Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

[PERSON] 27.02.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Сокирянський РС УДМС України в Чернівецькій області про надання дозволу на вивезення дитини за кордон. Посилається на те, що 04.09.2008 року рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області було розірвано шлюб між позивачкою і відповідачем, в якому вони перебували з 2002 року. Сторони є батьками малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. [PERSON] постійно проживає з позивачкою у м. Києві, де навчається в 6-му класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №85. Донька є здоровою, скарги на самопочуття відсутні. У травні 2015 року позивачка планує поїхати разом з донькою до м. Москви Російської Федерації. Причиною цього в тому, що позивачка б хотіла показати доньці визначні місця Російської Федерації з метою всебічного розвитку дитини. Інша причина в тому, що у вказаному місті проживають родичі позивачки, з якими їй та її доньці дуже хочеться зустрітися. 19.02.2015 року позивачкою було укладено договір на туристичне обслуговування із ТОВ «Туристична компанія «Поїхали з нами» щодо отримання туристичних послуг з 01.05.2015 року по 05.05.2015 року. Батько малолітньої [PERSON] добровільної згоди для виїзду за кордон не надає, що суперечить інтересам доньки. З часу розлучення [PERSON] багато разів зверталася до відповідача з проханням посвідчити у нотаріуса його згоду на виготовлення доньці закордонного паспорту та отримання дозволу на тимчасове вивезення дитини за кордон. Однак, відповідач категорично відмовлявся надати такий дозвіл без жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову. Вважає, що короткий часовий проміжок перебування за кордоном ніяким чином не порушить прав батька дитини на спілкування з донькою та не позбавить права участі у її вихованні. Просить надати їй, як особі діючій в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд в період з 01 травня по 05 травня 2015 року для відпочинку з вказаною дитиною за межі України - в Російську Федерацію без згоди та супроводу батька [PERSON] та дозвіл на виготовлення закордонного паспорту для дитини на ім'я [PERSON], [INFO], без згоди та дозволу батька [PERSON] У судове засідання позивачка не з`явилася, однак її представником [PERSON] подано до суду заяву про проведення розгляду справи без присутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання також не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представником третьою особи без самостійних вимог - завідувачем Сокирянського РС УДМС України в Чернівецькій області Новоженею А.І. подано заяву про проведення судового розгляду без присутності представника, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно копії рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04.09.2008 року, було розірвано шлюб між позивачкою і відповідачем, в якому вони перебували з 10.08.2002 року. дане рішення набрало законної сили 15.09.2008 року. Сторони є батьками малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.01.2003 року, виданого повторно 30.01.2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області. [PERSON] постійно проживає з позивачкою у м. Києві та з 2013 року навчається в 6-му класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №85 м. Києва, що підтверджується довідкою від 18.02.2015 року № 52. Крім того, згідно характеристики, виданою зазначеним навчальним закладом 20.02.2015 року № 59 мати актовно приймає участь у житті та навчанні доньки, сприяє її всебічному розвитку. Згідно довідки відділення дитячої пульмонології та алергології Національного інституту фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського за вих.№325/15 від 20.02.2015 року [PERSON], 2003 року народження є здоровою, протипоказання для здійснення поїздки відсутні. Згідно змісту позовної заяви напочатку травня 2015 року позивачка планує поїхати разом з донькою до м. Москви Російської Федерації з метою її ознайомлення з визначними місцями столиці Російської Федерації, а також для зустрічі з родичами у зв'язку з чим 19.02.2015 року нею було укладено договір на туристичне обслуговування із ТОВ «Туристична компанія «Поїхали з нами» щодо отримання туристичних послуг з 01.05.2015 року по 05.05.2015 року, що підтверджується копією договору № К172/15219-1 з додатком до нього. Згідно змісту позовної заяви позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням посвідчити у нотаріуса його згоду на виготовлення доньці закордонного паспорту та отримання дозволу на тимчасове вивезення дитини за кордон. Однак, відповідач категорично відмовлявся надати такий дозвіл без жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували сторони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу ч.1 та ч.2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідність. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ч. 7 ст. 7 та ст. 150, 155 СК України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; здійснення батьками своїх прав та виконання своїх обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 789 XII від 27.02.1991 року, ввстановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції кожна дитина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну разом з батьками. Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, судом встановлено, що звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка діє в інтересах своєї малолітньої дочки з метою відпочинку, виїзд дитини за межі України носить тимчасовий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789 XII від 27.02.1991 року, ст. 141,150, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ та

Outcome: approved