Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

[PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу спадкоємцю та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за Заповітом, в якій просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу: заповіту від 08 квітня 2005 року, складеного на ім`я [PERSON] , посвідченого секретарем виконавчого комітету Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 42, та визначити додатковий строк, достатній для подачі ним до державного нотаріуса Близнюківської Державної нотаріальної контори Харківської області заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування\~заяви зазначає,\~що [INFO] помер\~ [PERSON] .\~08.04.2005\~ [PERSON] \~підписав заповіт,\~яким заповідав\~позивачу належний\~йому Державний\~акт серії\~ХР №\~086388\~на право\~власності на\~земельну ділянку,\~виданий Близнюківським\~районним відділом\~земельних ресурсів\~24\~грудня 2003\~року, та все майно де б воно не було, та з чого б не складалося, взагалі все, що буде йому належати на день його смерті і на все, що по Закону буде мати право. Вказує,\~що цей\~заповіт складено\~і посвідчено\~в приміщенні\~виконавчого комітету\~Алісівської сільської\~ради Близнюківського\~району Харківської\~області в\~двох примірниках,\~один з\~яких залишився\~на зберіганні\~в справах\~виконавчого комітету Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, а другий видано заповідачу. На початку вересня 2021 року він дізнався про наявність вказаного заповіту та звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини за Заповітом. Однак, постановою приватного нотаріуса Яременко Г.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 вересня 2021 року за № 89-02-32 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за Заповітом, оскільки ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того вказано, що було надано копію Заповіту (оригінал втрачено), де прізвище спадкоємця зазначено « [PERSON] », а із заявою звернувся «гр. [PERSON] ». Таким чином, за вище вказаних обставин нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за Заповітом [PERSON] . Зазначив, що дана помилка в заповіті від 08 квітня 2005 року допущена виконавчим комітетом Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області технічно під час виготовлення заповіту, так як він не знав про те, що на нього буде складено Заповіт, та будь-яких документів для підтвердження правильності написання свого прізвища не надав. На даний час для прийняття спадщини за Заповітом йому треба визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, та в зв`язку з відсутності оригіналу заповіту, а також допущеної технічної помилки в ньому, необхідно встановити факт належності даного заповіту спадкоємцю, тому він не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини за Заповітом. Встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на спадщину. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Представник відповідача, Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності усіх учасників справи на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Зі змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального Кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до паспорту громадянина України № [NUMBER] від 28.09.2020 прізвище позивача зазначено українською мовою [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Алісівка Близнюківського району Харківської області. Також Атестат про повну загальну середню освіту серії [NUMBER] від 20 червня 2003 року та додаток до атестата про повну загальну середню освіту від 20 червня 2003 року видані на ім`я [PERSON] , який у 2003 році закінчив Алісівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Близнюківського району Харківської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.05.2001, [PERSON] народився [INFO] в с Алісівка Близнюківського району Харківської області. З копії заповіту від 08 квітня 2005 року [PERSON] заповів громадянину [PERSON] , 1985 року народження, що мешкає в с. Алісівка Близнюківського району Харківської області, належний йому Державний акт серії ХР № 086388 на право власності на земельну ділянку та все майно де б воно не було, та з чого б не складалося, взагалі все, що буде йому належати на день його смерті і на все, що по Закону буде мати право. Вказаний заповіт зареєстровано в реєстрі 08.04.2005 за № 42. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту належності [PERSON] заповіту від 08.04.2005, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Встановлення факту належності правовстановлюючого документі, про який просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на спадщину. В частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за Заповітом, судом встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 серпня 2006 року серії [NUMBER] , виданого Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ХР № 086388, та Інформаційної довідки № 277611933 від 01 жовтня 2021 року, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6320680300 : 03 : 000 : 0037, площею 7,9591 га, яка розташована на території Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області. З копії заповіту від 08 квітня 2005 року [PERSON] заповів громадянину [PERSON] , 1985 року народження, що мешкає в с. Алісівка Близнюківського району Харківської області, належний йому Державний акт серії ХР № 086388 на право власності на земельну ділянку та все майно де б воно не було, та з чого б не складалося, взагалі все, що буде йому належати на день його смерті і на все, що по Закону буде мати право. Вказаний заповіт зареєстровано в реєстрі 08.04.2005 за № 42. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 вересня 2021 року за № 89-02-32, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за Заповітом, оскільки ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з частиною третьою ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як роз`яснюється у п. 24 Постанови ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність пропуску строку для прийняття спадщини, а суди відкривають провадження у справі про продовження строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також: за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також: відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Також, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Згідно зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що він пропустив шестимісячний строк з поважних причин, так як на час відкриття спадщини він разом зі спадкодавцем не проживав, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України, а саме на початку вересня 2021, знайшовши копію заповіту та свідоцтва про смерть від своєї матері, [PERSON] . Обставини, на які посилається позивач як на підстави пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , заслуговують на увагу та, на думку суду, є поважними причинами. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18, провадження № 61-195св21. Доказів, які спростовують твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, суду не надано. Представником відповідача позов визнано повністю, заперечень він не має. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого [PERSON] пропущений з поважних причин, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved