Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

[PERSON].19.02.2015р. звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить суд зобов'язати відповідачку надати йому можливість бачитися та спілкуватися з дитиною [PERSON], [INFO].н., щонеділі з 12год. до 20год. та право провести відпустку з 01 по 10 січня і з 01 по 14 червня щороку. В обґрунтування позову вказує, що рішенням суду від 03.10.2014р. шлюб з відповідачкою розірвано, вони з відповідачкою проживають окремо. Дитина [PERSON], [INFO].н., проживає з відповідачкою. Відповідачка з жовтня 2013р. чинить перешкоди йому у зустрічах з дитиною, врегулювати це питання мирно не вдається. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав. Покликається на обставини, наведені у позові, просить суд визначити йому дні та години для зустрічей з дитиною у час, визначений у висновку органу опіки та піклування від 07.07.2015р. в суботу і неділю почергово без присутності матері, також просить встановити йому дні для проведення спільного відпочинку з дитиною в січні та червні щороку. Аналогічну позицію в судовому засіданні висловив представник позивача. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що відповідачка не заперечує проти зустрічей батька з дитиною почергово в суботу і неділю у визначені згідно висновку органу опіки та піклування години. Однак такі зустрічі повинні відбуватися присутності матері, оскільки дитина має судомний синдром, може втрачати свідомість. Проти спільного відпочинку дитини з позивачем заперечила. Представник органу опіку та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні виступив в підтримку висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07.07.2015р. про доцільність визначення днів та годин зустрічей позивача з дитиною в суботу і неділю почергово з 15год. до 19год. та за домовленістю батьків з можливими зустрічами в інші дні без порушення режиму навчання та відпочинку дитини. Вважає, що враховуючи вік дитини, зустрічі батька повинні відбуватися без присутності матері. Щодо можливості проведення позивачем відпустки з дитиною орган опіки та піклування у висновку не зазначив. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні взаємовідносини сторін, обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO].н. (а.с.5). За позовом [PERSON] шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 03.10.2014р., яке набрало законної сили (а.с.4). Судом з пояснень сторін встановлено, що дитина [PERSON] зареєстрований за місцем проживання батька, однак проживає фактично з матір'ю. В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідачка уникає спілкування з ним, він не може узгодити порядок зустрічей з дитиною. З метою врегулювання цього питання позивач звертався до Шевченківської районної адміністрації та отримав відповідь від 12.12.2014р. про неможливість встановити місце проживання відповідачки з дитиною за з'ясувати обставини виникнення спору щодо порядку зустрічей батька з дитиною (а.с.3). Відповідно до ст.ч.2 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства - стаття 7 СК України. Слід звернути увагу на положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Україною 27.02.91р., за яким в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд не вбачає підстав, які б свідчили про негативний вплив батька на виховання малолітньої дитини. Відтак його право на спілкування з дитиною не може бути обмежене. Суд вважає, що встановлення днів та годин зустрічей позивача з малолітньою дитиною повністю відповідатиме як інтересам дитини, так і інтересам батька, їх праву бачитися та спілкуватися. Суд вважає прийнятним графік зустрічей позивача з дитиною відповідно до рішення органу опіки та піклування від 07.07.2015р. почергово субота та неділя з 15,00год. до 19,00год. Крім того, враховуючи конфліктні стосунки, які склалися між сторонами, суд вважає, що в інтересах дитини, з метою уникнення можливих стресових ситуацій для дитини, зустрічі батька з дитиною слід проводити у відсутності матері дитини. У своїй письмовій заяві на адресу комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації [PERSON] зазначає, що батько участі в догляді та вихованні дитини не брав, дитиною не цікавився, створював психотравмуючі та стресові ситуації. Емоційний зв'язок між батьком та дитиною відсутній. При зустрічі з батьком дитина виявляє роздратування, спілкуватись не бажає. Дані пояснення зафіксовані у висновку органу опіки та піклування від 07.07.2015р. № 36-154-д. Проте, дані обставини в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Представником відповідача подано суду висновок експериментально-психологічного обстеження від 15.06.2015р. комунальної міської дитячої клінічної лікарні за яким діагностовано порушення емоційно-вольових процесів по неврологічному типу, когнітивні (пізнавальні) процеси збережені. Проте, даних, що це висновок стосовно дитини [PERSON] відсутні. Також суду не надані докази відсутності психоемоційного зв'язку між позивачем та дитиною, небажання дитини спілкуватися з батьком. Враховуючи наведене, вік дитини, суд вважає необґрунтованою відмову матері дитини надавати можливість батьку дитини проводити час з дитиною під час літніх канікул дитини. Суд вважає підставною вимогу позивача про надання йому можливості влітку проводити з дитиною частину відпустки для відпочинку та оздоровлення дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позови підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial