Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у позові зазначається [PERSON] . В обґрунтування позову зазначається, що [INFO] помер рідний брат позивача за первісним позовом - [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді 2/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] був залишений заповіт на ім`я своїх сестер - позивача за первісним позовом [PERSON] та третьої особи [PERSON] , яким він заповів все своє майно, яке належало йому на момент смерті. 25.07.2017 позивач за первісним позовом звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді 2/3 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом із цим, інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] в нотаріальному порядку відмовилася від належної їй частки у спадщині шляхом подання заяви про відмову від спадщини. 04.09.2018 позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у зв`язку із тим, що після смерті [PERSON] є також спадкоємець за законом, а саме його дружина [PERSON] (відповідач за первісним позовом), яка має право на обов`язкову частку у спадщині. Позивач за первісним позовом [PERSON] вважає, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] і не має права на обов`язкову частку у спадщині, оскільки 16.06.2016 за рішенням суду, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Незважаючи на те, що відповідачу за первісним позовом [PERSON] було достовірно відомо про смерть спадкодавця, 11.12.2017 вона звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, і ухвалою суду від 19.03.2018 заочне рішення про розірвання шлюбу було скасоване. [PERSON] вважає, що у період з 30.06.2016 по 19.03.2018 заочне рішення суду про розірвання шлюбу було чинним, а тому [PERSON] та [PERSON] у цей період (а отже і на момент відкриття спадщини) у шлюбі не перебували, а отже [PERSON] не ввійшла до кола спадкоємців, оскільки згідно з діючим цивільним законодавством чинність заповіту щодо кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Крім іншого, скасування за ініціативою [PERSON] заочного рішення про розірвання шлюбу позбавило [PERSON] права на захист своїх спадкових прав, оскільки така ухвала за нормами діючого цивільного процесуального законодавства не підлягає оскарженню. Про зловживання [PERSON] своїми процесуальними правами свідчить зокрема рішення суду від 19.01.2017 за позовом до спадкодавця про поділ спільного майна подружжя, в якому вона сама зазначає (і це було встановлено судом), що шлюб між сторонами є розірваним. За таких обставин, позивач за первісним позовом вважає, що вона наразі є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , а тому просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу 06.02.2019 [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності, також вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Ухвалою суду від 06.02.2019 зустрічний позов [PERSON] був прийнятий до розгляду з первісним позовом [PERSON] , а вимоги за цими позовами були об`єднані в одне провадження (а.с. 120 т. 1). В обґрунтування зустрічного позову зазначається, що 21.07.1989 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Відповідно до договору дарування від 03.01.2002 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар: 1) 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд на земельній ділянці загальною площею 0,2984 га, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2) 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1492 га, що складає 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка передана [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства загальною площею 0,2984 га. Ухвалою суду про закриття провадження у справі від 13.05.2015 між [PERSON] та [PERSON] було розподілене спільно нажите майно подружжя наступним чином: 1) за [PERSON] визнане право власності на 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ11184 з реєстраційним номером [NUMBER] ; 2) виділено в натурі в рахунок належної [PERSON] на праві власності 1/3 частини домоволодіння з побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за домовленістю сторін та відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи позначені у висновку жовтим кольором приміщення квартири [ADDRESS] ; 3) залишено [PERSON] в рахунок належної йому на праві власності 2/3 частки домоволодіння з побутовими будівлями та спорудами, розташованого за вищевказаною адресою за домовленістю сторін та відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи позначені у висновку жовтим кольором приміщення квартири [ADDRESS] . 16.06.2016 заочним рішенням суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, проте зазначене рішення було скасоване ухвалою суду від 19.03.2018. Таким чином, фактично вони перебували у шлюбі з 21.07.1989 по [INFO] - день смерті [PERSON] , а шлюб припинився внаслідок смерті останнього. [PERSON] зазначає, що [PERSON] постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.09.2018 не оскаржувалася, а отже [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка та має право на обов`язкову частку у спадщині. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального жилого фонду за адресою: [ADDRESS] , споруди були побудовані з 1992 року по 1999 рік, тобто в період знаходження [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач вважає, що крім розподіленого між нею та [PERSON] майна, вона має право на 1/2 частку спільно нажитого майна подружжя та на 1/6 частку на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Отже, до складу спадкового майна входить 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з побутовими будівлями та спорудами (а саме: К - сарай; О - сарай; Т - навіс; М - навіс; ПГ 1 - погріб) та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,1492 га, що складає 1/2 частку земельної ділянки, яка знаходиться за вищевказаною адресою та була передана [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства загальною площею 0,2984 га. За таких обставин, позивач за зустрічним позовом просила суд: 1) визнати за нею право власності на житлові кімнати № 5 площею 12,9 м2 та № 6 площею 30 м2, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; 2) залишити в користуванні [PERSON] наступні побутові споруди: 1-111 - котельню, 1-1V - вбиральню, 1-V - коридор, 1-V1 - коридор, 1- V11 - службове приміщення, 1-V111 - службове приміщення, Г - шлакоблочна літня кухня, Д - шлакоблочний сарай, К - шлакоблочний сарай, О - шлакоблочний сарай, Т - шиферний навіс, М - навіс, ПГ1 - погріб, №№2,3,5 споруди та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1492 га, що складає 1/2 частку земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.03.2019 було задоволене клопотання позивача-відповідача [PERSON] про витребування доказів та у приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Дашдамірова Е.А. була витребувана завірена належним чином копія спадкової справи № 118/2017, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 131 т. 1). Ухвалою суду від 08.05.2019 було відмовлено у задоволенні клопотання позивача-відповідача [PERSON] про призначення будівельно-технічної експертизи та задоволене її клопотання про виклик для допиту свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 228 т. 1). Ухвалою суду від 26.11.2019 було задоволене клопотання представника позивача-відповідача [PERSON] про залучення до участі у розгляді зазначеної цивільної справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , яка також є спадкоємцем після смерті [PERSON] (а.с. 68 т. 2). Ухвалою суду від 04.08.2020 було задоволене клопотання представника позивача-відповідача [PERSON] про витребування у Кремінського РВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, укладеного між [PERSON] і [PERSON] . Також цією ухвалою було задоволене клопотання представника позивача-відповідача [PERSON] про витребування з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації щодо реєстрації права власності на спірний спадковий житловий будинок (а.с. 146-147 т. 2). У судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, надавши пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали у повному обсязі та вважають, що відповідач-позивач [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини шлюб між ними був розірваний, а тому [PERSON] не має права на обов`язкову частку у спадщині та на частку як дружина, тим більше, що майно із [PERSON] вони раніше вже поділили. [PERSON] було відомо про розірвання шлюбу між ними, оскільки вона зверталася з до суду із позовом до брата [PERSON] про поділ майна, в якому сама посилалася на цю обставину, що вбачається з відповідного рішення суду. Відновлювати шлюб у судовому порядку вона почала вже після смерті [PERSON] для того, щоб претендувати на його майно. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнали у повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, надавши пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві, посилаючись на те, що [PERSON] є спадкоємицею після смерті [PERSON] і, як непрацездатна дружина, має право на обов`язкову частку у цій спадщині, а так само право частку у спільно нажитому майні як дружина, оскільки заочне рішення про розірвання шлюбу між ними було скасоване, а провадження у справі було закрите у зв`язку зі смертю [PERSON] , що свідчить про факт перебування їх у шлюбі з 21.07.1989 по [INFO] та припинення (а не розірвання) шлюбу внаслідок смерті [PERSON] . Також просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50% витрат, здійснених останньою на експертні оцінки, проведені 08.11.2018 та 02.09.2019 у розмірах 3500 грн та 1000 грн відповідно. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судовому засіданні вважала цілком обґрунтованими позовні вимоги за первісним позовом та водночас категорично заперечувала проти позовних вимог за зустрічним позовом. [PERSON] пояснила, що її брат [PERSON] після розлучення із [PERSON] у 2016 році проживав разом з їх сестрою [PERSON] . Того часу він мав поганий стан здоров`я, постійно лікувався (в тому числі у лікарні) та потребував стороннього догляду, який здійснювали вони із сестрою. Його колишня дружина станом його здоров`я не цікавилася та у лікарню до нього не приїздила. [PERSON] було відомо, що її шлюб з [PERSON] розірваний, жодних стосунків вони не підтримували і лише після його смерті [PERSON] почала у судовому порядку відновлювати їх шлюб, щоб мати можливість претендувати на його майно. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також просила розглянути справу на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою [PERSON] , а [PERSON] знає як сестру своєї свекрухи. [PERSON] є рідним братом [PERSON] та [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Восени 2013 року між ними виник скандал, після його [PERSON] поїхала від [PERSON] та почала жити у м. Кремінна. [PERSON] переніс інсульт, внаслідок чого мав порушення координації. Його ходили доглядати сестри [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] та її чоловік, які допомагали [PERSON] по хазяйству та городу. У 2016 році [PERSON] та [PERSON] розлучилися, про що знало все село. Після їх розлучення [PERSON] забрала брата жити до себе, щоб він постійно був під її наглядом через незадовільний стан здоров`я. Після розірвання шлюбу [PERSON] завжди ходив навідуватися у своє подвір`я та перевіряв домоволодіння. На той час стан здоров`я [PERSON] погіршився і його поклали лікуватися у відділення неврології. [PERSON] і [PERSON] доглядали його та не залишали самого. Також вони возили його лікуватися у м. Рубіжне. [PERSON] відомо про те, що [PERSON] зверталася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Після розірвання шлюбу стосунки між [PERSON] та [PERSON] були погані, остання, як відомо свідку, потайки вивозила їх спільне майно з їх будинку. Похованням [PERSON] займалися виключно [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача за первісним позовом [PERSON] , з якою перебуває у дружніх стосунка, з [PERSON] та [PERSON] він також знайомий. Із розмов мешканців села йому відомо, що у 2013-2014 роках [PERSON] розлучилася із [PERSON] , який є братом [PERSON] та [PERSON] . Сам [PERSON] мав незадовільний стан здоров`я та порушення координації рухів. Приблизно з 2016 року і до своєї смерті у 2017 році [PERSON] проживав разом зі своєю сестрою [PERSON] . Він часто жалівся на життя та зазначав, що під час його перебування у лікарні колишня дружина [PERSON] до нього не приходила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] вони є сусідами, з [PERSON] та [PERSON] він також знайомий. Приблизно у травні 2016 році до [PERSON] на її запрошення переїхав жити її брата [PERSON] , який на той час розійшовся з дружиною (чи вона його покинула - точно свідку невідомо). Мешканці села казали, що вони розлучилися. Після переїзду до сестри [PERSON] переніс інсульт та мав незадовільний стан здоров`я. [PERSON] жалівся, що його ображає колишня дружина [PERSON] , яка забрала його одяг і телевізор. Кожного дня [PERSON] ходив до свого домоволодіння та перевіряв його стан, після чого казав, що звідти зникли шланги, шифер тощо. Заслухавши сторони та їх представників, а також третю особу та свідків, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані суду докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами [PERSON] , який із 21 липня 1989 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (а.с. 64-65, 66, 108, 167, 168, 170-171, 172, 173, 181 т. 1). Так, відповідно до договору дарування від 03.01.2002 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар: 1) 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд на земельній ділянці площею 0,2984 га, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2) 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1492 га, що складає 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та передана [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за вказаною адресою та ведення підсобного господарства загальною площею 0,2984 га (а.с. 69, 103, 104-107, 190 т. 1). Згідно із заповітом, складеним 23 липня 2014 року та засвідченим приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Тимошенком О.М., [PERSON] заповів своїм сестрам - позивачу за первісним позовом [PERSON] та третій особі [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, на яке він матиме право за законом (а.с. 11, 184, 185, 187 т. 1). Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області про закриття провадження у справі від 13.05.2015 була затверджена мирова угода у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та виділення в натурі, відповідно до якої: 1) за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частку легкового автомобіля (седана) марки ВАЗ 111840 червоного кольору 2008 року випуску з державним реєстраційним номером [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , погодженої вартості 60000 грн; 2) виділено в натурі в рахунок належної [PERSON] на праві власності 1/3 частини домоволодіння з побутовими спорудами та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за домовленістю сторін та погодженим висновком будівельно-технічної експертизи, наступні приміщення квартири № 1: 1-1 коридор; 1-11 ванна; 1-2 коридор; 1-3 кухня; 1-4 житлової кімнати; Б - цегляного сараю; Е - цегляного літнього душу; Ж - навісу; З - шлакоблочного гаражу; ПГ - цегляного погреба; В - цегляної вбиральні; №№ 1,4 -споруди; 3) залишено [PERSON] в рахунок належної йому на праві власності 2/3 домоволодіння за вищевказаною адресою за домовленістю сторін та погодженим висновком будівельно-технічної експертизи наступні приміщення квартири [ADDRESS] : 1-111 -котельна; 1-1V - вбиральна; 1-V - коридор; 1-V1 - коридор; 1-V11 - службове приміщення; 1-V111 - службове приміщення; 5 - житлова кімната; 6 - житлова кімната; Г - шлакоблочна літня кухня; Д - шлакоблочний сарай; К - шлакоблочний сарай; О - шлакоблочний сарай; Т - шиферний навіс; М - навіс; ПГ1 - погріб; №№ 2, 3, 5 - споруди. Ухвала суду набрала законної сили 19.05.2015 (а.с. 70, 102 т. 1). Заочним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 16.06.2016, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний за позовом останнього. У описовій частині рішення зазначається, крім іншого, що шлюбні відносини були остаточно припинені з 03 липня 2014 року (а.с. 22 т. 1). Згідно з рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 19.01.2017 (яке набрало законної сили 31.01.2018) було відмовлено у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення шкоди. У описовій частині рішення, в якій викладається суть позовної заяви, крім іншого, зазначається, що у 2016 році сторони розлучилися (а.с. 19-21 т. 1). [INFO] в с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області [PERSON] помер у віці 65 років, про що 16 червня 2017 року виконавчим комітетом Червонопопівської сільської ради Кремінського району Луганської області був складений актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10, 68, 109, 182 т. 1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав останньому на підставі рішення Кремінського народного суду Кремінського району від 28.07.1987, і 1/3 частину якого 03.01.2002 він подарував [PERSON] , - що підтверджується довідками КП «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» та технічним паспортом на домоволодіння за вищевказаною адресою (а.с. 12-15, 16, 71-73, 104-107, 190 т. 1). Відповідно до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини після смерті свого брата [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом шляхом подання відповідної заяви, у той час як інший спадкоємець за заповітом - третя особа [PERSON] у передбачений законом строк відмовилася від спадщини шляхом подання заяви нотаріусу. Також із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася його повнолітня донька [PERSON] . Зазначені обставини також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами зі спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 165, 169, 174, 176, 177 т.1). 11 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із заявою про скасування заочного рішення у цивільній справі про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , яка ухвалою зазначеного суду від 19.03.2018 була задоволена, заочне рішення ухвалою суду від 16.06.2016 було скасоване, а провадження у справі ухвалою суду від 21.03.2018 буле закрите у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] (а.с. 23, 24, 197-198, 201, 204, 205 т. 1). Із постанови приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Дашдамірова Е.А. № 3533/02-14-118/2017 від 04.09.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що нотаріусом було відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що є спадкоємець за законом - дружина померлого [PERSON] , яка відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України має право на обов`язкову частку у спадщині (а.с. 18, 189, 191 т. 1). Постановою приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Дашдамірова Е.А. № 4017/02-14-118/2017 від 11.10.2018 також було відмовлено [PERSON] (як спадкоємиці за законом, яка має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна вдова) у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документа на 2/3 частки спірного житлового будинку (а.с. 67, 76, 192, 193 т. 1). Так, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У той же час, як вбачається з досліджених матеріалів справи, [PERSON] за час життя [PERSON] двічі зверталася до суду з позовом до останнього про поділ спільного майна подружжя і таке майно вже було поділене між ними за судовими рішеннями, які набрали законної сили, зокрема за ухвалою про затвердження мирової угоди від 13.05.2015. Водночас відповідно до ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець) спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Проте згідно з ч. 3 ст. 1235 ЦК України чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Із досліджених матеріалів справи встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який (вже після поділу майна із [PERSON] у судовому порядку) залишив заповіт на ім`я своїх сестер [PERSON] та [PERSON] , позивач-відповідач [PERSON] не була його дружиною, що підтверджується, крім іншого, повним витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб між ними (а.с. 152-154 т. 2), і лише після смерті колишнього чоловіка суд за заявою [PERSON] скасував заочне рішення про розірвання шлюбу між ними. При цьому ще на час звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та стягнення шкоди [PERSON] було достовірно відомо про наявність рішення суду про розірвання шлюбу з [PERSON] , оскільки на цю обставину посилалася сама [PERSON] у відповідному позові, що вбачається з рішення Кремінського районного суду Луганської області від 19.01.2017, а також підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які вказали у судовому засіданні, що про їх розлучення було відомо у селі, а [PERSON] , який потребував стороннього догляду у зв`язку із перенесеним інсультом та незадовільним станом здоров`я, після розлучення почав проживати зі своєю сестою [PERSON] , при цьому [PERSON] не підтримувала з ним зв`язок та не приїздила до нього у лікарню, натомість сам [PERSON] скаржився, що колишня дружина потайки вивозить речі з їх будинку. Суд не бере до уваги надані [PERSON] медичні документи стосовно перебування [PERSON] на лікуванні (а.с. 19-22, 24-27 т. 2), оскільки ці документи стосуються періода 2013-2014 років (крім протиалкогольного лікування, яке датується 01.03.2007) та не дають можливості встановити наявність чи відсутність будь-яких обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а лише підтверджують факт незадовільного стану здоров`я [PERSON] . Із цієї ж підстави суд не бере до уваги надані позивачем висновок про результати розгляду звернення [PERSON] від 16.11.2017 та копію її міграційної картки (а.с. 18, 23 т. 2). Беручи до уваги ту обставину, що із заявою про скасування заочного рішення про розірвання шлюбу [PERSON] звернулася лише після смерті [PERSON] , очевидно, що єдиною метою скасування цього заочного рішення [PERSON] було її входження до кола спадкоємців після смерті [PERSON] та отримання можливості претендувати на майно останнього, у той час як спадкоємиці за заповітом [PERSON] і [PERSON] з огляду на норми діючого цивільного процесуального законодавства не мали відповідних процесуальних важелів для оскарження відповідного судового рішення, оскільки ухвала про скасування заочного рішення оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та норми права, а також виходячи з таких принципів цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), оскільки на час відкриття спадщини був наявний діючий заповіт спадкодавця та водночас був відсутній зареєстрований шлюб між померлим [PERSON] та [PERSON] , суд дійшов висновку, що остання не є спадкоємицею після його смерті та відповідно не може претендувати на спадщину, оскільки коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на час відкриття спадщини з огляду на положення ч. 3 ст. 1235 ЦК України. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] через його необґрунтованість. Разом із тим, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.п. 3.1, 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу-відповідачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім`я, суд дійшов висновку, що її позов підлягає повному задоволенню, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову [PERSON] (та водночас про необхідність відмови у зустрічному позові [PERSON] ), суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму понесених останньою судових витрат у вигляді сплаченого при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved