Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач, працюючи в ш. «Північна» РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда» на посаді підземного машиніста вантажної машини, 18.07.1988 року близько 09 год. 30 хв., з вини роботодавця, пересуваючись уздовж рухомого складу на орт-заїзд 1830 гор. 865 м. дільниці №10 ш. «Північна», внаслідок наїзду на ноги вагону, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «здавлювання м`яких тканин правої гомілки, перелом правої малої гомілкової кістки». Вказаний факт підтверджується актом Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» та трудовою книжкою. Відповідно до вказаного акту, травмуючим чинником визнано транспортний засіб, а причиною настання нещасного випадку незадовільна організація та утримання робочих місць та проходів. Внаслідок нещасного випадку, позивач вперше, 09.11.2005 року, пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 20% внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК. 12.12.2007 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 20% внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК. Втрата позивачем професійної працездатності в молодому, працездатному віці призвела до обмеження можливості реалізовувати свої наміри в професійній сфері, травми стали причиною істотного зниження життєвої активності, призвели до зміни звичного способу життя, до теперішнього часу постійно відчуває біль в травмованій області тіла. Крім того, позивач обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя, тому просить суд стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на свою користь 94460,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без урахування податків, зборів та інших платежів. Ухвалою від 29.10.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в.о. начальника Криворізького відділення Бойко В.Г. подала до суду відзив, згідно якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначила, що позивачем в позовній заяві умисно не відображено факт того, що саме з вини позивача, недотримання ним правил техніки безпеки, нехтування засобами індивідуального захисту та виконання робіт, яку йому не доручав роботодавець і була отримана травма. Звертає увагу суду на те, що висновком МСЕК позивачу рекомендовано медикаментозне лікування, тому відділенням Фонду в період часу з 2005 року по 2020 рік йому відшкодовано: одноразову допомогу в розмірі 16400,00 грн., щомісячні страхові виплати, які компенсують частину втраченого заробітку в розмірі 115148,14 грн. з 2002 року негативної динаміки погіршення здоров`я позивача не відбувається, комісією МСЕК не встановлюється зменшення відсотка втрати працездатності, тому посилання позивача на суттєве погіршення здоров`я вважає необґрунтованим. Крім того, відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для подальшого покладення на Відділення обов`язку здійснювати таку виплату. Документи на які посилається Позивач, зокрема, довідки МСЕК та акт розслідування професійного захворювання ніяким образом не можуть бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Тому вважає позовні вимоги не необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З позивачем\~ [PERSON] , працюючи в період часу з 26.12.1983 року по 01.01.1998 року - на посаді підземного машиніста вантажної машини дільниці №10 шахти «Північна» РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда», 18.07.1988 року стався нещасний випадок на виробництві. Вищезазначені факти підтверджуються Актом Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» та трудовою книжкою, виданої на ім`я позивача (а.с. 9-13, 14-19). Відповідно до Акту № 2/7 «Про нещасний випадок на виробництві» форми Н-1 від 19.07.1988 року, 18.07.1988 року о 09:30 год. з [PERSON] стався нещасний випадок на РУ ім. Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда», шахта «Північна», дільниця №10, орт-заїзд 1830 горизонту 865 метра, пересування уздовж (а.с. 9). Згідно з вказаним Актом, по наряду в.о. начальника дільниці №10 [PERSON] через гірничого майстра [PERSON] , ланка робочих в складі машиніста вантажної машини [PERSON] і машиніста електровоза [PERSON] повинні прибрати породу з-під піднімаючогось в орт-зайзді 1830 горизонту 865 метра. Після закінчення прибирання породи [PERSON] і [PERSON] перевели навантажувальну машину в транспортувальний стан і обидва пішли до електровозу уздовж складу, який складався з 3-х вагонів ВГ-9. [PERSON] сів в кабіну спареного електровоза КР-14, а [PERSON] залишився в районі зєднання електровоза з вагонами і дав команду на рух складу з орт-заїзду, не переконавшись в безпечності стану шляху і вільних проходів. При початку руху складу [PERSON] почув крик, зупинив склад і побіг до [PERSON] , який стояв біля електровоза і тримався за праву ногу, яка була травмована при наїзді на ногу вагоном (а.с. 9-10). Пунктом 15 та 15.1 вказаного Акту встановлено, що травмуючим чинником є транспортний засіб, а причиною нещасного випадку стала незадовільна організація та утримання робочих місць та проходів (а.с. 10). Відповідно до виписного епікризу [PERSON] внаслідок травмування встановлено діагноз здавлювання м`яких тканин правої гомілки, правого стегна. Підголовчатий перелом правої м/б кістки без зміщення. П/к гематома в області правого стегна і в/3 гомілки, садна правого стегна. Травма виробнича (а.с. 12). Згідно з випискою з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 09.11.2005 року [PERSON] встановлено первинно 20% втрати професійної працездатності з 07.11.2005 року по жовтень 2007 року, у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 7-8). 12.12.2007 року, при повторному огляді МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% в наслідок трудового каліцтва з 01.12.2007 року по 01.12.2009 року, переогляду не підлягає (а.с. 7-8). Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34). З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає у позивача з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку з 09.11.2005 року. Частинами 1, 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення позивачу висновком МСЕК від 09.11.2005 року стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до статті 13 цього Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 вказаного Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Згідно абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний, у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 та частини 3 статті 34 Закону №1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, виключено частину 3 статті 34 Закону №1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України у рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі №1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2015 року. Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України). Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012. Конституційний Суд України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. У даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, тобто на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Доводи відповідача щодо того, що у позивача не відбувалось погіршення стану здоров`я, судом до уваги не беруться, оскільки, даний факт не знімає з відповідача обов`язку відшкодування такої шкоди. Зауваження відповідача на те, що ним було відшкодовано позивачу у період з 2005 року по 2020 рік одноразову допомогу в розмірі 16400,00 грн., щомісячні страхові виплати, які компенсують частину втраченого заробітку в розмірі 115148,41 грн., суд не бере до уваги, оскільки вони не мають правового значення, адже позовні вимоги стосуються стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я позивач оцінює в розмірі 94460,00 гривень. Як слідує\~з матеріалів\~справи,\~позивач зазнав\~ушкодження здоров`я,\~пов`язане з\~виконанням трудових\~обов`язків,\~у зв`язку\~з чим\~отримав 20%\~втрати професійної\~працездатності, що призвело до істотних негативних вимушених змін в житті позивача, до необхідності нераціонально витрачати час, до зміни звичного способу життя, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 85000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить у зв`язку з втратою професійної працездатності. Щодо вимоги про стягнення 94460,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь держави судовий збір у розмірі 850,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial