Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] 21 серпня 2020 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 09 червня 2012 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Подружні стосунки з відповідачем припинені з березня 2020 року у зв`язку з відсутністю порозуміння та взаємоповаги, частими сварками, фактично сім`я припинила своє існування. Спору про поділ майна не має. Вважає збереження сім`ї неможливим, тому просить розірвати шлюб, залишивши їй прізвище чоловіка. Позивач у судове засідання не з`явилася, у заяві на ім`я суду просить розглянути справу за її відсутністю, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, у заяві на ім`я суду просить розглянути справу за його відсутністю, позов визнає. Тому суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутністю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 цього Кодексу у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 цього Кодексу - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. [PERSON] та [PERSON] з 09 червня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Від спільного подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9), яка проживає разом з позивачем [PERSON] . Сторони припинили шлюбні відносини з березня 2020 року у зв`язку з відсутністю порозуміння та взаємоповаги, частими сварками, проживають окремо. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не заявлено. Клопотань про надання сторонам строку для примирення не надійшло, відповідач позов визнав, тому суд вважає, що сім`я розпалася остаточно та шлюб необхідно розірвати, залишивши позивачу прізвище «[PERSON] ». Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., який відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved