Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] в грудні 2015 року заявила позов, за яким просила на відновлення прав споживача зобов'язати ФОП [PERSON] надати безоплатно два електронних ключі від домофонної системи на вхідних дверях корпусу ІІ будинку [ADDRESS] Позов мотивовано тим, що відповідачем без згоди позивача було встановлено домофон, електронний ключ видано не було, в наслідок чого позивач та її син зазнають перешкоди в доступі до власної квартири. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав і пояснив, що відповідачем порушено права споживача на вільний вибір товарів послуг, і така поведінка відповідача є агресивною. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, проте свого представника в суд не направив, заперечень до позову не надходило. Суд, виходячи з того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження за наявних доказів. Представник позивача проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] є виконавцем послуг з установки та обслуговування домофонних систем (систем контролю доступу). Дані послуги є платними і надаються на договірних засадах. Позивач вказує, що 24.10.2015р. відповідачем було встановлено домофон на вхідних дверях корпусу ІІ будинку [ADDRESS] та розміщено оголошення з пропозицією придбання жильцями будинку ключів від домофону та встановлення квартирних блоків домофону. На четвертому поверсі вказаного будинку розташована належна позивачу квартира №34, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Наявність даного спору вказує на те, що позивач не надавав свою згоду на установку домофону і не має наміру укладати відповідний договір з відповідачем. Звернення позивача про безоплатне надання електронних ключів залишені відповідачем без задоволення. За таких обставин, суд вважає встановленим, що позивачу створені перешкоди в користуванні власністю, тобто перешкоди в доступі до власного житла, чим порушені права власника. Крім того, статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) визначено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг. Права споживача, відповідно до ст. 21 Закону, вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення (під продукцією в сенсі Закону розуміється і послуга (ст. 1 Закону)). Оскільки, позивач не надавала згоду на встановлення домофону, і відповідач відмовляючи в наданні ключів від домофону фактично примушує позивача до придбання послуги, що розцінюється судом, як прояв нечесної підприємницької діяльності (ст. 19 Закону), суд вважає, що діями відповідача порушені права позивача, як споживача продукції (послуги). Згідно з ст. 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, разом з іншим, на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом зобов'язання припинення дії, яка порушує право (ст. 16 ЦК України). Запропонований позивачем шлях відновлення права, на думку суду, є адекватним порушенням і не впливає на права та інтереси третіх осіб. Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та можливість задоволення його вимог. За такого рішення судові витрати у справі мають бути покладені на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України. Разом з тим, суд вважає завищеним розмір вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу (3445 грн.). тобто таким, що не відповідає фактично наданим послугам. З огляду на обсяг наданої правової допомоги, як він встановлений в судовому засіданні, з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд знаходить, що така допомога надана позивачу в розмірі 400 грн., які і мають бути відшкодовані їй відповідачем. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved