Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], звернувся в суд із позовною заявою про визнання [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що саме він є власником вказаної квартири. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстровані також і відповідачі. Відповідно до тверджень позивача, у вказаній квартирі відповідачі не проживають з 2010-2011 року по даний час, однак реєстрація їх місця проживання залишається за даною адресою. Крім того, позивачем подано до суду в якості доказів факту не проживання відповідачами заяву №02-02/00048/2099 від 06.09.2018 року [PERSON], паспорт [NUMBER], що зареєстрований в [ADDRESS], [PERSON], паспорт [NUMBER], що зареєстрований в [ADDRESS] адресованої КП «Муніципальна управляюча компанія», де вказано, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації, зокрема в квартирі [ADDRESS] (а.с.31). На думку позивача, відповідачі втратили інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідачів у даній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідач не оплачує, ускладнює оформлення субсидії тощо. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв'язку із реєстрацією в ній відповідачів, він звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратила право користування жилим приміщенням. а саме: квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач і його представник не з'явилися, однак представник позивач подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, відзиву щодо вимог позову суду не подали. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.8). В спірному будинку, окрім позивача на даний час зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 13 зворот). У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач з 2010-2011року у будинку не проживає, обов'язків по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у зв'язку з чим просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час. Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується і довідкою №02-02/00048/2099 від 06.09.2018 року [PERSON], паспорт [NUMBER], що зареєстрований в [ADDRESS], [PERSON], паспорт [NUMBER], що зареєстрований в [ADDRESS] адресованої КП «Муніципальна управляюча компанія», де вказано, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації, зокрема в квартирі [ADDRESS] (а.с.31). Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні спірної квартирою відповідачам не створює. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратила право користування житловим приміщенням є підставною, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved