140 000,00(сума боргу)*16,5%(процентна ставка за договором)/100*97(дні прострочення)/365). Разом з тим, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відтак, суд позбавлений можливості вийти за межі позову. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] стягнути з відповідача проценти за користування коштами за договором строкового банківського вкладу «Свято, що наближається!» № Т-40457 від 01.08.2013 року за період з 31.10.2013 року по 03.02.2014 року в розмірі 5 974,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 31.10.2013 року по 03.02.2014 року пеню в розмірі 419 383,68 грн., відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частинами 1 та 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Так, відповідно до п. 5.1 договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором Банк сплачує Вкладнику неустойку у розмірі, передбаченому чинним законодавством. Згідно з преамбулою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. У ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін. Отже, відносини, що виникли між [PERSON] та ПАТ «КБ «Даніель» є зобов'язальними з приводу надання фінансових послуг, відтак, на них поширюється норми Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Так, 30.10.2013 року [PERSON] звернулась до ПАТ «КБ «Даніель» із заявою про виплату грошових коштів в розмірі 145 619,00,00 грн., проте, відповідач виплатив грошові кошти лише 04.02.2014 року. Таким чином, ПАТ «КБ «Даніель» порушило строки виконання доручення [PERSON] про виплату коштів за договором строкового банківського вкладу «Свято, що наближається!» № Т-40457 від 01.08.2013 року. Згідно п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Разом з тим, Постановою Правління Національного банку України від 16.01.2014 року № 14, ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію з 17.01.2014 року. Згідно п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Отже, оскільки згідно умов договору строкового банківського вкладу «Свято, що наближається!» № Т-40457 від 01.08.2013 року, позивач мав право одержати вклад та нараховані відсотки 30.10.2013 року, а тимчасову адміністрацію запроваджено з 17.01.2014 року, то пеню за прострочення виконання зобов'язання можна стягувати лише за період з 31.10.2013 року по 16.01.2014 року. Так, сума заборгованості становить 145 619,00 грн. - сума депозиту та сума нарахованих процентів, період прострочення з 31.10.2013 року по 16.01.2014 року включно становить 78 днів, отже пеня за прострочення виконання зобов'язання за вказаний період становить 14 651,90 грн. (10 відсотків суми переказу). Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з ПАТ «КБ «Даніель» на користь [PERSON] пені за прострочення виконання доручення за період з 31.10.2013 року по 16.01.2014 року включно в розмірі 14 651,90 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просить стягнути 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Так, позивачем не доведено наявність моральної шкоди та причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та моральною шкодою позивача, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. При цьому, суд також зазначає, що між позивачем та відповідачем існують зобов'язальні правовідносини, які виникли на підставі договору строкового банківського вкладу «Свято, що наближається!» № Т-40457 від 01.08.2013 року, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з ПАТ «КБ «Даніель» на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а суд задовольняє позов частково, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 205,36 грн. у відшкодування судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial