Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом - позивачка, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області (далі за текстом - відповідач) в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] на підставі запису в по господарській книзі с. Мартове, Печенізького району, Харківської області. Позивачка зазначає, що звернулася до Печенізької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено та надано лист №3\\02-17 від 14.01.2021 в якому зазначено про необхідність надання правовстановлюючого документу на житловий будинок. Позивачка зазначає, що не може в адміністративному порядку звернутися задля оформлення права власності на вказаний житловий будинок, так як власник помер. Відсутність правовстановлюючого документу на будинок позбавляє позивачку можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з чим вона звернулась до суду, за захистом своїх прав, оскільки не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. Відповідач - Печенізька селищна рада Печенізького району Харківської області відзив на позов в установлений законом строк не надала. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, а також зазначили, що позов підтримують, просять його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений належним чином, через канцелярію подав клопотання про розгляд справи без участі представника Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, а також просив розглянути справу у відповідності до вимог чинного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності сторін та їх представників за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.12.1960р. та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 02.02.2021р. Згідно довідки №42 від 12.05.1994, виданої виконавчим комітетом Мартівської сільської Ради народних депутатів Печенізького району Харківської області, розташований в [ADDRESS] , головою господарства значився [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.09.2001р. На майно померлого [INFO] [PERSON] у Печенізькій державній нотаріальній конторі Харківської області заведена спадкова справа №46/2003. З матеріалів спадкової справи №46/2003 вбачається, що спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину є [PERSON] . Інші спадкоємці за законом - син спадкодавця [PERSON] , донька спадкодавця [PERSON] та дружина спадкодавця [PERSON] відмовились від спадщини на користь [PERSON] . Позивачка звернулася до Печенізької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Однак, листом №3\\02-17 від 14.01.2021 Печенізька державна нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Статтею 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з статтею 548 Цивільного кодексу Української PCP для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Тобто, у відповідності до ст. 548 ЦК УРСР, незалежно від оформлення права на спадщину, спадщина, яка прийнята спадкоємцем, належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд зазначає, що ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Як було встановлено судом, право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Виникнення права власності у спадкодавця [PERSON] на вказаний житловий будинок регулювалось зокрема положеннями ПК УРСР1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»,Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP». Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції У PCP від 19 січня 1976 року № 1/5. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УPCP) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985року №105у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі запису в погосподарській книзі. У зв`язку з чим, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Частиною З наведеної статті передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 цієї статті також встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до 4 ст.25, п. 11 ч. 4 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника. Отже позивачка не може в адміністративному порядку звернутися задля оформлення права власності на вказаний житловий будинок, так як власник помер. Як було встановлено вище, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , до складу якої входить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок не може реалізувати своє право на спадщину, а саме - належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved