Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] 01. 07. 2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 01.03.2008 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зазначила, що відповідач є працездатною особою, проте має нерегулярний, мінливий дохід, тому просила суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що на даний час він проживає разом з донькою та бере участь у вихованні та її утриманні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства: В судовому засіданні встановлено, що з 01.03.2008 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] Згідно свідоцтва про народження дитини, [PERSON] являється її батьком. Згідно пояснень позивача, вона вирішила звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки дитина проживає разом з нею та відповідачем, однак батько на її утримання допомоги не надає. Згідно довідки КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР від 18 червня 2015 року №2517 [PERSON] зареєстрована і проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю донькою: [PERSON] 2008 р.н. та чоловіком [PERSON]. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в частині 2 статті 51 Конституції України і статті 180 Сімейного кодексу України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Враховуючи те, що відповідачем надано довідку про доходи, відповідно до якої він працює на ТОВ «Полікор» на посаді менеджера зі збуту та отримує заробітну плату в розмірі 1410,00 грн., а позивачем не надано суду доказів на підставі яких до стягнення підлягають аліменти саме в твердій грошовій сумі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачем до суду та до повноліття дитини. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: partial