Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] 12 січня 2016 року звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 06 травня 2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON] народження [INFO] та [PERSON] народження [INFO], які проживають разом зі своєю матір'ю та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов'язаний та може надавати таку допомогу так як є працевлаштований, тому позивач просить суд стягти з відповідача аліменти на утримання їх дітей. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечує. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони [PERSON] та [PERSON] з 06 травня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON] народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). Малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю в місті Прилуки Чернігівської області, яка самостійно їх утримувати не має можливості. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов'язаний та може надавати таку допомогу так як є працевлаштований. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами частинами 1 та 2 ст. 183 СК установлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначені розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як передбачено ч. 4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, позовна заява підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з відповідача стягуються судові витрати в дохід держави.

Outcome: approved