Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] , 17.07.2019 р. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд, скасувати рішення сесії Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району №421-VII від 29.09.2016 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельних ділянок для індівідуального дачного будівництва громадянам членам ГО «ПОЛІТ» (згідно додатку) в с.Молодіжне Овідіопольського району Одеської області» в частині передачі безоплатно у власність громадянину [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] а, кадастровий номер 5123782000:02:004:4672; визнати недійсними державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 5123782000:02:004:4672, здійснену 04.08.2016 року Відділом Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області та видане [PERSON] свідоцтво на право власності на вказану земельну ділянку. В обгрунтування позову зазначив, що він, є власником земельної ділянки площею 0, 0266 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123782000:02:004:4560, відповідно до свідоцтва про право власності №45470680, виданого 12.10.2015 року Овідіопольським районним управлінням юстиції Одеської області. В результаті здійсненої з порушенням вимог чинного законодавства України 04.08.2016 року реєстрації сусідньої земельної ділянки, переданої у власність громадянина України - [PERSON] , площею 0,0300 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123782000:02:004:4672, її частина накладається на належну мені на праві приватної власності земельну ділянку. З [PERSON] , як із суміжним власником, при виділенні у власність земельної ділянки [PERSON] , межі земельної ділянки не погоджувались, інших осіб на вчинення вказаних дій не уповноважував. Рішення сесії Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району №421-VII від 29.09.2016 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельних ділянок для індівідуального дачного будівництва громадянам членам ГО «ПОЛІТ» (згідно додатку) в с.Молодіжне Овідіопольського району Одеської області» є незаконним в частині передачі безоплатно у власність громадянину [PERSON] земельної ділянки № [NUMBER] а, кадастровий номер 5123782000:02:004:4672, оскільки в порушення земельного законодавства України, в акті встановлення та погодження меж вказаної земельної ділянки, серед списку суміжних користувачів, прізвище позивача відсутнє, згода ним не надавалась, чим порушено порядок надання у власність сусідньої земельної ділянки. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, 10.03.2020 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Орловського О.В. про розгляд справи за його відсутності, наполягав на заявлених позовних вимогах. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 15.08.2019 р. до суду надійшов відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, розгляд справи проводити за відсутності відповідача. Представник третьої особи - адвокат Вагін А.В. надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи та його представника, зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 0, 0266 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123782000:02:004:4560, відповідно до свідоцтва про право власності №45470680, виданого 12.10.2015 року Овідіопольським районним управлінням юстиції Одеської області. В результаті здійсненої з порушенням вимог чинного законодавства України 04.08.2016 року реєстрації сусідньої земельної ділянки, переданої у власність громадянина України - [PERSON] , площею 0,0300 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123782000:02:004:4672, її частина накладається на належну [PERSON] на праві приватної власності земельну ділянку. З [PERSON] , як із суміжним власником, при виділенні у власність земельної ділянки [PERSON] , межі земельної ділянки не погоджувались, інших осіб на вчинення вказаних дій він не уповноважував. За змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженної наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України, кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Згідно із пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року №43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Верховний Суд у Постанові від 11.07.2018 року у справі №263/11779/16-ц зазначив, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Верховний Суд у вказаній Постанові звернув увагу на те, що відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до ст.ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved