Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє адвокат [PERSON], звернулася до суду з позовом Милівської сільської ради Бериславського району про визнання права власності за набувальною давністю, в позовних вимогах просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №9 по вулиці Східній в селі Милове Бериславського району Херсонської області на підставі набувальної давності, оскільки проживає у зазначеному будинку більше десяти років, безперервно володіє ним. Представник позивача за договором авокат [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, зазначених у позовній заяві. Від відповідача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено: Згідно довідки Милівської сільської ради Бериславського району №02-44/01/ПІ/18 від 16.01.2018 року [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON], [PERSON] з грудня 2007 року проживають в [INFO]. З довідки виконкому Милівської сільської ради №1377 від 11.12.2017 року вбачається, що в житловому будинку №9 по провулку Східноу в селі Милове Бериславського району ніхто не зареєстрований. З довідки КУ «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради №901 від 18.01.2018 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року за даними реєстрових книг за адресою пров. Східний буд.9 в с. Милове нерухомість не зареєстрована. Позивач разом з сімєю з 2007 року проживає у зазначеному будинку, відкрито володіє ним, сплачує комунальні платежі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що позивач разом із сімєю проживає у [INFO] з 2007 року. Отже, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно користується житловим будинком №9 по провулку Східноу в селі Милове Бериславського району з 2007 року по теперішній час, що свідчить про набуття нею права власності на будинок за набувальною давністю, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду немає.

Outcome: approved