Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] в жовтні 2017 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] просила ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], за рішенням суду №273/563/13-ц від 17.04.2013 року, а саме стягувати з відповідача 2000,00 грн. щомісячно на дитину, починаючи стягнення від дня набрання рішенням законної сили і до повноліття доньки, тобто до 15.04.2025 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 17.04.2013 року (справа №273/563/13-ц) з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.03.2013 року і до повноліття дочки [PERSON], тобто до 15.04.2025 року. Вважає, що оскільки істотно зріс прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, зважаючи на зміни в чинному законодавстві в частинні підвищення мінімального розміру аліментів, оскільки відповідач добровільно відмовляється сплачувати аліменти у більшому розмірі відповідно до Закону, тому змушена звертатися до суду із вказаним позовом для захисту сімейних прав дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що він працює на посаді продавця в ФОП [PERSON], отримує мінімальну заробітну плату, заборгованості по сплаті аліментів у визначеному рішенням суду розмірі не має, інших доходів не має, його матеріальний стан в кращу сторону не змінився, матеріальний стан позивача покращився, оскільки вона має постійну роботу в ТОВ «Смарт Фінанс». Суд, заслухавши пояснення, сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство (а.с.3). Згідно з рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 17.04.2013 року (справа №273/563/13-ц) з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх вдів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.03.2013 року і до повноліття дочки [PERSON], тобто до 15.04.2025 року (а.с.4). Відповідач [PERSON] з 02.11.2015 року працює в ФОП [PERSON], що підтверджується даними копії повідомлення про прийняття на роботу від 02.11.2015 року (а.с.23). Згідно з відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків за перод з 01.10.2015 року по 30.09.2017 року заробітна плата відповідача за третій квартал 2017 року становить 9600,00 грн. (а.с.24). Зокрема, судом встановлено, що заробітна плата відповідача [PERSON] становить 3200,00 грн., з якої утримується 576,00 грн. податку, 48,00 грн. - військового збору, 533,00 грн. аліменти за рішенням суду, інших додаткових заробітків та доходів немає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, що регулює сімейні правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей, та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено належними та допустими доказами погіршення свого матеріального стану чи стану здоровя, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, одержує частину доходу в натурі, що матеріальний стан відповідача значно покращився, ним було придбано нерухоме або рухоме майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи та інші обставини, як підставу своїх позовних вимог. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed