Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» страхової суми у розмірі 9706 грн., інфляційного збільшення боргу у розмірі 214,62 грн., три проценти річних від суми основного боргу у розмірі 50 грн. та пеню за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 18344,34 грн., а всього на загальну суму 28214,96 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.12.2009 р. між ПрАТ «СК «Планета Страхування» та померлим [PERSON], вигодонабувач є позивач - дружина померлого, було укладено договір добровільного страхування життя № 002507/1209-3. Відповідно до умов вказаного договору відповідач при настанні страхового випадку брав на себе зобов'язання виплатити страхову суму позивачу чи іншим особам, що визначені позивачем, або на користь якого/яких укладений договір, а позивач зобов'язався сплачувати страхові платежі (внески, премії) у встановлені відповідачем терміни та виконувати інші умови договору. [INFO] застрахований [PERSON] помер, що є страховим випадком. Позивач у встановленому порядку повідомила відповідача про настання страхового випадку та надала відповідачу за його вимогою докази факту смерті чоловіка, оригінали договору добровільного страхування життя № 002507/1209-3 від 29.12.2009 року та страхового полісу за цим договором. 19.02.2018 року відповідачем було складено страховий акт, в якому до виплати позивачу зазначена сума 9706 грн. У страховому акті сторонами було узгоджено, що зобов'язання відповідача по здійсненню страхової виплати повинні бути виконані не пізніше дев'ятого місяця з дня початку виникнення зобов'язань по здійсненню страхової виплати за договором добровільного страхування життя. Таким чином, згідно умов договору, страхового акту та діючого законодавства, кошти мали бути виплачені позивачу не пізніше 19.11.2018 року. Позивач здійснювала досудовий порядок врегулювання спору, направляла 17.07.2018 року на адресу відповідача вимогу про виплату страхового врегулювання, яку ПрАТ «СК «Планета Страхування» отримало 21.09.2018 року, однак відповіді на вимогу не надано, кошти до цього часу не сплачені. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2019 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 27-30). Відповідачу був встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами були прийняті поштовим відділенням для пересилання відповідачу та відповідна кореспонденція повернута суду із відмітками про вибуття юридичної особи. Відзив на позов відповідачем не надано. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування) (ст. 4 Закону України «Про страхування», ст. 980 ЦК України). Як убачається з матеріалів справи, 29 грудня 2009 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Планета страхування» було укладено договір добровільного страхування життя № 002507/1209-3, за умовами якого вигодонабувачем є [PERSON]. Позивач є дружиною [PERSON], який помер [INFO] (копії свідоцтва про одруження, свідоцтва про смерть - а.с. 10, 11). Після повідомлення позивачем відповідача про настання страхового випадку та надання відповідних документів, ПрАТ «СК «Планета Страхування» був складений страховий акт від 19.02.2018 року за договором добровільного страхування життя № 002507/1209-3 від 29.12.2009 року у зв'язку зі смертю застрахованої особи [PERSON], в якому визначено, що страхова сума за договором становить у розмірі 9 154,82 грн., додаткова страхова сума у розмірі 551,18 грн., всього до виплати - 9 706 грн. (а.с. 12). Також умовами вказаного страхового акту, який підписаний позивачем та відповідачем, передбачено, що страхова виплата здійснюється протягом 9 місяців; виплата здійснюється не пізніше останнього дня місяця, у якому має бути здійснено виплату. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 251; ч. 1 ст. 252 ЦК України). За правилами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України). Отже, враховуючи дату складання страхового акту 19 лютого 2018 року та визначені страховим актом строки виплати страхової суми протягом дев'яти місяців, тобто до 19.11.2018 року, при цьому також обумовлено строк виплати не пізніше останнього дня місяця, у якому має бути здійснено виплату, у зв'язку з чим таким останнім днем строку страхової виплати є 30.11.2018 року, відповідно положень ч. 3 ст. 254 ЦК України. За повідомленням позивача кошти відповідачем по даний час не виплачені, а досудова вимога позивача від 17.09.2018 року, яка отримана ПрАТ «СК «Планета Страхування» 21.09.2018 року, залишена без реагування (а.с. 15-17). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути страхову суму за договором добровільного страхування життя № 002507/1209-3 від 29.12.2009 року визначену страховим актом від 19.02.2018 року у розмірі 9 706 грн. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача також пеню, інфляцію та 3 % річних від простроченої суми за період з 20.11.2018 року по 22.01.2019 року, що становить 63 дні. Проте, з урахуванням вищенаведених умов страхового акту щодо строку виплати коштів, початок прострочення виконання зобов'язання відповідачем слід рахувати з 01.12.2018 року, що у межах заявлених вимог по 22.01.2019 р. включає 53 календарні дні. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення боргу у розмірі 214,62 грн. та 3% річних у розмірі 50 грн. Однак, за вказаний період 3 % річних становить у розмірі 42 грн. 28 коп. (9706 грн. х 3 х 53 дні прострочення : 365 : 100). Інфляційні нарахування складають суму 175 грн. 48 коп. (9706 грн. х (100,8 - індекс інфляції за грудень 2018 р. : 100) х (101 - індекс інфляції за січень 2019 р. : 100) - 9706). Ще позивачем заявлена до стягнення пеня за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 18344,34 грн. з розрахунку 3 % від страхової суми з посиланням на ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», частиною 5 якої визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Однак, до спірних правовідносин вказана норма закону застосована бути не може, оскільки статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), до яких договір страхування не відноситься. Відповідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За вимогами пункту 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Як убачається з умов вищевказаного страхового акту від 19.02.2018 року, сторонами погоджено, що у випадку прострочення виконання зобов'язань по здійсненню страхової виплати, страховик сплачує вигодонабувачу пеню у розмірі 0,02 відсотки за кожен день затримки виплати від несплаченої своєчасно суми, що сталася з вини страховика. Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Підстав та обґрунтувань для стягнення з відповідача пені відповідно умов укладеного між сторонами правочину у позові не заявлено. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно норми ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково. У спростування викладеного будь яких доказів відповідачем не надано. Відповідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Матеріали справи не містять доказів понесення сторонами у справі судових витрат, у зв'язку з чим розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Outcome: partial