Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа відділ реєстрації фізичних осіб по Заводському району про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позові зазначили, що позивачі є співвласниками частини квартири [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстровані позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] (онук), який не проживає в квартирі понад півтора роки, місце його фактичного проживання не відомо. Позивачі просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечували. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав Суд, за згодою позивачів, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України за відсутністю відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про власності на житло № [NUMBER] від 12.03.2012 року позивачі [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Згідно відповіді департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 09.07.2020 року [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 15.07.1988 року по теперішній час. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] понад півтора роки, де він тепер перебуває їм не відомо. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження власника у цих правах допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Обраний позивачем спосіб захисту його прав відповідає вимогам закону. Отже позовні вимоги позивачів щодо визнання [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved