Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] 02.12.2020 року звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на її користь невиплачену заробітну плату за період з серпня 2017 року по жовтень 2020 року в розмірі 83 987,18 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова, працює на 0,5 ставки посади лікаря-стоматолога терапевта. Починаючи з серпня 2017 року, після призначення на посаду головного лікаря [PERSON] та по день подання позову заробітна плати працівникам не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Оскільки ставка згідно штатного розкладу лікаря-стоматолога терапевта становить - 4159,00 грн., період заборгованості з серпня 2017 по грудень 2018 року складає 17 місяців, розмір заробітної плати, гарантований законом у 2019 році складав 4173 грн., а у 2020 році - 4723 грн., а тому заборгованість становить 83 987,18 грн., які просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 21 грудня 2020 року. Однак відповідач не надав відзив на позовну заяву, а відтак, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній матеріалів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою та працює лікарем стоматологом-терапевтом (0,5 ставки посади) (а.с.5-7, копія трудової книжки). Відповідно до штатного розпису на 2017 рік Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки місячний фонд заробітної плати становив для лікарів стоматологів-терапевтів становив 171 562 грн., з них 3383,78 - посадовий оклад, 31981,00 грн - надбавка за медичний стаж роботи. При цьому, кількість штатних посад лікарів стоматологів-терапевтів становила 41,25 (а.с.15-16). Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Таким чином, належна позивачу заробітна плата підлягає стягненню з відповідача. Водночас, щодо розрахунку розміру такої заробітної плати суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи із змісту ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно штатного розпису на 2017 рік Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова, ставка лікаря-стоматолога-терапевта становить 3 383,78 грн. Судом встановлено, що місячний фонд заробітної плати на 2017 рік для лікаря стоматолога-терапевта становив 171562 грн. та складався з посадових окладів медичного персоналу (кількість штатних посад - 41,25) і надбавки за медичний стаж роботи (а.с.16). Такти чином, суд не бере до уваги розрахунок заробітної плати позивача за 2017 рік шляхом поділу 171 562 грн. (місячний фонд заробітної плати) /41,25 (кількість штатних посад) х 0,5 ставки, оскільки жодних доказів щодо права позивача на надбавку чи її розміру [PERSON] суду не подано. Враховуючи наведене, заборгованість по заробітній платі позивача за період з серпня по грудень 2017 року слід розрахувати, виходячи із посадового окладу в розмірі 3383,78 грн., що становить 8 459,45 грн. (3383,78 грн. х 0,5 ставки х 5 місяців). У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 Кодексу законів про працю України, ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п. 8 ч. 1 Бюджетного кодексу України, ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Так, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 3 723 грн. За Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 4 173 грн. За Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 4 723 грн. Суд враховує, що поданий позивачем штатний розпис був складений на 2017 рік, а відтак розмір заробітної плати, який підлягає виплаті за 2018 рік, слід обчислювати виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на 2018 рік. Зазначене підтверджується також Індивідуальними відомостями про застраховану особу, згідно яких у 2018 році [PERSON] нараховувалася заробітна плата у розмірі мінімально встановленої - 3723 грн. (8-12). Таким чином, заборгованість позивача по заробітній платі за 2018 рік становить 22 338 грн. (3723 грн x 0,5 ставки x 12 місяців), за 2019 рік - 25 038 грн. (4 173 грн x 0,5 ставки x 12 місяців), за 2020 рік - 23 615 грн. (4 723 грн x 0,5 ставки x 10 місяців). Таким чином сума заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 8 459, 45 + 22 338 + 25 038 + 23 615 = 79 450, 45 грн. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем і з серпня 2017 року по жовтень 2020 року їй не було виплачено заробітну плату, доказів іншого суду не подано, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача 79 450, 45 грн. заборгованості по заробітній платі. З статті 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Із статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення заробітної плати, тому суд вважає, що з відповідача Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова слід стягнути судовий збір у розмірі 795 грн. в дохід держави (судовий збір станом на момент подачі даного позову становив 840,80 грн.).

Outcome: approved