Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] 13 лютого 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель» про стягнення грошових коштів і витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і але уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилаються на те, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] . На день смерті [PERSON] був учасником (засновником) ТОВ «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель», з належною йому часткою статутного капіталу відповідача в розмірі 27%, що становить 3 186 грн.. 23 червня 2017 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину, оформлене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною О.Л. і зареєстроване в реєстрі за № 699. До складу спадщини, на яку було видано зазначене свідоцтво, входить частка у статутному капіталі відповідача в розмірі 27%, що становить 3 186 грн., що є внеском зробленим [PERSON] при створенні відповідача. Листом від 05 липня 2017 року позивач просив відповідача прийняти його як спадкоємця [PERSON] до складу учасників. Однак, листом від 01 серпня 2017 року за вих. № 08/01/1-И позивачу було повідомлено, що на загальних зборах відповідача було одноголосно вирішено відмовити можливим спадкоємцям [PERSON] у вступі до складу учасників відповідача та про виплату спадкоємцю належної частки майна, разом із статутним капіталом. Листом від 12 жовтня 2017 року за вих. № 10/12/2-И відповідач повідомив позивача про те, що після завершення відповідних бухгалтерських розрахунків і визначення розміру частки належного спадкодавцю [PERSON] частини прибутку та чистих активів у відповідача, позивачу буде повідомлено про перерахування належних коштів. Листом від 19 жовтня 2017 року позивач просив надати відповідача розрахунок належної йому суми грошових коштів, що будуть сплачені відповідачем. Листом від 27 жовтня 2017 року за вих. № 10/27/2-И відповідач повідомив позивача про відкриття на його ім`я банківського рахунку в ПАТ «Укрексімбанк», на який перераховано грошові кошти у розмірі 3 186 грн., що становлять частку у 27% статутного капіталу відповідача. Однак, на час перерахування цієї грошової суми позивач не отримав від відповідача розрахунок належної до виплати суми, що є часткою в майні, прибутку та чистих активів відповідача, на що і звернув увагу відповідача листом від 10 листопада 2017 року. Листом від 14 грудня 2017 року за вих. № 12/14/2-И відповідач повідомив, що розрахунки були здійснені на підставі даних фінансової звітності на 31 грудня 2016 року. Загальна сума становить 42 201 грн., включаючи 27% Статутного капіталу у розмірі 3186 грн. Тобто, нарахована сума відповідачем становить 39 015 грн.. Зазначена грошова сума була сплачена 26 грудня 2017 року на банківський рахунок позивача в ПАТ «Укрексімбанк» однак не відповідачем, а ТОВ «АВК СОЗИДАТЕЛЬ». Окрім цього, згідно із довідкою від 18 січня 2018 року за вих. № 050/24-9, яку видав ПАТ «Укрексімбанк» інших рахунків позивач в банку не має. Позивач зазначає, що грошових коштів пов`язаних із спадкуванням частки в статутному капіталі від відповідача не отримувала, окрім зазначених вище. Вартість чистих активів, що належить до сплати позивачу з урахування частки у статутному капіталі у розмірі 27% становить 43335 грн. Натомість цього відповідачем сплачено на користь позивача всього 39 015 грн. Позитивна різниця на користь позивача становить 4 320 грн. Також, згідно із звіту про фінансові результати за 2016 року чистий прибуток відповідача становить 118 200 грн. Тому, частина чистого прибутку, що підлягає виплаті позивачеві згідно до успадкованої частки у статутному капіталі відповідача у розмірі 27% становить: 31 914 грн. Це відповідає п. 2.5. Установчого договору про створення ТОВ «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель» від 2001 року. Згідно із Інформаційною довідкою № 113170992 від 07 лютого 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - відповідачеві на праві приватної власності належить таке нерухоме майно: індивідуальний гараж № 1 , загальною площею 33.4 кв. м., розташований у дворі будинку [ADDRESS] ; офісне приміщення, загальною площею 146.7 кв. м., яке знаходиться на 3 поверсі нежитлового приміщення (Літ В-4) за адресою: [ADDRESS] , яке складається з кабінетів: 17 (загальною площею 9.1 кв. м.), кабінет 18 (загальною площею 22.6 кв. м.), кабінет 19 (загальною площею 27.7 кв. м.), кабінет 20 (загальною площею 4.4 кв. м.), кабінет 21 (загальною площею 10.7 кв. м.), кабінет 22 (загальною площею 27.7 кв. м.), кабінет 23 (загальною площею 11.8 кв. м.), кабінет 24 (загальною площею 16.1 кв. м.), коридор 25 (загальною площею (17.1 кв. м.), туалет 38 (загальною площею 1.2 кв. м.), лоджія 37 (загальною площею 1.8 кв. м.). На замовлення позивача оцінювач В. О. Бондарева , яка працює у складі суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Об`єднання професійних експертів», яке має сертифікат СОД № 297/17 від 10 квітня 2017 року, провела оцінку вище переліченого майна відповідача і згідно із: звіту про оцінку майна № 04082017-011 від 04 серпня 2017 року оціночна вартість офісних приміщень площею 146.7 кв. м., що розташовані за адресою [ADDRESS] - 2 581 421,00 грн.; звіту про оцінку майна № 04082017-012 від 04 серпня 2017 року оціночна вартість гаражу № 1 загальною площею 33.4 кв. м., розташованого за адресою [ADDRESS] - 450 638 грн.. Зазначені вище оціночні вартості є ринковими вартостями належного відповідачу майна, а тому, згідно із наведених вище норм Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму грошових коштів, еквівалентну вартості майна з врахуванням спадкування частки статутного капіталу у розмірі 27%: 854 889.93 грн. Виплачена лише маленька частка цього. Позивачка намагалася врегулювати цей спір до звернення до суду і звернулася до відповідача з питанням виплати їй вказаних коштів, але отримала відмову. Позивач вважає, що відповідач порушив вимог чинного законодавства та законні права позивача. Позивачка вважає такі дії відповідача не законними, позивачу фактично завдані матеріальні збитки та просила стягнути з відповідача вказані кошти, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти законних прав позивача та просив справу розглянути по закону за наявними матеріалами. З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19 грудня 2016 року видане Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, який був чоловіком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17 жовтня 1970 року серії [NUMBER] , видане Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська. На день смерті [PERSON] був учасником (засновником) Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель», з належною йому часткою статутного капіталу відповідача в розмірі 27%, що становить 3 186 грн., що, зокрема, підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08 лютого 2018 року за № 1003594948 станом на дату смерті [PERSON] - 18 грудня 2016 року. 23 червня 2017 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину, оформлене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною О.Л. і зареєстроване в реєстрі за № 699. До складу спадщини, на яку було видано зазначене свідоцтво, входить частка у статутному капіталі відповідача в розмірі 27%, що становить 3 186 грн., що є внеском зробленим [PERSON] при створенні відповідача. Листом від 05 липня 2017 року позивач просив відповідача прийняти його як спадкоємця [PERSON] до складу учасників. Однак, листом від 01 серпня 2017 року за вих. № 08/01/1-И позивачу було повідомлено, що на загальних зборах відповідача було одноголосно вирішено відмовити можливим спадкоємцям [PERSON] у вступі до складу учасників відповідача та про виплату спадкоємцю належної частки майна, разом із статутним капіталом. Листом від 12 жовтня 2017 року за вих. № 10/12/2-И відповідач повідомив позивача про те, що після завершення відповідних бухгалтерських розрахунків і визначення розміру частки належного спадкодавцю [PERSON] частини прибутку та чистих активів у відповідача, позивачу буде повідомлено про перерахування належних коштів. Листом від 19 жовтня 2017 року позивач просив надати відповідача розрахунок належної йому суми грошових коштів, що будуть сплачені відповідачем. Листом від 27 жовтня 2017 року за вих. № 10/27/2-И відповідач повідомив позивача про відкриття на його ім`я банківського рахунку в ПАТ «Укрексімбанк», на який перераховано грошові кошти у розмірі 3 186 грн., що становлять частку у 27% статутного капіталу відповідача. Однак, на час перерахування цієї грошової суми позивач не отримав від відповідача розрахунок належної до виплати суми, що є часткою в майні, прибутку та чистих активів відповідача, на що і звернув увагу відповідача листом від 10 листопада 2017 року. Листом від 14 грудня 2017 року за вих. № 12/14/2-И відповідач повідомив, що розрахунки були здійснені на підставі даних фінансової звітності на 31 грудня 2016 року. Загальна сума становить 42201 грн., включаючи 27% Статутного капіталу у розмірі 3186 грн. Тобто, нарахована сума відповідачем становить 39 015 грн.. Зазначена грошова сума була сплачена 26 грудня 2017 року на банківський рахунок позивача в ПАТ «Укрексімбанк» однак не відповідачем, а ТОВ «АВК СОЗИДАТЕЛЬ», що підтверджує поточна виписка за контрактом від 12 січня 2017 року. Окрім цього, згідно із довідкою від 18 січня 2018 року за вих. № 050/24-9, яку видав ПАТ «Укрексімбанк» інших рахунків позивач в банку не має. Позивач зазначає, що грошових коштів пов`язаних із спадкуванням частки в статутному капіталі від відповідача не отримувала окрім зазначених вище. Враховуючи, що відповідач системно не виконував законну вимогу позивача про надання повного розрахунку суми грошових коштів, про яку відповідач неодноразово вказував у листах, позивач був вимушений звернутися за правовою допомогою до адвоката як для отримання цієї інформації так і для можливого захисту прав і інтересів позивача в суді. Вартість частини майна та прибутку відповідача, що підлягає виплаті, повинна відповідати ціні чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеному на дату виходу (виключення). Таким чином, вартість чистих активів, що належить до сплати позивачу з урахування частки у статутному капіталі у розмірі 27% становить 43 335 грн. Натомість цього відповідачем сплачено на користь позивача всього 39 015 грн. Позитивна різниця на користь позивача становить 4 320 грн.. Також, згідно із звіту про фінансові результати за 2016 року чистий прибуток відповідача становить 118 200 грн. Тому, частина чистого прибутку, що підлягає виплаті позивачеві згідно до успадкованої частки у статутному капіталі відповідача у розмірі 27% становить: 31 914 грн. Це відповідає п. 2.5. Установчого договору про створення ТОВ «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель» від 2001 року. Таким чином, згідно із нормами ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу наступну суму грошових коштів, еквівалентну вартості майна з врахуванням спадкування частки статутного капіталу у розмірі 27%: 854 889.93 грн. Виплачена лише маленька частка цього. Позивач намагався врегулювати цей спір до звернення до суду. Позивач звернувся до відповідача з питанням виплати їй вказаних коштів, але отримала відмову. Позивач вважає, що відповідач порушив вимог чинного законодавства та законні права позивача. Позивачка вважає такі дії відповідача не законними, позивачу фактично завдані матеріальні збитки, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушена була звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з`ясовано, що дійсно [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19 грудня 2016 року видане Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, який був чоловіком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17 жовтня 1970 року серії [NUMBER] , видане Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська. На день смерті [PERSON] був учасником (засновником) Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель», з належною йому часткою статутного капіталу відповідача в розмірі 27%, що становить 3 186 грн., що, зокрема, підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08 лютого 2018 року за № 1003594948 станом на дату смерті [PERSON] - 18 грудня 2016 року. 23 червня 2017 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину, оформлене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною О.Л. і зареєстроване в реєстрі за № 699. До складу спадщини, на яку було видано зазначене свідоцтво, входить частка у статутному капіталі відповідача в розмірі 27%, що становить 3 186 грн., що є внеском зробленим [PERSON] при створенні відповідача. Листом від 05 липня 2017 року позивач просив відповідача прийняти його як спадкоємця [PERSON] до складу учасників. Однак, листом від 01 серпня 2017 року за вих. № 08/01/1-И позивачу було повідомлено, що на загальних зборах відповідача було одноголосно вирішено відмовити можливим спадкоємцям [PERSON] у вступі до складу учасників відповідача та про виплату спадкоємцю належної частки майна, разом із статутним капіталом. Листом від 12 жовтня 2017 року за вих. № 10/12/2-И відповідач повідомив позивача про те, що після завершення відповідних бухгалтерських розрахунків і визначення розміру частки належного спадкодавцю [PERSON] частини прибутку та чистих активів у відповідача, позивачу буде повідомлено про перерахування належних коштів. Листом від 19 жовтня 2017 року позивач просив надати відповідача розрахунок належної йому суми грошових коштів, що будуть сплачені відповідачем. Листом від 27 жовтня 2017 року за вих. № 10/27/2-И відповідач повідомив позивача про відкриття на його ім`я банківського рахунку в ПАТ «Укрексімбанк», на який перераховано грошові кошти у розмірі 3 186 грн., що становлять частку у 27% статутного капіталу відповідача. Згідно з вимогами ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На час перерахування цієї грошової суми позивач не отримав від відповідача розрахунок належної до виплати суми, що є часткою в майні, прибутку та чистих активів відповідача, на що і звернув увагу відповідача листом від 10 листопада 2017 року. Листом від 14 грудня 2017 року за вих. № 12/14/2-И відповідач повідомив, що розрахунки були здійснені на підставі даних фінансової звітності на 31 грудня 2016 року. Загальна сума становить 42201 грн., включаючи 27% Статутного капіталу у розмірі 3186 грн. Тобто, нарахована сума відповідачем становить 39 015 грн.. Зазначена грошова сума була сплачена 26 грудня 2017 року на банківський рахунок позивача в ПАТ «Укрексімбанк» однак не відповідачем, а ТОВ «АВК СОЗИДАТЕЛЬ», що підтверджує поточна виписка за контрактом від 12 січня 2017 року. Окрім цього, згідно із довідкою від 18 січня 2018 року за вих. № 050/24-9, яку видав ПАТ «Укрексімбанк» інших рахунків позивач в банку не має. Позивач зазначає, що грошових коштів пов`язаних із спадкуванням частки в статутному капіталі від відповідача не отримувала окрім зазначених вище. Частина 5 ст. 147 ЦК України встановлює, що розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу. Пункт 30 Постанови № 13 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» встановлює, що у випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства. Вартість частини майна та прибутку відповідача, що підлягає виплаті, повинна відповідати ціні чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеному на дату виходу (виключення). Адвокатським запитом за вих. № 7/12 від 21 грудня 2017 року у відповідача було запитано фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2016 року, за яким звітувало ТОВ «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель» згідно із ст. 46, 137 Податкового кодексу України, ст. 14 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2000 р. № 419 «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності», наказом № 39 від 25 лютого 2000 року Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва». Звіт було надано відповідачем листом від 28 грудня 2017 року за вих. № 12/28/1-И. Згідно із Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 19, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України № 163 від 07 липня 1999 року чистими активами визнаються активи підприємства за вирахуванням його зобов`язань. В цілому, розрахунок вартості чистих активів в загальному вигляді може бути представленим формулою: ВЧА=(НА+ОА-ЗЗСК)-(ДЗ+ПЗ-ДБП), де ЧА - вартість чистих активів; НА - необоротні активи; ОА - оборотні активи; ЗЗСК - заборгованість засновників по внескам у статутний капітал; ДЗ - довгострокові зобов`язання; ПЗ - поточні зобов`язання; ДМП - доходи майбутніх періодів. В розрізі кодів рядків фінансового звіту суб`єкта малого підприємства зазначена формула розкривається наступним чином: ВЧА = (р. 1095+р. 1 195-р. 1425)-(р. 1595+р. 1695р.-р. 1665). Згідно із наданого відповідачем звіту суб`єкта малого підприємництва за 2016 року (баланс на 31 грудня 2016 року): ВЧА = (125800+91400-0)-(0+56700-0)=160500 грн. Таким чином, вартість чистих активів, що належить до сплати позивачу з урахування частки у статутному капіталі у розмірі 27% становить 43 335 грн. Натомість цього відповідачем сплачено на користь позивача всього 39 015 грн. Позитивна різниця на користь позивача становить 4320 грн. Також, згідно із звіту про фінансові результати за 2016 року чистий прибуток відповідача становить 118 200 грн. Тому, частина чистого прибутку, що підлягає виплаті позивачеві згідно до успадкованої частки у статутному капіталі відповідача у розмірі 27% становить: 31 914 грн. Це відповідає п. 2.5. Установчого договору про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель» від 2001 року. Окрім цього, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ з листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначив, що спадкоємець має право одержати вартість частини майна, пропорційну частці спадкодавця у статутному капіталі товариства, або за домовленістю виплата вартості частини майна може бути замінена переданням майна в натурі. Враховуючи визначення поняття, майна, наведене у ст. 190 ЦК України, під час оцінки вартості частини майна, еквівалентної частці учасника в статутному фонді, слід брати до уваги виробничі й невиробничі фонди, інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі товариства, а також майнові права та обов`язки. Отже, вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов`язань товариства. Майно підприємства обліковується на його балансі, де відображається вартість активів підприємства та джерел їх формування. Тому в основу розрахунку вартості частини майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить з товариства, за загальним правилом, повинна братись балансова вартість майна товариства. Активи (майно і в тому числі майнові вимоги) товариства відображаються у статтях активу балансу за кодами 010, 020, 030, 035, 040, 045, 050, 060, 100, ПО, 120, 130, 140, 150, 160, 170, 180, 190, 200, 210, 230, 240, 250. Зобов`язання товариства та забезпечення майбутніх витрат і платежів товариства визначаються у статтях пасиву балансу за кодами 400, 410, 420, 440, 450, 460, 470, 500, 510, 520, 530, 540, 550, 560, 570, 580, 590, 600, 610. При цьому, будь-який учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків, виходячи з дійсної (ринкової) вартості майна товариства. Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку передбачено можливість переоцінки балансової вартості для таких категорій активів товариства як основні засоби (пункт 16 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92), нематеріальні активи (пункт 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 жовтня 1999 року № 242), довгострокові і поточні біологічні активи (пункти відповідно 16.1 та 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 2 «Баланс», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 року № 87). Частина 2 ст. 148 ЦК України передбачає, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Стаття 54 Закону України «Про господарські товариства» встановлює, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. За змістом ч. 1 ст. 66 та ст. 139 Господарського кодексу України, майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне значення, виробляються чи використовуються в діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства. Згідно із Інформаційною довідкою № 113170992 від 07 лютого 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - відповідачеві на праві приватної власності належить таке нерухоме майно: індивідуальний гараж № 1 , загальною площею 33.4 кв. м., розташований у дворі будинку [ADDRESS] ; офісне приміщення, загальною площею 146.7 кв. м., яке знаходиться на 3 поверсі нежитлового приміщення (Літ В-4) за адресою: [ADDRESS] , яке складається з кабінетів: 17 (загальною площею 9.1 кв. м.), кабінет 18 (загальною площею 22.6 кв. м.), кабінет 19 (загальною площею 27.7 кв. м.), кабінет 20 (загальною площею 4.4 кв. м.), кабінет 21 (загальною площею 10.7 кв. м.), кабінет 22 (загальною площею 27.7 кв. м.), кабінет 23 (загальною площею 11.8 кв. м.), кабінет 24 (загальною площею 16.1 кв. м.), коридор 25 (загальною площею (17.1 кв. м.), туалет 38 (загальною площею 1.2 кв. м.), лоджія 37 (загальною площею 1.8 кв. м.). Згідно із ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. За ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні звітом про оцінку майна є документ, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. На замовлення позивача оцінювач В.О. Бондарева (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 16 лютого 2013 року МФ № 8706, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 08 лютого 2017 року МФ № 2816-ПК, свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності від 04 березня 2013 року № 9706), яка працює у складі суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Об`єднання професійних експертів», яке має сертифікат СОД № 297/17 від 10 квітня 2017 року, провела оцінку вище переліченого майна відповідача і згідно із: звіту про оцінку майна № 04082017-011 від 04 серпня 2017 року оціночна вартість офісних приміщень площею 146.7 кв. м., що розташовані за адресою [ADDRESS] - 2 581 421,00 грн.; звіту про оцінку майна № 04082017-012 від 04 серпня 2017 року оціночна вартість гаражу № 1 загальною площею 33.4 кв. м., розташованого за адресою [ADDRESS] - 450 638 грн.. Пункт 30 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 встановлює, що у разі визначення оціночної вартості майна суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання для цілей, передбачених Податковим кодексом України, базою оцінки є ринкова вартість такого майна. Пункт 3 Нацстандарту № 1 визначає, що ринковою вартістю є вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Оцінка проводилася для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до закону. Таким чином, зазначені вище оціночні вартості є ринковими вартостями належного відповідачу майна, а тому, згідно із наведених вище норм Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу наступну суму грошових коштів, еквівалентну вартості майна з врахуванням спадкування частки статутного капіталу у розмірі 27%: 854 889.93 грн. Виплачена лише маленька частка цього. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, доказiв відповідачем до суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно відповідача (крім законних, зазначених в позові) відносно завдання збитків, предмета спору, а відповідач не довів незаконність дій позивача. Твердження відповідача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем решти частини позову, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджено. Позовні вимоги уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлені. При таких обставинах суд вважає можливим стягнути з ТОВ «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 723 345 грн. 39 коп., яка складається з: 692 565 грн. 39 коп. - 27% ринкової вартості станом на 18 грудня 2016 року офісних приміщень загальною площею 146.7 кв. м., які знаходяться на третьому поверсі будівлі літ. В-4 за адресою: [ADDRESS] та 27% ринкової вартості станом на 18 грудня 2016 року індивідуального гаражу № 1 загальною площею 33.4 кв. м., який розташований у дворі будинку [ADDRESS] ; 30 780 грн. - 27% суми чистого прибутку за 353 дні 2016 року та стягнути з ТОВ «Центр маркетингових досліджень у будівництві «Созидатель» на користь [PERSON] сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 8 548 грн. 90 коп.. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved