Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на особисте утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи від дати подачі позову і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Свій позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що 15.07.2020 уклала шлюб з відповідачем, в якому [INFO] у них народився син [PERSON] . Сторони проживають окремо і син проживає разом з позивачкою. Позивачка доглядає за малолітнім сином, а тому не має можливості працювати, але відповідач допомоги на її особисте утримання не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на особисте утримання. Відповідач в установлений строк відзив на позовну заяву не подав. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, повідомивши, що він не працює та на обліку у службі зайнятості не перебуває, не має земельних ділянок, має на утриманні двох дітей - від першого та другого шлюбу і на останнього за рішенням суду з нього стягуються аліменти. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1 - 3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В ч. 1 та 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлено, що 15.07.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, в якому остання взяла прізвище [PERSON] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . [PERSON] після народження сина [PERSON] не працює, доглядає останнього та отримує щомісячну разову допомогу при народженні дитини у розмірі по 860 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області від 10.06.2021. Сторони по справі проживають окремо і син [PERSON] проживає разом з позивачкою. 11.06.2021 Чутівським районним судом Полтавської області виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 08.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач також має сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідач не працює, на обліку у службі зайнятості не перебуває, не має інших джерел доходів, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та, відповідно до судового наказу від 11.06.2021, сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, на сина, який народжений у шлюбі з позивачкою. На підставі досліджених доказів, суд прийшов до висновку, що відповідач не може надавати позивачу матеріальну допомогу на її особисте утримання, а тому позов задоволенню не підлягає. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати по справі суд відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed