Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з даним позовом, в якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування належним їм на праві власності житловим приміщенням, розташованим [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтовують тим, що відповідач, який доводиться першому позивачу сином, проживав разом з ними у їх помешканні до весни 1999 року, після чого поїхав працювати до м. Київ й з цього часу в квартирі не проживає, з 2003 року не спілкується, хоча продовжує бути зареєстрованим в їх житловому приміщені та в добровільному порядку вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку не бажає. Позивачка [PERSON] та представник позивачів адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав; зазначили, що [PERSON] народився 06 травня 1978 року. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце слухання справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується відповідною публікацією від 02.11.2018р., але в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивачки та представника позивачів суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачів, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. За змістом положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; в разі відсутності члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік він втрачає право користування даним житлом. З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що вони проживають по сусідству з сімєю позивачів в одному підїзді багатоквартирного житлового будинку; [PERSON] доводиться сином [PERSON] від першого шлюбу й у квартирі позивачів не проживає з 1999 року, коли повернувся зі служби в армії та поїхав на заробітки; після цього вони його вдома не бачили. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються співвласниками (по 1/3 частині) квартири [ADDRESS] (колишня Леніна) с. Миколаївка Борзнянського району Чернігівської області. Відповідач по справі [PERSON] доводиться сином [PERSON] Водночас [PERSON] з 1999 року значиться зареєстрованими в квартирі позивачів, але фактично там не проживає з середини 1999 року, комунальними послугами не користується, участі в утриманні житла не бере, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.02.2007р., довідкою Миколаївської сільської ради №301 від 05.10.2018р., показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Відповідачем всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів поважності причин його тривалого непроживання у житловому помешканні позивачів. Таким чином, оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають наміру надати належну їм на праві приватної власності квартиру для проживання відповідачу, а останній в ній не проживає без поважних причин понад один рік (близько девятнадцяти років) і в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачам використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим їх законні права та інтереси, то суд вважає вимоги позивачів обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved