Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] 18.02.2014р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказуючи, що з 24.12.2012р по 31.01.2014р він працював в Комунальному підприємстві «Служба єдиного замовника м.Зугрес» (надалі КП «СЕЗ м.Зугрес»), відповідача у справі, на посаді головного інженера. Зазначає, що за період з 01.10.2013р по 31.01.2014р йому нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 35 861,74грн, в тому числі й вихідна допомога в сумі 14 982,71грн. Свій позов мотивує тим, що при звільненні 31.01.2014р. остаточні розрахунки з ним не проведені, а саме підприємство не виплатило йому заробітну плату в сумі 35 861,74грн. Також, вказує, що своїми протиправними діями, відповідач спричинив йому моральні страждання, пов'язані з тим, що він був позбавлений можливості забезпечити свою сім'ю нормальними умовами життя й побуту, втратив нормальні життєві зв'язки, крім того, він, як хвора людина, був позбавлений засобів для лікування. Моральний збиток, спричинений відповідачем він оцінює у розмірі 10 000грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у вищевказаній сумі, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 3 183,96грн., а також моральний збиток в сумі 10 000грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги, просив їх задовольнити та надав пояснення, зазначені у позові суду доповнив, що просить провести розрахунок середнього заробітку за затримку розрахунку і з ним при звільнені з дня його звільнення по день винесення рішення. В обґрунтування розміру спричиненої йому моральної шкоди він зазначив що страждає хронічним захворюванням на серце та йому необхідна операція, але грошей на у нього не має, що вимушує його хвилюватися за своє подальше життя та здоров'є. Представник відповідача КП «СЕЗ м.Зугрес» - Дубина Г.С. позовні вимоги [PERSON] визнала частково, визнала суму заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем та не заперечувала проти проведення судом розрахунку середнього заробітку позивача, але розмір моральної шкоди спричиненої відповідачем визнала в сумі 1000 грн., а в іншій частини просила суд відмовити у задоволені. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд знаходить позов підлягаючим частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 24.12.2012р по 31.01.2014р. знаходився у трудових відносинах з КП «СЕЗ» м.Зугрес», працюючи на посаді головного інженера (а.с.5-6). З наданих довідок з КП «СЕЗ» м.Зугрес» за № 241 від 17.02.2014р. й за № 242 від 17.02.2014р вбачається, що у підприємства є заборгованість по заробітній платі перед [PERSON], яка станом на 14.02.2014р. складає в загальному розмірі 35 861,74грн., в тому разі за жовтень 2013р - 2872грн, за листопад 2013р - 5740грн, за грудень 2013р - 5165грн, за січень 2014р - 22084,74г. (з них вихідна допомога в сумі 14 982,71грн.); середньомісячна заробітна плата у [PERSON] за період роботи в КП «СЕЗ» м.Зугрес» складала 5987,91грн., а середньоденна - 265 грн. 33 коп. (а.с.7-8, 22). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В зв'язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 35 861,74грн. (за жовтень 2013р - 2872грн, за листопад 2013р - 5740грн, за грудень 2013р - 5165грн, за січень 2014р - 22084,74г. (з них вихідна допомога в сумі 14 982,71грн.)). Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільнені всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначенні строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У судовому засіданні представник відповідача не заперечувала і не оскаржувала обставин справи, а саме той факт, що позивач знаходився в трудових відносинах з відповідачем, строк прийому його на роботу та строк звільнення, а також розмір заборгованості по заробітній платі. У зв'язку з чим, підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 31.01.2014р (день звільнення) по 12.03.2014р. (день винесення рішення суду) в загальній сумі 7429,24грн, виходячи з розрахунку. Так, час затримки розрахунку складає 28 робочих днів, середньоденна заробітна плата позивача складає 265,33грн. Виходячи з викладеного, середній заробіток за весь час затримки: 28 днів х 265,33грн = 7429,24грн. Відповідно до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд у відповідності до ст.23 ЦК України враховує глибину фізичних і моральних страждань, заподіяних позивачеві в результаті порушених його прав, бере до уваги характер і тривалість моральних страждань, які полягають у тому, що він, як хвора на серцеве захворювання людина, (а.с.23-24) був позбавлений грошових засобів для підтримання здоров'я, що призвело до зайвих страждань та хвилювань позивача щодо його стану здоров*я , можливості вести ним звичний життєвий спосіб життя та враховує принципи розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода є умовним поняттям і її визначення не піддається математичним формулам. З урахуванням наведених обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 гривень. Такий розмір відшкодування суд вважає розумним і справедливим в відповідає понесеним моральним стражданням позивача. В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди- відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовій збір у розмірі 442,91 грн.

Outcome: partial