Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] в лютому 2016 року звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і просить визнати недостовірною інформацію, розповсюджену [PERSON], жителькою села Перлівці Галицького району Івано-Франківської області, а саме те, що вона ([PERSON]Б.) мала будь-яке відношення до отримання спадщини із Сполучених Штатів Америки та зобовязати спростувати її шляхом виступу відповідача у залі суду. Зобовязати [PERSON] публічно вибачитись перед нею за грубе спілкування з нею та нанесення образ їй та її сімї. Заборонити [PERSON] вчиняти дії, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію, що виражаються у грубому спілкуванні з нею та розповсюдженні недостовірної інформації про неї. Стягнути з [PERSON] в її користь моральну шкоду в сумі 20000 грн., 552 грн. сплаченого судового збору та 4000 грн. витрат за надання послуг адвоката. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. При цьому, [PERSON] суду пояснила, що постійно із сімєю проживає в [INFO]. Відповідач [PERSON] є її тіткою (сестрою її матері) та односельчанкою. Починаючи з 2012 року, остання систематично поширює серед мешканців села та, в деякій мірі і району, неправдиві чутки про те, що вона (позивач) ніби-то отримала спадщину після смерті далекої родички із США в розмірі близько одного мільйона доларів США. За твердженнями [PERSON] спадщину вона отримала через Польщу, сам факт отримання приховала і поділитись цією спадщиною з іншими родичами-спадкоємцями, в тому числі, і з нею (відповідачкою), вона ([PERSON]) не бажає. З приводу поширення чуток про отримання спадщини, вона неодноразово намагалась поговорити з відповідачкою та переконати останню в безглуздості її переконань щодо отримання будь-ким із родини в Україні спадщини із США. Однак, її намагання виявилися марними, відповідачка й надалі, без жодних на те підстав, продовжує поширювати неправдиві чутки щодо спадщини. Поширювані відповідачкою чутки про отримання спадщини не відповідають дійсності, є наклепницькими та образливими для неї, ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію. Крім того, такі чутки створюють для неї особисто та членів її сімї певну небезпеку для життя та здоровя. Поведінка та дії [PERSON], крім приниження честі, гідності та ділової репутації, завдають їй також матеріальної та моральної шкоди. Вона стала часто хворіти і змушена проходити курси стаціонарного лікування, витрачати немалі кошти на придбання ліків. Моральна шкода виражається у заподіянні їй моральних переживань, які полягають у приниженні, ганьбі, соромі, образі та неможливості продовжувати активне громадське життя. Моральну шкоду оцінює в 20000 грн. і вказану суму та понесені судові витрати просить стягнути в її користь з відповідача, позов задовольнити в повному обсязі. В ході розгляду справи [PERSON] збільшила свої позовні вимоги, зокрема, просила стягнути в її користь з відповідача 3348 грн. 98 коп. заподіяної матеріальної шкоди, 500000 грн. матеріальної шкоди, 552 грн. сплаченого судового збору та 4000 грн. витрат, понесених на оплату послуг адвоката. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позову не визнали, вважають його необґрунтованим та безпідставним. При цьому, [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її племінницею, тобто мати останньої [PERSON], є її рідною сестрою. В 2003 році померла їхня із [PERSON] тітка, [PERSON], яка проживала в США, своїх дітей не мала. В 2012 році їй ([PERSON]) із власних джерел стало відомо, що після смерті тітки залишилась спадщина. З цього приводу вона ([PERSON]) зверталася в представництво «Укрінюрколегії» в м. Львові, де представник цієї установи [PERSON] в усній розмові повідомив їй, що спадщину після смерті тітки отримав хтось із спадкоємців в Україні через представництво Інюрколегії в Польщі. Вона зрозуміла, що цим спадкоємцем є ніхто інший, як її рідна сестра [PERSON] , яка й отримала спадщину, розмір якої складає близько 1 млн. доларів США. Про те, що спадщину отримала саме [PERSON], вона ніде не говорила та не розповсюджувала будь-яких чуток з цього приводу. Навпаки, сама [PERSON] вже протягом тривалого часу чіпляється до неї, висловлює в її адресу різні погрози, вдавалася навіть до застосування фізичної сили. В задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Так, допитаний за клопотанням відповідача в якості свідка сільський голова с. Перлівці [PERSON] суду ствердив, що відповідач [PERSON] дійсно, на зборах пайовиків села, які проводились в приміщенні сільської ради в квітні 2014 року говорила про те, що [PERSON] отримала велику спадщину в доларах від їхньої родички із США. [PERSON] оформила на свою матір [PERSON] Свідок [PERSON], яка приходиться двоюрідною сестрою [PERSON], суду пояснила, що в представництво «Укрінюрколегії» в м. Львів вона їхала разом з [PERSON] і була присутньою при розмові останньої із завідуючим бюро [PERSON], який говорив, що спадщину після смерті [PERSON], яка померла в США могла отримати [PERSON] через представництво Інюрколегії в Польщі. Більш детальну інформацію про це він обіцяв надати при наступній зустрічі з ним, яка мала відбутися в м. Івано-Франківську. Не заперечила того, що [PERSON] розповідала мешканцям села про спадщину, але говорила вона про те, що спадщину отримала її сестра - [PERSON], а не [PERSON] Допитані в якості свідків за клопотанням позивача, мешканці с. Перлівці Галицького району [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду ствердили, що впродовж 2013 2015 років [PERSON] розповідала жителям села про те, що [PERSON] отримали спадщину близько 1 млн. доларів після смерті їхньої родички, яка померла в США. Про це [PERSON] розповідала на автобусній зупинці в с. Перлівці, безпосередньо в автобусі, біля церкви, в магазині та в інших місцях. Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також наспростування цієї інформації. Як зазначено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В цій же Постанові зазначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності, або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо. З копії листа-відповіді завідуючого Західноукраїнського бюро Укрінюрколегії [PERSON] на запит [PERSON] та [PERSON] від 24.12.2013 року за № ЗЛ-2013/ІВ вбачається, що в результаті проведеного розслідування та аналізу було встановлено, що [PERSON] померла 28 березня 2003 року в м. Тейлор штат Пансільванія США, не залишивши заповіту. Вона одруженою не була, дітей не мала. [PERSON] [PERSON] була вилачена сім років тому спадкоємцям за законом, яких встановив Адміністратор спадщини, процесуальні дії якого та порядок виплати спадкових активів були затверджені Спадковим Судом США. З огляду на те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином, при наявності ближчої черги спадкоємців за законом [PERSON], ні [PERSON] (двоюрідна племінниця), ні [PERSON] (двоюрідна сестра по материнській лінії) в коло її спадкоємців за законом не входять. Крім того, [PERSON] в цьому ж листі-відповіді зазначає, що вищенаведену інформацію [PERSON] було доведено до відома під час її візитів в м. Львів та її зустрічі з ним 30 листопада 2013 року у м. Івано-Франківську в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON]. Мати позивача, [PERSON], є рідною сестрою відповідача і обидві вони є двоюрідними племінницями померлої в США [PERSON]. Тобто, вони б обидві мали рівне право на спадкування за законом після смерті [PERSON] в разі відсутності попередньої черги спадкоємців. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що інформація про отримання матірю позивача - [PERSON], чи самою [PERSON], спадщини за законом після померлої в 2003 році в США [PERSON], є недостовірною. Судом також встановлено, що таку інформацію впродовж 2013 року і до теперішнього часу систематично поширювала і поширює серед мешканців села Перлівці Галицького району жителька цього села, відповідач [PERSON] Вказаний факт частково не заперечила в судовому засіданні сама [PERSON], а також стверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] За заявою [PERSON] Галицьким РВ УМВС проводилась перевірка. Згідно висновку старшого дільничного інспектора, капітана міліції [PERSON] від 03.08.2014 року в ході розгляду заяви інформація щодо поширювання [PERSON] чуток про те, що [PERSON] ніби-то отримала спадщину, підтвердилась. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду з метою недопущення аналогічних фактів в подальшому. Відповідно до ст. 302 ЦК України особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності. Жодних доказів того, що відповідач переконалася у достовірності поширеної нею інформації щодо позивача суду не надано, а посилання [PERSON] на те, що таку інформацію в усній формі їй повідомив завідувач Західноукраїнського бюро Укрінюрколегії [PERSON] суд вважає безпідставними. Отже, відомості, поширювані [PERSON], слід вважати недостовірними, оскільки зазначені в цих відомостях події не відповідають дійсності, порушують особисті немайнові права позивача, зокрема, право на повагу до гідності та честі, принципів моралі та загальновизнаних правил співжиття (з огляду на те, що факт отримання спадщини ніби-то приховано від відповідача, яка є родичкою позивача і теж має право на частину такої спадщини). Крім того, поширювана інформація створює певну небезпеку для життя і здоровя позивача та членів її сімї. Відповіднодо ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, як вона була поширена. Зважаючи на те, що одним із способів поширення недостовірної інформації був виступ відповідача на зборах пайовиків села Перлівці, які проводились в приміщенні сільської ради суд вважає, що позов в частині визнання інформації про отримання [PERSON] спадщини із США недостовірною та зобовязання [PERSON] спростувати цю інформацію на сходах села слід задовольнити. Враховуючи те, що суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації не передбачено, тому вимоги позивачки в частині зобовязання публічного вибачення перед позивачем за нанесення образ їй та членам її сімї, а також щодо заборони вчиняти дії, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача 3348 грн. 98 коп. заподіяної матеріальної шкоди, оскільки жодних доказів того, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні та понесення нею в звязку з цим матеріальних витрат, є наслідком та перебуває в причинно-наслідковому звязку з поширенням відповідачем інформації про отримання спадщини. Що стосується позову в частині стягнення в користь позивача 50000 грн. компенсації за моральну шкоду суд вважає, що в цій частині позов слід задовольнити частково. Визначаючи розмір такої шкоди, суд враховує характер та обсяг душевних та моральних страждань, яких зазнала позивач, вимушеність змін у її у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому,

Outcome: partial