Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 28 січня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСББ «Сокіл 1-3» і голови правління Хапатько А.Ю. про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії, витребування документів, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що він має у власності житло в ОСББ «Сокіл 1-3», отже він є членом цього об`єднання і його не влаштовує діяльність цього ОСББ, на його думку, відповідач створений з порушенням закону, його діяльність протиправна. Звернувся до відповідачів з питанням надання йому документів і відомостей про діяльність цього ОСББ: протоколи зборів, фінансові і бухгалтерські документи, штатний розпис, звіти, договори та інш., але не отримав навіть відповіді; позивач вважає вказане неправомірним, оскільки зазначені ним документи стосуються його як члена ОСББ і його власності. Позивач вважає, що порушені його права. Зараз є спір за правильність створення ОСББ, правильність ведення ним фінансових, технічних і інших питань, в добровільному порядку не вирішено, без вказаних документів цього з`ясувати неможливо. Позивач просив визнати бездіяльність відповідача по не наданню йому запитуваних документів неправомірною, зобов`язати відповідача надати йому ці документи, задовольнивши позов в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідачів в письмовому зверненні до суду з заявленими позовними вимогами не погодився, вказавши на те, фактично інформація про запитувані позивачем документи відкрита і доступна, він має змогу її отримати самостійно; до них його належного звернення не було, витребувані документи готові надати для ознайомлення. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали, на звернення позивача надавали своєчасно відповіді. Позовні вимоги безпідставні, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі і справу розглянути без їх участі. \~ \~ \~ \~З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що знаходиться в ОСББ «Сокіл 1-3», отже він є членом цього об`єднання і його не влаштовує діяльність цього ОСББ, на його думку, відповідач створений з порушенням закону, його діяльність протиправна. Звернувся до відповідачів з питанням надання йому документів і відомостей про діяльність цього ОСББ: протоколи зборів, фінансові і бухгалтерські документи, штатний розпис, звіти, договори та інш., але не отримав навіть відповіді; позивач вважає вказане неправомірним, оскільки зазначені ним документи стосуються його як члена ОСББ і його власності. На думку позивача, ОСББ «Сокіл 1-3» нібито приховує вищезазначені відомості та свідомо не надає відповіді на численні запити позивача. Відповідач вважає такі доводи безпідставними, адже ним не отримувались відповідні запити, що мають бути оформлені у відповідності до вимог, встановлених чинним законодавством України. Проте, позивачем не було дотримано обов`язкових реквізитів запиту на публічну інформацію, більш того, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл 1-3» не отримувало відповідних запитів у встановленому чинним законодавством України порядку, а тому позовні вимоги є необгрунтованими і незаконними, таким, що не підлягають задоволенню у зв`язку з невідповідністю позовних вимог фактичним обставинам справи. Позивачем не було долучено до матеріалів справи чеку та опису вкладення до поштового відправлення, яким було направлено на адресу ОСББ «Сокіл 1-3» заяви про отримання інформації, а тому не можливо вважати факт направлення [PERSON] відповідачу будь-яких запитів підтвердженим. Позивач вважає, що порушені його права. Зараз є спір за правильність створення ОСББ, правильність ведення ним фінансових, технічних і інших питань, в добровільному порядку не вирішено, без вказаних документів цього з`ясувати неможливо, в добровільному порядку його не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з`ясовано, що дійсно позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що знаходиться в ОСББ «Сокіл 1-3», отже він є членом цього об`єднання. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо ненадання для ознайомлення реєстраційних документів, протоколів зборів, фінансових звітів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл 1-3» тощо. Позивач зазначає, що ним направлялась за допомогою поштових послуг ПАТ «Укрпошта» заява на ім`я Голови ОСББ «Сокіл 1-3» [PERSON] про надання для ознайомлення вищезазначених документів у тому числі та не обмежуючись: всіх протоколів загальних зборів, складених з моменту створення ОСББ по теперішній час; Всіх затверджених на загальних зборах кошторисів доходів та витрат, річних звітів з моменту створення ОСББ по теперішній час; прибуткових та видаткових касових ордерів з моменту створення ОСББ по теперішній час; банківських виписок з моменту створення ОСББ по теперішній час; первинних бухгалтерських документів, які складені в результаті оформлення операцій по придбанню ОСББ «Сокіл 1-3» товарно-матеріальних цінностей або отримання послуг з моменту створення ОСББ по теперішній час; актів приймання-передачі основних засобів з моменту створення ОСББ по теперішній час; штатного розкладу ОСББ «Сокіл 1-3»; первинних бухгалтерських документів, які складені в результаті оформлення операцій по нарахуванню заробітної плати з моменту створення ОСББ по теперішній час; договорів оренди чи суборенди, укладених між ОСББ «Сокіл 1-3» та фізичними або юридичними особами з моменту створення ОСББ по теперішній час; відомостей про суми заборгованості співвласників перед ОСББ «Сокіл 1-3» за послуги з комплексного обслуговування об`єктів станом на 31 січня 2020 року, тощо. На думку позивача, ОСББ «Сокіл 1-3» нібито приховує вищезазначені відомості та свідомо не надає відповіді на численні запити позивача. Відповідач вважає такі доводи безпідставними, адже ним не отримувались відповідні запити, що мають бути оформлені у відповідності до вимог, встановлених чинним законодавством України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Аналіз визначення публічної інформації та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-УІ); інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-УІ); інформація, пов`язана з виконанням особами делегованих повноважень суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-УІ); інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-УІ); інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-УІ). Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах, зокрема, вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено перелік розпорядників публічної інформації, якими зокрема є юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту і в силу норми ст. 14 Закону розпорядники інформації зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію. Відповідно до статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Підстави для відмови у задоволенні запиту на інформацію визначено ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якою передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. У свою чергу, відповідно до п. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. Проте, позивачем не було дотримано обов`язкових реквізитів запиту на публічну інформацію, більш того, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сокіл 1-3» не отримувало відповідних запитів у встановленому чинним законодавством України порядку, а тому позовні вимоги є необгрунтованими і незаконними, таким, що не підлягають задоволенню у зв`язку з невідповідністю позовних вимог фактичним обставинам справи. Позивачем не було долучено до матеріалів справи чеку та опису вкладення до поштового відправлення, яким було направлено на адресу ОСББ «Сокіл 1-3» заяви про отримання інформації, а тому не можливо вважати факт направлення [PERSON] відповідачу будь-яких запитів підтвердженим. Статтею\~3 Закону України «Про звернення громадян»\~визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених\~Конституцією\~та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності\~\~ підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про звернення громадян»\~до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. У\~ст. 19 цього Закону\~визначені обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг. У статтях\~58,\~59 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в\~порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням\~цих норм, правом на звернення до суду по захист наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав,\~свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Так,\~статтею 5 Закону України «Про інформацію»\~визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно ч. 1\~ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Таким чином, відповіді на звернення громадян надаються органом, який його отримав і до компетенції якого входить вирішення порушених питань у письмовому вигляді в обумовлений законом строк у відповідності до вимог ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян». Також, головою правління ОСББ «Сокіл 1-3» особисто надавались позивачу усі запитувані ним документи на усне прохання останнього, проте [PERSON] відмовився від отримання відповідних документів, про що не було складено письмових записів, але підтверджено Головою правління ОСББ «Сокіл 1-3» [PERSON] . Окрім того, станом на 01 липня 2020 року наявна заборгованість за внесками на управлінні та утримання будинку по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] і вона складає 4\~930. 50 грн., що може свідчити про недобросовісність самого позивача, як члена ОСББ «Сокіл 1-3» та невиконання ним самим покладених на нього обов`язків. Більш того, задля захисту своїх законних прав та інтересів ОСББ «Сокіл 1-3» було змушено звернутися за кваліфікованою правовою допомогою до Адвокатського об`єднання «ЛОРЕНДЖ» (Код ЄДРПОУ: 43094317), що підтверджується Договором про надання правової допомоги №15-07-20/01 від 15 липня 2020 року, відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе обов`язок надати Клієнту правову допомогу з приводу захисту інтересів Клієнта по справі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська №201/878/20 за позовом [PERSON] до Голови правління ОСББ «Сокіл 1-3» Хапатько Анатолія Юхимовича про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення судових витрат в обсязі та на умовах передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надану правову допомогу. Відповідно до п. 3.1.2. відповідного Договору Вартість робіт Адвокатського об`єднання визначених в п. 2.1.1 .-2.1.3. Договору складає 1 500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.) без ПДВ, які сплачуються протягом трьох календарних днів з дати укладення цього Договору. Так, відповідно до ст. 134 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 134 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 5 ст. 134 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, відповідач вважає за можливе ставити питання про стягнення з позивача вартість вимушених витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право. У даному випадку предметом спору є витребування документів, яких відповідач надавав позивачу, вони повинні бути і у позивача. Отже, статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Позивач не надав до матеріалів справи письмові докази, які б підтверджували його правову позицію, представник же відповідача надав витребувані судом документи, надано відзив на позов зі спростуванням позиції позивача, правове обгрунтування їх позиції стосовно начебто правомірності не надання вказаних документів; посилання позивача на порушення його вимог належними доказами (про знаходження вказаних документів саме у відповідача) не доведено. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до ОСББ «Сокіл 1-3» і голови правління Хапатько А.Ю. про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії, витребування документів відмовити. \~ \~ \~ \~Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії, витребування документів в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved