Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна звернулися до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на майно, яке належало її на праві приватної власності. З метою подальшого оформлення спадщини позивач звернувся до Бериславського відділу ДРАЦ із заявою про видачу свідоцтва про смерть бабусі [PERSON] проте позивачу було надано відмову у видачі вищевказаного свідоцтва, у зв`язку з тим, що у свідоцтві про народження батька позивача вказано ім`я матері « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть ім`я померлої (баби позивача) зазначено « [PERSON] » та рекомендовано звернутися до суду. У визначений шестимісячний строк до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав позивач не звернувся оскільки в нього були відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин, а коли звернувся, отримав відмову та рекомендацію звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Просить встановити неправильність написання ім`я матері дитини в актовому записі №45 від 30.12.1957 року про народження, вчинений Давидо-Брідською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області та внести зміни до актового запису змінивши ім`я матері дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та визначити [PERSON] додатковий двомісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 26.08.2020 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.09.2020 року підготовче засідання відкладено в зв`язку з заміною неналежного відповідача Бериславський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) належним відповідачем - Великоолександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса). Представник позивача-адвокат Ковальчук І.М. в підготовче засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Лиманецької сільської ради Бериславського району Херсонської області в підготовче засідання не прибув, надано до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у відсутність їх представника (а.с. 21). Представник відповідача Великоолександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в підготовче засідання не прибув, надано до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у відсутність їх представника. Суд з урахуванням ч.3 ст.211, ст. 223 ЦПК України, визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи, від яких не надійшло клопотання про відкладення розглядом справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно зі статями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За визначеними книгою шостою Спадкове право ЦК України правилами право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.08.2016 року вбачається, що батьками позивача, [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.11). [INFO] в с.Чайкине Бериславського району Херсонської області, померла [PERSON] , [INFO] ( а.с.8, 14). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХС №043043, виданого на підставі розпорядження Бериславської райдержадміністрації від 15.11.2002 року №624, [PERSON] належала земельна ділянка площею 11,91 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №060159, виданого Кіровською сільською радою Бериславського району Херсонської області на підставі розпорядження Бериславської райдержадміністрації від 21.10.2005 року №734, [PERSON] належала земельна ділянка площею 11,91 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначені земельні ділянки. Частина 1 статті 1266 ЦК України передбачає, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, тобто позивач, який є онуком спадкодавці, оскільки його батько [PERSON] помер до відкриття спадщини після смерті [PERSON] , та має право на отримання спадщини після смерті [PERSON] . Оскільки ім`я померлої [PERSON] у паспорті та свідоцтві про смерть, відрізняється від імені у актовому запису про народження батька позивача, у якому ім`я матері зазначено [PERSON] , то позивач звернувся до суду з вимогою про встановлення неправильності в актовому запису. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок державної реєстрації актів цивільного стану, внесення до актових записів цивільного стану змін, їх поновлення і анулювання та засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VІ від 01 липня 2010 року (далі - Закон № 2398-VІ) та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року (далі - Правила). Згідно з частинами першою - четвертою статті 22 Закону № 2398-VІ внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.22 Закону № 2398-VІ внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи;спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви. Розділом II Правил визначено порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.1 Правил, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) при пред`явленні паспорта або паспортного документа. Згідно з п.2.13.1 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Правила визначають (п.2.16), що зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду (п.2.16.7 Правил). Пленум Верховного Суду України в постанові N 12 від 07.07.95 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» в пункті 2 роз`яснює, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення неправильності записів при реєстрації в державних органах актів народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові громадянина в тому разі, коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено заявникові у внесенні змін до записів у актах громадянського стану або коли з цього приводу є спір між заінтересованими особами (між заявником і особами, інтереси яких може зачепити зміна запису, оскільки у них, у зв`язку з цим, виникнуть певні обов`язки). Крім того в пункті 9 Постанови роз`яснено, що в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта або коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану (наприклад, при зміні прізвища, імені, по батькові, місця і дати народження; у зв`язку з усиновленням (удочерінням), а також у разі запису усиновителів батьками усиновленого; при зміні прізвища одного з подружжя або дитини у зв`язку з розірванням шлюбу або визнанням шлюбу недійсним; якщо прізвище, ім`я та по батькові зазначені без урахування національних традицій; якщо при реєстрації народження дитини їй дане прізвище або ім`я без урахування бажання батьків або одного з них, а також у зв`язку зі зміною статі). Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. Виходячи з того, що рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести (п.11 Постанови). Як встановлено в судовому засіданні згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133,135 Сімейного кодексу України №00027205544 від 28.07.2020 року, батьками [PERSON] , [INFO] ( батька позивача), були [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 05.08.2017 року [PERSON] , [INFO] , померла в с.Чайкине Бериславського району Херсонської області ( а.с.8, 14). Як вбачається з Висновку Бериславського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), від 04.08.2020 року №158-84/157 про видачу повторного свідоцтва про смерть [PERSON] , бабусі, відмовлено, у зв`язку з тим, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян встановлено, що актовий запис про смерть №14, складений 14.08.2017 року українською мовою виконавчим комітетом Лиманецької сільської ради Бериславського району Херсонської області на [PERSON] , прізвище, власне ім`я та по батькові померлої зазначені відповідно до паспорту померлого, пред`явленого для державної реєстрації смерті. У зв`язку з розбіжностями в написанні імені померлої ( [PERSON] ) та написанні імені в поданих для підтвердження родинних відносин документах ( [PERSON] ), видати повторне свідоцтво про смерть не мають можливості (а.с.11). Позивач не надав суду висновку Великоолександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), а суд враховуючи принцип змагальності сторін позбавлений можливості самостійно витребувати докази. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи відсутність відмови органами реєстрації актів громадянського стану заявникові у внесенні змін до записів у актах громадянського стану за місцем вчинення такого запису, відсутність документального підтвердження допущеної помилки в актовому записі в частині імені спадкодавиці, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання внести зміни до актового запису про народження батька заявника в частині імені матері та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про внесення змін до актового запису. Що стосується позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, то суд зазначає наступне: згідно довідки виданої Лиманецькою сільською радою Херсонської області від 28.07.2020 року за №630, померла [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею на час смерті та протягом шести місяців після смерті і станом на надання довідки ніхто не зареєстрований та не проживав. (а.с. 8). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Так, виходячи з положень підпункту 1.2. пункту 1, підпунктів 2.2, 2.3 пункту 2, підпункту 3.1. пункту 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Згідно з пунктом 2.1. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 282/20595, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Симутенко Т.Г. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його бабусі [PERSON] . З листа Бериславської державної нотаріальної контори від 28.01.2021 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] не заводилась за відсутності заяв від спадкоємців (а.с.50). В листі приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)Т.Г.Симутенко зазначено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась за відсутності заяв від спадкоємців, що перевірено згідно витягу зі спадкового реєстру від 18.08.2020 року №61351019. Нотаріусом позивачу роз`яснено, що він є спадкоємцем, що не прийняв спадщину, оскільки не подав до нотаріуса за місцем проживання спадкодавця, тобто за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 ЦК ( шість місяців), а також фактично не прийняв спадщину, оскільки не проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою та нотаріус запропонував спадкоємцеві, позивачу у справі [PERSON] , відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України звернутися до суду для визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини(а.с.14). Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини(наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо ж у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 703/1560/17 та постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи встановлені обставини у справі, тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить понад 3 роки та встановивши, що не однакове зазначення імені бабусі позивача в офіційних документах не є істотними та непереборними труднощами, які перешкоджали позивачу звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд констатує, що позивач не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже ним не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у цій частині. Недотримання позивачем нормативно встановленого строку прийняття спадщини призвело до припинення права на спадкування. Безпідставне надання додаткового строку на прийняття спадщини є порушенням правової визначеності, як елементу верховенства права. Також, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має. Окрім цього позивач зазначив у якості відповідача Лиманецьку сільську раду Бериславського району Херсонської областізагальновідомою інформацією місцевого значення є те, що територія Лиманецької сільської ради Бериславського району Херсонської області увійшла до території Дар`ївської територіальної громади Херсонської області, згідно рішення від 18.12.2020 року №18 «Про приєднання Лиманецької сільської ради до Дар`ївської територіальної громади», за таких обставин суд вважає, що Лиманецька сільска рада Бериславського району не є належним відповідачем у справі, яка подала до суду заяву про визнання позову. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України). Позивач не заявляв клопотання про заміну відповідача Лиманецьку сільську раду Бериславського району Херсонської області на належного відповідача Дар`ївську територіальну громаду Херсонської області . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У відповідності до роз`яснень п.24 ч.3 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання Лиманецькою сільською радою Бериславського району Херсонської області позову у даній справі суперечить закону , а тому не може бути прийнятим судом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed