Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] 15.03.2018р. звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаємопорозуміння, він не поважав її як дружину, тому більше двох років спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, просила розірвати шлюб. В суді [PERSON] позов підтримала, пояснила, що спільне життя з відповідачем не склалось через часті непорозуміння і сварки, він не поважав її як дружину, тому вона покинула його, що два роки шість місяців із відповідачем спільно не проживають, вона має іншого чоловіка, з яким перебуває у фактичних шлюбних стосунках, дала інші пояснення, настоює на розірванні шлюбу, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, 02.05.2018р. подав заяву, у якій просить про розірвання шлюбу з позивачкою та про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить думки про задоволення позову. Із пояснень позивачки, свідоцтва про шлюб та копій свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 20.06.2014р., мають неповнолітніх дітей, два роки шість місяців спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків (а.с. 7). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що має іншого чоловіка з якими перебуває у фактичних шлюбних стосунках. Відповідач [PERSON], як убачається із поданої до суду заяви від 02.05.2018р., теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою. Ураховуючи наведене та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що примушування сторін до збереження шлюбних відносин порушуватиме їх права на особисту свободу, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

Outcome: approved