Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] 08.06.2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, із квартири [ADDRESS]. В подальшому 21.10.2016 року уточнив позовні вимоги. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у спірній квартирі він проживає з 04.05.1984 року по даний час. Згідно свідоцтва про право власності, 12.03.2007 року квартира була передана у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожному. У 1989 році було розірвано шлюб між позивачем та [PERSON], однак вони продовжували проживати в спірній квартирі, та між сторонами фактично склався наступний порядок користування квартирою: позивач користувався кімнатою площею 16,8 кв.м., а [PERSON] кімнатою площею 10,4 кв.м. З 2003 року позивач виїздив із Миколаєва до родичів, тому кімнату закрив на замок. А коли повернувся, то виявив, що [PERSON] без його на те згоди, як співвласника майна, вселила у квартиру свого співмешканця [PERSON], вони зірвали замок з дверей кімнати позивача, по [PERSON] поселився у належній позивачу кімнаті. Також [PERSON] передала [PERSON] комплект ключів від квартири, він вільно приходить у квартиру, влаштовує гулянки, погрожує позивачу фізичною розправою, чим створює неможливі умови для спільного проживання, в зв'язку із чим він змушений був звертатись до правоохоронних органів. Позивач зазначив, що [PERSON] був вселений у квартиру неправомірно, без письмової згоди всіх власників, не міг набути прав користування вказаною квартирою, тому є тимчасовим мешканцем. та підлягає негайному виселенню. Позивач просить усунути перешкоди йому як співвласнику спірного житла, відповідно до ст.ст. 358, 391 ЦК України, шляхом виселення [PERSON] із вказаного житлового приміщення, без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач вказав, що не згоден із позовом, так як він став проживати у вказаній квартирі приблизно з 1994 року, як чоловік [PERSON], за згодою позивача, [PERSON] та їх сина [PERSON], у них були нормальні відносини. При цьому на житло він не претендував та у квартирі не реєструвався, допомагав [PERSON] у приватизації квартири у 2007 році. З 2003 року позивач виїхав із квартири до своїх родичів у Хмельницькій області. Квартира складається із 2 кімнат, в кімнаті площею 10 кв.м. проживали вони втрьох: він, [PERSON] та [PERSON] Тому коли [PERSON] виїхав у 2003 році із квартири, [PERSON] переселила їх до більшої кімнати площею 16 кв.м. Крім того, проживши близько 20 років однією сім'єю, 27.08.2016 року він уклав шлюб із [PERSON] Жодних конфліктів із позивачем у нього не було, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинить. Тому у задоволенні позову просить відмовити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] зазначили, що не згодні із позовом, так як відповідач проживає у квартирі з 1994 року за згодою всіх жильців, в тому числі і позивача. Після приватизації квартири у 2007 році, відповідач продовжував проживати у квартирі. Перешкоди у користуванні квартирою позивачу ніхто не чинить. Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача, третіх осіб, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частці кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 12 березня 2007 року /а.с. 6/. Як слідує із пояснень сторін, відповідач мешкає у вказаній квартирі приблизно з 1994 року, як цивільний чоловік [PERSON] Згідно відповіді Центрального відділу ГУ НП в Миколаївській області від 05.05.2016 року, повідомлено, що при проведенні перевірки було опитано [PERSON], яка пояснила, що вона дозволила проживати у спірній квартирі [PERSON], оскільки він є її співмешканцем, з яким вони проживають протягом 20 років /а.с. 5/. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знайома тривалий час із родиною [PERSON], їй відомо, що після розлучення [PERSON] з [PERSON], через деякий час, приблизно з 1990-х років [PERSON] стала зустрічатись із [PERSON], та проживає з ним однією сім'єю до теперішнього часу. 27.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Згідно ст.98 Житлового кодексу України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 156 ЖК УКраїни, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, на підставі викладеного, судом встановлено, що [PERSON] вселився до спірної квартири як член сім'ї [PERSON] у 1994 році, в цей час у квартирі також проживав позивач [PERSON] та не заперечував проти проживання відповідача. Спірну квартиру було приватизовано у 2007 році, на час приватизації відповідач вже проживав у квартирі. 27.08.2016 року [PERSON] та [PERSON] офіційно уклали шлюб. Тобто, відповідач не є тимчасовим жильцем в сенсі вимог ст. 98 ЖК України, тому його виселення згідно ч.3 ст. 98 ЖК України, є безпідставним. Доводи позивача про те, що підлягають судовому захисту його права, як співвласника квартири, є необґрунтованими, оскільки відповідач був вселений у житло до набуття позивачем права власності на 1/3 частину спірної квартири. Що стосується зазначених позивачем обставин про порушення відповідачем та [PERSON] встановленого порядку користування квартирою, то позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідним позовом про встановлення порядку користування квартирою. Доводи позивача про те, що відповідач створює для нього неможливі умови для спільного проживання, будь-якими доказами не доведені. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. В силу\~ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed