Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] в квітні 2017 року звернувся до суду з позовом, за яким з урахуванням наступних змін, просив стягнути з ТОВ «Авто Метрополіс» 66059,58 грн. на погашення заборгованості з заробітної плати та грошової компенсації за невикористану відпустку в сумі та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 379459,65 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав пославшись на доводи і підстави викладені в заяві. Представник відповідача [PERSON] надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, проте причини неможливості явки в судове засідання представника відповідача визнані судом неповажними, а тому в задоволенні клопотання було відмовлено. Заперечень до позову не надходило. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження, постановивши рішення на наявних доказах. Представник позивача проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Судом встановлено таке. З огляду на трудову книжку, [PERSON] з 01.12.2014 року працював в ТОВ «Авто Метрополіс» на посаді заступника директора департаменту станції технічного обслуговування. Наказом від 30.03.2016 року № 047-К його було звільнено з роботи на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. На день звільнення, відповідно до розрахунків, ТОВ «Авто Метрополіс» заборгувало позивачу заробітну плату за квітень та травень 2016 року в загальній сумі 44 783, 04 грн., та компенсацію за невикористану відпустку за 54 календарні дні у розмірі 21 276, 54 грн., в всього 66059 грн. 58 коп. Наявність цього спору вказує на те, що заборгованість не погашена. Тому, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] з роботи ТОВ «Авто Метрополіс» порушено вимоги ст.ст. 47,116 КЗпП, згідно з якими при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Разом з тим, статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підпунктом 2 п.8 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» N 100 від 08.02.1995, встановлено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на кількість робочих днів у розрахунковому періоді. Середньоденна заробітна плата [PERSON], відповідно до розрахунків, становить 1119,35 грн., а кількість календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком становить 339 дні. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 379459,65 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю. За такого рішення, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, витрати у справі суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved