Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

[PERSON] 04.04.2014 р. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про вселення його в житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. [PERSON] 19.05.2014 р. звернулась в суд із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення та виселення наймача. Ухвалою від 20.05.2014 р. справи об'єднані в одне провадження. 16 вересня 2014 року згідно Ухвали суду закрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення його в житловий будинок, розташований по [ADDRESS], оскільки [PERSON] відмовився від свого позову. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS], належав на праві приватної власності її матері - [PERSON]. Раніше за цією адресою знаходився будинок та літня кухня, що згідно з свідоцтвом про право власності від 17.09.1960 р. належали бабусі позивачки - [PERSON]. На старій земельній ділянці мати позивачки побудувала житловий будинок, який був введений в експлуатацію 24.11.1981 р. Мати позивачки 11.07.1990 р. уклала договір найму з [PERSON], згідно з яким здала наймачу в користування житлову кімнату площею 12,1 кв.м на невизначений строк. Договір був нотаріально посвідчений 27.10.1990 р. державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори. Наймач [PERSON] проживав та був прописаний в житловому будинку. Мати позивачки померла [INFO] р. Згідно з заповітом від 23.01.2003 р. [PERSON] успадкувала все належне матері майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі житловий будинок по [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON] залишився проживати в будинку. Протягом 2013 р. став зловживати алкогольними напоями, вчиняв п'яні дебоші, обзивав нецензурними слова позивачку та її дітей. В зв'язку з чим позивачка була змушена викликати міліцію. За наслідками проведеної перевірки [PERSON] було винесене застереження про недопущення насильства в сім'ї. Під час відсутності позивачки, яка виїжджає в Росію на роботу, відповідач забороняє дітям позивачки [PERSON] та [PERSON] заходити до кухні та брати продукти харчування й консервацію, заготовлену позивачкою. Як власник будинку, [PERSON] 13.05.2014 р. надіслала попередження відповідачу про розірвання договору найму з ним, мотивуючи тим, що її діти подорослішали, потребують роздільного проживання в окремих кімнатах, а тому необхідне звільнення кімнати, яку займає відповідач. Посилаючись на викладені обставини, просила суд розірвати договір найму житлової кімнати в будинку по [ADDRESS], укладений 11.07.1990 р. між [PERSON] та [PERSON]; виселити відповідача з вказаного будинку. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що останнім часом не проживає в будинку позивачки, де залишились його документи. Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, до правовідносин між сторонами у справі підлягають застосуванню і положення цього Кодексу, оскільки вони продовжують існувати після набрання ним чинності Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 та ст. 391 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.09.2011 р., виданого приватним нотаріусом Городенківського РНО, дочка спадкодавця [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] - позивачка [PERSON] є власником будинку та господарських будівель, розташованих по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] вселився у спірне житлове приміщення у 1990 р. за згодою попереднього власника [PERSON] на підставі письмового договору найму від 11.07.1990 р., посвідченого державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 27.10.1990 р. В договорі зазначено, що житлова кімната здається на невизначений строк, до того часу, поки одна із сторін не побажає розірвати цей договір. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ствердили, що [PERSON] проживав в будинку позивачки. Зокрема, [PERSON] пояснила, що від покійної сестри [PERSON] їй було відомо про те, що [PERSON] жив в будинку у сестри, як наймач. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її брат [PERSON] жив в м. Городенка з дружиною [PERSON], але вони не були одружені. Останнім часом брат проживав у неї в будинку в [ADDRESS], сказав, що його вигнали. Відповідно до вимог ст. 170 ЖК України при переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи, договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених статтею 168 ЖК України. Ч. 2 ст. 763 ЦК України, чинного з 01.01.2004 року, також передбачено, що кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Правилами ч. 1 ст. 770 цього ж Кодексу визначено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЖК України - договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Згідно з ст. 169 згаданого кодексу - у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. 13.05.2014 року позивачка звернулася до відповідача з повідомленням про розірвання договору найму у зв'язку з необхідністю використання кімнати в житлового будинку для проживання членів своєї сім'ї - своїх дітей, які потребують проживання у роздільних кімнатах та необхідності звільнити відповідачем кімнату в житловому будинку. Про відправлення відповідачу цінним листом повідомлення свідчить опис вкладень та квитанція № 7810301773606 від 13.05.2014 р. Відповідач у добровільному порядку не виселився із будинку позивачки. На підтвердження зазначених позивачкою обставин щодо потреби у використанні переданого у піднайм житлового приміщення - житлової кімнати площею 12,1 кв. м. у будинку по [ADDRESS], остання надала суду копію будинкової книги, згідно з якою в будинку зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; копії свідоцтв про народження дітей: серії [NUMBER] та серії [NUMBER] та технічний паспорт на будинок, який складається з двох кімнат, кухні, кладової, веранди. Права власника житлового будинку визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. З огляду на наведене, враховуючи виконання позивачкою вимог, передбачених ч.3 ст. 168 ЖК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору найму та виселення відповідача з належного позивачці житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321,383, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 168-170 ЖК України,

Outcome: approved