Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 17 жовтня 1994 року між нею та [PERSON] (далі - Відповідач) укладено шлюб Макіївським міськрайонним відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 2337. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з Позивачем. Позивач зазначає, що спільне проживання з Відповідачем не склалося. Сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведеться, подружні відносини не підтримуються. Позивач вважає, що подальше спільне життя, збереження шлюбу неможливе і суперечить їхнім інтересам. Позивач просить, шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до частини другої статті 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд, у відповідності до статті 174 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 жовтня 1994 року Макіївським міськрайонним відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 2337, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 06 червня 2017 року № 3711, [PERSON], 1974 року народження, проживає за адресою: [ADDRESS], разом з сином [PERSON], 2001 року народження, який перебуває на її утриманні. За інформацією, що міститься у довідці від 20 жовтня 2014 року № 1817000011 фактичне місце проживання [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] є [ADDRESS]. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved