Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] 02.06.2015р. надіслав до Голосіївському районному суді м.Києва позов до [PERSON] про стягнення пені та штрафу за порушення договору позики. Зазначав, що 01.11.2013 між ним та [PERSON] був укладений Договір позики (далі - Договір), за умовами якого відповідач зобов'язався передати у його власність грошові кошти в сумі 1 500 000,00 грн, 170 000,00 доларів США та 60 000,00 євро, а він зобов»язався повернути відповідачу таку ж суму грошових коштів. Позика мала бути передана не пізніше 10.11.2013, шляхом передачі грошових коштів безпосередньо позивачу. Проте у визначений строк - до 10.11.2013, відповідач необхідну суму грошових коштів йому не передав. У п.12 вищезазначеного Договору сторони передбачили, що в разі прострочення відповідачем строку передачі позики, він зобов»язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день такого прострочення, а якщо загальний строк прострочення становитиме більше 10 календарних днів відповідач також зобов»язаний сплатити штраф у розмірі 10% від непереданої суми позики. У зв»язку з цим, 01.11.2014 він звернувся до відповідача з претензією, в якій вимагав сплатити на його користь штраф та пеню. Разом з тим, відповідач свого зобов»язання так і не виконав. Аналогічна претензія була надіслана 05.05.2015, проте на неї відповідач не відреагував. Просив стягнути з відповідача за порушення Договору за період прострочення з 10.11.2013 по 18.05.2015, що становить 554 дні: пеню в розмірі 2 579185,64 грн. та штраф у розмірі 624 551,92 гри., а всього - 3 203 737,56 грн, згідно наведеного в позовній заяві розрахунку, виходячи зі встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземних валют на 18.05.2015 (дату розрахунку позовних вимог): 100 доларів США - 2 069,8242 грн.; 100 євро - 344,6969 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином за зазначеною в позовній заяві адресою, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності, позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з»явився повторно, надіслав до суду письмові заперечення, в яких просив у позові відмовити. У запереченнях відповідач визнав, що між ним та позивачем дійсно було укладено Договір позики від 01.11.2013 грошових коштів в сумі 1 500 000,00 грн., 170 000,00 доларів США та 60 000,00 Євро, копію якого додано до позовної заяви. Проте в позові не йдеться про передумови укладення цього договору позики. Зазначив, що 20.04.2010 органами податкової міліції Державної податкової адміністрації у Київській області під час обшуку за адресою [ADDRESS], були вилучені, зокрема, грошові кошти в сумі 171 544,00 долари США, 61 235,00 Євро, 1 567 722,00 грн, які належали йому на праві власності. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 31.10.2013 у справі №22-ц/796/11504/2013 було задоволено його позов до Державної податкової адміністрації в Київський області про витребування зазначених коштів. У день ухвалення вказаного рішення він попросив позивача порадити банк для відкриття депозитного рахунку. На це [PERSON] повідомив, що йому необхідні грошові кошти для інвестування в свій бізнес та запропонував надати вказані грошові кошти йому в позику під проценти. Так сторонами був укладений Договір позики від 01.11.2013. Оскільки в судовому засіданні 31.10.2013 було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, то враховуючи п»ять робочих днів на виготовлення судом повного тексту рішення та фактичний час, необхідний на виконання рішення Апеляційного суду м.Києва від 31.10.2013, він та позивач погодили, що позика має бути передана до 10.11.2013. Проте, звернувшись до Апеляційного суду м.Києва за ориманням повного тексту рішення, його представник дізнався, що судом апеляційної інстанції в резолютивній частині рішення не було зазначено, кому необхідно повернути витребувані в Головного управління Міндоходів у Київській області, як правонаступника Державної податкової адміністрації в Київській області, зазначені в рішенні грошові кошти. Тому для ухвалення додаткового рішення Апеляційним судом м.Києва для було призначено судове засідання на 21.11.2013. За вказаних обставини, він передав [PERSON] письмову пропозицію про внесення змін до п.3 Договору позики від 01.11.2013, згідно яких позика має бути передана до 30.11.2013. [PERSON] проти запропонованих змін не заперечив, про що зазначив у примірнику листа [PERSON] Після ухвалення 21.11.2013 Апеляційним судом м.Києва, додаткового рішення, Головне управління Міндоходів у Київській області оскаржив касаційному порядку, і представники [PERSON] тривалий час не могли отримати виконавчий лист для примусового виконання рішення суду. Після відмови 15.01.2014 ухвалою ВССУ у відкритті касаційного провадження в справі №6-50931ск13 представники [PERSON] отримали виконавчий лист Солом'янського районного суду м.Києва, який подали на примусове виконання до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції м.Києві. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м.Києві Маховою Д. А. від 04.03.2014 відкрито виконавче провадження №42285874. Проте грошові кошти Головне управління Міндоходів у Київській області не [PERSON] не повертало, з посиланням на те, що грошові кошти є речовими доказами в кримінальному провадженні. Тому [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про зняття арешту та повернення тимчасово влученого майна, ухвалою слідчого судді від 27.06.2014 у справі 369/5591/14-к його клопотання було задоволено. Посилався на те, що він вживав всіх можливих заходів, направлених на витребування в Головного управління Міндоходів у Київській області грошових коштів, для подальшої передачі їх в позику [PERSON] 01.11.2014 [PERSON] звернувся до нього з претензією, в якій вимагав сплатити на його користь штраф у розмірі 150 000,00 грн., 17 000,00 доларів США та 6 000,00 Євро, та пеню у розмірі 266 383,00 грн., 30 190,00 доларів США, 10 612,00 Євро, та в претензії повідомив про розірвання Договору. У відповіді він вказав про неможливість надання позики через неповернення йому грошових коштів Головним управлінням Міндоходів Київській області. 07.11.2014 Головним управлінням Міндоходів у Київській області йому було повернуто 171 544,00 долари США та 61 235,00 Євро, щодо решти - 1 567 722,00 грн. рішення суду фактично було виконане в лютому 2015 року. Грошові кошти, які б мали бути предметом позики опинилися у володінні [PERSON] після розірвання позивачем Договору в односторонньому порядку. Просив у позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, з таких мотивів. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 01.11.2013р. [PERSON] та [PERSON] підписали Договір позики грошових коштів (далі - Договір). Відповідно умов цього договору, [PERSON] («Позикодавець») передає у власність [PERSON] («Позичальника») грошові кошти в сумі 1 500 000 гривень, 170 000 доларів США та 60 000 євро, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (п.1). Загальний розмір позики визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України в день передачі позики (п.2). Згідно пунктів 3 - 5 Договору, Позикодавець зобов'язаний передати позику Позичальнику не пізніше 10.11.2013 (п.3). Позика надається готівкою, шляхом передачі грошових коштів безпосередньо в руки Позичальника (п.4). На підтвердження факту отримання грошових коштів у позику, Позичальник зобов'язаний написати відповідну розписку, оригінал якої зберігається у Позикодавця (п.5). Згідно пункту 11 Договору, у випадку прострочення Позичальником строку повернення позики, він зобов'язаний сплатити Позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день такого прострочення. Якщо загальний строк прострочення становитиме більше 10 календарних днів, Позичальник також зобов'язаний сплатити Позикодавцеві штраф у розмірі 10% від неповерненої суми позики. Згідно пункту 12 Договору, у випадку прострочення Позикодавцем строку передачі позики, він зобов'язаний сплатити Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день такого прострочення. Якщо загальний строк прострочення становитиме більше 10 календарних днів, Позикодавець також зобов'язаний сплатити Позичальнику штраф у розмірі 10% від непереданої суми позики. Відповідно пункту 14 Договору, він набуває чинності в день його підписання Сторонами та діє до моменту повного виконання ними своїх зобов'язань. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно п.1) ч.2 ст.11 ЦК України, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України). Статтею 627 ЦК України визначено, що, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Відповідно до ч.2 ст.631 ЦК України, договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідач у своїх письмових запереченнях не оспорює укладення 01.11.2013р. між ним та позивачем договору позики. Отже, виходячи з положень ст.ст. 6, 627, 631, 509 ЦК України та п.14 Договору, з моменту підписання сторонами цього договору, для відповідача виникло зобов»язання щодо передачі у власність позивачу [PERSON], згідно п. п. 1-5 Договору, грошових коштів в сумі 1 500 000 гривень, 170 000 доларів США та 60 000 євро, не пізніше 10.11.2013, із визначеним загальним розміром позики в гривнях за офіційним курсом Національного банку України в день передачі позики. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно положень ст.ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки, згідно ст.551 ЦК України, може бути грошова сума, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 12 укладеного сторонами Договору передбачено відповідальність Позикодавця за порушення ним взятого на себе зобов»язання щодо передачі позики Позичальнику у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день такого прострочення та штрафу у розмірі 10% від непереданої суми позики, якщо загальний строк прострочення становитиме більше 10 календарних днів. Згідно ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобобов»язання, є нікчемним. Відповідач посилається на те, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання свого зобов'язання по передачі позивачу позики, проте порушив своє зобов»язання не зі своєї вини. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не погоджується з доводами відповідача як такими, що не доведені в судовому засіданні, оскільки, відповідно до його заперечень, він, не маючи фактично грошових коштів, уклав з позивачем 01.11.2013р. Договір, за яким зобов»язався передати в позику відсутні в нього грошові кошти. Крім того, за умов фактичної відсутності у [PERSON] коштів - предмету позики, сторони не позбавлені були можливості відповідно до положень ч.6 ст.11 ЦК України передбачити в Договорі підставою виникнення обов'язку Позикодавця передати позику Позичальнику із настання певної події (зокрема, фактичного виконання рішення Апеляційного суду м.Києві від 31.10.2013р. тощо), проте, відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, на власний розсуд визначили строк виконання Позикодавцем зобов»язання переди позику до 10.11.2013р. Тому у зв»язку із наведеним, та виходячи з того, що зобов»язання відповідача перед позивачем щодо передачі предмета позики за Договором є грошовим, відповідач, відповідно до положень ст.625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання взятого ним на себе грошового зобов»язання. Заперечуючи проти позову, відповідач також зазначає, що позивач розірвав в односторонньому порядку укладений між ними договір, повідомивши йому про це в письмовій претензії від 01.11.2014р. Разом з тим, такі заперечення відповідача не ґрунтуються на положеннях Договору та закону, оскільки відповідно до ч.1 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, а при укладенні Договору сторони відповідного права не передбачили. Отже, за наведених обставин суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки обґрунтованими. Разом з тим, позивач, посилаючись на порушення Договору відповідачем, просить стягнути з відповідача передбачену Договором неустойку - пеню за період з 10.11.2013 по 18.05.2015, що становить 2 579185,64 грн. та штраф у розмірі у розмірі 10% від непереданої суми позики - в сумі 624 551,92 грн. Проте, статтею 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, що застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу Перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання, з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ст.ст. 253, 261 ч.5 ЦК України. Згідно ст.254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. За наведених положень закону, обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки за однин рік, що передує зверненню в суд з даним позовом у травні 2015р. в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день такого прострочення гривнях за офіційним курсом Національного банку України, згідно позовних вимог, на день пред»явлення позову, тобто, за період з 03.06.2015р. та, згідно позовних вимог - по 18.05.2015р. включно. Облікова ставка НБУ у вказаний період встановлена в розмірах: з 15.04.2014р.- 9,5% річних; з 17.07.2014р.- 12,5% річних; з 13.11.2014р. - 14,0% річних; з 06.02.2015р. - 19,5% річних; з 04.03.2015р. - 30% річних. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України на 18.05.2015 (дата розрахунку позовних вимог): 100 доларів США - 2 069,8242 гри.; 100 євро - 2 344,6969 гри. Період прострочення з 03.06.2015р. по 18.05.2015р. включно. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню пеня, виходячи з розрахунку: 1 500 000,00 грн х (9,5% х 2) : 365 х 44 дні = 34 356,16 грн 1 500 000,00 грн х (12,5% х 2) : 365 х 119 днів = 122 260,27грн 1 500 000,00 грн х (14% х 2) : 365 х 85 днів = 97 808,22 грн 1 500 000,00 грн х (19,5% х 2) : 365 х 26 днів = 41 671,23 грн 1 500 000,00 грн х (30% х 2) : 365 х 76 днів = 188 950,27грн Всього - 485 046,15 грн 170 000,00 доларів США станом на 18.05.2015р. за курсом НБА 100 доларів США = 2 069,8242 грн = 3 518 701,10 грн: 3 518 701,10 грн х (9,5% х 2) : 365 х 44 дні = 80 592,71 грн 3 518 701,10 грн х (12,5% х 2) : 365 х 119 днів = 286 798,23 грн 3 518 701,10 грн х (14% х 2) : 365 х 85 днів = 229 438,59 грн 3 518 701,10 грн х (19,5% х 2) : 365 х 26 днів = 97 752,41 грн 3 518 701,10 грн х (30% х 2) : 365 х 76 днів = 439 596,63грн Всього - 1 134 178,57 грн 60 000,00 Євро станом на 18.05.2015р. за курсом НБА 100 Євро = 2 344,6969 грн = 1 406 818,10 грн: 1 406 818,10 грн х (9,5% х 2) : 365 х 44 дні = 32 221,91 грн 1 406 818,10 грн х (12,5% х 2) : 365 х 119 днів = 114 665,30 грн 1 406 818,10 грн х (14% х 2) : 365 х 85 днів = 91 732,25 грн 1 406 818,10 грн х (19,5% х 2) : 365 х 26 днів = 39 082,56 грн 1 406 818,10 грн х (30% х 2) : 365 х 76 днів = 175 755,89 грн Всього - 453 457,91 грн Загальна сума пені становить 1 019 096,77грн (485 046,15 грн + 1 134 178,57 грн + 453 457,91 грн) Крім того, відповідно до п.11 Договору, з відповідача підлягає стягненню штраф в розмірі 10% від неповернутої суми позики - за передбачене цим пунктом порушення зобов»язання, виходячи з розрахунку: 1 500 000 грн. х 10% = 150 000 грн. 170 000 $ х 10% = 17 000 $ = 351 870.1 1 грн. 60 000 Є х 10% = 6 000 € = 140 681.81 грн. Загальна сума штрафу становить: 150 000 грн. + 351 870.11 грн. + 140 681,81 грн. = 642 551,92грн. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 624 551,92 грн, тому суд, виходячи зі встановленого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявленої позивачем вимоги про стягнення штрафу в сумі 624 551,92 грн та задовольняє вказану позовну вимогу в заявленому до стягнення розмірі. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума неустойки (1 019 096,77грн + 624 551,92 грн). Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає присудженню сплачені позивачем при зверненні в суд судові витрати в сумі 3 654,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 6, 11, 254, 258, 260, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 614, 627, 628, 631, 1046 ЦК України,

Outcome: partial