Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачам на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є колишнім власником квартири та до теперішнього часу залишилася зареєстрованою в належній позивачам квартирі. Відповідач добровільно, самостійно знятися з реєстраційного обліку за вищенаведеною адресою не бажає, оскільки вона зараз живе у м. Старий Оскол Белгородської області та не може приїхати до м. Сєвєродонецька, у зв'язку з чим позивач звернулася з даним позовом до суду. Учасники справи, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися. Позивачі надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач позовні вимоги визнав. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. При цьому відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири серії ННА № 604264, посвідченого 21.03.2018 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Кутовою К.О., зареєстрованим в реєстрі за № 869 та копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117890253, № 117890751 від 21.03.2018 року. У відповідності до копії домової книги для реєстрації громадян, які мешкають у квартирі [ADDRESS], за вказаною адресою зареєстрована: [PERSON], [INFO]. Згідно копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 21611 від 20.03.2018 року, виданої Відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії паспорту громадянина Російської Федерації серії 38 16 112421, виданого 14.01.2017 року, МП УФМС Росії по Курській області в Горшеченському р-ні, [PERSON], [INFO] з 18.0.12017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] З огляду на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, те що відповідач є колишнім власником квартири за адресою: [ADDRESS] та згідно п. 7 договору купівлі-продажу квартири від 21.03.2017 року, відповідач зобов'язувалася знятися з реєстраційного обліку до 23.03.2018 року, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Понесення позивачем [PERSON] судових витрат підтверджується квитанцією № 1 від 21.03.2018 року про сплату судового збору в сумі 704,80 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved