Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON] 17 березня 2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а. с. 1-3, 34-36). У позовній заяві в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у 2011 році, сплативши у повному обсязі кредитну заборгованість, він повернув ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку. Працівник банку відмовився видати [PERSON] на його вимогу довідку щодо відсутності кредитної заборгованості. У липні 2014 року на адресу позивача від відповідача надійшов лист із судовим рішенням щодо стягнення з позивача на користь позивача кредитної заборгованості у розмірі 592,39 грн., 50\~000,00 грн. витрат на правову допомогу та 4 500,00 грн. судових витрат. Внаслідок отримання цього листа з фіктивним, як в подальшому зясувалось, рішенням [PERSON] опинився в лікарні та отримав ІІ групу інвалідності. У звязку із зазначеним [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 5861,00 грн. майнової шкоди, а також 100\~000,00 грн. моральної шкоди. Від позивача на адресу суду факсимільним звязком надійшло клопотання про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити (а. с. 42). Від представника інтересів відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи за її відсутності (а. с. 60), також надала письмові заперечення проти позову, в яких просила суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі (а. с. 61-63). Судом, дослідивши матеріали даної цивільної справи, були встановлені наступні факти. Листом за вих. № [NUMBER] від 23 травня 2014 року, відправленого від імені ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу [PERSON], останнього повідомили про наявність кредитної заборгованості, а також про наявність судового рішення щодо стягнення заборгованості у розмірі 592,39 грн., 50\~000,00 грн. витрат на правову допомогу та 4 500,00 грн., копію якого було додано до листа (а. с. 5, 6). 23 січня 2015 року [PERSON] звернувся на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання інформації щодо стану кредитного рахунку: з якого по який період кредитна картка №4149605368472874 перебувала у користуванні [PERSON] та залишок на її рахунку (а. с. 7). Листом ПАТ КБ «Приватбанк» за вих. № 20.1.0.0.0/7-20150128/0350 від 29 січня 2015 року за підписом провідного спеціаліста з розробки технологій обробки вхідної кореспонденції від клієнтів ГО [PERSON] та з відтиском відповідної печатки [PERSON] було повідомлено, що датою відкриття рахунку є 12 липня 2007 року, термін дії картки до липня 2015 року, станом на 29 січня 2015 року заборгованість за кредитною карткою № 4149*********2874 становить 99,99 грн. (а. с. 8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з середини липня 2015 року тяжко хворіє, з грудня 2015 року є інвалідом ІІ групи (а. с. 12-17, 26). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки лист направлений позивачу від імені відповідача не містить даних для ідентифікації адресанта (назви посади, прізвища та підпису працівника, яким складений документ), а представник відповідача у своїх запереченнях проти позову не підвередила даних щодо будь-якого судового процесу про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості. Таким чином, в ході розгляду даної цивільної справи стороною позивача не було доведено причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та станом здоровя позивача, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за можливе судові витрати по даній справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed