Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] в лютому 2018 року заявила позов до [PERSON], за яким просила розірвати шлюб, що був укладений між сторонами, та ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей сторін: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], в розмірі Ѕ частки з усіх видів доходу, щомісяця, починаючи від дня народження дітей і до досягнення дітьми повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу, щомісяця, починаючи від дня народження дочки і до досягнення нею трьох років. Позов прийнято до провадження суду, відповідно до ухвали судді від 05.02.2018р. [PERSON] подала заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відзив на позов не надіслав. Оскільки, у справі достатньо даних про взаємовідносини сторін, то суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2012 року, на що вказує свідоцтво про шлюб. В цьому шлюбі у них [INFO] року народився син [PERSON], і [INFO] року народилась дочка [PERSON] (див. свідоцтва про народження). За позовною заявою, сторони підтримували шлюбні відносини періодично, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти залишились з матір'ю та перебувають на її повному утриманні. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. За таких обставин, суд знаходить існування шлюбу формальним та таким, що суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню на підставі ст.ст. 105, 112 СК України. Згідно зі статтями 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, в тому числі і шляхом сплати аліментів визначених в частці від доходу платника аліментів. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивач в заяві вказує, що відповідач протягом шлюбу будь-якої участі в утриманні сім'ї, в тому числі і дітей, не приймав, вона на даний час не працює, фактично вона та дітьми перебувають на утриманні своєї матері. Наведене дає суду підстави прийти до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача аліментів, як на утримання дітей, так і на своє утримання. Разом з тим, суд вважає, що позивачем явно завищено розмір аліментів. Так, позивач вказує, що вона потребує допомоги в сумі 6000 грн., щомісячно, що з доходів відповідача в 9000 грн., щомісяця, і становить заявлені аліменти. Проте, доказів на підтвердження цих доводів суду не надано. Тому, з урахуванням віку дітей, даних про особу позивача, відповідача, дітей, як наведені в позовній заяві, виходячи із засад розумності, реальності, суд знаходить, що визначення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки і аліментів на утримання матері дитини в розмірі ј частки від заробітку відповідача, буде необхідним і достатнім для врегулювання спору по суті. При цьому, аліменти підлягають стягненю за загальними правилами, тобто з дня заявлення позову. Що стосується, вимог позову про стягнення аліментів за минулий час (з дня народження дітей), то суд суд знаходить їх необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Отже, позов підлягає задоволенню частково, відповідно до наведених вище висновків. Витрати у справі, за прийнятих рішень, суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial