Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] 20.10.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визнання майна набутого за час спільного проживання спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] двічі: 05.07.2016 року та 02.11.2016 року змінював позовні вимоги. 2 листопада 2016 року позивач [PERSON] змінив позовні вимоги зменшивши їх, згідно останніх позовних вимог [PERSON] просить: 1. Розірвати шлюб між ним та [PERSON], який зареєстрований 19 травня 1999 року в Городецькій сільській раді Уманського району Черкаської області, актовий запис № 1; 2. Визнати спільним майном подружжя: - ? частину двоквартирного житлового будинку з прибудовами «А», літню кухню «Б», сарай «В», сарай «б», вбиральню «Д», літню кухню «Е», гараж «Ж», погріб «З», погріб «Г», сарай «И», огорожа 1, хвіртка 2, ворота з хвірткою 3, огорожа 4, замощення «І», сарай «К», що знаходяться за адресою: вул. Інтернаціональна, 53, м. Умань Черкаської області; - земельну ділянку, площею 0,1003 га, з яких: 0,0500 га для обслуговування житлового будинку, 0,0503 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: вул. Інтернаціональна, 53, м. Умань Черкаської області; - гараж, що знаходиться за адресою: провулок Мілованова, 1А-3, м. Умань Черкаської області, загальною площею - 31,7 кв.м., розташований на орендованій земельній ділянці площею 0,0034 га. 3.Визнати за відповідачкою [PERSON] та ним право власності в рівних частках, по ? частині кожному, на: - ? частину двоквартирного житлового будинку з прибудовами «А», літню кухню «Б», сарай «В», сарай «б», вбиральню «Д», літню кухню «Е», гараж «Ж», погріб «З», погріб «Г», сарай «И», огорожа 1, хвіртка 2, ворота з хвірткою 3, огорожа 4, замощення «І», сарай «К», що знаходяться за адресою: вул. Інтернаціональна, 53, м. Умань Черкаської області; - земельну ділянку, площею 0,1003 га, з яких: 0,0500 га для обслуговування житлового будинку, 0,0503 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: вул. Інтернаціональна, 53, м. Умань Черкаської області; 4. Визнати за [PERSON] право власності на гараж по провулку Мілованова, 1А-3, м. Умані Черкаської області; 5. Припинити за ним право власності на гараж по провулку Мілованова, 1А-3, м. Умані Черкаської області; 6. Стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію за ? частку гаража, що знаходиться по провулку Мілованова, 1А-3, м. Умані, який розташований на орендованій земельній ділянці площею 0,0034 га. в сумі 31654 гривні 50 копійок та стягнути судовий збір. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 травня 1999 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб у Городецькій сільській раді Уманського району про що було зроблена актовий запис № 1. З травня 1979 року він та відповідачка проживали разом, як одна сімя, без реєстрацію шлюбу до 19 травня 1999 року. 21 червня 1978 року [PERSON] придбала ? частину недобудованого житлового будинку 46% готовності, що розташований на земельній ділянці площею 1003 кв.м. та знаходиться за адресою: вул. Інтернаціональна, 53, м. Умань Черкаської області. Вказана земельна ділянка була приватизована відповідачкою 16 жовтня 2002 року та отримано державний акт на право власності на земельну ділянку. За час спільного проживання та за спільні кошти він з відповідачкою, на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 13 листопада 1975 року № 591 та від 12 червня 2013 року № 301, відповідно до узгодженої та затвердженої проектної документації [PERSON] та [PERSON] наданого дозволу на виконання будівельних робіт № 105 від 03.11.2003 року, з будівництва 2 кв. житлового будинку по вул. Інтернаціональній, 53 м. Умані Черкаської області, добудували вищевказаний будинок та зробили ремонт у ньому, після чого оформили частину будинку на відповідачку [PERSON] 7 вересня 2015 року було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно ? частину двоквартирного житлового будинку по вул. Інтернаціональній, 53, м. Умані. Крім того, за період шлюбу ним з відповідачкою спільно та за спільні кошти було побудовано гараж, по провулку Мілованова, 1А-3, в м. Умані, який розташований на орендованій земельній ділянці площею 0,0034 га., який оформлений на нього згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 40119223 від 06.07.2015 року. В даний час в нього почали виникати сварки з доньками відповідачки [PERSON] та [PERSON], а потім і з [PERSON] з приводу власності на нерухоме майно, з приводу цього він неодноразово звертався до відділу поліції щодо нанесення йому тілесних ушкоджень, вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Він має незадовільний стан здоровя, потребує постійного лікування, тому подальше спільне життя з відповідачкою є неможливим та зашкоджує його здоровю. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої останні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задоволити та пояснив, що він проживав разом з відповідачкою однією сімєю з травня 1979 року та офіційно зареєстрували шлюб у травні 1999 року. Проживали разом за адресою: вул. Інтернаціональна, 53, м. Умань. Останнім часом між ним та відповідачкою постійно виникають сварки з приводу права власності на майно, її дочки заподіяли йому тілесні ушкодження, тому він звертався до поліції, має негативний стан здоровя в звязку з чим проживання однією сімєю з відповідачкою є неможливим, на примирення він не погоджується. Частина будинку по вул. Інтернаціональній, 53, м. Умані, була недобудована, але вони разом з відповідачкою, спільною працею та за спільні кошти добудували будинок, зробили в ньому ремонт та в подальшому здали його в експлуатацію та зареєстрували право власності на нього, тому вважає, що цей будинок істотно збільшився у своїй вартості, зданий в експлуатацію та зареєстроване право власності на будинок під час офіційного шлюбу з відповідачкою і є спільною сумісною власністю подружжя, тобто його і відповідачки. Земельна ділянка також була приватизована під час шлюбу, тому також є спільним майном. Крім того, йому належить гараж по пров. Мілованова, 1А-3, м. Умані, розташований на орендованій земельній ділянці площею 0,0034 га, право власності на нього зареєстровано за ним і він також є спільним майном подружжя. Оскільки він гаражем не користується, то просить право власності на нього визнати за [PERSON], а з останньої стягнути на його користь вартість ? частини вказаного гаража. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила позов задоволити повністю з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представники, в судовому засіданні, позовні вимоги визнали частково в частині розірвання шлюбу, а в іншій частині щодо визнання спільного майна подружжя та про його поділ не визнала, в звязку з тим, що частину будинку вона придбала за свої особисті кошти до реєстрації шлюбу з позивачем, які вона отримала від продажу свого нерухомого майна, що знаходилося в Одеській області, даний факт підтверджується довідкою виданою Новоселівською сільською радою Котовського району Одеської області № 503 від 10.12.2015 року. Вказана частина будинку була 46% готовності, а в цілому весь будинок на час придбання становив 96% готовності, тому в 2003 році вона отримала дозвіл на виконання будівельних робіт та в період шлюбу з позивачем було добудовано решту 4%. Таким чином, спільне майно не набуде спільною працею сторін у даній справі, а є її особистою власністю. Земельна ділянка на якій розташований будинок також є її особистою власністю, так як була нею приватизована та вона отримала 16.10.2002 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Враховуючи ч.1 ст.60 та ч.3 ст.10 ЦПК України, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували обставини, що спірний будинок був придбаний за спільні кошти та що сторони спільно його добудували. Щодо позовних вимог про визнання права спільної власності на гараж по провулку Мілованова, 1А-3, м. Умані, то даний гараж [PERSON] придбав за свої власні кошти, а не за спільні кошти подружжя, а тому дане майно не є спільною власністю подружжя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою позивача по справі [PERSON] Зазначила про те, що позивач та відповідач проживали у зареєстрованому шлюбі, але ще певний проміжок часу, з моменту їх знайомства проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Приблизно у 1978-1979 роках вони переїхали до м. Умані, відповідач по справі придбала будинок по вул. Інтернаціональній, у якому вони і почали проживати. Будинок купувався майже не завершений будівництвом, але сторони по справі, його добудовували протягом життя, також побудували господарські будівлі тощо. У них було двоє дітей, вони жили дружно і справжньою сімєю. Позивач та відповідач мали гарні доходи, займалися бізнесом, спочатку доглядали за людьми похилого віку, які переписували на них квартири, а в подальшому займалися торгівлею. Але після того, як позивач по справі захворів і став потребувати стороннього догляду, ні відповідач, ні його діти не захотіли здійснювати такий догляд. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою позивача по справі і надала аналогічні пояснення поясненням свідка [PERSON] Свідок [PERSON] та свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що спірний будинок було придбано відповідачем по справі за власні кошти, і при придбанні будинок був майже завершений будівництвом. Дійсно, протягом спільного життя позивачем та відповідачем проводилися певні будівельні роботи для покращення умов проживання сімї, але ці роботи не стосувалися капітального будівництва. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, свідків, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя підлягають до задоволення, а позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 травня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у Городецькій сільській раді Уманського району Черкаської області, актовий запис № 1, даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-СР № 289638 (а.с. 248). Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Судом встановлено, що сторони не проживають однією сімєю та не ведуть спільного господарства, на примирення категорично не погоджуються, збереження шлюбу та подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам та негативно впливає на стан здоровя, що підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні, довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААБ № 341275 (а.с. 39), висновком експертизи від 07.08.2015 року № 683 (а.с. 40-41) та довідкою КП «Уманська міська лікарня» № 1275 від 20.07.2016 року. Враховуючи, що сторони не проживають однією сімєю, спільне господарство не ведуть, на примирення не погоджуються, тому позов підлягає задоволенню, оскільки шлюб між сторонами існує формально. За договором купівлі-продажу від 21 червня 1979 року укладеного між [PERSON] та відповідачкою у справі [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-7950, [PERSON] придбала ? частину незакінченого будівництва, готовністю 46%, житлового будинку по вул. Інтернаціональній, 53, м. Умані Черкаської області (а.с. 73-74). В подальшому, будучи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] отримала дозвіл на виконання будівельних робіт № 105 від 03.11.2003 року в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, з будівництва 2-квартирного житлового будинку по вул. Інтернаціональній, 53, в м. Умані, на підставі рішення виконкому Уманської міської ради від 13.11.1975 року № 591 та від 12.06.2003 року № 301, відповідно до узгодженої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, розробленої управлінням містобудування і архітектури. (а.с.7-14). Після здійснення добудови житлового будинку № 53 по вул. Інтернаціональній, м. Умані спільною працею подружжя сторін у справі та за спільні кошти, що не заперечувала [PERSON] в судовому засіданні, остання отримала технічний висновок про придатність обєкта садибної забудови до експлуатації від 12.02.2004 року, затвердженого начальником інспекції Держархбудконтролю 04.03.2004 року, у відповідності до якого закінчена будівництвом ? частина двоквартирного житлового будинку по вул. Інтернаціональній, 53, м. Умані, придатна до експлуатації, відповідає санітарним і протипожежним нормам, архітектурний вигляд обєкту і технічний стан несучих конструкції задовільний (а.с. 15). З огляду на викладене, суд вважає, що фактично спірна частина будинку № 53 по вул. Інтернаціональній, м. Умані, здана в експлуатацію 04.03.2004 року, після чого 22 квітня 2005 року був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок по вул. Інтернаціональній, б.53, м. Умані Черкаської області. (а.с. 16-20). 7 вересня 2005 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно: будинок по вул. Інтернаціональній, 53, м. Умані Черкаської області, з прибудовами «А», літню кухню «Б», сарай «В», сарай «б», вбиральню «Д», літню кухню «Е», гараж «Ж», погріб «З», погріб «Г», сарай «И», огорожа 1, хвіртка 2, ворота з хвірткою 3, огорожа 4, замощення «І», сарай «К», видане відділом житлового господарства виконавчого комітету Уманської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 28.07.2005 року № 412. Також, відповідачкою було отримало витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8269301 від 07.09.2005 року (а.с. 21-22). Згідно висновку про вартість обєкта оцінки від 9 грудня 2016 року проведеного ТОВ «Експерт В плюс», ринкова вартість ? частини житлового будинку по вул. Інтернаціональній, 53, м. Умані становить 342200 гривень (а.с. 166-190). Крім того, згідно довідки № 566 від 10.10.2015 року позивач зареєстрований і проживає [INFO] з 1985 року (а.с. 77). Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,1003 га: для обслуговування житлового будинку 0,0500 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0503 га, яку [PERSON] приватизувала та отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ЧР, № 031595 виданого 16 жовтня 2002 року на підставі рішення Уманської міської ради № 3-6/24 від 5 липня 2002 року. (а.с.23). Згідно висновку про вартість обєкта оцінки від 9 грудня 2016 року проведеного ПП «Бюро послуг та консультацій» ринкова вартість земельної ділянки по вул. Інтернаціональній, 53, м. Умані становить 196400 гривень. У відповідності до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. У відповідності до ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у відповідності до ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). З огляду на вище викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ? частина житлового будинку з усіма спорудами та земельна ділянка на якій він розташований є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], тому підлягає розподілу між ними по ? частині кожному, оскільки житловий будинок № 53 по вул. Інтернаціональній, м. Умані, добудовано, здано в експлуатацію та зареєстровано право власності [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] та внаслідок спільної праці та за спільні кошти сторін, а земельну ділянку приватизовано та отримано у власність також під час шлюбу. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення ч.4 ч.5 ст. 71 СК України, щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя сторін у справі гаража по пров. Мілованова, 1А-3 в м. Умані, загальною площею 31,7 кв.м., який розташований на орендованій земельній ділянці 0,0034 га, суд вважає за необхідне визнати даний гараж спільною сумісною власністю подружжя, оскільки позивачем [PERSON] заявлено таку вимогу та у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 40119223 від 06.07.2015 року гараж належить позивачу на праві власності та отриманий ним у власність в період перебування у шлюбі в [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 40119223 від 06.07.2015 року (а.с. 24). Земельна ділянка знаходиться в оренді у [PERSON] на підставі договору оренди землі від 26.03.2015 року укладеного з Уманською міською радою терміном на 10 років до 26.12.2024 року. (а.с. 29-38). Згідно висновку про вартість обєкта оцінки від 4 грудня 2016 року ринкова вартість гаража по провулку Мілованова, 1А-3, м. Умані становить 63309 гривень (а.с. 145-165). В задоволенні позовних вимог [PERSON] про припинення за ним права власності на гараж по провулку Мілованова, 1А-3, м. Умані та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації ? вартості гаража, суд вважає необхідним відмовити з огляду на ті обставини, що відповідачка [PERSON] в судовому засіданні відмовилася в отриманні грошової компенсації за ? частину гаража, таким чином використавши своє право передбачене ч.2 ст.364 ЦК України. При цьому сторони не позбавлені права звернутися до суду з позовною вимогою про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, як це передбачено ст.365 ЦК України, внісши попередньо вартість цієї частки на депозитний рахунок суду. Суд вважає, що судові витрати у справі за забезпечення доказів в сумі 243,60 гривень та за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 551,20 гривень підлягають стягнення з відповідачки на користь позивача в звязку із задоволенням позову, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. Судові витрати за позовні вимоги майнового характеру, що були сплачені позивачем в сумі 487,20 гривень та в сумі 6091,10 гривень, суд вважає за необхідне ? частину покласти на позивача, а іншу ? частину на загальну суму 3289,15 гривень стягнути з відповідачки на користь позивача в звязку із частковим задоволенням позову. Тобто загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 4083 гривні 95 копійок. Відповідно ст.ст. 21, 36, 60-63, 69-72, 110, 112 СК України, ст.ст. 331, 355, 364, 365, 368, 372 ЦК України, Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved