Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON]звернувся в суд з позовом до Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області, третя особа: [PERSON] в якому просить встановити юридичний факт, а саме, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], [INFO], померлої 17.01.2009 року. Визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 17.01.2009 року, протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду. Визнати за ним, як спадкоємцем першої черги за законом, після смерті його матері право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4, 8698 га., розташовану за адресою: Одеська область, Захарівський район, Захарівська селищна рада, масив 31, діл.1, кадастровий номер 5125255100:01:001:0085. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 січня 2009 року померла його мати, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 500103, виданим повторно Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 02 серпня 2017 року. Спадкоємцями за законом на момент смерті [PERSON] були позивач та його брат [PERSON] (син померлої). Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 4,8698 га з кадастровим номером 51252551100:01:001:0085, масив 31, ділянка 1, розташованої на території Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області. 04 жовтня 2010 року помер брат позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 500146, виданого повторно 19 вересня 2017 року Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 05 жовтня 2017 року позивач звернувся до Захарівської районної держаної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. На підставі заяви позивача була відкрита спадкова справа № 215/2017 до майна [PERSON], померлої 17.01.2009 року, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру № 49357723 від 05.10.2017 року. Однак державним нотаріусом [PERSON]С було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 жовтня 2017 року, в якій зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом видати неможливо у звязку з пропуском встановленого законом строку на прийняття спадщини, неможливістю підтвердити родинні відносини зі спадкодавцем та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Виходячи з викладеного, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що звертався в усній формі до Захарівського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо видачі копії свідоцтва про його народження, однак йому було відмовлено оскільки останній народився на території ПМР. Також позивач вказав, що змоги поїхати до ПМР з метою легалізації свідоцтва про народження в нього не було в звязку з відсутністю коштів. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обгрунтування викладені в позовній заяві. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні вказав, що вирішення даної справи залишає на розсуд суду, крім того в поясненні щодо позову вказав, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що дійсно позивач [PERSON] був сином померлої [PERSON] і вони підтримували родинні відносини. Також зазначили, що позивач [PERSON] та його покійний брат разом займались похованням своєї матері. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 січня 2009 року померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 500103, виданим повторно Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 02 серпня 2017 року (а.с.5). Спадкоємцями за законом на момент смерті [PERSON] були позивач та його брат [PERSON] (син померлої). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 4, 8698 га, державний акт серії ОД № 031055 виданий 25.12.2003 року з кадастровим номером 51252551100:01:001:0085 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з земель колишнього КСП «Нива», масив 31, ділянка 1, розташованої на території Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області згідно витягу з державного земельного кадастру. 04 жовтня 2010 року помер брат позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 500146, виданого повторно 19 вересня 2017 року Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 7). 05 жовтня 2017 року представник позивача [PERSON] звернулась до Захарівської районної держаної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. На підставі заяви представника позивача була відкрита спадкова справа № 215/2017 до майна [PERSON], померлої 17.01.2009 року, що підтверджується також Витягом зі спадкового реєстру № 49357723 від 05.10.2017 року (а.с. 17). 05 жовтня 2017 року державним нотаріусом [PERSON]С було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом видати неможливо у звязку з пропуском встановленого законом строку на прийняття спадщини, неможливістю підтвердити родинні відносини зі спадкодавцем, оскільки позивач подав в якості доказів родинних відносин свідоцтво про народження, яке видане повторно 10.11.2015 року відділом записів громадянського стану державної адміністрації Григоріопольского району, ПМР, тобто органами самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 18). Однак, судом не може бути встановлений факт родинних відносин між позивачем та померлою, в якості доказів родинних відносин наявне свідоцтво про народження позивача, яке видане повторно 10.11.2015 року відділом записів громадянського стану державної адміністрації Григоріопольского району, ПМР, тобто органами самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, враховуючи, що такої республіки взагалі не існує, на території республіки Молдова існує самопроголошена Придністровська Молдавська Республіка, що є загальновідомим фактом, і абреавітура, використана в свідоцтві про народження позивача як ПМР розшифровується саме як Придністровська Молдавська Республіка. Проте суд не може визнати факт родинних відносин, оскільки Придністровська Молдавська Республіка не визнана Україною як така, і міжнародною спільнотою визначається частиною Республіки Молдова. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначив, що завдання суду, при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. При цьому, суду не надано доказів того, що заявник вчиняв будь-які дії щодо легалізації свідоцтва про народження на території ПМР і України та вживав заходи щодо оформлення свого права на спадкування, оскільки надана заявником відповідь із нотаріальної контори свідчить лише про ініціювання ним питання про прийняття спадщини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведених вище обґрунтувань вбачається, що заявником не було надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог. Після відкриття спадкової справи, позивачу стало відомо, що його брат [PERSON], за життя не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Згідно довідки Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області від 02.08.2017 року № 4335, [PERSON], яка померла 17 січня 2009 року дійсно постійно проживала і була зареєстрована до дня своєї смерті в будинку № 18 по вул. Адамівська, смт. Захарівка Захарівського району Одеської області. У вищевказаному житловому будинку за вищезазначеною адресою крім покійної [PERSON] на день її смерті та до цього часу немає зареєстрованих чи прописаних фізичних осіб (а.с. 11). Позивач не прийняв вчасно спадщину після смерті своєї матері, [PERSON], померлої 17.01.2009 року, оскільки був переконаний, що його брат [PERSON] оформить все майно на себе, адже покійна матір залишила заповіт на його імя. Тому, заяву про прийняття спадщини позивач не подавав, адже його брат наполягав на тому, що оформить спадщину на себе, однак не вчинив жодних дій задля того, щоб переоформити майно матері на себе. Зазначивши, що за даних обставин не звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. В разі визначення спадкоємцеві додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч.5 ст.1268, ст.ст.1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як введення в оману позивача його покійним братом, оскільки останній мав прийняти спадщину за заповітом, але з незрозумілих причин її не прийняв. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо встановлення факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], не вжито заходів щодо легалізації свідоцтва про народження на території ПМР, позивач лише ініціював питання про прийняття спадщини шляхом звернення до нотаріуса та враховуючи, що дві останні позовні вимоги визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом є похідними від першої вимоги про встановлення факту родинних відносин, а тому позивачу слід відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed