Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON] 30.11.2016 року звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,57 га в межах згідно з планом, розміщену на території, що знаходиться у відданні Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, наданої для ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після смерті батька позивача відкрилась спадщина за заповітом, до складу якої, крім іншого, входить і вище вказана земельна ділянка, що належала спадкодавцю за життя на праві власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у зв'язку з тим, що за життя спадкодавець не зареєстрував право власності у встановленому законодавством порядку на своє ім'я, то позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на цю ділянку у нотаріальній конторі. У судове засідання позивач не з'явився, завчасно, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Анисівської сільської ради у судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, завчасно через канцелярію суду подала нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа на стороні відповідача у судове засідання не з'явилась, від завідуючої Чернігівською районною державною нотаріальною конторою надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно приписів частини 1 статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як вбачається із дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про смерть серії «[NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року у віці 81 років у с. Анисів Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.6/ Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є сином [PERSON]. /а.с.28 - зворотна сторона/ За життя, 11.01.2007 р., [PERSON] зробив заповіт, за яким на випадок смерті житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки площею 3,95 га і 0,57 га заповів сину [PERSON]. /а.с.7/ Наведене свідчить, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом після смерті батька [PERSON], в силу приписів ст.ст.1223, 1261 ЦК України. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої крім іншого входять: - земельна ділянка площею 0,57 га в межах згідно з планом, розміщена на території, що знаходиться у відданні Анисівської сільської ради в селі Анисів Чернігівського району Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка належала [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконкомом Анисівської сільської ради Чернігівського району та області від 30.08.2000 року серії «[NUMBER], і яка була успадкована спадкодавцем по справі [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-2411. /а.с.9/ Як вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №31-28-99.3-5224/72-16 від 18.11.2016 року, земельна ділянка площею 0,5712 га розміщена в с. Анисів, Чернігівського району, Чернігівської області зареєстрована за [PERSON] і її вартість станом на 01.01.2016 року становить 41994,73 грн. /а.с.8/ Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець помер після 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З копії спадкової справи №330/2016 встановлено, що 31.05.2016 року до Чернігівської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом після померлого [INFO] р. [PERSON] звернулись діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] Згодом, а саме 19.08.2016 року [PERSON] та [PERSON] подали в нотаріальну контору заяви про відкликання заяв про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька і цього ж дня подали нові заяви про прийняття спадщини за законом. Дружина спадкодавця [PERSON] 20.09.2016 року відмовилась від спадщини після смерті чоловіка [PERSON] /а.с.25-29/ Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті, суд виходить з того, що з 2 травня 2009 р. відповідно до статті 125 ЗК України №1066-VI (1066-17), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно положень ст.126 ЗК України, в редакції статті станом на 01.01.2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до вимог цивільного законодавства дієздатність [PERSON] припинилась у момент його смерті і за таких обставин отримати правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавця не має правової можливості. Відповідно до Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Згідно п.п.4.15, 4.20 Наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. За таких обставин, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадковану земельну ділянку в нотаріальному порядку. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved