Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовують тим, що їм на праві спільної сумісної власності в рівних долях належить квартира за вищевказаною адресою. В даному житлі також зареєстрований їхній зять (швагро) [PERSON] , [INFO] , який більше 13 років з ними спільно не проживає. В даний час їхня дочка (сестра) [PERSON] звернулася до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом про розірвання шлюбу. Реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] в їхній квартирі перешкоджає отримувати субсидію, користуватися пільгами, оскільки весь час вони змушені доводити, що відповідач за цією адресою не проживає. В даний час вони самостійно сплачують всі комунальні платежі, проводять поточні ремонти житла та займаються його благоустроєм, оскільки відповідач не вкладає жодних коштів у квартиру, не робить спроб вселитися в неї. В добровільному порядку спір вирішити не можливо, так як точне місце проживання відповідача невідоме. З огляду на вищенаведене вважають, що відповідач втратив право на користування зазначеним житлом та просили визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 04.11.2019 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, з метою заслухання їх усних пояснень та показання свідків о 09 год. 00 хв. 02.12.2019 року. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву. 02.12.2019 року розгляд справи було відкладено на 17.01.2020 року, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з підстав зазначених в ньому, просили його задовольнити та визнати їхнього зятя (швагра) [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] , яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 83). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Також, згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачами подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , жителі м. Тлумача Івано-Франківської області, які є сусідами позивачів, ствердили, що відповідач біля 13 років у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не проживає, витрат по утриманню квартири не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали йому, в даному житлі позивача немає. Вислухавши думку позивачів, опитавши свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 15.11.1994 року (а.с. 6), квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї дочці [PERSON] та синові [PERSON] в рівних долях. 15.02.2002 року позивач [PERSON] одружилася з [PERSON] та після одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 15). Згідно копії будинкової книги № 611 (а.с. 7-11), по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно копії акту про підтвердження місця проживання від 05.09.2016 року (а.с. 13) та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою [ADDRESS] від 22.10.2019 року (а.с. 12) під час обстеження місця проживання по [ADDRESS] виявлено, що за даною адресою зареєстрований [PERSON] (відповідач), [INFO] , але в будинку не проживає. Отже, відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, однак, як стверджують позивачі та свідки, фактично більше 13 років (тобто з 2006 року) в квартирі, належній [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (позивачам) не проживає, участі у її утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в житлі не має. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ч. 1 до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач з 2006 року у домоволодінні, належному позивачам, не проживає, тобто відсутній більше року за місцем реєстрації без поважних причин, не подав суду відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів, які би спростували позовні вимоги позивачів, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратив право на проживання та користування квартирою позивачів, розташованою за адресою: [ADDRESS] , а тому їх позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивачів по 256 грн. 13 коп. кожному понесених ними судових витрат по сплаті судового збору (квитанції № ПН1207427 від 28.10.2019 року, № ПН1207418 від 28.10.2019, ПН1207414 від 28.10.2019 року (а.с. 1-3). На підставі ст. ст. 71, 72, 107, 163 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved