Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

[PERSON] 29.12.2020 р. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] в якому просить суд, усунути йому перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 вересня 2020 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 63/100 частки квартири [ADDRESS] . Інші 37/100 частки вказаної квартири належали йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 16.10.2006 р. Відповідно до п. 13.1 договору купівлі-продажу частки квартири Продавець зобов`язується знятися з реєстраційного обліку та зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за вказаною адресою в строк до 01.10.2020 року включно. Продавець - [PERSON] знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Але зобов`язання з зняття з реєстраційного обліку [PERSON] не виконані на сьогоднішній день. Напроти, [PERSON] зареєструвала за вказаною адресою свою малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач посилаючись на вимоги ст.ст. 317, 319,321,391 ЦК України зазначає, що із припиненням права власності [PERSON] на квартиру, за відповідачами [PERSON] та [PERSON] автоматично втрачено право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 04.01.2021 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до\~ст. 274 ЦПК України\~вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. 19.02.2021\~року на\~адресу суду\~відповідачем [PERSON] \~надано відзив\~на позовну\~заяву відповідно\~до якого\~позовні вимоги\~позивача,\~викладені в\~позовній заяві\~не визнає\~повністю.\~ Посилається\~на те,\~що в\~позові не\~конкретизовано та\~не зазначено,\~куди саме\~її та\~хворого малолітнього\~сина [PERSON] \~необхідно виселити,\~із наданням\~іншого житла\~чи без\~надання житла\~(в\~даному випадку\~має місце\~її право,\~право малолітньої\~дитини користуватися\~спірною часткою\~житла,\~відповідно до\~житлового сервітуту).\~Відповідач зазначає,\~що її\~доньки [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на праві\~приватної власності\~належало 63/100\~частки квартири\~ [ADDRESS] \~на підставі\~Договору купівлі-продажу\~від 16.08.2010\~р.\~На праві\~приватної власності\~громадянину [PERSON] \~належало 37/100\~частки квартири\~ [ADDRESS] \~і його\~зареєстроване місце\~проживання з\~27.06.1996\~року по\~теперішній час\~за адресою:\~квартира [ADDRESS] .\~ [PERSON] \~разом із\~своїм малолітнім\~сином [PERSON] \~набули право\~користування спірним\~житлом -\~63/100\~часткою квартири\~ [ADDRESS] згідно\~із законом,\~тобто набули\~охоронюване законом\~право на\~мирне володіння\~майном як\~члени сім`ї\~ [PERSON] -\~колишнього власника\~спірної квартири.\~Починаючи з\~05\~вересня 2014\~року по\~теперішній зареєстроване\~її місце\~проживання за\~адресою:\~квартира [ADDRESS] .\~Дитина [PERSON] \~з моменту\~народження постійно\~мешкає із\~матір`ю починаючи\~з 01.09.2020\~року і\~по теперішній\~час.\~Дитина часто\~хворіє,\~потребує постійного\~догляду.\~ [PERSON] \~неодноразово без\~згоди міняв\~замок вхідних\~дверей,\~перешкоджав їй\~та її\~дітям користуватись\~квартирою.\~Позивач самовільно\~переміщував її\~речі,\~не дбав\~про утримання\~квартири,\~не сплачував\~за комунальні\~послуги.\~Позивач впродовж\~тривалого часу\~порушував правила\~співвмешкання,\~а враховуючи\~той факт,\~що іншого\~житлового приміщення\~для проживання\~в ньому\~у відповідача\~та її\~дітей не\~було,\~тому що\~орендувати інше\~житлове приміщення\~вона не\~має змоги\~в зв`язку\~з скрутним\~матеріальним становищем.\~Побоюючись можливих\~неправомірних дій\~з боку\~Позивача щодо\~незаконного заволодіння\~часткою квартири,\~що належить\~на праві\~власності її\~дочці [PERSON] ,\~вона 01\~вересня 2020\~року,\~зареєструвала місце\~проживання свого\~малолітнього сина\~ [PERSON] за\~адресою:\~квартира [ADDRESS] .\~Повернувшись в\~кінці вересня\~2020\~року додому\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~ [PERSON] \~стало відомо,\~що [PERSON] \~без її\~згоди змінив\~замок вхідних\~дверей квартири,\~в телефонній\~розмові останній\~зазначив,\~що ця\~квартира не\~належить відповідачу\~на праві\~власності.\~Не провокуючи\~подальшого конфлікту\~з [PERSON] ,\~почала орендувати\~квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~проте строк\~дії договору\~оренди закінчився\~31.12.2020\~року і\~наразі вона\~зі своїм\~малолітнім сином\~ [PERSON] фактично\~є безхатченками.\~Зі слів\~доньки [PERSON] \~відповідачу \~стало відомо,\~що [PERSON] \~умовив доньку\~укласти договір\~купівлі-продажу\~63/100\~частки квартири.\~І вона\~будучи у\~скрутному матеріальному становищі,\~бажаючи поступити\~на навчання\~до Запорізького\~національного університету уклала\~договір купівлі-продажу\~частки вищевказаної\~квартири і\~частиною отриманих\~від продажу\~частки квартири\~грошей оплатила\~своє навчання\~на денній контрактній формі\~навчання у\~вказаному учбовому\~закладі,\~що підтверджується\~довідкою Запорізького національного\~університету №200340\~від 15.02.2021року,\~де вказано, [PERSON] є студенткою 1 курсу факультету фізичного вихованні спеціальністю Туризм денної контрактної форми навчання. Вона не має іншого житла у власності, інтересу до частки квартири, що належала на праві приватної власності її доньці не втратила, перешкод у користуванні новим власником - [PERSON] його власністю не створювала. 23.02.2021 року на адресу суду представником третьої особи [PERSON] надано пояснення згідно яких прийняття рішення про втрату [PERSON] , 2016 р.н., права користування спірним житловим приміщенням призведе до порушення житлових прав малолітньої особи, у тому числі права на проживання. 03.03.2021 року позивачем [PERSON] на адресу суду надано відповідь на відзив згідно якого У п. 10 Договору купівлі-продажу частки квартири від 01.09.2020 р. зазначено, що за даними довідки №04-07/3/13437, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 31.08.2020 року, у квартирі, яка є предметом даного договору не зареєстровані малолітні і неповнолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи. У доданої до відзиву довідки про реєстрацію місця проживання №04-28/3-1986 від 11.02.2021 р. вказано, що малолітня дитина [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі починаючи з 01 вересня 2021 року. Тобто, відповідачка у день укладення Договору зареєструвала свою малолітню дитину, не поставив до відома його. Тому він не міг передбачити характер та вагу обтяжень. Відповідачкою не доведено, що між нею та Позивачем існують домовленості, чи укладено договір про порядок користування спірним житлом, оскільки суду не надано жодного доказу на підтвердження цього. Поряд з цим, будь-яких фактичних даних, які б свідчили про протиправне позбавлення відповідачки права користування квартирою, чи наявності у відповідача права на користування нею, не надано, як і не доведено, що він чинив їй перешкоди в користуванні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився його інтереси представляла адвокат Мазур Г.В., яка просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позові. Додатково пояснила, що [PERSON] та [PERSON] були знайомими, проживали разом. [PERSON] необхідно було продати квартиру, але опікунська рада не надавала згоду на продаж на продаж, у зв`язку з чим було оформлено частку квартири на малолітню дитину [PERSON] шляхом купівлі-продажу. Разом проживали близько трьох-чотирьох років. З 2011 року [PERSON] та [PERSON] не проживають у зазначеній квартирі. [PERSON] почала відносини з іншим чоловіком, у них народилась дитина [PERSON] . З народження, [PERSON] не проживав у квартирі по [ADDRESS] . Його місце проживання було разом із матір`ю по [ADDRESS] . Залишаючись зареєстрованими за адресою по [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] не сплачували комунальні послуги. Неодноразово пропонували дійти мирової угоди щодо власності квартири, але [PERSON] відмовлялась. У серпні 2020 року представник позивача [PERSON] зв`язалась телефоном із [PERSON] , яка на той момент була вже повнолітня, і запропонувала їй укласти угоду про продаж частки яка їй належить, на що та надала згоду. 31.08.2020 року отримали довідку щодо зареєстрованих осіб, відповідно до якої будь-які малолітні діти там не були зареєстрованими. І 01.09.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали угоду щодо купівлі-продажу частки квартири, яка належала останній на праві власності. Наразі [PERSON] бажає продати квартиру, оскільки йому необхідні кошти на лікування. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, додатково пояснила, що з 2003 року проживала із [PERSON] у незареєстрованому шлюбі. 2006 року померла мати відповідача. Квартиру яка залишились після матері продали з тих підстав, що у 2004 році [PERSON] поступив до Європейського інституту і йому необхідно було купити диплом. Він взяв кошти у неї, через що оформив частку квартири на її доньку [PERSON] шляхом договору купівлі-продажу. У квартирі вони проживали сім`єю у період з 2003 року по 2011 рік. З 2011 року вона та її донька [PERSON] в оспорюваній квартирі не проживають. Її син [PERSON] взагалі в цій квартирі ніколи не проживав. У 2010 році наприкінці грудня у [PERSON] стався нервовий зрив, він почав проявляти агресію до неї та дитини [PERSON] , через що вони виїхали із квартири, хоча [PERSON] пропонував залишитись їм там жити, так як дитина поряд ходила до школи. Вона переїхала жити разом із [PERSON] на іншу квартиру, яку винаймала за адресою [ADDRESS] . Вона хотіла домовитись із [PERSON] щодо користування квартирою або виділення їй часток, але той відмовлявся. Зазначає, що зверталась до органів поліції у 2020 року щодо ненадання їй права користування квартирою. Наразі вона винаймає квартиру, строк дії оренди якої закінчився, мешкати їй немає де, власного житла вона не має. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Станом на 09.12.2020 р. за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 05.09.2014 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , з [INFO] по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2020 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , з 03.09.2020 року про теперішній час та [PERSON] , [INFO] , з 03.09.2020 року про теперішній час (а.с.5) З 16.08.2010 року [PERSON] на праві приватної власності належало 37/100 часток квартири [ADDRESS] . [PERSON] належало 63/100 часток зазначеної квартири, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.9, зворот). У користування були надані кімнати № 6,7, що підтверджено відповідачем [PERSON] 01.09.2020 року [PERSON] набув право власності на 63/100 часток квартири на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 01.09.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Єдемською Фастовець О.О., зареєстровано у реєстрі за № 1698, укладеного між ним та [PERSON] . (а.с.6-7, зворот). [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.39). 01.09.2020 року укладаючи договір купівлі-продажу квартири [PERSON] набула повнолітня, отже мала повну цивільну дієздатність. Відповідно до\~п.\~13.1.\~Договору купівлі-продажу\~від 01.09.2020\~року продавець\~ [PERSON] \~зобов`язується знятись\~з реєстраційного\~обліку та\~зняти з\~реєстраційного обліку\~ [PERSON] \~у строк\~до 01.10.2020\~року включно. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~частини третьої\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю, незалежно від того, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до\~ст.379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири також визначені\~ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законодавством. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.346 ЦК України\~право власності припиняється у зв`язку з відчуження власником свого майна, тобто право власності на квартиру у відповідача припинилося у зв`язку із її продажем. \~Відповідно до п.37 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868\~«Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат, або інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Отже, відповідач [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі в 2014 році, тобто, коли вона вже не перебувала у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, а значить набула статусу члену сім`ї власника (неповнолітньої доньки [PERSON] ) частки квартири. Реєстрацію малолітнього [PERSON] також здійснила на тих підставах. Реєстрація була здійснена 01.09.2020 року, тобто в день, коли був укладений договір купівлі-продажу частини квартири позивачем у [PERSON] . Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2018 року у справі № 61-755 св 18. Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Оскільки у власника частини оспорюваної квартири [PERSON] 01.09.2020 року припинилось право власності на частину цієї квартири у зв`язку з її відчуженням, то перестало існувати і право користування жилим приміщенням у членів її родини, до яких відноситься її мати - відповідачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON] . Крім того, суд врахував, що з 2011 року відповідачка в цій квартирі не мешкає, з підстав припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем. Будь-яких доказів того, що відповідачка не користувалась оспорюванню квартирою з поважних причин, або того, що позивач створював перешкоди для користування цією квартирою суду не надано. З 2011 року відповідачка не проявляла будь-якого інтересу до оспорюваної квартири, в ній не проживала, речей не зберігала, отже не має підстав вважати, що порушується право на мирне володіння своїм майном. Відповідно до абз. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ч.1\~ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р., батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Згідно п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Частиною 1\~ст. 163 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Судом зі слів відповідачки [PERSON] встановлено що з народження малолітньої дитини - [PERSON] , останній проживав разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] , та ніколи не проживав в оспорюваній квартирі. [PERSON] не мав реєстрації у період з 07.10.2016 року (з народження) та до 01.09.2020 року (моменту продажу частки квартири) Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] був зареєстрований на підставі ст. 126 СК України. Дитина записана як [PERSON] . 18.10.2016 року на підставі заяви батька та матері про визнання батьківства № 28/17.1-05.01-52 від 18.10.2016 р. відбулась зміна прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Батьком дитини записаний [PERSON] . Посилання відповідача на те, що у неї відсутнє житло для мешкання та її малолітня дитина залишиться без житла, були спростовані у судовому засідання, на підтвердження чого було надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідно до якої, батьку малолітнього [PERSON] [PERSON] на праві приватної власності належить Ѕ частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що малолітня дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. А також про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Позивач [PERSON] не є членом сім?ї [PERSON] та батьком дитини [PERSON] . Таким чином, на думку суду, факт реєстрації відповідачів за адресою квартири позивача, яка є його власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні, \~вимагає від нього додаткових матеріальних витрат \~по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зазначено, що: разом із тим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивачки, як власниці житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ,\~виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції». Визнання [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] такими, що втратив право на користування квартирою переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Суд дійшов висновку, що [PERSON] як власник, не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі зареєстровані в ньому, отже порушене право позивача, як законного власника спірного житлового будинку та підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме\~усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved