Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору обміну дійсним. Позивачі свої вимоги обґрунтовують тим, що 03 лютого 2000 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], був укладений договір обміну нерухомого майна № 2/6-НДП, а саме обміну належної їм однокімнатної квартири №51 у житловому будинку №8 по вул. Театральній, м.Першотравенськ Дніпропетровської області, загальною площею 28.9 кв.м., на належну відповідачам трикімнатну квартиру №3 у житловому будинку №11 по вул. Молодіжній (Комсомольська), міста Першотравенська, Дніпропетровської області, загальною площею 66,0 кв.м. Договір був укладений та зареєстрований на Придніпровській товарній біржі, 03 лютого 2000 року за №2/6-НДП. Квартира знаходиться у їх власності протягом шістнадцяти років, використовується для постійного проживання, вони регулярно сплачують комунальні платежі та утримують її в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору 03 лютого 2000 року, жодна зі сторін не знала, що правочин, у відповідність до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст. 4 ЦК України (від 18.07.1963 р) - цивільні права і обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до ст. 41 ЦК України( від 18.07.1963 р) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків. При вчиненні правочину 03 лютого 2000 року, всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме обміну нерухомого майна (квартир), правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України у 2000 році. У відповідності до діючого на даний час законодавства - а саме ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивачі прохають суд визнати дійсним договір обміну укладений між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON], [PERSON], та [PERSON], [PERSON], зареєстрований 03 лютого 2000 року на Придніпровській товарній біржі, реєстраційний номер 2/6-НДП. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та прохали суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи суд приходе до наступного. Відповідно до матеріалів справи, 03 лютого 2000 року, [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з другої сторони, уклали договір обміну нерухомого майна, та зареєстрували його на Придніпровській товарній біржі, за реєстраційним номером 2/6-НДП. Згідно ч.1 ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Як вбачається з договору обміну нерухомого майна від 03 лютого 2000 року, укладеного між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON], [PERSON] (сторона І), та [PERSON], [PERSON] (сторона ІІ), сторона І міняє однокімнатну квартиру №51 у житловому будинку №8, по вулиці Театральній, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, загальною площею 28,9 м.кв., житловою площею 14,6 м.кв., на належну стороні ІІ трикімнатну квартиру №3 в житловому будинку №11, по вулиці Молодіжній, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, загальною площею 66,0 м.кв., житловою площею 46,9 м.кв. Зазначені обєкти нерухомого майна належать: стороні І на підставі свідоцтва про право власності на житло №4461, виданого Першотравенським УЖКГ Павлоградського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля» 24 жовтня 1996 року, та зареєстрованого міжміським бюро технічної інвентаризації міста Павлограда за №20-245 від 31 жовтня 1996 року, стороні ІІ на підставі свідоцтва про право власності на житло №5566, виданого Першотравенським УЖКГ Павлоградського виробничого обєднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля» 20 липня 1998 року, та зареєстрованого міжміським бюро технічної інвентаризації міста Павлограда за №27-32 від 20 січня 2000 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 14 січня 2000 року Першотравенською державною нотаріальною конторою, р.17, та зареєстрованого міжміським бюро технічної інвентаризації міста Павлограда за № 27-32 від 20 січня 2000 року. Обмін вищезазначених квартир проведений без доплати, що підтверджується п.5 вказаного договору, тобто сторони добросовісно виконали зобовязання за даною угодою: кожна із сторін передала другій стороні у власність одну квартиру в обмін на іншу квартиру. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. Відповідно до укладеного договору обміну, було зареєстровано право власності міжміським бюро технічної інвентаризації міста Павлограда 09 лютого 2000 року за номером 27-32, за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-КИ № 213650, виданого 26 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] 26 листопада 2011 року уклав шлюб з [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст.242 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час ЦК України, згідно до ст.716 якого, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ст.657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак, разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладання договору міни у 2000 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Факт здійснення сторонами своїх обов'язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою біржовим контрактом, який визнаний сторонами та зареєстрований в органах БТІ. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи викладене та виходячи з положень цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved