Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі - відповідач, ТОВ «Фінфорс»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус Колейчик В.В.), Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - третя особа-2, Приватний виконавець Дорошкевич В.Л.), в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 17.02.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 2072, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 24.02.2020 року Приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження ВП № 61364406 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 17.02.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 2072, яким запропоновано стягнути з нього на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість у розмірі 10 029,00 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням процедури, передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а саме, нотаріус не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні останнім письмової вимоги про усунення порушень; нотаріусу не було надано оригіналу нотаріально посвідченої угоди, виписки з рахунку боржника; нотаріус не переконалася у безспірності грошових вимог. За таких обставин, позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 24.06.2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви та подав до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та підготовче засідання у справі призначено на 17.11.2020 року. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у ТОВ «Фінфорс» належним чином завірену копію виконавчого напису № 2072, виданого Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. 17.02.2020 року, та копію договору, порушення зобов`язання за яким стало підставою для вчинення виконавчого напису. 28.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Здоровця С.В. надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, в якій представник просив приєднати до матеріалів справи копію виконавчого напису, вчиненого 17.02.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 2072 та копію договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 223951-А від 18.03.2018 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (далі - ТОВ «СС ЛОУН»). Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2020 року у зв`язку з неявкою учасників справи та відсутністю відомостей про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 25.03.2021 року. 25.01.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника. 22.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва на виконання ухвали про витребування доказів від відповідача надійшли копія виконавчого напису, вчиненого 17.02.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 2072 та копія договору позики № 223951-А від 18.03.2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 06.07.2021 року. 24.11.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання 24.11.2021 року позивача, представник відповідача та треті особи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Третя особа-1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, адресат за вказаною адресою відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Так, судова повістка Приватному нотаріусу Колейчику В.В. була надіслана на адресу його місцезнаходження: [ADDRESS] , проте, повернулась із відміткою поштового відділення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, суд вважає, що повістка третій особі-1 доставлена. Третя особа-2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Як визначено у п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином, відповідач та треті особі про причини неявки суду не повідомили, а позивач у письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 18.03.2018 року між [PERSON] (далі - позичальник) та ТОВ «СС ЛОУН» (далі - позикодавець) було укладено договір позики № 223951-А (далі - Договір; а. с. 92 - 101). Відповідно до п. п. 1.1. Договору, кредитодавець надає позичальнику у позику, а позичальник зобов`язується повернути позику та проценти за користування позикою відповідно до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений умовами Договору. Відповідно до п. п. 1.1.1. Договору, сума позики - 5 000 грн. Згідно п. п. 1.1.2. - 1.1.4. Договору, плата за користування позикою у вигляді процентів складає 1,33% в день. Нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику наперед за 5 календарних днів, з шостого і наступного дня - щоденно, до дня, визначеного у п. 1.1.4. Договору. Строк повернення позики (термін платежу) - 12.04.2018 року. Як визначено у п. п. 1.2. Договору, позика надається позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Відповідно до п. п. 2.1. Договору, строк дії Договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Згідно п. п. 3.4.2. Договору, позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної у п. п. 1.1.4. Договору, повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному Договором та додатками до нього. Як визначено у п. п. 4.1.Договору, позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, визначені Договором не пізніше 12.04.2018 року. 17.02.2020 року Приватним нотаріусом Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 2072, згідно якого запропоновано стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором № 223951-А від 18.03.2018 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» у розмірі 10 029,00 грн., яка складається з: 5 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1 729,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3 300,00 грн.- строкова заборгованість за штрафами і пенями. Cтрок за який проводиться стягнення - з 26.07.2018 року до 31.01.2020 року (а. с. 58). 24.02.2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61364406 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 11.09.2017 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 2072 (а. с. 13). Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Як визначено у пп. 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В силу вимог пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14. В свою чергу, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (в редакції на момент вчинення виконавчого напису), для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Отже, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Судом встановлено, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення може провадитися у безспірному порядку. Наданий нотаріусу договір позики № 223951-А від 18.03.2018 року вчинений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, а отже не є тим договором, за яким стягнення заборгованості може бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, відповідачем не спростовано належними, достатніми та допустимими доказами вказаних обставин. Також суд вважає за необхідне зазначити, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зроблено правовий висновок про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Як визначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику вимоги стягувача про усунення порушень за договором позики № 223951-А від 18.03.2018 року та одержання її боржником. Також суд бере до уваги, що позивач отримав позику відповідно до договору, укладеного з ТОВ «СС Лоун», а із заявою про вчинення виконавчого напису до нотаріуса звернулося ТОВ «Фінфорс», проте жодних доказів на підтвердження відчуження права вимоги суду не надано. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису від 17.02.2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Колейчиком В.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 2072 щодо стягнення із [PERSON] заборгованості у розмірі 10 029,00 грн. таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 31254600-1 від 25.05.2020 року. Інших доказів на підтвердження понесення судових витрат сторонами не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 804,80 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved