Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] в березні 2015 року заявила позов, за яким просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], та зобов'язати органи ДМС України зняти останнього з реєстраційного обліку за адресою житла. Позов мотивований тим, що відповідач понад рік не проживає за місцем реєстрації, участі в утриманні житла не приймає, що в свою чергу створює позивачу перешкоди в користуванні власністю. [PERSON] подала заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, в судове засідання не з'явився. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.1997р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської нотаріальної кантори Румянцевою І.А. за реєстровим №9-670, [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. З довідки балансоутримувача (Ф3) вбачається, що в квартирі разом з власником [PERSON] з 09.09.1997р. також зареєстровано її колишнього чоловіка [PERSON], на правах члена сім'ї. Сторони перебували в шлюбі до 18.11.1986р., на що вказує свідоцтво про розірвання шлюбу. Пояснення позивача, про те, що відповідач з 2004 року за місцем реєстрації не проживає, підтверджуються актом, складеним сусідами [PERSON], що посвідчений директором КП «Ремонтно-експлуатаційна організація - 10». Крім того, позивачем долучена до позову довідка дільничного лікаря в тому, що [PERSON] в поліклініку за місцем реєстрації не звертався, на диспансерному обліку не перебуває, амбулаторна картка на нього не заводилась. Наведене, за відсутності заперечень до позову, дає суду підстави прийти до висновку, що відповідач понад один рік не проживає за місцем своєї реєстрації, без поважної на те причини. Ст.156 ЖК України визначено право члена сім'ї власника користуватись жилим приміщенням власника, проте, як вбачається зі змісту цієї норми, тільки у разі проживання в ньому. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). Наявність реєстрації відповідача в квартирі позивача, очевидно тягне для останнього додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], а тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Разом з тим, суд залишає без задоволення вимогу позивача щодо припинення реєстрації відповідача за адресою спірного житла, як таку, що заявлена зайво, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користуватись житлом, і є підставою, для зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою житла. До того, ж орган до відання якого входять функції з реєстрації місця проживання осіб до участі у справі не притягнений. Отже, позов підлягає задоволенню частково. Оскільки основна вимога позову задоволена, то витрати понесені позивачем при зверненні до суду мають бути компенсовані йому відповідачем відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial