Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] в січні 2016р. звернувся до суду з позовом, згідно з яким просив стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (УДППЗ «Укрпошта») на його користь 10647,07 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, та 33272 грн. на компенсацію моральних збитків. Позов мотивовано тим, що відповідачем не виконано рішення суду, що постановлене на користь позивача, чим порушені вимоги законодавства про захист прав споживачів. Позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягав пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечив і просив в задоволенні позову відмовити, за необґрунтованістю. Судом встановлено таке. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2013 року було постановлено до стягнення з УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] 120,72 грн. пені за прострочення зобов'язань за договором, та 250 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної неналежним виконанням умов договору. З рішення вбачається, що пеня нарахована на зобов'язання відповідача повернути позивачу кошти за нікчемним договором про надання послуг поштового зв'язку, по день фактичного виконання зобов'язання (22.06.2013 року), на підставі ст. 10 ч. 5 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки, рішення до цього часу боржником не виконано, то позивач вважає, що на суми, визначені цим рішенням, має продовжуватись нараховуватись пеня. Проте, такі доводи позивача не засновані на законі. Так, ст. 10 ч. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Згідно зі ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, пеня може бути нарахована лише на грошове зобов'язання за договором, у разі прострочення його виконання. За обставин справи, як уже зазначалось вище, зобов'язання за договором відповідачем виконане, а відповідно підстав для продовження нарахування пені не має. Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, але лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Законодавством, в тому числі і про захист споживачів, пеня за невиконання рішення суду не передбачена. В такому випадку, відносини виникають не із цивільно-правових підстав, а з виконання рішення суду і відповідальність боржника за невиконання, неналежне виконання, ухилення від виконання рішення передбачена не цивільним законодавством, а законодавством, що регулює питання виконання рішень суду (ЗУ «Про виконавче провадження»), КУпАП правопорушення, КК України, у разі наявності в діях боржника ознак відповідних правопорушень. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2013 року, як це вбачається з матеріалів справи за якою воно постановлено, позивачем до примусового виконання в порядку і строки визначені Законом України «Про виконавче провадження» не звернуте, а тому суд вважає, що позивач фактично погодився з негативними наслідками невиконання цього рішення. Сам по собі факт невиконання відповідачем рішення суду в добровільному порядку, не може вказувати, що позивачу заподіяно шкоду. Тому, суд знаходить вимоги [PERSON] необґрунтованими, і за цих підстав відмовляє в їх задоволенні. За такого рішення, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, витрати у справі суд відносить на рахунок держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed