overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] 12 червня 2018 року предявила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 серпня 2006 року. \~ \~ \~ \~У обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, через що виникають сварки, з їх обох вини сумісне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Під час судового розгляду [PERSON] у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, що вбачається із оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Вислухавши пояснення позивача, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про шлюб та народження відомо, що сторони зареєстрували шлюб 16 серпня 2006 року від якого мають одну неповнолітню дитину (а. с. 3, 4). Сторони у серпні 2014 року припинили подружні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд дійшов висновку, що примирення між сторонами не можливе, їх сімя розпалася остаточно, а шлюб існує формально. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ураховуючи наведене, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, і тому право позивача, передбачене ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, на припинення шлюбних відносин підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

[PERSON] 13.01.2014 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] Позовну заяву обгрунтовує тим, що шлюб між ними укладено 30.08.2008 р. Від даного шлюбу у них з відповідачем народилась одна дитина - [PERSON]. [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з постійними непорозуміннями, сварками та різними поглядами на життя. Вони не підтримують подружніх стосунків, не спілкуються та не ведуть спільного господарства з червня 2013 року. У позивача відсутні почуття до відповідача, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти розірвання шлюбу не заперечила. Дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, фактичні взаємини подружжя, причини розлучення, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Сторони зареєстрували шлюб 30.08.2008 р. Цей шлюб для них є першим. За час спільного проживання у них народилась одна дитина. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків. Як позивач, так і відповідач не бажають надалі вживати заходів для примирення, відновлення подружніх стосунків та збереження шлюбу. Це не відповідає їх інтересам. Сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного. Відтак встановлені судом обставини підтверджують, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, розпад шлюбу є безповоротним. Спроби примирення були би неможливі і не відповідають інтересам обох сторін. А тому шлюб між сторонами слід розірвати, задовольнивши позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] 13.01.2014р. звернулася до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що з 23.02.2010р перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], відповідачем у справі. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Свій позов мотивує тим, що подружні стосунки між ними припинені з початку 2012р по причині частих свар, які виникали при вирішенні питань сімейного характеру, не порозуміння один одного. Вказує, що з того періоду вона з відповідачем не спілкується, не підтримує подружніх стосунків, ніхто з них не приймав ніяких мір до примирення та відновлення сімейних відносин. Вважає, що на підставі вищевикладеного між ними виникли неприязнені відносини, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, сім'я розпалась остаточно, відновити її неможливо. На примирення не згодна. Суперечок стосовно виховання дитини та розподілу майна не мають. Просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу її прізвище залишити - «[PERSON]». Позивач [PERSON] підтримала свої вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, та надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] позов визнав цілком, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.02.2010р (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). З наданих до суду письмових заяв вбачається, що позивач підтримала свій позов, а відповідач його повністю визнав. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Прізвище позивача після розірвання шлюбу за її клопотанням залишити - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] 13.01.2015 р. звернулась до Московського райсуду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що сімейні стосунки між нею та відповідачем припинені, почуття любові та поваги одне до одного ними втрачені; подальше спільне життя й збереження шлюбу неможливо. Оскільки, з січня 2013 р. вони проживають окремо один від одного, сім*я фактично розпалася, просить розірвати шлюб. Просила справу розглянути у її відсутності, про що надала письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином і суд розглянув справу у його відсутності, на підставі наданих доказів, заочно. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Сторони з 20.10.2012 р. знаходяться у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено судом, подружжя [PERSON] почуття любові та поваги одне до одного втратили; подружніх стосунків не підтримують з січня 2013 р., сім*я фактично розпалась. Приведене дає суду можливість зробити висновок, що збереження шлюбу між подружжям суперечить їх інтересам, та шлюб належить розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] 13.01.2015 р. звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] 2006 р.н. в розмірі по 1/4 частині усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Сторони до суду не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] 13.01.2015 р. звернулася до суду з цією заявою. У заяві зазначила, [INFO] помер дід заявниці [PERSON]. За життя дід склав заповіт, згідно якого все майно, яке йому належало (житловий будинок з надвірними спорудами, земельні ділянки, грошові вклади і все інше) заповів заявниці [PERSON]. Однак оформити право на спадщину вона не має можливості в зв'язку з тим, що згідно свідоцтва про народження і паспорту її дід записаний як «[PERSON]», а всі інші документи видані помилко як «[PERSON]», а саме: заповіт від 29.08.2012 р. складений від імені [PERSON]; державний акт на право власності на земельну ділянку І-ЗК № 040535 від 19.11.2003 року виданий на прізвище [PERSON]; свідоцтво про одруження [NUMBER] від 17.07.1965 року видане на прізвище [PERSON] , в зв'язку з чим і прізвище бабусі записано як [PERSON], тому виникають у заявниці трудодні при оформленні спадкового майна та просить встановити факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на прізвище [PERSON] належить померлому [PERSON]. Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] при розгляді справи вимоги заяви підтримали, просять такі задоволити. Заінтересована особа приватний норіус [PERSON] подала заяву про розгляд сприви у її відсутності , заперечень до поданої заяви не має. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які заявник посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає заяву задовольнити, виходячи з наступного. Згідно з ст. 256 ч.1 п. 6 ЦПК України суд встановлює факт належності правовстановлюючих документів, якщо прізвище, ім'я, по батькові зазначено в документі не збігається з прізвищем, ім'ям, по батькові цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Від встановлення даного факту залежить виникнення спадкового права для заявниці [PERSON]. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що в заповіті від 28.08.2012 року спадкодавця зазначено як [PERSON], в державному акті на право власності на земельну ділянку І-ЗК № 040535 від 19.11.2003 року зазначено як [PERSON]. Згідно поданих документів у справі, а саме: копії паспорта громадянина України та в свідоцтві про смерть зазначений як [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

[PERSON] 13.01.2015 року звернувся до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] йому виповниться 60 років, на даний час з метою консультації він звернувся до Пенсійного фонду для роз'яснення необхідних документів, які будуть потрібні для оформлення пенсії за віком, і працівником управління було встановлено, що в трудовій книжці допущена помилка в його даті народження. Так він народився [INFO], а в трудовій книжці вказано - [INFO]. Виправити вказану неточність в позасудовому порядку на даний час є неможливим, оскільки підприємство, яке видало трудову книжку, ліквідовано. Для можливості оформити пенсію, необхідно встановити факт, що трудова книжка належить йому. У судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги та надав аналогічні пояснення. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про можливість слухання справи без його участі, так як проти вимог не заперечує /а.с.21/. Суд, заслухавши думку заявника, вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява обгрунтована і підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України, виданого Великописарівським РВ УМВС України в Сумській області 20 грудня 1999 року [PERSON] народився [INFO] у сел. Усть - Камчатськ Камчатської області /а.с.4-5/. Як вбачається, трудова книжка, заповнена 24 травня 1976 року Красноградським управлінням бурових робіт, на ім'я [PERSON] [INFO] з освітою 8 класів /а.с.6-11/. Трудова книжка [NUMBER], заповнена 15 жовтня 2009 року на ім'я [PERSON], [INFO] /а.с.12-13/. Відповідно до військового квитка [NUMBER] [PERSON], [INFO], уродженець сел. Усть-Камчатськ Камчатської області проходив військову службу з 22.05.1979 року по 16.05.1981 року /а.с.15/. Згідно свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування [NUMBER], виданого 18.06.2002 року, [PERSON], [INFO], уродженець с. Усть - Камчатськ Камчатської області, Росія / а.с.16/. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні показали кожний окремо, що працюють разом з заявником з 2007 року та продовжують працювати до цього часу разом у Великописарівській школі, кожного року святкують його день народження [INFO], після Дня захисника Вітчизни [INFO]. Відповідно ст. 256 ч.1 п.6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Ці докази свідчать про те, що трудова книжка належить саме заявнику [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] 13. 01. 2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 28. 09. 1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1480. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою та заходиться на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки припинені з ……року. Сім'я розпалася і примирення не можливе, спільне господарство не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя. Спору про розподіл спільного майна подружжя немає. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд справу розглянути в її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позовні визнав та не заперечував проти задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ст. 112 ч. 1 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сім'я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують і поновлювати їх не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому суд вважає за необхідне шлюб між сторонами - розірвати . Позивачці після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] 13.01.2016р звернулася до суду з вищевказаним позовом, вказуючи, що з 26.09.1998р перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідачем у справі. Шлюб у них перший. Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Свій позов мотивує тим, що приблизно з вересня 2015р між нею та відповідачем почали погіршуватися відносини, що було обумовлено побутовими проблемами та різними поглядами на сімейні цінності, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки, свідками яких були діти. З початку жовтня 2015 року шлюбні відносини між ними припинені, після чого вони припинили вести спільне господарство. Зазначає, що вони в добровільному порядку вирішили питання щодо матеріального забезпечення своїх дітей. На теперішній час вона переконана, що в подальшому сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Вважає, що подальше сімейне життя й збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. Питання про розподіл спільного майна подружжя між ними вирішено в добровільному порядку. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] Позивач [PERSON] підтримала свої вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, та надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] позов визнав цілком, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 26 вересня 1998 року виконкомом Біленківської селищної ради м.Краматорська Донецької області, убачається, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1998 року. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З наданих до суду заяв вбачається, що позивач підтримала свій позов, а відповідач його повністю визнав. Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони не проживають однією сім'єю з початку жовтня 2015 року, хоча живуть за однією адресою, але шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, у зв'язку з чим суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно і не може бути поновлена, примирення неможливе. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, які втратили почуття любові та поваги одне до одного, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них, а також інтересам їх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Прізвище позивача після розірвання шлюбу за її клопотанням залишити теж [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] 13.01.2020 року через поштове відділення звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі з 20.11.2012 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №1769. Позивач та відповідачка є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . З січня 2020 року сторони не підтримують подружніх стосунків та спільно не проживають. Причиною припинення подружніх відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного, у них різні погляди на життя. Оскільки їх шлюб носить формальний характер та суперечить його інтересам, просить його розірвати. На підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та не заперечує щодо їх задоволення, можливості примирення з позивачем не вбачає, розгляд справи просить проводити без її присутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, 20.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції шлюб за актовим записом №1769. Позивач та відповідачка є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.06.2013 року виконавчим комітетом Михалківської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. З січня 2020 року сторони припинили подружні відносини та спільне проживання. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки не вбачає можливості збереження сім`ї, а також вважає, що їх шлюб носить формальний характер та суперечить його інтересам. Відповідачка також не вбачає можливості примирення та спільного проживання. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приймає визнання відповідачкою позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved