Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, в якому після усунення недоліків позовної заяви просить стягнути на її користь з [PERSON] (далі відповідач) аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі половини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітня. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач та позивач проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку участі не приймає, що ставить позивача в край скрутне матеріальне становище. Також позивач зазначає, що сину зроблена операція та потрібні кошти на реабілітацію. Оскільки відповідач працює на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та отримує заробітну плату в сумі 19000-23000 грн., він спроможний платити аліменти. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Також позивач зазначила, що вона з сином проживає в м.Харкові, де орендує квартиру, на підтвердження чого надала договір найму житлового приміщення від 26.10.2018, за яким місячна орендна плата складає 2500 грн. Крім того, позивач зауважила, що дитина займається на відділенні греко-римської боротьби в ГО «Федерація греко-римської та спортивної боротьби України» на базі КП «ОСК «Металіст», що також тягне певні витрати. Відповідач проти задоволення позову заперечував частково, надав відзив на позов, який в судовому засіданні підтримав та зазначив, що він погоджується сплачувати аліменти на дитину в розмірі 25% від свого заробітку, він на теперішній час проживає з іншою жінкою та матеріально допомагає їй та її дитині. Відповідач погодився з довідкою про розмір його доходів, наданою з місця його роботи та долученою позивачем до позову. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2005 (а.с.6), на дату розгляду даної справи в суді шлюб між сторонами не розірваний, проте вони проживають окремо. Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.5), який проживає з позивачем. Позивач та відповідач зареєстровані в [INFO], фактично позивач з дитиною проживає в м.Харкові, відповідач в м.Першотравенську Дніпропетровської області. Відповідно до договору найму жилого приміщення від 26.10.2018 позивач орендує квартиру в м.Харкові, місячна орендна плата складає 2500 грн. Відповідно до довідки від 26.06.2018 син позивача та відповідача з 18.06.2018 по 20.06.2018 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом варикоцеле зліва, 18.06.2018 проведена операція, домашній режим - 10 днів, обмежені фізичні навантаження - 6 місяців (а.с.10). Разом з тим, як пояснила позивач в судовому засіданні, оскільки син [PERSON] вже здоровий, він почав займатись на відділенні греко-римської боротьби в м.Харкові, проведена операція не заважає відвідувати вказану секцію. Відповідно до довідки про доходи від 15.08.2018 №822 відповідач працює в ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 13.11.2017 прохідником, розмір доходу з листопада 2017 р. по липень 2018 р. за винятком утримань становить 128\~055,47 грн. (а.с.22). Відповідач визнав в судовому засіданні, що з червня 2018 р. ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, проте не заперечує сплачувати на його утримання 25% від доходу, вважає себе здоровим та матеріально спроможнім. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182) Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.3 ст.182). Судом при визначенні розміру аліментів враховується, що позивач, з її слів, працює продавцем в ТЦ «Альонушка», отримує дохід за цивільно-правовим договором, несе витрати зі сплати орендних платежів за квартиру, дитина здорова, займається на відділенні боротьби, самостійного доходу не має, відповідач має задовільний стан здоровя, отримує регулярний постійний дохід, який дорівнює в середньому 14\~228,38 грн. в місяць, з відповідача будь-яких стягнень за виконавчими листами не проводиться, доказів утримання інших дітей та осіб не надав. Приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З огляду\~на наведене,\~враховуючи рівний\~обовязок батьків\~щодо утримання\~дитини,\~виходячи із\~зазначених у\~ст.3\~ЦК України\~засад розумності,\~справедливості і\~добросовісності цивільного\~законодавства,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню,\~а саме,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню аліменти\~на утримання\~неповнолітньої дитини\~ сина\~[PERSON],\~у розмірі\~1/4\~частини з\~усіх видів\~заробітку (доходу),\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку.\~На переконання\~суду саме\~такий розмір\~аліментів буде\~достатнім і\~одночасно співмірним з урахуванням мети аліментного зобовязання. З приводу доводів позивача щодо необхідності нести витрати на дитину, повязані з розвитком її здібностей, суд зазначає, що за приписами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Інші доводи, наведені позивачем в обґрунтування своєї позиції, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зауважує, що відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини; той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини; неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Рішення суду у межах суми платежу за 1 місяць підлягає негайному виконанню (п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України). Враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати судового збору та її вимоги задоволені частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволених вимог (352,40 грн.).

Outcome: partial