Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19.11.2009 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 700 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На даний час його матеріальний стан дуже змінився, у зв'язку з тим, що з 01.10.2014 року він працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді продавця, і його заробітна плата становить 1378 грн. на місяць, тобто в даний час за рішенням суду він має виплачувати понад 50% своєї заробітної плати. Крім того, 31.07.2015 року він уклав шлюб з [PERSON], а [INFO] року у них народився син [PERSON]. На даний час єдиним джерелом доходу у їх сім'ї є лише його заробітна плата (1378 грн.), бо дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Фактично його родині, після сплати аліментів, залишається лише 678 грн., що складає 226 грн. на кожного члена сім'ї. Всі зазначені обставини поставили його у скрутне становище, так як сім'я не має коштів на існування і купівлю найнеобхіднішого. З посиланням на ст. 192 СК України позивач просить змінити розмір аліментів, який раніше визначений судовим рішенням, зменшивши його до розміру ? частини всіх видів заробітної плати щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з мотивів та підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що вважає, що позивач тільки рік після присудження належним чином платив аліменти. А коли одружився вдруге, то став платити раз на два три місяці. Він має платити аліменти у раніше визначеному розмірі. Бо їй треба кошти і на лікування дитини, і на її утримання, а ? частини його заробітної плати їй не вистачить. Відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх дитини. Вона особисто працює і отримує до 2000 грн. на місяць. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Іванківського районного суду Київської області від 19.11.2009 року (справа № 2-1005/2009) з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання їх дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття (а.с.6). 31.07.2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. [INFO] року у них народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Дружина на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На час постановлення рішення суду від 19.11.2009 року позивач був один, і мав можливість сплачувати заявлений і присуджений розмір аліментів - 700 грн., тому беззаперечно визнав позовні вимоги. На даний час згідно наданого суду трудового договору від 01.10.2014 року він працюючи у приватного підприємця, отримує мінімальну заробітну плату - 1378 грн., зі слів позивача цих коштів не вистачає йому для сплати аліментів та проживання нової сім'ї. Через брак коштів утворюється заборгованість по сплаті аліментів, яку він не має можливості гасити також через надмірний ( в порівнянні з його заробітною платою) розмір аліментів. З довідки, виданої старшим державним виконавцем ВДВС Іванківського МРУЮ Київської області, вбачається, що заборгованість позивача по сплаті аліментів станом на 01.02.2016 на користь [PERSON] становить 14264,38 грн. З урахуванням аліментів, які мають стягуватися за рішенням суду від 19.11.2009 року, позивачу залишається щомісяця на утримання його та його сім'ї лише 678 грн., що є вкрай низьким показником. Встановленим обставинам справи відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.ст. 180-184, 191, 192 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно із п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України Постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК (2947-14) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них… У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Саме такі правові висновки міститься у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі №6-143 цс13, і що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). В обґрунтування позову про зменшення розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України позивач посилається на те, що з моменту прийняття 19.11.2009 року рішення у справі № 2-1005/2009, коли він повністю визнав позовні вимоги: змінилися як його матеріальне становище (заробітна плата, яку він отримує становить 1378 грн.), так і його сімейне становище ( на час прийняття рішення він був один, а на даний час його сім'я складається з трьох чоловік - він дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та дитина, [INFO] р., щодо утримання яких він має відповідні обов'язки, передбачені ст. 180 та ч.1 ст. 75 СК України). Суд, вважає, що наведена обставина є доведеною позивачем та такою, що знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, про що свідчать наведені вище докази, які є належними та допустимими в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Водночас відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач має будь-які інші доходи, ніж заробітна плата у розмірі 1378 грн. Із наданих пояснень та письмових доказів, суд приходить до висновку, що на час розгляду даної справи наявні правові підстави для зміни розміру аліментів, які раніше були встановлені судовим рішенням. Крім того, відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказав, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що батьки мають рівні права і обов'язки щодо дітей, як це передбачено ст. 141 СК України, суд вважає, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням від 19.11.2009 року, має бути зменшений. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач, будучи потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії (посвідчення категорії 2 серії [NUMBER]) звільнений від сплати судового збору за подачу позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням викладеного вище судовий збір має бути стягнутий з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved