Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє представник адвокат [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У позовній заяві посилається на те, що будинок за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, 13, належав [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР № 1 від 27.03.1981 року. 03.08.2011 року [PERSON] залишив заповіт, згідно з яким все своє майно та кошти (рухоме, нерухоме, фінанси тощо) заповів своїй донці [PERSON], що підтверджується заповітом від 03.08.2011 року, зареєстрованим у реєстрі за № 2002 приватним нотаріусом [PERSON] 04.09.2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ФМ № 121933. В подальшому [PERSON] прийняла спадщину та отримала свідоцтвом про право на спадщину від 08.05.2012 року на земельну ділянку за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, 13. Документи про спадщину на будинок за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, 13, в процесі оформлення. Зауважує, що відповідно до ст. 1223 ЦК України [PERSON] є співвласником будинку за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, 13, Ужгородський район. У вказаному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою № 2893 від 31.01.2018 року. В той же час відповідач за вказаною адресою тільки зареєстрований, проте фактично не проживає там з березня 2017 року, що підтверджується актом про не проживання від 15.03.2018 року, актом про не проживання від 15.06.2018 року, актом про відсутність (непроживання) особи за місцем її реєстрації від 27.07.2018 року. Зазначає, що відповідач втратив право користування житлом в домоволодінні за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, 13, Ужгородський район, виходячи з того, позивач є спадкоємцем за заповітом майна померлого [PERSON], у неї виникло право на спадщину з [PERSON] з моменту його смерті. В березні 2017 року відповідач виїхав з домоволодіння за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, 13, Ужгородський район, на даний момент фактичне місце проживання [PERSON] позивачу не відоме. Відповідач ніякої участі в утриманні житлового приміщення за вказаною адресою не приймає, особисті речі відповідача у даному житловому приміщенні відсутні, не проживає за цією адресою з березня 2018 року, що підтверджується актом про не проживання від 15.03.2018 року, актом про не проживання від 15.06.2018 року, актом про відсутність (непроживання) особи за місцем її реєстрації від 27.07.2018 року. Звертає увагу на те, що наявність у відповідача статусу користувача у домоволодінні за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, Ужгородський район, та реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує право власності позивача на вказане майно та створює незручності, як співвласнику будинку, оскільки позивач має право на пільги, розмір яких обраховується відповідно до зареєстрованих у будинку осіб. Враховуючи викладене, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом за вказаною адресою. Непроживання відповідача за даною адресою можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, 13, Ужгородський район, Закарпатська область. Ухвалою судді від 02.11.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР від 27.03.1981 року № 1 забудовником будинку за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, Ужгородський район, Закарпатська область, є [PERSON] та [PERSON]. 03.08.2011 року [PERSON] було складено заповіт, що посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим № 2002, відповідно до якого все своє майно та кошти (рухоме, нерухоме, фінанси тощо) заповів своїй донці [PERSON]. 04.09.2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 121933. Згідно з свідоцтвом на право на спадщину за заповітом від 08.05.2011 року (спадкова справа 294/2011, зареєстровано в реєстрі за № 3-534) державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори [PERSON] посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] 03.08.2011 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2002, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], який помер 04.09.2011 року, є його: донька [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], яка проживає в [INFO]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: приватизованої земельної ділянки площею 0,1142 га, розташованої в с. Розівка, вул. Концівська, 13, Ужгородського району Закарпатської області, відведеної померлому [PERSON] для індивідуального житлового будівництва (присадибна ділянка), код 1.8 згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 030656, виданого 26.10.2006 року, на підставі рішення Холмківської сільської ради від 05.07.2006 року, 3 сесія 5 скликання та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів за № 2124887404-0106071000231, кадастровий номер 2124887404:01:003:0030. З довідки від 31.01.2018 року № 2893, виданої Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, вбачається, що за адресою: с. Розівка вул. Концівська, 13, зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до акта про не проживання від 15.03.2018 року, акта про не проживання від 15.06.2018 року, акта про відсутність (непроживання) особи за місцем її реєстрації від 27.07.2018 року [PERSON] з березня 2017 року в будинку № 13 по вул. Концівська, в с. Розівка Ужгородського району, не проживає та господарства не веде. Відповідач [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим за вказаною адресою, що підтверджується письмовим повідомленням відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області від 16.10.2018 року № 3.18/8370. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) виникає з часу прийняття спадщини, а виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна з часу реєстрації. Таким чином, законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Саме до такого висновку дійшов ВСУ у постанові від 08 квітня 2015 року, у справі № 6-33 цс15, який відповідно до ст. 360-7 є обовязковим для всіх судів України. Матеріалами справи встановлено, що позивачу видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом від 08.05.2011 року щодо майна [PERSON], спадщина складається з приватизованої земельної ділянки площею 0,1142 га, яка розташована в с. Розівка, вул. Концівська, 13, Ужгородського району Закарпатської області. Як зазначає представник позивача у позовній заяві, документи про спадщину на будинок за адресою: с. Розівка, вул. Концівська, 13, в процесі оформлення. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. ст. 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Беручи до уваги наведені обставин, оскільки позивач не довела належними доказами те, що вона є власником житла за адресою: в с. Розівка, вул. Концівська, 13, Ужгородського району Закарпатської області, а тому у неї відсутні правові підстави вимагати в судовому порядку на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України позбавляти відповідача права користування цим житловим приміщенням. З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed