Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) 04 березня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання права власності на автомобіль марки «Toyota «Карина», 1993 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], видане МРЕВ - 9 ДАІ ГУ МВС України м. Києва від 06 вересня 2005 року, державний номерний знак [NUMBER] (далі - автомобіль); виключення з акту опису та арешту майна вказаного автомобіля. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 вересня 2006 року він домовився із Відповідачем про придбання в останнього вказаного автомобіля за 6 700 доларів США, що на день придбання, згідно офіційного курсу НБУ складало 33 835 грн. і, що на підтвердження продажу автомобіля, Відповідачем було написано розписку та видано довіреність щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом. Зауважує, що у зв'язку із відсутністю грошових коштів на оформлення автомобіля, він продовжував користуватися ним на підставі довіреності і, що 06.12.2014р. інспектором ДПС взводу обслуговування поста Житомирської області автомобіль було вилучено працівниками ДАІ, у зв'язку із виконанням постанови ВП 40155059 від 30.04.2014р. ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва. Оскільки він позбавлений права розпоряджатись та користуватись власним майном, просить суд захисти порушене право власності та ухвалити судове рішення, яким визнати право власності на вказаний автомобіль та виключити із акту опису та арешту майна автомобіль марки «Toyota «Карина», 1993 року випуску. У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував та підтвердив обставини, викладені у позові. Суд, заслухавши пояснення Позивача та його представника, Відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що він набув право власності на вказаний автомобіль на законних підставах, оскільки Відповідач передав його разом зі свідоцтвом про реєстрацію, отримав за автомобіль грошові кошти, про що написав власноручно письмову розписку та видав довіреність на ім'я Позивача на вчинення юридично значущих дій. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до технічного паспорту серії [NUMBER], виданого МРЕВ - 9 в м. Києві, автомобіль марки «Toyota Carina», державний номерний знак [NUMBER], належить на праві власності відповідачу - [PERSON]. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За заявленими вимогами Позивач просить визнати право власності на автомобіль марки «Toyota Carina», державний номерний знак [NUMBER], відповідно укладеного із Відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля, за яким він сплатив Відповідачу визначені договором кошти в сумі 6 700 доларів США, а Відповідач передав транспортний засіб, яким він користується на даний час. Частиною 4 статті 334 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договір про відчуження підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Разом з тим, торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 р. N 1200. Процедура державної реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку автомобілів регламентується Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. N 1388 зі змінами (далі - Порядок). Відповідно до пункту 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Чинним законодавством передбачені наступні правила придбання легкових автомобілів: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни, дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах ДАІ є правочин щодо придбання автомобіля; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором; перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняті з обліку у підрозділах ДАІ. У судовому засіданні Відповідач позов визнав та пояснив, що кошти від Позивача за автомобіль у розмірі 6 700 доларів США він отримав, автомобіль, передав Позивачеві, проте на даний час в органах ДАІ вказаний транспортний засіб з обліку він не зняв та автомобіль зареєстрований на його ім'я. Відповідно до частини 7 статті 319 Цивільного кодексу України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, вставленого законом. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачеві права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Позивачем не надано доказів, які б мали підтвердити реєстрацію оформленого між сторонами письмового договору від 19.09.2006 року купівлі-продажу автомобіля в органах ДАІ та не наведено правових підстав для визнання за Позивачем права власності, оскільки укладення такого виду договору у спосіб, визначений сторонами, не передбачено чинним законодавством та суперечить природі даного виду договору, які регулюються положеннями Глави 54 Цивільного кодексу України. У той же час, якщо сторонами угоди, пов'язаної з переходом права власності на майно, не дотримано вимог нормативних актів стосовно реєстрації майна, у даному випадку Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, то сама лише ця обставина не є підставою для визнання угоди укладеною, оскільки реєстрація майна не є елементом форми угоди. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки Позивачем визначено неналежний спосіб захисту речового права на майно, а саме на транспортний засіб, та не доведено факту виникнення між сторонами договірних відносин, зокрема, укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Наведені Позивачем підстави щодо визнання права власності суперечать положенням статті 392 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим, в межах даного спору, суд не приймає заяву Відповідача про визнання позову, оскільки визнання позову носить формальний характер, що також свідчить про відсутність спору. Крім того, Відповідачем не надано доказів, які мали б підтвердити відмову від права власності на транспортний засіб в установленому законом порядку, як це передбачено частиною 3 статті 347 Цивільного кодексу України. З урахуванням викладеного, на підставі статтей 11, 15, 16, 321, 328, 334, 392, 655 Цивільного кодексу України, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. N 1388,

Outcome: dismissed