Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON],третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування ВК РМР звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без батька. Свій позов обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням Рівненського міського суду від 16 лиспотада 2010 р. розірвано. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу їхня спільна дитина проживає разом з нею. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Не цікавиться інтересами дитини та її фізичним, духовним та моральним розвитком. Вказує, що рішенням Рівненського міського суду від 16 листопада 2010 року стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2008 року на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття.. Крім того, донька є учинецею суботньої школи з вивчення польської мови. Посилаючись на наведене, позивач просила суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України, без згоди та супроводу батька до досягнення [PERSON] 16-річного віку. Надати дозвіл [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] на оформлення документів для тимчасового багаторазового виїзду за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Збільшити розмір аліментів та стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з дня вступу цього рішення в законну силу до досягнення повноліття дитиною. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник органу опіки та піклування ВК РМР в судовому засіданні суду пояснила, що в липні місяці цього року вона спілкувалась з відповідачем та повідомляла його про розгляд справи. Заперечень проти позову він не подавав. Відповідач ухиляється від надання дозволу в добровільному порядку, просила позов задоволити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO],що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 30 травня 2005 року (а.с. 6). Рішенням Рівненського міського суду від 16 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами по справі розірвано. (а.с. 5). Також встановлено, що сторони проживають окремо. Неповнолітня донька [PERSON] проживає з матір'ю - [PERSON], та перебуває на її утриманні, відповідач участі у вихованні доньки не приймає і матеріальну допомогу не надає. Як вбачається з матеріалів справи, дитина навчається у суботній школі з вивчення польської мови. (а.с. 7). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] раніше давав нотаріально посвідчену згоду на виготовлення документів на виїзд дитини за межі України, однак у подальшому згоди на виїзд дитини за кордон у добровільному порядку не надавав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантуєтьсяКонституцією України . Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст.7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Обставин, які обмежують право неповнолітньої дитини [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, надати дозвіл неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], на тимчасовий багаторазові виїзди за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Надати дозвіл [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] на оформлення документів для тимчасового багаторазового виїзду за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO] В решті позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. За правилом ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Однак, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують обставини, які зазначені в ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved