Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] 11 березня 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів посилаючись, що вона з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вона працює, але отримує невелику заробітну плату, якої недостатньо для забезпечення належних умов для життя та розвитку дитини. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно до повноліття дитини. Представник позивача [PERSON] адвокат Гонтар В.М.в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що син проживає разом з ним та знаходиться на його матеріальному утриманні, тому в задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача та відповідача, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обставин, що відповідач [PERSON] не утримує свою неповнолітню дитину в судовому засіданні не встановлено. Всупереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, позивач [PERSON] не подала доказів в підтвердження зазначених обставин, що є предметом спору. Довідка про склад сім`ї, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс», що [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] разом з сином [PERSON] не є належним доказом по справі, оскільки складена зі слів позивача та не містить вихідного номера і дати її складення. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у жилому приміщенні осіб від 17 червня 2020 року № 1871, виданої Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, неповнолітній [PERSON] зареєстрований з відповідачем [PERSON] в [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд в задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed