Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] в квітні 2019 року звернулась до суду з позовом до відповідача, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вказаного позову зазначила про те, що 04.07.2008 р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2016 р. було розірвано. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина Нікіти, ігнорує своїми батьківськими обов`язками. Зазначила, що на сьогоднішній день між сторонами немає згоди щодо місця проживання сина, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, якою просить позов задовольнити у повному обсязі та розглянути справу у її відсутність. Крім того, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, з заявами про неможливість розгляду справи за відсутність представника не звертався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 689 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 6). Як вбачається з довідки про неотримання аліментів від 11.11.2019 року виданої Святошинським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві [PERSON] в період з 01.05.2019 року по 31.10.2019 року не отримує аліменти згідно судовим наказом № 759/5905/19 від 28.03.2019 р. який видано Святошинським районним судом м. Києва. Як встановлено судом, на день подачі позову між сторонами немає згоди щодо визначенням місця проживання дитини. Як наголошує ч.1 ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. За правилами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як регламентовано ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положення принципу б Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Враховуючи малолітній вік дитини, та те, що дитина фізіологічно та морально пов`язана з природою матері, яка піклується і турбується за його стан здоров`я та духовний розвиток суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, яка має задовільний фінансовий стан, належні житлові умови та вкладає всі зусилля для забезпечення інтересів своєї дитини.

Outcome: approved