Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

[PERSON] 06 січня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради про встановлення факту належності та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. Уточнивши позовні вимоги в редакції від 17 січня 2017 року, посилався на те, що після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Позивач прийняв спадщину фактично, оскільки проживав зі спадкодавцем на час його смерті. Нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння. Позивач просив суд встановити факт належності [PERSON], померлому [INFO], домоволодіння [ADDRESS]; визнати за позивачем право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. У своїй заяві від 31 січня 2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Дніпропетровської міської ради у своїй заяві від 31 січня 2017 року просила розглядати справу без її участі, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] в 1968 році було побудовано домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 47,8 кв.м., загальною площею 94,8 кв.м., літня кухня літ. В, площею 10,2 кв.м., сарай літ. Н над В, площею 10,2 кв.м., сарай літ. Е площею 4 кв.м., гараж літ. Д площею 33,8 кв.м., теплиці літ. К площею11 кв.м., вбиральні літ. Г, навісів літ. З, Ж, И, споруд: мостіння, огорож, водоколонки (а.с. 23-31, 52, 53, 55). Однак за свого життя [PERSON] не оформив правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння. Частиною 2 статті 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON], померлому [INFO], домоволодіння [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене домоволодіння. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], є його син [PERSON] (а.с. 19), який належним чином прийняв спадщину, оскільки проживав зі спадкодавцем на час його смерті (а.с. 60). Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. від 19 жовтня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 37). На підставі ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв в момент виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У відповідності зі ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved