Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] в травні 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що він є батьком [PERSON] [INFO]. Придніпровським районним судом м. Черкаси 26.11.2015 було винесено рішення, яким визначено спосіб та порядок його участі у вихованні доньки [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили, однак відповідачка жодного разу не виконала своїх зобов'язання відповідно до рішення суду. [PERSON] постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою та вчиняє дії спрямовані на заборону його участі у вихованні дитини. Через неправомірні дії відповідачки він звернувся до поліції з заявою про умисне невиконання нею рішення суду. Відповідачка неодноразово заявляла, що є інвалідом та має поганий стан здоров'я, а тому, на його думку, не може належним чином піклуватись про їхню доньку та виконувати свої батьківські обов'язки. Він має постійний дохід та може забезпечити свою доньку всім необхідним. Просив визначити місце проживання доньки [PERSON] разом з ним. Крім того позивач вважав, що неправомірними діями відповідачки, яка свідомо ухиляється від виконання рішення суду, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у перешкодах з боку відповідачки в його участі у вихованні дитини, що змушує його докладати додаткових зусиль для виконання рішення суду щодо участі у вихованні дочки. Завдану моральну шкоду оцінив у 90000 гривень та просив її стягнути з відповідачки на свою користь. 16.11.2017 року ухвалою суду, за ініціативою позивача, позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. Таким чином справу розглянуто в межах позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про відшкодування завданої йому моральної шкоди підтримав в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що до 2013 року з боку відповідачки ніяких перешкод в його спілкуванні з дитиною не було. Йому дитину давали без проблем. Однак після того як у відповідачки з'явився співмешканець, то вона почала вчиняти неадекватні дії. Донька [PERSON] до нього ставиться добре, а відповідачка змушує її казати про нього неправду. [PERSON] переховується від нього разом з дочкою та навмисно не виконує рішення суду. Через дії відповідачки він фактично позбавлений можливості спілкуватися із донькою та брати участь у її вихованні, що завдає йому значних душевних страждань. Крім того він вимушений в різних органах та установах (суд, поліція, служба у справах дітей) доводити своє право на спілкування з дитиною. Доводи відповідачки про те, що він нібито вчиняв відносно своєї доньки неправомірні дії сексуального характеру вважав нісенітницею, вигаданою для того, щоб виправдати невиконання [PERSON] рішення суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 90000 гривень. На даний час проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні щодо невиконання відповідачкою рішення суду від 26.11.2015 року та перешкоджання позивачу у спілкуванні з дитиною. Вважав, що відшкодування моральної шкоди за ухилення від виконання рішення суду прямо передбачено ч. 5 ст. 159 СК України. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю, заперечувала проти задоволення позову. Додатково суду пояснила, що до 2013 року вона давала дочку [PERSON] її батьку - [PERSON], але виключної у своїй присутності і це було два-три рази на рік. Після того, як вона дала позивачу дочку, а він її повернув хворою - в дитини була алергія, простуда та інші захворювання, то вона припинила давати йому дитину. В 2015 році було судове рішення, яким її зобов'язали давати дочку [PERSON]. Вона в суді заперечувала щодо участі позивача у вихованні їхньої доньки та посилалась на наявне в дочки алергічне захворювання, проте суд цього не врахував. Крім того при розгляді справи апеляційним судом вона вказувала, що позивач розбещував дочку, коли брав її до себе додому. Однак апеляційний суд не врахував її доводів. З приводу розбещення вона у серпні 2017 року звернулась до поліції із відповідною заявою та за даним фактом триває розслідування. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, він не знає який в дочки стан здоров'я. Вона працює і може забезпечити дочку, вони проживають в трьохкімнатній квартирі, яка належить її матері. З дитячого садочка №13 вона забрала дочку в 2016 році, бо позивач приходив в садочок з поліцією, поводився агресивно, через що батьки інших дітей звертались і до поліції, і до завідуючої з вимогою щоб це припинилось. Оскільки дочка часто хворіла, то їм порекомендували побути якийсь час вдома. Після 12.02.2016 року вона неодноразово давала дочку позивачу, але скільки саме разів не пам'ятає. Представник відповідача підтримав доводи [PERSON] та просив відмовити у задоволенні позову. Вважав, що [PERSON] не надавала дитину позивачу, для того, щоб захистити права, інтереси та здоров'я своєї доньки. Представник органу опіки та піклування Зубалій Н.А. в судовому засіданні пояснила, що службою у справах дітей були зафіксовані факти невиконання [PERSON] рішення суду від 26.11.2015, а саме ненадання матір'ю дитини батьку для побачень у визначений судом час. З даного приводу до служби неодноразово звертався [PERSON]. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 3). [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 30.06.2017 року (а.с. 25). 26.11.2015 року Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення у цивільній справі № 711/3776/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування м. Черкаси про усунення перешкод у спілкуванні, визначення способу участі у вихованні дитини (а.с. 136-143), яким суд вирішив: «Позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з дитиною - донькою [PERSON], [INFO], шляхом надання можливостей для спілкування з дитиною. Визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною - донькою [PERSON], [INFO], а саме : перші та треті вихідні місяця з 17.00 год. п'ятниці \\ забирає дитину із дитячого навчального дошкільного закладу \\ до 15.00 години неділі , два тижні влітку під час відпустки батька, новорічні свята - з 10.00 години 31 грудня \\ останній день грудня \\ до 17.00 год. 5 січня - без присутності матері дитини - [PERSON] та з урахуванням обставин, які можуть виникнути». Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.02.2016 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2015 року залишено без змін. Ухвалою від 23.11.2016 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 26.11.2015 та ухвала апеляційного суду від 12.02.2016 залишені без змін (а.с. 133-135). Таким чином з 12.02.2016 рішення суду від 26.11.2015 вступило в законну силу та підлягало обов'язковому виконанню. З моменту набрання рішенням суду від 26.11.2015 року законної сили, [PERSON] зобов'язана була його виконувати, зокрема в частині забезпечення [PERSON] можливості спілкування з донькою [PERSON] у визначений судом час та спосіб. Однак [PERSON] ухилялася від виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2015 у справі №711/3776/15-ц. Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що знає [PERSON] та [PERSON]. Також йому відомо про наявність рішення суду, яким визначені час побачень [PERSON] із донькою [PERSON]. У період із зими 2016 року до весни-літа 2017 він особисто разом із [PERSON] у визначені судом дні та години не менше 6 раз приходив додому до [PERSON] для того, щоб та надала можливість батьку спілкуватися із дитиною. Однак жодного разу у його присутності [PERSON] не дали дитину. А одного разу у 2016 році [PERSON] взагалі заявила [PERSON] що той педофіл. За фактами невиконання рішення суду [PERSON] викликав поліцію. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що також неодноразово був присутній коли [PERSON] у визначені судом дні та години намагався зустрітися з дитиною, однак такої можливості мати дитини не надавала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у лютому 2016 року був головою антикорупційного комітету «Народний контроль». До нього звернулася [PERSON] за допомогою оскільки з її слів колишній чоловік [PERSON] вчиняє відносно їх спільної доньки неправомірні дії сексуального характеру, та незважаючи на це суд виніс рішення яким дозволив батьку побачення з дитиною. Він вирішив розібратися у цій справі, поспілкувався з [PERSON] подивився документи та не виявив жодних протиправних дій батька відносно дитини. Навпаки, як з'ясувалося [PERSON] хоче спілкуватися із донькою, а мати взагалі не бажає давати батьку дитину для побачень. Свідок [PERSON], яка є завідуючою ДНЗ №13, який відвідувала [PERSON] до квітня 2016 року, пояснила, що дитина почала відвідувати садочок з трирічного віку. У 2016 року до неї надійшло рішення суду, яким визначався час відведений для спілкування батька з дитиною. Про це рішення було відомо і вихователям. Згідно рішення суду [PERSON] мав забирати дитину у п'ятницю о 17.00 годині. Однак мати часто забирала дитину раніше (до 17.00) і коли [PERSON] приходив, то [PERSON] в садочку вже не було. З цього приводу неодноразово виникали конфлікти, викликалася поліція. В квітні 2016 року за заявою матері [PERSON] була відрахована з ДНЗ №13. Згідно висновку №611 від 03.08.2017 Виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування (а.с. 64-65) працівниками служби у справа дітей Черкаської міської ради неодноразово фіксувалися факти невиконання [PERSON] рішення суду від 26.11.2015. Разом з тим на даний час орган опіки та піклування вважав за доцільне залишити дитину - [PERSON] мешкати із матір'ю. Відповідно до Актів 17.02.2017, 03.03.2017 та 14.04.2017 (а.с. 60-62) складених службою в справах дітей Черкаської міської ради - при відвідуванні [PERSON] за місцем проживання вона дитину батьку не надавала, двері не відчиняла, телефон вимкнений. Ненадання [PERSON] дитини для спілкування батьку у визначений судом час і спосіб, також підтверджено Висновками перевірки Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 05.04.2016, від 13.04.2016, від 08.07.2016, від 14.02.2017 (а.с. 42, 47, 52-53, 56) складеними за зверненнями [PERSON]. 13.06.2016 року Придніпровським відділом державної виконавчої служби м. Черкаси до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області направлено Подання про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України за невиконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/3776/15-ц (а.с. 7). Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.04.2016 (а.с. 4) зобов'язано начальника СВ Черкаського ВП внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення щодо невиконання [PERSON] рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, - якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.2 ст. 159 СК). Отримавши рішення суду від 26.11.2015 у справі №711/3776/15-ц [PERSON] мав законні сподівання, що таким чином у передбачений законом спосіб, буде вирішено його спір із [PERSON] щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим під час розгляду справи в суді позивачем доведено, що [PERSON] ухиляється від виконання рішенняПридніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2015 у справі №711/3776/15-ц, яке 12.02.2016 набрало законної сили, а саме не надає можливості [PERSON] спілкуватися із донькою [PERSON] [INFO], не забезпечує батьку можливості проводити із дитиною перші та треті вихідні місяця з 17.00 год. п'ятниці до 15.00 години неділі, два тижні влітку під час відпустки батька, новорічні свята - з 10.00 години 31 грудня до 17.00 години 5 січня. Відповідно до ч. 5 ст. 159 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом статті 23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів . Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що діями та бездіяльністю [PERSON], які виявилися в ухиленні від виконання рішенняПридніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2015 у справі №711/3776/15-ц, що набрало законної сили, [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях позивача, пов'язаних із порушенням його прав як батька брати участь у спілкуванні та вихованні своєї дитини, а також із необхідністю позивачу застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя та відновлення своїх прав. Крім того суд вважає, що особливих переживань позивачу завдало і те, що незважаючи на його неодноразові звернення до поліції, служби у справах дітей, державної виконавчої служби, судове рішення так і не виконується відповідачем належним чином. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із обставин справи, тривалості правопорушення ([PERSON] вже понад один рік після набрання рішенням суду законної сили домагається його належного виконання), глибини душевних страждань позивача, важливості прав батька на спілкування із своєю дитиною та принципу обов'язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили. В той же час суд враховує і майновий стан відповідачки [PERSON], яка є інвалідом 3 групи та отримує пенсію в розмірі 1277 гривень, що підтверджується довідкою Управління ПФУ в м. Черкасах Черкаської області від 07.08.2017р. № 3130/1 (а.с. 92), а також заробітну плату в середньому на місяць 3000 гривень, що підтверджується довідкою ТОВ «Юніагро» від 28.07.2017 №10 (а.с. 91). За таких обставин враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди заявлений позивачем у 90 000 гривень підлягає зменшенню у 10 раз до 9000 гривень. Такий розмір відшкодування моральної шкоди компенсує душевні страждання завдані позивачу, буде істотним але не непомірним для відповідача та має попередити ухилення [PERSON] від невиконання судового рішення в майбутньому. Доводи відповідача про те, що вона не виконує рішення суду, оскільки підозрює [PERSON] у вчиненні відносно доньки [PERSON] протиправних дій сексуального характеру не можуть бути прийняті судом зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, - суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (Аналогічні положення про обов'язковість судових рішень містила ст. 124 Конституції України в редакції чинній на час набрання законної сили рішенням суду у справі №711/3776/15-ц) . Таким чином ні висновки психологів (а.с. 88, 112-115), ні внесення відомостей до ЄРДР не можуть бути підставами для невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили або виконання його на власний розсуд. Право переглянути чи змінити рішення суду, відстрочити чи змінити спосіб і порядок його виконання має виключно суд. Разом з тим [PERSON] не зверталася до суду щодо зміни порядку та способів участі батька у вихованні дитини, відстрочення виконання рішення суду тощо. Крім того суд враховує, щоінформація про можливе розбещення [PERSON] доньки відповідачка вже наводила в Апеляційному суді Черкаської області у лютому 2016 року. Однак Апеляційний суд залишив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2015 року без змін. Також незрозумілим є той факт, що до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення, яке на її думку вчинив [PERSON] відносно своєї доньки [PERSON], [PERSON] звернулась не у 2016 році, а лише в серпні 2017 року, після звернення [PERSON] з розглядуваним позовом до суду. На даний час [PERSON] не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення відносно своєї доньки [PERSON]. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги [PERSON] задоволено частково на суму 9000 гривень (10% від заявленої суми), то стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в сумі 90 гривень, що становить 10% від розміру сплаченого судового збору в сумі 900 гривень за вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial