Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] 17.10.2019 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що він є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . Йому стало відомо, що у належному йому будинку зареєстрована, хоча і не проживає відповідач [PERSON] , яка не є членом його сім`ї. Позивачу невідоме її місцезнаходження, у будинку відсутні її особисті речі. На сьогоднішній час реєстрація в помешканні сторонньої особи перешкоджає позивачу користуватися власним майном, позбавляє можливості відчужити своє майно, чим порушуються його права як власника будинку. В порядку усунення перешкод у здійснені ним, як власником, права користування та розпорядження своїм майном просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В добровільному порядку вирішити спір немає можливості. З метою захисту своїх майновий прав змушений звернутись до суду. В судове засідання позивач не прибув. Надав заяву про проведення судового розгляду без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибула повторно. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за місцем реєстрації. Про причини неявки відповідач не повідомила, у встановлений строк не подала відзив на позов. Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин повторної неявки в судове засідання, не подала відзив на позов та позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8) та договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с. 3-4), позивач [PERSON] з 23.09.2019 року є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . Згідно даних картотеки відділу ведення реєстру територіальної громади Новоград-Волинської міської ради відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до актів обстеження від 24.09.2019 року та 17.10.2019 року, складеним депутатом Новоград-Волинської міської ради Табалюк В.С. зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6,7 ). При вирішенні спору суд керується наступними нормами права. Стаття 317 ЦК України вказує, що право власності являє собою право користування, володіння та розпорядження майном. Також відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 387 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а захист права власності забезпечується державою. Забезпечуючи гарант захисту права власності, законодавець надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, розпоряджатися житлом на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відмову відповідача у добровільному порядку знятися з реєстрації суд вважає порушенням права власника - [PERSON] - щодо вільного розпорядження своєю власністю. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком і задовольняє позов повністю.

Outcome: approved