Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[INFO] помер [PERSON], що видно із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 2072 (а.с. 9). Померлому [PERSON] за життя належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 42). 12.01.2016 позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кульбіди Є.М. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с. 31). Постановою нотаріуса від 16 липня 2016 року [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] у зв'язку з тим, що не має можливості установити факт спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та спадкодавця [PERSON] понад п'ять років за адресою: [ADDRESS] до часу відкриття спадщини (а.с. 10). [PERSON] зверталася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою, в якій просила: встановити факт проживання однією сім'єю між [PERSON] і [PERSON], який помер [INFO], з 2 липня 2006 року по день смерті [INFO]. 19.09.2016 рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 214/3883/16-ц заяву [PERSON] задоволено повністю, встановлено факт проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON], який помер [INFO], з 2005 року по [INFO]. (а.с. 11-15). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 по справі № 214/3883/16-ц рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.09.2016 скасовано, заяву [PERSON] залишено без розгляду (а.с. 16-19). В зв'язку з чим, суд не приймає до уваги обставин встановлені в рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.09.2016, так як воно скасоване судом апеляційної інстанції. Як видно з матеріалів спадкової справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кульбіди Є.М. заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] (а.с. 47, 48). Факт родинних відносин між померлим [PERSON] та відповідачами підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 51), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 52), записом акту про народження [PERSON], в якій виправлено відомості про батька на підставі витягу про удочеріння (а.с. 135), свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 53). Суд не приймає до уваги твердження позивача, що відповідач [PERSON] є сторонньою особою, оскільки не є донькою померлого [PERSON], так як він одружився з матір'ю відповідача 26.04.1961 (а.с. 114), а [PERSON], народилася 1957 року (а.с. 59-60). Так як в порядку виконання окремого доручення суду надано запис акту про народження [PERSON], в якій виправлено відомості про батька на підставі витягу про удочеріння Центрально - Міського РАЦС м. Кривого Рогу від 25.07.1974, та в графі батько записано замість [PERSON] - [PERSON] (а.с. 135). Відповідно ч. 1 ст. 1260 ЦК України у разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням. Відповідно до норм ч. 1 ст. 1260 ЦК України [PERSON], має право на спадкування після смерті [PERSON], так як прирівнюється до доньки за походженням. Як видно з домової книги проживаючих у [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована в даному домоволодінні з [INFO] (а.с. 43-45). Що в свою чергу підтверджується відміткою про місце проживання в її паспорті громадянина України. Де також міститься запис, що остання знята з реєстрації попереднього місця проживання 20.04.2010 (а.с. 34). [PERSON] був інвалідом 2 групи у зв'язку із загальним захворюванням (а.с. 70), який хворів на цукровий діабет, кардіосклероз, аортосклероз, гіпертонічну хворобу, трофічні язви (а.с. 71). Як видно із виписки з медичної карти стаціонарного хворого №9239/1909 (а.с. 71) [PERSON] госпіталізований 24.11.2014 в терапевтичне відділення з діагнозом: дифузійний кардіосклероз, аортосклероз, гіпертонічна хвороба 3 стадії, гіпертензивне серце. Скаржився на утруднене дихання, біль в грудній клітині при диханні справа, на біль в правому підребер'ї, на недостачу повітря, набряки нижніх кінцівок, періодичне прискорене сечовипускання. [PERSON], за період перебування на стаціонарному лікуванні з 24.11.2014 по 06.12.2014 хворий сам пересувається, кульгаючи на ліву ногу, має тривале захворювання на цукровий діабет протягом 30 років, та супутні літні хвороби, залишив самостійно стаціонарне лікування до огляду лікаря. Дана медична довідка свідчать, що за рік до смерті [PERSON] цілком сам себе доглядав, самостійно пересувався, кульгаючи. Тому, посилання позивача про відсутність самостійної можливості для пересування [PERSON] не відповідає медичній довідці стаціонарно хворого. Згідно довідки № 105 від 13.01.2017 [PERSON], спостерігався дільничним лікарем з 24.06.2001 року з діагнозом: цукровий діабет 2 тип середньої ст. важкості компенсований. Погіршення стану з 21.05.2014. В період з 24.11.2014 по 06.12.2014 знаходився на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні КЗ «КМЛ №4»ДОР. В період з 21.05.2014 хворий знаходився під наглядом дільничного лікарня на дому (а.с. 72). Поховання [PERSON] здійснила [PERSON], про що надала накладну на оплату послуг і придбання предметів на поховання (а.с. 73) та продуктів на поминальний обід (а.с. 74). Про смерть [PERSON] позивач [PERSON] повідомила відповідачів по справі, про що вказує рахунок на телекомунікаційні послуги, серед яких значиться міжміські та міжнародні розмови, країною з'єднання м. Вітебськ (а.с. 99, 10). Інших міжміських та міжнародних розмов, де країною з'єднання було б м. Вітебськ суду не надано, що вказує, що померлий [PERSON] за життя не телефонував своїм дітям. За життя [PERSON] укладав договори реструктуризації заборгованості за житлово -комунальні послуги (а.с. 101-107). Однак, суд не приймає дані договори як доказ спільного проживання позивача з померлим, оскільки всі вони укладені від його імені, а інших доказів, що позивач має відношення до даних договорів суду не надано. Судом оглянуті фотокартки надані позивачем, на яких зображені [PERSON], [PERSON], як поодинці так і разом, та в колі друзів (а.с.78-82). На даних фотокартках не вказано дату знімка. [PERSON] зображений біля вуликів в спеціальному костюмі, разом собакою, на городі при збиранні врожаю. На всіх знімках [PERSON] має вид здорової, самостійної людини, яка має здатність вільно пересуватися та обслуговувати себе. На підтвердження свого матеріального стану позивача [PERSON] надала довідки з пенсійного фонду, що вона знаходиться на обліку в УПФУ в Саксаганському районі м .Кривого Рогу та отримує пенсію в разі втрати годувальника з травня 2011 року по жовтень 2011 року (а.с. 84) та з грудня 2015 року по травень 2016 року (а.с. 83). Щодо крадіжок металевих виробів з території подвір'я будинку № 34 по вул. Харцизька в м. Кривому Розі, вчинених 12.04.2013 та 04.02.2013 невідомими особами, то дані кримінальні провадження закриті на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Закриття провадження не оскаражене (а.с. 85, 86). За час спільного життя з [PERSON], позивач [PERSON], 16.11.2011 придбала електротерапевтичне обладнання CGM-M3500, про що свідчить гарантійний талон (а.с. 87) інструкція (а.с. 89) квитанція (а.с. 90), договір купівлі-продажу № 15-А (а.с.91-92, та рекламна брошура (а.с. 93-95). Суд не приймає до уваги 4 зошити за 2006-2015 роки, надані позивачем, так як з них неможливо встановити їх належність саме до спільного проживання позивача з померлим [PERSON], оскільки вони не містять жодної ідентифікуючої інформації. Суд також не приймає до уваги талон реєстрації за місцем проживання (а.с. 77) від 10.06.2006 на ім'я [PERSON], оскільки даний талон не заповнений в повному обсязі, а саме не вказані відомстіть звідки вибув і коли, не заповнена графа реєстрацію оформив. Талон містить лише прізвище особи без її підпису, та трикутний штамп. Окрім цього, для зміни місця реєстрації слід вчинити певні дії, зокрема, знятися з попереднього місця реєстрації. Як видно з паспарту громадянина України [PERSON] знята з попереднього місця реєстрації лише 20.04.2010, а зареєстрована за адресою місця проживання померлого [INFO]. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю між [PERSON] і [PERSON], померлим [INFO], з грудня 2005 року по [INFO] суд знаходить підстави для часткового його задоволення мотивуючи своє рішення таким чином. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Факт проживання однією сім'єю встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. До заяви про встановлення факту, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про проживання однією сім'єю осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. Факт проживання однією сім'єю позивача [PERSON] та [PERSON] підтверджується показами свідка [PERSON], фотокартками, копією паспорта громадянина України, де значиться запис реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] з [INFO]. При цьому виписана вона з останнього свого місця мешкання 20.04.2010. Інших документів, які б вказували на проживання позивача зі спадкодавцем саме з грудня 2005 року суду не надано. Зошити надані позивачем судом не прийняті до уваги, так як не містять інформації, яка б дала можливість їх віднести саме до цієї родини та спільного проживання [PERSON] та [PERSON] Також надані позивачем довідки з Пенсійного фонду містять інформацію про проживання позивача за адресою [ADDRESS] уже за 2011 рік та 2015 рік. Договір на придбання електротерапевтичного обладнання дляч померлого датований 16.11.2011. Більш раніших за часом документів суду не надано. Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] дійсно проживала однією сім'єю з [PERSON], однак не з грудня 2005 року, а з 07 травня 2010 року (дати реєстрації в даному домоволодінні) по [INFO], день його смерті. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON], померлим [INFO] та час їх спільного проживання складає трохи більше 5 років, а саме з [INFO] по [INFO]. Внаслідок чого, в силу ст. 1264 ЦК України, остання є спадкоємцем 4 черги. Суд також не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання за [PERSON], спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO], виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із наведених обставин зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК України. При цьому навіть встановлення факту проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування, оскільки сукупність підстав для застосування ч. 2 ст. 1259 ЦК України має бути дотримана. Зважаючи на те, що надані [PERSON] докази в належній мірі не відображають наведених вище обов'язкових обставин, необхідних для застосування ч. 2 ст. 1258 ЦК України до спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в наведеній частині позову. Зокрема, суду не було надано доказів перебування [PERSON] в безпорадному стані у зв'язку з наявними захворюваннями та похилим віком. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до довідки № 105 від 13.01.2017 [PERSON], спостерігався дільничним лікарем з 24.06.2001 з діагнозом: цукровий діабет 2 тип середньої ст. важкості компенсований. Погіршення стану з 21.05.2014. В період з 24.11.2014 по 06.12.2014 знаходився на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні КЗ «КМЛ №4»ДОР. В період з 21.05.2014 хворий знаходився під наглядом дільничного лікарня на дому. Із пенсійного посвідчення видно, що [PERSON] отримував пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок загального захворювання. Однак суд вважає, що наявність у [PERSON] інвалідності у наведений період не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані. Як видно із пояснень позивача [PERSON] та свідка [PERSON], яка будучи сусідкою [PERSON], та знала, що [PERSON] готувала йому їжу та надавала одяг, однак такий факт сам по собі не є доказом того, що [PERSON] не міг забезпечити умов свого життя та потребував стороннього догляду. Оскільки позивач з померлим проживали однією сім'єю, а членів сімʼї повʼязують взаємні права та обовʼязки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сімʼї. Тому суд дійшов висновку, що такі відносини, коли позивач дбала про [PERSON], є природніми та притаманними для членів сім'ї, що в свою чергу не вказує на безпорадній стан спадкодавця. Зокрема, судом встановлено та враховано те, що спадкодавець був матеріально забезпеченою особою (отримував пенсію по інвалідності) та не потребував від позивача матеріального забезпечення, не перебував у безпорадному стані, оскільки майже до кінця свого життя самостійно забезпечував умови життя, тримав пасіку, займався збиранням врожаю, керував автомобілем. Також самостійно залишив лікарню в грудні 2014 року. Що вказує на його спроможність самостійно пересуватися та обслуговувати себе. Свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] спілкувалася на вулиці. З чого можна зробити висновок, що він не був прикутий до ліжка. Побічно зазначені обставини підтверджені і позивачем в позовній заяві. Що стосується позовної вимоги усунути [PERSON] та [PERSON] від права на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], суд також не знайшов підстав для її задоволення в зв'язку з недоведеністю позову в цій частині, виходячи з такого. Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, суд при вирішенні такого спору має встановити, чи мало місце ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, чи перебував спадкодавець в безпорадному стані та чи мав він потребу в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до роз'яснень даних в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до довідки № 105 від 13.01.2017 [PERSON], спостерігався дільничним лікарем з 24.06.2001 з діагнозом: цукровий діабет 2 тип середньої ст. важкості компенсований. Погіршення стану з 21.05.2014. В період з 24.11.2014 по 06.12.2014 знаходився на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні КЗ «КМЛ №4»ДОР. В період з 21.05.2014 хворий знаходився під наглядом дільничного лікарня на дому. Із пенсійного посвідчення видно, що [PERSON] отримував пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок загального захворювання. Однак суд вважає, що наявність у [PERSON] інвалідності у наведений період не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані. Як видно із пояснень позивача [PERSON] та свідка [PERSON], яка будучи сусідкою [PERSON], та знала, що [PERSON] готувала йому їжу та надавала одяг, однак такий факт сам по собі не є доказом того, що [PERSON] не міг забезпечити умов свого життя та потребував стороннього догляду. Оскільки позивач з померлим проживали однією сім'єю, а членів сімʼї повʼязують взаємні права та обовʼязки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сімʼї. Тому суд дійшов висновку, що такі відносини, коли позивач дбала про [PERSON], є природніми та притаманними для членів сім'ї, що в свою чергу не вказує на безпорадній стан спадкодавця. Зокрема, судом встановлено та враховано те, що спадкодавець був матеріально забезпеченою особою (отримував пенсію по інвалідності) та не потребував від позивача матеріального забезпечення, не перебував у безпорадному стані, оскільки майже до кінця свого життя самостійно забезпечував умови життя, тримав пасіку, займався збиранням врожаю, керував автомобілем. Також самостійно залишив лікарню в грудні 2014 року. Що вказує на його спроможність самостійно пересуватися та обслуговувати себе. Свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] спілкувалася на вулиці. З чого можна зробити висновок, що він не був прикутий до ліжка. Побічно зазначені обставини підтверджені і позивачем в позовній заяві. Медичного висновку, що [PERSON] потребує стороннього догляду позивач суду не надала. Крім того, суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що батько відповідачів [PERSON] звертався за допомогою до відповідачів [PERSON] та [PERSON], які, усвідомлюючи свій обов'язок та маючи можливість надавати батьку таку допомогу, умисно ухилялися від її надання, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Зокрема, жодного разу батько не звертався до дітей за допомогою, ні усно, письмово. Також, суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства по зору, що підтверджується посвідченням інваліда (а.с. 144). Крім того, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку із захворюванням на цукровий діабет, із деабетичним анемінням нижніх кінцівок, артеріальна гіпертензія ІІ ст. ризику, що підтверджується випискою з медичних документів Вітебської міської центральної поліклініки №5 (а.с. 143). [PERSON] за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду, його сестра відповідач у справі [PERSON] призначена піклувальником, що підтверджено посвідченням виданим [PERSON] відділом соціального захисту Жовтневого району м. Вітебська за №9 від 12 січня 2004 року в тому, що вона рішенням адміністрації №361 від 17.09.2003 призначена піклувальником [PERSON] (а.с. 142). Отже, за фізичним станом та необхідністю постійного догляду відповідачі фізично не мали можливість надавати допомогу батькові, оскільки мешкають в іншій країні, самостійно пересуватися відповідач [PERSON] не може, а [PERSON] опікується братом. Крім іншого, матеріальний стан відповідачів не забезпечує їм належне матеріальне утримання. З урахуванням стану здоров'я відповідача [PERSON], який є інвалідом І групи, та має ще велику кількість тяжких супутніх захворювань, як цукровий діабет та гіпертонічна хвороба, отримує щомісячно пенсію у розмірі 270 руб, а [PERSON] отримує пенсію 237 руб. (а.с. 145, 146). Вказані факти дають суду підстави дійти висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не ухилялися від надання спадкодавцеві [PERSON] допомоги, фактично спадкодавець не просив такої допомоги та не потребував її. А самі спадкоємці не мали фінансової та фізичної можливості надавати таку допомогу, що виключає умисну вину у їх діях. Будь-яких інших доказів на підтвердження доводів позивача, які б заслуговували на увагу суду, нею не подано, не здобуто таких і судом, тому суд не вбачає визначених законом обов'язкових умов для усунення відповідачів, які є дітьми померлого [PERSON] та спадкоємцями першої черги за законом до його майна, від права на спадкування, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що остання має право на відшкодувати витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, яке закріплене ст. 1232 ЦК України, а саме. Спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача 640 грн. по 320 грн. з кожного, в рахунок часткового відшкодування судового збору пропорційно частині задоволених вимог (заявлено три вимоги, а задоволена лише одна). На підставі ст. 1224, 1259, 1258 ЦК України,

Outcome: partial