Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] 27.06.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1\~500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свій позов мотивувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2016 року. Під час шлюбу у позивача та відповідача народилося 2 дітей, в тому числі син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач фізично здоровий, працездатний, працює на будівельних роботах без офіційного оформлення, отримує дохід достатнього рівня, житлом забезпечений, інших утриманців не має, позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача на утримання спільного сина. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивачем до суду з наведеним позовом до відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що відповідач офіційно не працює, разом з тим, він завжди заробляє кошти на різного роду будівельних та ремонтних роботах, де працює неофіційно. Щомісячний дохід відповідача від виконаної ним роботи становить від 6 до 8 тис. гривень, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі,. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, вказав, що має можливість та бажає надавати позивачу матеріальну допомогу у вигляді аліментів на утримання спільного сина, в розмірі, про який просить позивач, вказав, що дійсно працює на будівництві без офіційного працевлаштування, отримує середньомісячний дохід в розмірі 6-7 тисяч гривень (коли більше, коли менше), інших утриманців не має, має гарний стан здоровя, кредитних зобовязань також не має. Суд, заслухавши позивача та відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, враховуючи повне визнання відповідачем позову, дійшов до наступного. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні всі законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який в розірвано рішенням суду від 23.03.2016 року (а.с.3). 10.03.2001 року у подружжя народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу батьків проживає разом з матірю (а.с.5-6). Син перебуває на повному утриманні матері. Позивач після реєстрації шлюбу 17.05.2016 року змінила прізвище на «Стефурак» (а.с.4). Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів(надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. У цьому звязку судом встановлено, що відповідач по справі офіційно не працює, а тому аліменти з нього слід стягувати у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог та визнання відповідачем позову, суд вважає можливим встановити аліменти на рівні 1 500 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обовязок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті\~ст. 191 СК України\~з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 27.06.2017 року. У відповідності до п. 1. ч.1\~ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень, на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 350 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved