Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] 15.06.2017 р. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «МЕХАНОБРЧОРМЕТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що працював на посаді головного конструктора Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «МЕХАНОБРЧОРМЕТ»з 10.09.2014 року до 16.01.2017 року включно. 16.01.2017 року він звільнився за угодою сторін. Після звільнення з роботи відповідач не провів з ним повного розрахунку, в тому числі не виплатив заробітну плату за період з червня 2016 по дату звільнення включно. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі на загальну суму 47594,67 грн., а також компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 42710,46 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує частково, просить суд стягнути заробітну плаву за період з червня 2016 року по 16.01.2017 року та компенсацію за затримку її виплати. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяв про визнання позовної заяви, проте заперечує проти стягнення затримки розрахунку при звільненні у розмірі, у звязку із відсутністю грошових коштів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. \~Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в Публічному акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «МЕХАНОБРЧОРМЕТ», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] - а.с.7-8. Згідно розрахункового листка за січень 2017 року позивачу виплачено 740 грн., несплачена заробітна плата на кінець місяця складає 49394,67 грн. а.с.94. Відповідно до\~ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором…, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому суд, вирішуючи спір в цій частині, приймає розрахунок, наданий позивачем, оскільки відповідно до вимог ст.ст.10-11,60-61 ЦПК України\~\~наявні докази в частині певних сум, наданих лише однією стороною у справі позивачем. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № ІЗ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Постанова) при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 Постанови При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно ч. 2 розділу II Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. З наданого суду позивачем розрахунку компенсації за затримку виплати заробітної плати [PERSON] у період з листопада 2016 р. по грудень 2016 р. встановлено, що відповідачем протягом зазначеного періоду не нараховувалась компенсація,тому обчислювати середню заробітну плату необхідно за період з листопада 2016 року по грудень 2016 року. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI, який вступив в дію з 01.11.2011 р., від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення заробітної плати й за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин. Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 цього Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки [PERSON] звернувся до суду в червні 2017 р., то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved