Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

[PERSON] , 03 вересня 2018 року звернулась в суд з цим позовом, вказуючи, що згідно свідоцтва про право власності на житло вона є співвласником кімнати [ADDRESS] . Її чоловік [PERSON] помер [INFO] , а тому вона фактично прийняла спадщину та є єдиною власницею цієї кімнати. У належній їй кімнаті зареєстровані відповідачі, які є її онуками. За вказаною адресою відповідачі ніколи не мешкали і на даний час не проживають, а фактично мешкають в будинку [ADDRESS] , але добровільно знятися з реєстрації відмовляються. Реєстрація відповідачів створює їй перешкоди у належному їй праві володіння, користування та розпорядження кімнатою, заважає отримати субсидію та пільги на сплату житлово-комунальних послуг. Просила ухвалити рішення суду, яким визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Осокін С.Ю. у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій позов підтримав. Справу просив розглянути у його та позивача відсутність. Відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані на постійне місце поживання за адресою: [ADDRESS] , у судове засідання не з`явились. Повідомлялись про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації свого постійного місця проживання у відповідності до положення ч.7 ст.128 ЦПК України. Тому суд вважає відповідача належно сповіщеною про час і місце розгляду справи. У зв`язку з відсутністю у судовому засіданні сторін, з урахуванням закінчення передбачених ст.275 ЦПК України строків розгляду цієї справи та за згоди позивача справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Встановлено, що позивачу [PERSON] , [INFO] , на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] за [ADDRESS] (а.с. 8). В цій квартирі на постійне місце проживання зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10,11). Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт того, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають підтверджується Актом від 15 березня 2019 року виданим старшим будинку (а.с.68 ). Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідачі зобов`язані були зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] , є формальною, без наміру їх фактичного проживання в цій квартирі. Відповідно вони втратили право на користування цією квартирою, оскільки добровільно припинили користування вказаною квартирою та переселились на інше місце свого проживання. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за місцем реєстрації та відповідним судовим захистом прав власника щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном. Питання розподілу понесених сторонами судових витрат по справі суд не вирішує, оскільки таких вимог сторони не заявляли. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved