Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Попільнянського району Житомирської області (далі Відповідач) про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, в обґрунтування якому вказує, що 08 лютого 2016 року помер його батько [PERSON]. На випадок смерті батьком складено заповіт, яким він заповів Позивачу все спадкове майно. Позивач спадщину прийняв. [PERSON], дружина [PERSON], від обовязкової частки в спадщині відмовилась на користь Позивача. Після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,5849 га, яка розташована в с. Новоселиця по вул. Шевченка, 24 Попільнянського району Житомирської області, належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Рішенням [PERSON] селищної ради Житомирської області земельну ділянку площею 0,5849 га, яка належала батьку розмежовано відповідно до цільового використання - площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, площею 0,3349 га для ведення особистого селянського господарства. За життя батько [PERSON], державний акт на право власності на земельну ділянку, на підставі свідоцтва про право на спадщину, не виготовив, право власності на земельну ділянку не зареєстрував. Позивач зазначає, що нотаріус відмовив йому в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку в звязку з тим, що відсутній документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку спадкодавця. Враховуючи вищезазначене, Позивач просить, визнати за ним, [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 08 лютого 2016 року, право власності на земельні ділянки: - площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована в с. Новоселиця по вул.. Шевченка, 24 Попільнянського району Житомирської області; - площею 0,3349 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Новоселиця по вул. Шевченка, Попільнянського району Житомирської області. Позивач в судове засідання не зявився в позовній заяві просив справу слухати у його відсутність. Від Відповідача [PERSON] селищної ради Попільнянського району Житомирської області надійшов лист про розгляд справи без їх уповноваженого представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копій Свідоцтва про смерть серії І-ТП № 279571, [PERSON], помер 08 лютого 2016 року. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії І-АВ № 479346, батьками [PERSON], [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON]. Судом з матеріалів справи встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,5849 га, яка розташована в с. Новоселиця по вул. Шевченка, 24 Попільнянського району Житомирської області, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВА №032490 виданого 25 червня 1999 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON]. У відповідності зі статтею 1235 Цивільного кодексу України, [PERSON] являється спадкоємцем на все майно [PERSON] за заповітом посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 січня 2007 року. Відповідно до копії заяви посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Житомирської області від 27 квітня 2016 року, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] на користь сина [PERSON]. Рішенням [PERSON] селищної ради Житомирської області від 15 вересня 2017 року № 298, земельну ділянку площею 0,5849 га, яка належала [PERSON] розмежовано відповідно до цільового використання - площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, - площею 0,3349 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, вартість земельних ділянок площею 0,5849 га, яка належала [PERSON] становить 70 262,02 гривень. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київської міського нотаріального округу «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 03 квітня 2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,5849 га, яка розташована за адресою: Житомирська область, с. Новоселиця, Новоселицька сільська рада, яка належала померлому 08 лютого 2016 року [PERSON], в звязку з тим, що правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім'я померлого [PERSON] спадкоємець не надає. Згідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частини першої статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з пунктом 1 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до частини п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Приписами частини першої статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною першою статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статтею 334 того ж кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відповідно до статті 1218 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, відповідно до частини першої статті 1223 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за Позивачем, право власності, в порядку спадкування за заповітом, на земельну ділянку.

Outcome: approved