Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач) на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 160 473, 85 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.06.2020 по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 31.05.2021 складає - 295 984, 77 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 14.01.2020 по 16.06.2020, наказом від 16.06.2020 був звільнений з шахти за власним бажанням. Стверджує, що в день звільнення відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 160473,85 грн. Також позивач вказує, що відповідно до довідки відповідача розмір середньоденної заробітної плати становить 1238,48 грн; оскільки він був звільнений 16.06.2020, проте повний розрахунок підприємством не проведено по дату подання позову, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач до суду не прибув, за змістом позову просить розглянути справу без його участі (а.с.4). Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, надіславши до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. За змістом відзиву на позов відповідач просить відмовити в позові та зазначає, що при звільненні позивачу було нараховано 160 473,85 грн; середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 1238,43 грн; ані при звільненні, ані під час отримання позивачем трудової книжки, ані в наступному позивач не заявляв вимог до відповідача щодо проведення з ним розрахунку, отже, на думку відповідача, позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку боргу із заробітної плати на розсуд відповідача, який вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з дня отримання відповідачем копії позову та ухвали суду - 15.06.2021. Стверджує, що відповідачу вкрай важко виконувати в повному обсязі вимоги статей 116 та 117 КЗпП України, наводить обставини щодо складної економічно-фінансової ситуації на підприємстві, а також звертає увагу суду на те, що позивач звернувся до суду через один рік після звільнення та просить суд врахувати інтереси відповідача та зменшити розмір за затримку при звільненні до розумної пропорційності (а.с.24-28). В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутністю її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 09.06.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.20). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач з 14.01.2020 по 16.06.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем; наказом відповідача №847/к від 16.06.2020 позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.11-12). Відповідачем визнано та з Довідки про відмітки, таб.№75, наданої відповідачем, вбачається, що 16.06.2020 - день звільнення - позивач був на роботі (а.с.32). Відповідно до довідки відповідача від 28.05.2021 №451 за підписом головного бухгалтера та начальника розр.сектору відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 160473,85 грн, з яких за 01.2020 р. - 5472,49 грн. за 02.2020 р. - 19378,65 грн, за 03.2020 р. - 19378,65 грн, за 04.2020 р. - 19378,65 грн, за 05.2020 р. - 18226,31 грн, за 06.2020 р. - 78 639,10 грн; наведені суми заборгованості вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.13). Відповідно до довідки від 28.05.2021 №452, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складає 1238,43 грн, враховуючи розмір нарахованої заробітної плати за квітень-травень 2020 року та відпрацьовані в цих місяцях дні (а.с.14). Суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Враховуючи наведене, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, наявності форс-мажорних обставин (сертифікату Торгово-промислової палати України тощо), суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 160473,85 грн (сума вказана за винятком обов`язкових утримань), так і для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. При цьому суд зауважує, що за відомостями з контрольного табелю, в останній день праці - 16.06.2020 позивач був на роботі, отже відповідач мав розрахуватись з позивачем не пізніше наступного дня після звільнення, відтак час затримки розрахунку при звільненні має рахуватись з 17.06.2020. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача відповідно до довідки від 28.05.2021 (а.с.14), який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 1238,43 грн, а також з часу затримки розрахунку із позивачем, який дорівнює 283 робочим дням (з 17.06.2020 по 03.08.2021 включно (дата постановлення рішення). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, не проведеного при звільненні дорівнює 350 475,69 грн (1238,43 грн.*283 робочих дні). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.04.2016 у цивільній справі №6-113цс16, та позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.10.2018 у цивільній справі №756/10824/15-ц (провадження №61-7694зпв18), у суду наявне право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП, і таке право суду залежить від наступних чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу; розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості; дії відповідача щодо її виплати. Беручи до уваги наведену правову позицію суду касаційної інстанції, враховуючи, що невиплачена позивачу при звільненні 16.06.2020 сума заробітної плати дорівнює 160 473,85 грн, за стягненням якої позивач, усвідомлюючи факт невиплати відповідачем такої суми заборгованості, звернувся до суду лише в травні 2021 р., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку дорівнює 350 475,69 грн, суд вважає справедливим застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування позивачу заробітної плати за час затримки розрахунку, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток в розмірі 100 000 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 908 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 1006,35 грн (34% від 2959,85 грн - судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, сплачений позивачем) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню, тобто в даному випадку сума заробітної плати за січень 2020 р. в розмірі 5472,49 грн.

Outcome: partial