Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просять усунути [PERSON] від права на спадкування за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Немилостивою Л.Б., після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір. В обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] , їх бабуся, перебувала у шлюбі із дідусем [PERSON] .Від шлюбу вони мали двох синів [PERSON] , відповідача по справі, який є дядьком позивачі, та [PERSON] , батька позивачів, який помер [INFO] . [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 1994 року, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою Черкасько- Лозівською сільською Радою народних депутатів Дергачівського району Харківської області, р.№ 2-3206.Житловий будинок розташований на земельній ділянці, розміром 0,15 га, розташований за адресою [ADDRESS] , яка була закріплена за [PERSON] ,відповідно до рішення виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської Ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №15 від 11 жовтня 1994 року.В 2003 році позивач, [PERSON] , переїхав до дідуся з бабусею, для того, щоб доглядати за ними, допомагати у веденні господарства, догляду за житловим будинком, який потребував постійного нагляду та ремонту. Відповідач [PERSON] на цей час в будинку не проживав, бо ховався від кредиторів.Бабуся та дідусь сплачували борги відповідача, свого сина [PERSON] , він навіть взяв гроші, пропонуючи будинок, який йому не належав, і вони дуже хвилювалися, бо боялися залишитися на вулиці. З 2010 року [PERSON] постійно зловживав спиртним, це мало постійний та хронічний характер, у цьому стані він вимагав у батьків гроші, погрожував їм. Ніякої допомоги він батькам не надав, і ніде не працював.У 2017 році в березні дідусь він помер. Ніякої допомоги та участі у похованні відповідач не надав.В 2017 році позивач, [PERSON] , вимушений був звільнити будинок, а з часом виїхати за межі України. За бабусею наглядала позивач, [PERSON] із своєю матір`ю. [PERSON] , неодноразово зверталася до правоохоронних органів із письмовими заявами про неправомірну поведінку відповідача, з ним проводилися профілактичні бесіди, але ніяких позитивних результатів це не давало. [INFO] [PERSON] померла.У встановлений законом 6-місячний строк 14 березня 2019 року , онуки, померлої звернулися до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляної В.В. із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим була заведена спадкова справа за № 31/2019, і тоді стало відомо, що існує заповіт від 11 серпня 2017 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Немилостивою Л.Б. Позивачі вважають, що відповідач повинен бути усунений від права на спадкування за заповітом. Вказують, що заповіт був складений примусово. Крім того, вважають, що [PERSON] була у безпорадному стані, який був зумовлений її похилим віком, тяжкими хворобами, вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього постійного догляду, допомоги та піклування, постійного медичного догляду, лікарського спостереження, комплексного лікування. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник позивачів [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, та просив суд відмовити у його задоволенні. Надав письмовий відзив, посилаючись на те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що спадкодавець дійсно потребував допомоги у зв?язку з безпорадним станом та звертався за допомогою до відповідача, на що останній відмовив. Крім того зазначив, що позивачами обрано не вірний спосіб захисту. Відповідно до вимог чинного законодавства усунення від спадкування за заповітом не передбачено. Третя особа, [PERSON] , надав письмові пояснення, відповідно до яких він зазначив, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, тих обставин на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог які підлягають доказуванню у даній справі, з підстав визначених ч.2 ст.1224 ЦК України Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов?язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Судом встановлено, що [PERSON] , бабуся, позивачів - [PERSON] та [PERSON] перебувала у шлюбі із їх дідусем [PERSON] .Від шлюбу вони мали двох синів [PERSON] , відповідача по справі, який є дядьком позивачів, та [PERSON] , батька позивачів, який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ) [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 1994 року, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою Черкасько-Лозівською сільською Радою народних депутатів Дергачівського району Харківської області, р.№ 2-3206.Житловий будинок розташований на земельній ділянці, розміром 0,15 га, розташований за адресою [ADDRESS] , яка була закріплена за [PERSON] , відповідно до рішення виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської Ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №15 від 11 жовтня 1994 року. За заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради Немилостивою Л.Б. від 11.08.2017 за р. №316, [PERSON] усе належне їй майно заповіла своєму сину, [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт не змінений, не скасований та сторонами не оспарювався. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] . Частиною першою ст.1216 Цивільного Кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1224 ЦК України не мають право на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Позивачі посилаються на те, що поведінка відповідача, [PERSON] , була зумовлена ухиленням від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] , яка потребувала допомоги, у зв?язку з похилим віком та перебування у безпорадному стані, є підставою для усунення [PERSON] від права на спадкування за заповітом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з вимогами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними, відповідно до вимогст.79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначені вимоги щодо достатності доказів: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.4 ч.2.ст.43 ЦПК України учасники справи зобов?язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, потребував допомоги, яка з боку спадкоємця не була йому надана, оскільки сам лише факт хвороби та перебування у похилому віці сам по собі не може бути підставою для застосування ч.5 ст.1224 ЦК України. Отже, надані позивачами докази не містять в собі достатньої інформації про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, яка перебувала у безпорадному стані. Суд також звертає увагу на те, що спадкодавець мав надану законодавством реальну можливість заповісти своє майно позивачам, [PERSON] та [PERSON] . Також, суд враховує те, що заповіт було складено 11.08.2017 року та вважає, що у спадкодавця [PERSON] було достатньо можливості і часу, щоб скасувати або змінити його до дня смерті. При цьому, спадкодавець [PERSON] , якою як вбачається з доводів позовної заяви, опікувалися лише позивачі, за життя не звернулася до них з проханням, скористатися своїм правом на скасування чи зміну заповіту. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивачів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підтвердили, що відповідач [PERSON] вів аморальний спосіб життя та не належним чином доглядав за матір?ю. Допитані свідки зі сторони відповідача, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вказали, що відповідач постійно проживав з матір?ю, та намагався, в силу своїх можливостей доглядати за нею. Таким чином, допитані свідки не надали суду жодних об`єктивних показань щодо наявності свідомого ухилення відповідача від необхідної допомоги матері, яка була б пов`язана із безпораднім станом останньої: відсутні відомості необхідності такої допомоги з боку відповідача, звернення до нього із проханням про надання такої допомоги та при наявності можливості не надання такої допомоги, що у сукупності дають змогу встановити ухилення від надання допомоги з боку відповідача. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, предметом доказування, у даному випадку, згідно роз`яснень п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України №7від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За положеннями ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. Аналіз положень ч.5 ст.1224 ЦК України дає підстави для висновку, що усунути від права на спадкування можливо лише спадкоємця за законом. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про усунення від права на спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За таких обставин та враховуючи те, що відповідач є спадкоємцем за заповітом, суд вважає що позивачами не вірно обраний спосіб захисту. Так, відповідно до ч.1 ст.4, ч.1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Оспорюване позивачем спадкування здійснено на підставі заповіту, який продовжує діяти на теперішній час, позовних вимог з приводу визнання заповіту недійсним та його скасування, визнання права власності на нерухоме майна в порядку спадкування за законом позивачем не заявлено. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про усунення від спадкування за заповітом не є належним та ефективним способом захисту цивільних прав. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивачів не стягується. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: dismissed