Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] в червні 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після смерті матері залишилось спадкове майно, яке вона згідно заповіту від 01 вересня 2005 року, заповідала йому. У встановлений законом термін він подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та приступив до управління спадковим майном шляхом постійного проживання та реєстрації в спадковому будинку по [ADDRESS]. Крім будинку після смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Гожулівської сільської ради. Отримати свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки в Державному акті на право приватної власності на землю ім'я по батькові його матері зазначено невірно [PERSON]. В той час, як згідно свідоцтва про смерть зазначено [PERSON]. При останньому зверненні до нотаріальної контори дізнався, що окрім нього заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON], подав його брат [PERSON], який повідомив, що не зважаючи на заповіт бажає отримати у власність земельну ділянку площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Гожулівської сільської ради Полтавського району Враховуючи вказане, просив визнати в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, на яку видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №501131 від 10 липня 2002 року на ім'я [PERSON]. У вересні 2014 року [PERSON] уточнив позовні вимоги, просив встановити факт належності [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №501131 від 10 липня 2002 року, виданому [PERSON] та визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №501131 від 10 липня 2002 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] направили до суду заяви, в яких позов підтримали, а справу просили розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] направили до суду заяву, в якій справу просили розглянути без їх участі, при прийнятті рішення покладались на розсуд суду. Представники третіх осіб - Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Полтавської районної державної нотаріальної контори направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 30 вересня 2013 року (а.с.5). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гожулівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №501131, виданим Гожулівською сільською радою Полтавського району 10 липня 2002 року (а.с.8). Вказане майно спадкодавець [PERSON] згідно заповіту від 01 вересня 2005 року, посвідченого секретарем Гожулівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі №192, заповідала [PERSON] (а.с.6). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У встановлений законом термін [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та приступив до управління спадковим майном шляхом постійного проживання та реєстрації в спадковому будинку по [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Гожулівської сільської ради Полтавського району №02-31/1064 від 19 травня 2014 року (а.с.7). Для оформлення права власності на зазначену земельну ділянку позивач звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори, де отримав запити на надання Витягу з державного земельного кадастру, нормативно грошової оцінки та перелік обмежень та обтяжень (а.с.9, 10). Згідно витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки грошова оцінка становить 68838 грн. 56 коп. (а.с.11). В землевпорядній організації, куди [PERSON] звернувся для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримав відповідь про неможливість виготовлення даної документації з причин невідповідності у наданих документах. Так, в Державному акті на право приватної власності на землю серії Р1 №501131 від 10 липня 2002 року по батькові спадкодавця [PERSON] зазначено [PERSON] (а.с.12). В той час копіями документів, наданих позивачем суду, а саме, заповіту, свідоцтва про смерть, вищевказаними довідками сільської ради правильне ім'я по батькові спадкодавця Іллівна. З вказаних причин отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст.126 ЗК України). Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для правильного вирішення спору про спадкування суд на підставі відповідних документів зобов'язаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Документи, які повинен подати спадкоємець для отримання свідоцтва про право на спадщину, зазначені в розділі 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за №283/8882. Відповідно до п.216 зазначеної Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. Якщо спадкоємець не може надати такі документи, то нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину і єдиним способом захисту прав такого спадкоємця є суд. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат, видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Пунктами 2, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Під час розгляду справи встановлено, що позивачу в порядку спадкування за заповітом від померлої [PERSON], матері (актовий запис про смерть) переходять права на земельну ділянку площею 2,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Гожулівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, належала [PERSON] Позивач не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як у нього відсутній правовстановлюючий документ про право приватної власності на землю за [PERSON] З 01 січня 2013 року у зв'язку з внесенням змін до Земельного Кодексу України та введенням в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено видачі Державного акта на право приватної власності на землю, що унеможливлює видачу дубліката державного акта, як таких, що відмінені, як форма посвідчення права власності на земельну ділянку, так як введено свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 в п.3.5. зазначив, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в п.10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7, про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом померлої матері [PERSON] спадщину прийняв, вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на законі, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved