Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] 05.02.2013 р. звернулась до Московського райсуду м. Харкова з позовом до ПАТ „Банк Фінанси і Кредит» (далі банк), в якому просить визнати договорі поруки та іпотеки припиненими, скасувати заборону відчуження. В ході судового розгляду представник позивача позов підтримав, в обґрунтування вказав наступне. 17.05.2007 р. [PERSON] уклала з Банком кредитний договір і отримала від Банку кредит в сумі 40 000 доларів США. Поручителем перед Банком за своєчасне і належне виконання обов'язків виступила [PERSON], яка у той же день уклала договір поруки №М-9/126/2-07-П. Також у той же день був укладений іпотечний договір №М-9/126/2-07-3, згідно якого Банку передано в іпотеку [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.1994 р. 13.11.2007 р. між Банком і [PERSON], без згоди позивача (як поручителя) укладено додаткову угоду №2 про зміну п.3.1 кредитного договору про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 14% до 17%. Внаслідок зміни відсоткової ставки значно збільшився обсяг відповідальності позивачки як поручителя, що є порушенням положень ст.559,598 ЦК України. Оскільки, Банк не довів до відома поручителя про зміну умов кредитного договору, не одержав у нього письмової згоди, відбулось збільшення відповідальності позивачки, що є підставою для визнання договору поруки та іпотечного договору припиненими і скасуванню заборони відчуження. Представник відповідача Банку позов не визнав, заявив зустрічний позов і вказав, що 17.05.2007 р. [PERSON] уклала з Банком кредитний договір, відповідно до якого отримала від Банку кредит в сумі 40 000 доларів США. Поручителем перед Банком за своєчасне і належне виконання обов'язків виступила [PERSON], яка у той же день уклала з Банком договір поруки №М-9/126/2-07-П, а також уклала іпотечний договір №М-9/126/2-07-3, згідно якого Банку передала в іпотеку належну їй картиру [ADDRESS]. Дійсно, 13.11.2007 р. між Банком і [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 про зміну п.3.1 кредитного договору про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 14% до 17%, але, на збільшення відсотків за користування кредитом згоди поручителя, тобто, [PERSON] не було потрібно, що передбачено п.2.2 Договору поруки та п.3.6 кредитного договору. Позичальник [PERSON] свої обов'язки належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 12.02.2013 р. виникла заборгованість у розмірі 1235178 гр. 99 коп. Тому, просять стягнути заборгованість у зазначеної сумі з [PERSON], як з поручителя і звернути стягнення на предмет іпотеки (квартиру) шляхом надання Банку права її продати будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 175740 гр. 3-я особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час слухання справи повідомлена належним чином і суд розглянув справу у її відсутності, на підставі наданих документів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку: Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №М-9/126-07-МФ, відповідно до умов якого позичальнику буде здійснюватися окремими частинами відповідно до Додаткових угод до цього Договору, що укладаються між сторонами, і на умовах, визначених Договором, у межах поновлювальної лінії з лімітом максимальної заборгованості 40000 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами процентів. /а.с. 13-19 т.1/ У той же день [PERSON], [PERSON] уклали з Банком письмовий договір поруки №М-9/126/2-07-П відповідно до ст.1 якого [PERSON] поручилась відповідати перед Банком за своєчасне і належне виконання обов'язків позичальником [PERSON] за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. /а.с. 6-8 т.1/ 17.05.2007 р. між Банком і [PERSON] був укладений іпотечний договір №М-9/126/2-07-3, згідно якого [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівли-продажу від 07.06.1994 р. передано в іпотеку, і накладено заборону відчуження. /а.с. 9-12 т. 1/ У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Як убачається з п. 4.4 договору поруки, внесення змін і доповнень у Кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя, не допускається без узгодження з Поручителем. 13.11.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №М-9/126-07-МФ від 17 травня 2007 року, відповідно до умов якої було збільшено відсоткова ставка за користування кредитом. /а.с.61 т. 1/ Дані обставини сторонами не заперечуються. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до змісту ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення. Таким чином, враховуючи те, що 13.11.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №М-9/126-07-МФ від 17 травня 2007 року, відповідно до умов якої було збільшено відсоткова ставка за користування кредитом, без згоди поручителя [PERSON], внаслідок чого було збільшено обсяг її відповідальності, суд вважає, що договір поруки №М-9/126/2-07-П від 17 травня 2007 року є припиненим з моменту укладення додаткової угоди, тобто з 13.11.2007 року. Відповідно до п. 2 Іпотечного договору №М-9/126/2-07-3 від 17.05.2007 року, зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором №М-9/126-07-МФ від 17.05.2007 року на 40000 доларів строком до 17 травня 2022 року, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 14% річних, а також комісійної винагороди за Основним зобов'язанням, неустойки за цим договором або за Основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог. У випадку зміни сторонами Основного зобов'язання, в тому числі процентної ставки за користування Кредитними ресурсами, Іпотекодавець зобов'язується невідкладно укласти з Іпотекодавець зобов'язується невідкладно укласти з Іпотекодержателем відповідну додаткову угоду до цього договору. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Таким чином, Банк не довів до відома позивача, який в Іпотечному договорі виступає майновим поручителем про зміну умов кредитного договору та не одержав його згоди у вигляді оформлення доповнення, що нотаріально посвідчується на продовження іпотечного договору на нових умовах, що пов'язані зі збільшенням його відповідальності та терміну майнової поруки, зазначені обставини припиняють дію договору іпотеки. Відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку, при цьому зміна відсоткової ставки не вносилось змінами до Іпотечного договору. Таким чином, суд вважає, що Іпотечний договір №М-9/126/2-07-3 від 17.05.2007 року припинив свою дію в зв'язку з укладення 13.11.2007 року додаткової угоди №2 до кредитного договору №М-9/126-07-МФ від 17 травня 2007 року, відповідно до умов якої було збільшено відсоткова ставка за користування кредитом, тобто Іпотечний договір є припиненим з 13.11.2007 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання договорів поруки та іпотеки припиненими, скасування заборони відчуження є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Що стосується зустрічного позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, як зазначено вище у рішення, суд дійшов висновку про визнання Іпотечного договору №М-9/126/2-07-3 від 17.05.2007 року припиненим, а тому перестали існувати будь-які правовідносини між сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved