Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 31 669,44 грн (яка визначена після утримання обов`язкових платежів та податків) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2021 по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 26.04.2021 складає 14 794,56 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом від 02.02.2020 №144/к був звільнений з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням; відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 31 669,44 грн. Також позивач зазначає, що в день звільнення він не працював, тому 24.03.2021 направив відповідачу заяву про проведення з ним остаточного розрахунку, отриману відповідачем 31.03.2021, однак на день подання позову заборгованість відповідач не сплатив. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за період з 01.04.2021 по день ухвалення судового рішення, враховуючи, що середньоденний заробіток позивача, визначений відповідачем, дорівнює 821,92 грн. Ухвалою суду від 30.04.2021 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.22). Позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с.19). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі його представника. За змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем дорівнює 31669,44 грн; середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 821,92 грн. Вказує, що позивач направив відповідачу заяву про проведення остаточного розрахунку, яка була отримана останнім 31.03.2021; посилається на наявність у суду права зменшити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку про звільненні (а.с.26-30,35). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 16.10.2000 по 02.02.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №144/к від 02.02.2020 позивач був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7-8). Сторонами визнано, що позивач в день звільнення не працював, що підтверджується й Довідкою про відмітки: таб.№1185 за 02.02.2020 (а.с.31). Відповідно до довідки відповідача від 07.04.2021 №278 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 31 669,44 грн, з яких за 12.2019 р. - 13513,84 грн, за 01.2020 р. - 7098,78 грн, за 02.2020 р. - 11056,82 грн; суми вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.10). Відповідно до довідки від 07.04.2021 №277, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 821,92 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за грудень 2019 - січень 2020р. та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.18). 24.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просить погасити заборгованість із заробітної плати, заява отримана відповідачем 31.03.2021 (а.с.11-13). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Згідно зі ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. За приписами ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.38 і ст.39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене, за відсутністю доказів на підтвердження виконання відповідачем свого обов`язку із проведення зі звільненим працівником-позивачем остаточного розрахунку та виплати йому всіх належних сум, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати в розмірі 31669,44 грн. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2021 по день постановлення рішення, суд зазначає таке. Як зазначено вище, позивач в день звільнення - 02.02.2020 не працював, письмова вимога позивача про здійснення з ним повного розрахунку від 24.03.2021 отримана відповідачем 31.03.2021; доказів виплати позивачу всіх належних йому сум не пізніше наступного дня - 01.04.2021 відповідачем не надано та зазначено, що заборгованість не виплачена. З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для настання для відповідача передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності, а саме виплати позивачу середнього заробітку за період з 01.04.2021 по день постановлення судового рішення - 02.06.2021. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за вказаний період затримки, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 07.04.2021 (а.с.98), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 821,92 грн. Час затримки з 01.04.2021 по 02.06.2021 (включно) дорівнює 42 робочим дням. Таким чином, сума середнього заробітку за відповідний час затримки розрахунку дорівнює 34520,64 грн (821,92 грн.*42 робочих дня), що є співмірним із сумою заборгованості по заробітній платі та відповідає встановленим обставинам справи, а тому суд не вбачає підстав для її зменшення. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 13513,84 грн.

Outcome: approved