Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

[PERSON] \~12\~липня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О. про встановлення факту належності домоволодіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року позов було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року у приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. було витребувано копію спадкової справи. 5 вересня 2019 року на виконання ухвали судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. було надано копію спадкової справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року підготовче засідання було закрито і призначено справу до судового розгляду. Позивач у своєму позові посилалася на те, що 17 серпня 1983 року між її матір`ю [PERSON] та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 1983 року, посвідченого Другою Дніпропетровською держнотконторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1137, але право власності за цим договором відповідачем у встановленому порядку в БТІ зареєстровано не було. У 1989 році матір позивача на місці старого будинку збудувала новий. Дозвільні документи нею не отримувалися, оскільки договір купівлі-продажу від 17 серпня 1983 року було укладено у простій письмовій формі. 14 лютого 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла позивачу. 3 квітня 2013 року мати позивача померла. Після її смерті відкрилася спадщина на буд. [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є її донька. Листом від 30 травня 2019 року приватний нотаріус повідомила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом необхідно надати у тому числі правовстановлюючі документи на майно. Позивач просила суд встановити факт належності [PERSON] , померлій [INFO] квітня [INFO] , домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати право власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник позивача у своїй заяві до суду позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, ухваливши заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов відповідачем суду надано не було. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О. у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 9). 26 серпня 1995 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10). 17 серпня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 12), який належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 1983 року, посвідченого Другою Дніпропетровською держнотконторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1137 (а.с. 13-14), але право власності за цим договором відповідачем у встановленому порядку в БТІ зареєстровано не було, тому нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаного будинку між [PERSON] та [PERSON] укладено не було. У 1989 році матір позивача на місці старого будинку збудувала новий. Дозвільні документи нею не отримувалися, оскільки вона не мала зареєстрованого права власності на спірний будинок. Разом з тим, згідно акта проведення інвентаризації від 16 серпня 2017 року встановлено, що домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , не відноситься до самочинного будівництва і введенню в експлуатацію не підлягає (а.с. 29). Відповідно до ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як зазначалося вище, [PERSON] ще 17 серпня 1983 року купила у [PERSON] спірний житловий будинок, нотаріально посвідчено та зареєстровано право власності у встановленому законом порядку не було з об`єктивних причин, матір позивача проживала в ньому та була в ньому зареєстрована разом з позивачем (а.с. 86), у 1989 році здійснила його реконструкцію, яка не відноситься до самочинного будівництва і введенню в експлуатацію не підлягає. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: реєстрація\~таких прав\~була проведена\~відповідно до\~законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Роком побудови житлового будинку та господарських будівель та споруд у технічному паспорті на домоволодіння вказано 1989 рік (а.с. 28 оберт). Як вбачається з норм ЦК України 1963 року та Закону України «Про власність», які діяли на момент будівництва спірного домоволодіння, обов`язкова реєстрація права власності законодавцем передбачена не була. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням зазначених обставин, факт належності спірного домоволодіння [PERSON] , померлій [INFO] , підтверджується обставинами та матеріалами справи, а тому підлягає встановленню. 14 лютого 2012 року [PERSON] видала заповіт, яким зробила розпорядження, що все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона буде мати право, заповіла [PERSON] (а.с. 11). Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 334. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 8), після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS] . Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до\~складу спадщини\~входять усі\~права та\~обов`язки,\~що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України першочергове право на спадкування визначено для осіб, які визначені у заповіті. Враховуючи положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач 8 жовтня 2013 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Листом від 30 травня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О. повідомила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом необхідно надати у тому числі правовстановлюючі документи на майно, які у позивача відсутні, тому отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] не має можливості. Відповідно до роз`ясень, даних в п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд приходить до висновку, що отримати спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості, оскільки право власності на домоволодіння за її матір`ю зареєстровано не було, тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 29,3 м2, житловою площею 17,6 м2, з господарськими будівлями та спорудами: котельня літ. В, сарай літ. Г (тимчасовий), душ літ. Д, убиральня літ. Е, сарай літ. Ж, типлиця літ. И, навіс літ. К, споруди № 1, 2, 9-11, замощення І, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] померлої [INFO] . За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2\~031 гривні 15 коп, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved