Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] 08 серпня 2014 року звернулася до суду з позовними вимогами, збільшеними під час розгляду справи, до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись, що 09 вересня 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем, який розірвано відповідно до рішення Кременчуцького районного суду від 11 жовтня 2012 року. Рішенням виконавчого комітету Червонознам'янської сільської ради № 71 від 22 жовтня 1992 року відповідачу була виділена під забудову житлового будинку земельна ділянка по [ADDRESS] Кременчуцького району Полтавської області, де вони разом, за спільні кошти за період з 1996 року по 2012 рік побудували житловий будинок та господарські будівлі, де стали проживати разом з дітьми і продовжують проживати після розірвання шлюбу. Незважаючи, що готовність до експлуатації будинку і господарських будівель 100%, він не зареєстрований в установленому законом порядку, на нього відсутні правоустановчі документи. Оскільки з огляду на чинне законодавство будинок з господарськими будівлями є об'єктом незавершеного будівництва, просила суд визнати його спільною сумісною власністю подружжя та поділити, визнавши за нею право власності на його 3/4 ч. зважаючи, що відповідач ніде не працює, не сплачує комунальних послуг та не утримує матеріально дітей, які проживають з нею, а за відповідачем право власності на його 1/4 ч. та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що в шлюбі з позивачем вони побудували будинок з господарськими будівлями, який в експлуатацію не вводився, бо не було в цьому потреби, земельна ділянка під будівництво виділялась йому. Вважає, що будинок повинен бути розділений між ними на дві рівні частини: по 1/2 ч. кожному, стверджував, що він утримує матеріально дітей, оплачує навчання старшої доньки. Заслухавши пояснення сторін, уповноваженого представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі сімейного права, пов'язані з визнанням майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, тому керується нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік на підставі ст.63 СК України мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначено в ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Також на підставі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу та право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, як зазначено в ст.70 СК України. Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі та, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони: [PERSON] і [PERSON] 09 вересня 1995 року зареєстрували шлюб в Червонознам'янській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, та доньку [PERSON], [INFO], яка навчається у вищому навчальному закладі на контрактній основі. В липні місяці 2012 року сторони припинили шлюбні відносини і 11 жовтня 2012 року рішенням Кременчуцького районного суду, яке набрало законної сили, їх шлюб було розірвано. Відповідно до довідки виданої виконкомом Червонознам'янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №112 від 04 лютого 2013 року, згідно земельно-кадастрової книги № 653 за [PERSON] значиться земельна ділянка площею 0,25 га під забудову житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] Кременчуцького району Полтавської області на підставі рішення виконавчого комітету №71 від 22 жовтня 1992 року «Про виділення земельних ділянок». Згідно довідки Кременчуцької районної державної адміністрації від 03 листопада 2014 року за №2010/-01-19 [PERSON] 28 грудня 1992 року за № 826 видавався будівельний паспорт з дозволом на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] Рішенням 1 сесії 23 скликання Червонознам'янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18 березня 1998 року [PERSON] було виділено у приватну власність земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] Кременчуцького району Полтавської області площею 0,25 га, в тому числі 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд. В період шлюбу, починаючи з 1996 року по 2012 рік, сторони на згаданій земельній ділянці, що ними визнано та в відповідності до ст.61 ЦПК України не потребує доказуванню, побудували домоволодіння в [ADDRESS] Кременчуцького району Полтавської області, інвентаризаційна вартість якого згідно технічного паспорта виготовленого Комунальним підприємством « Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» 17 липня 2013 року становить 333 374 грн. та яке складається із житлового будинку з прибудовами літ. «А,а,а1», літньої кухні з навісом літ. «Д,дн», сараїв з навісом та погребом літ. «Г,г,гн,гп», погреба з шийкою літ. «Л», убиральні літ. «В», літнього душу літ. «Ж», вигрібної ями літ. «Б», вимощення літ. «І», колонки питної літ. «К,К1», воріт з хвірткою літ. «№1», воріт «№2» та огорожі літ. «№№3,4,5». Також з зазначеного технічного паспорту вбачається, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди не введені в експлуатацію в установленому законом порядку. Згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи №113-14 від 19 листопада 2014 року будівельні роботи по будівництву житлового будинку та господарських будівель домоволодіння розташованого в [ADDRESS] виконані в повному обсязі. Але, оскільки на згадане будівництво було видано дозвіл та понесені витрати на його спорудження, то воно в розумінні ст.1 Закону України від 05 червня 2003 року «Про іпотеку» та наказу Фонду Державного майна України від 15 березня 2006 року №461 «Про затвердження Класифікатора державного майна», що під незавершеним будівництвом розуміється об'єкт щодо якого розпочато будівництво і не прийнято в експлуатацію, є об'єктом незавершеного будівництва. В Постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 15 травня 2013 року вказується, що, виходячи із положень статей 60,69,70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, можу бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При таких встановлених в судовому засіданні обставинах, підтверджених належними і допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання об'єкта незавершеного будівництва: житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] Кременчуцького району Полтавської області спільною сумісною власністю подружжя та визнання за сторонами права власності на його частки законний і обґрунтований і суд його задовольняє. При визначенні часток суд виходить з положень частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Частинами 2 і 3 статті 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, і що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надала суду доказів в підтвердження обставин, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно або витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, як і про те, що він матеріально не утримує дітей, що мало б істотне значення та давало б суду підстави відступити від засад рівності часток подружжя, тому визначає їх частки в спільній сумісній власності подружжя рівними по 1/2 ч. Оскільки позов задоволено частково, то відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджено документально, пропорційно задоволеній частині позову в сумі 1669 грн.

Outcome: partial