Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

[PERSON] 27 серпня 2015 року звернулася до суду із позовом в якому, після зміни позовних вимог просить визнати недійсним заповіт від 25 травня 2011 року складений [PERSON], та посвідчений нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. за №1099, встановивши його нікчемність. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що [PERSON], який був її чоловіком, не мав наміру та не міг підписати такий заповіт. Підпис на відповідному документі вважає такою, що виконана не [PERSON], тому вважає, що він не відповідає визначеній законом формі заповіту та порядку його посвідчення, а тому просить встановити нікчемність відповідного заповіту. [PERSON] особисто в судове засідання жодного разу не з'явилась, її інтереси представляли представники [PERSON], який діє на підставі доручення, та адвокат [PERSON], яка діє згідно договору про надання правової допомоги. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд врахувати результати судово-почеркознавчої експертизи, яка за їх клопотанням проводилась у даній справі на стадії попереднього судового засідання, в результаті якої експерт встановив, що рукописний запис від імені [PERSON] на заповіті складеному 25 травня 2011 року посвідченому нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. за №1099, виконаний не [PERSON], а іншою особою, та визнати заповіт нікчемним. Крім того представник [PERSON] суду пояснив, що він є сином позивача та померлого [PERSON]. За життя заповідач ніколи не виказував бажання заповідати квартиру на сина онуки, і взагалі не спілкувався із сім'єю відповідачів. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вважає, що заповіт було складено відповідно до вимог закону, і його підписував особисто [PERSON]. Вважає позовні вимоги надуманими, тому просила відмовити в їх задоволенні. Будучи допитаною судом в якості свідка, попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та приведеною до присяги, повідомила що 25 травня 2011 року вона зі своїм чоловіком, на прохання [PERSON] та його дружини [PERSON], возили їх до нотаріуса Таран Г.В., де [PERSON] особисто виявив бажання заповісти квартиру її сину, та після візиту до нотаріуса передав їй примірник заповіту, на якому був його осоюистий підпис. Заперечує ту обставину, що [PERSON] не спілкувався з її сім'єю, навпаки, вона піклувалась як про нього, так і про його дружину, яка є позивачем, в свою чергу їх син, який є представником позивача у даній справі, перебував у конфлікті з батьками. Представники відповідача в судовому засіданні надали пояснення аналогічні поясненням відповідача, та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, представник відповідача за дорученням [PERSON], будучи допитаним судом в якості свідка, попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та приведеним до присяги, повідомив, що відповідач, це його дружина, та він протягом тривалого часу разом з дружиною допомагали подружжю [PERSON], які являються її бабусею та дідусем. [PERSON] завжди виявляли бажання залишити свою квартиру його дружині, тому ще у 2006 році ними було оформлено спільний договір дарування відповідної квартири на [PERSON]. Разом з тим син [PERSON], дізнавшись про таку обставину почав тиснути на своїх батьків, вчиняв скандали, та з метою припинити їх переживання, [PERSON] відмовилась від квартири і шляхом оформлення у 2009 році договору купівлі-продажу, передала квартиру [PERSON]. У травні 2011 року [PERSON] сказав, що вони разом із [PERSON] вирішили що квартира, після їх смерті, повинна залишитись [PERSON], та попросили відвезти їх до нотаріуса. Він особисто 25 травня 2011 року возив їх обох до нотаріуса Таран Г.В., яку обрали самі [PERSON]. Вони дорогою спілкувались з приводу того, що [PERSON] буде писати заповіт відповідного змісту, і [PERSON] не заперечувала а навпаки підтримувала його у таких намірах. До нотаріуса [PERSON] заходив самостійно, та вийшовши він віддав [PERSON] примірник оспорюваного заповіту, на якому був його підпис та відповідний напис. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - приватний нотаріус Таран Г.В. суду пояснила, що обставини викладені у позовній заяві не відповідають дійсним обставинам складення заповіту [PERSON]. Подружжя [PERSON] вона знала вже давно, та вони неодноразово приходили до неї як на консультації, так і для посвідчення різних правочинів. Від них самих вона знала, що [PERSON] допомагає їх онука [PERSON], тому коли в травні 2011 року [PERSON] виявив бажання залишити квартиру малолітньому [PERSON], то було зрозуміло, що це його свідоме рішення, яке до того ж погоджено із [PERSON], яка також в той день приходила до нотаріуса. Стверджувала, що посвідчений нею заповіт від 25 травня 2011 року за №1099 підписаний особисто [PERSON], та в ньому висловлена його істина воля. Свідок [PERSON], яка працює помічником приватного нотаріуса Таран Г.В., будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та приведеною до присяги, повідомила що подружжя [PERSON] вона пам'ятає, оскільки вона завжди приходили разом. Неодноразово бачила як вони приходили на консультації до нотаріуса. У травні 2011 року, в день складання оспорюваного заповіту, вони також прийшли разом. Їх привезла онука із чоловіком. Вони повідомили, що [PERSON] бажає скласти заповіт, та нотаріус запросила його із документами до себе, а [PERSON] залишилась чекати в коридорі. Під час складання заповіту нікого крім нотаріуса і самого [PERSON] в кабінеті не було, тому виключає можливість підписання заповіту будь-ким іншим крім нього. Після складення заповіту вони всі разом поїхали, та з усього було видно, що це було спільне рішення подружжя [PERSON], тому причину звернення [PERSON] до суду вона не розуміє. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Встановлено, що 11 лютого 2011 року [PERSON] склав заповіт яким заповів належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою А.В. (т.1 а.с. 27 зворот). 25 травня 2011 року [PERSON] склав новий заповіт, яким заповів належну йому квартиру [ADDRESS] малолітньому [PERSON]. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. (т. 1, а.с. 30). Відповідно ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі реєстраційної служби Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області [PERSON] помер [INFO] (т. 1, а.с. 28). Позивач [PERSON], на момент смерті [PERSON] була його дружиною, та постійно проживала з ним, при цьому в силу свого віку вона є непрацездатною, отже відповідно до вимог ч.1 ст.1241 та ч.3 ст. 1268 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, яка становить половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом. Вказані обставини визнаються сторонами тому не потребують доведення під час судового розгляду. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача. Також, підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК України); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК України). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним. Із заповіту [PERSON] від 25 травня 2011 року вбачається, що він складений у письмовій формі, особисто підписаний спадкодавцем та посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В.. Крім того, даний заповіт зареєстрований в Реєстрі за № 1099 (т. 1, а.с. 30). Позивач [PERSON] в позовній заяві, а також її представники в суді посилаються на порушення вимог щодо форми заповіту, оскільки рукописний запис про власноручне його підписання та підпис виконаний не спадкодавцем [PERSON] Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2015 року по даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу (т. 1 а.с. 58). Відповідно до висновку експертів Черкаського відділення Київського НДІСЕ від 22 грудня 2015 року №1193/15-23, №1309/15-23, рукописний запис в оригіналі заповіту від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 25 травня 2011 року «Заповіт с моїх слів прочитано в голо та підписано власноручно» а також запис в графі «підпис» - «[PERSON]» - виконаний не [PERSON] а іншою особою (т. 1, а.с. 66-73). Проте, в судовому засіданні, після дослідження всього обсягу доказів, стороною відповідача висловлено сумнів у достовірності відповідного висновку експертів, з мотивів недостатньої кількості досліджених експертами оригіналів документів, що містять вільні зразки підписів померлого [PERSON], тому ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2016 року по даній справі було призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу (т. 1 а.с. 196-199) Відповідно до висновку експертів Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 8 липня 2016 року №1/771, рукописний запис в оригіналі заповіту від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] від 25 травня 2011 року «Заповіт с моїх слів прочитано в голос та підписано власноручно» а також запис в графі «підпис» - «[PERSON]» - виконаний самим [PERSON] (т. 1, а.с. 220-227). Оцінюючи зазначені висновки експертиз, в комплексі з іншими дослідженими судом доказами, а також з урахуванням обсягу матеріалу, що був прийнятий до уваги у кожному з досліджень, суд приймає до уваги як достовірний, висновок повторної судово-почеркознавчої експертизи від 8 липня 2016 року №1/771. Оскільки у відповідному дослідженні експертами, в якості порівняльного матеріалу, крім матеріалів, що надавались для проведення первісної експертизи, та містили оригінали підписів, авторство яких встановлювалось лише зі слів представника позивача, досліджувались також ряд оригіналів документів, що об'єктивно містять підписи [PERSON], авторство яких підтверджено нотаріально та підписами відповідальних посадових осіб (т.1 а.с. 222, та зворот). В свою чергу судом не беруться до уваги висновки первісного дослідження експертів Черкаського відділення Київського НДІСЕ від 22 грудня 2015 року №1193/15-23, №1309/15-23, оскільки відповідні висновки зроблено в результаті дослідження та порівняння підпису у спірному заповіті не з оригіналами а з копіями зразків підписів, та крім того, всі використані експертом у досліджені оригінали зразків вільного почерку [PERSON], виконані на паперах наданих позивачем, при цьому ідентифікувати виконання відповідних написів саме [PERSON] об'єктивно не можливо. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що форма заповіту не суперечить нормам закону і, зокрема, ч.2 ст. 1248 ЦК України, де зазначено що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Як зазначено вище, і це об'єктивно підтверджується висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи, в заповіті самим заповідачем записано: «Заповіт с моїх слів прочитано в голос та підписано власноручно». Тому з твердженням позивача про недотримання приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. визначеної законом форми заповіту, зокрема про відсутність особистого підпису заповідача, яка тягне нікчемність заповіту, суд не погоджується, та вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, в судовому засіданні встановлено, та підтверджено показаннями допитаних свідків, що заповідач [PERSON] мав родинні стосунки з сім'єю [PERSON], його онука [PERSON] підтримувала з ним та його дружиною [PERSON] родинний зв'язок, дбала про дідуся і бабусю, тому як приходить до висновку суд, складання заповіту на користь малолітнього сина [PERSON] - [PERSON] не є випадковістю. Досліджені судом в судовому засіданні фотоматеріали (т.1 а.с.51) на яких зображений [PERSON] у спілкуванні із малолітнім [PERSON] об'єктивно спростовує твердження висловлені представником позивача про те, що вони взагалі не спілкувались. Ще у 2006 році заповідач, разом із позивачем виявили бажання передати право власності на відповідну квартиру [PERSON]., для чого підписали спільний договір дарування (т.1 а.с. 119), та в подальшому відповідач повернула вказану квартиру у власність [PERSON] (т.1 а.с. 122). Таким чином, бажання скласти новий заповіт у заповідача [PERSON], не було його спонтанним рішенням, а наявність такого бажання у нього підтверджується письмовими матеріалами справи ще з 2006 року. Також письмовими матеріалами справи підтверджується і обставини існування конфліктних взаємовідносин подружжя [PERSON] з їх сином [PERSON] (т.1 а.с. 52-53), який виступає представником позивача [PERSON], при цьому сама [PERSON] жодного разу не з'явилась до суду та не підтвердила обставини викладені від її імені у позовній заяві. Відповідно до ст.88 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені та підтвердженні квитанціями судові витрати по оплаті сплаті судової експертизи в сумі 2250 грн. 24 коп. а також витрати на оплату правової допомоги, що підтверджені квитанцією та обґрунтовані розрахунком в сумі 1500 грн..

Outcome: approved