Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на свою користь суму заборгованості по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану відпустку, що належать до виплати при звільненні, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 2006 р., наказом від 19.02.2020 №203/к був звільнений з шахти за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, останній день роботи у відповідача - 19.02.2020. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість. Посилаючись на приписи статей 116 та 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Ухвалою суду від 01.06.2021 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.28). Позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позові наполягає (а.с.47); представник позивача - адвокат Ільющенко Ю.А. також надав заяву про розгляд справи без його участі та про задоволення позовних вимог (а.с.48). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. За змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні, було нараховано 69 670 грн; підтверджує, що останній день праці позивача - 19.02.2020 та вказує, що в заяві, наказі про звільнення від 19.02.2020 вимога про остаточний розрахунок відсутня. Відповідач вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з наступного дня отримання відповідачем позову - 27.05.2021 та посилається на те, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України. Також відповідач посилається на складну економічно-фінансову ситуацію, яка склалась на підприємстві та яка спричинила простій з 19.12.2019, та просить зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності (а.с.32-36, 43). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 22.11.2006 по 19.02.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача від 19.02.2020 №203/к позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.6-7). Як визнано відповідачем та вбачається з Довідки про відмітки, наданої відповідачем (табель №7705), в день звільнення 19.02.2020 позивач був на роботі (а.с.39). Відповідно до довідки відповідача від 12.05.2021 №399 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати за грудень 2019 р. - лютий 2020 р. в розмірі 69 670 грн; наведена сума заборгованості вказана після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.37). Відповідно до довідки від 10.06.2021 №504, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 651,19 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за грудень 2019 р. - січень 2020 р. та фактично відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.38). 09.04.2021 позивач на адресу відповідача направив заяву про здійснення з ним остаточного розрахунку та надання копій документів, яка отримана відповідачем 14.04.2021 (а.с.8-10). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відтак, з огляду на встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 69670 грн (сума вказана після утримання обов`язкових податків та зборів), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. При цьому суд зауважує, що за відомостями з контрольного табелю на ім`я позивача його останній день праці - 19.02.2020, що визнається й відповідачем, тобто позивач в день звільнення був на роботі. Отже, доводи відповідача з приводу відсутності вимоги позивача про здійснення з ним остаточного розрахунку є безпідставними та до уваги судом не приймаються. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 10.06.2021, який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 651,19 грн. На день постановлення даного рішення (30.06.2021) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 338 робочих днів (з 20.02.2020 по 30.06.2021 включно). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні та по день постановлення рішення, дорівнює 220 102,22 грн (651,19 грн.*338 робочих днів). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.04.2016 у цивільній справі №6-113цс16, та позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 у цивільній справі №756/10824/15-ц (провадження №61-7694зпв18), у суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП, і таке право суду залежить від наступних чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу; розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості; дії відповідача щодо її виплати. Беручи до уваги наведену правову позицію суду касаційної інстанції, враховуючи, що невиплачена позивачу при звільненні 19.02.2020 сума заробітної плати дорівнює 69 670 грн, за стягненням якої позивач звернувся більше ніж через рік: до відповідача - в квітні 2021р., до суду - в травні 2021р., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку дорівнює 220 102,22 грн, суд вважає справедливим застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування позивачу заробітної плати за час затримки розрахунку, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 70 000 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 291 грн (32% від 908 грн - судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за грудень 2019 р. в розмірі 3638,60 грн.

Outcome: partial