Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

[PERSON] 24 липня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та призначено судовий розгляд на 14 серпня 2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року розгляд справи було відкладено та визначено дату розгляду на 29 вересня 2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року розгляд справи було відкладено та визначено дату розгляду на 04 листопада 2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року розгляд справи було відкладено та визначено дату розгляду на 04 грудня 2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року розгляд справи було відкладено та визначено дату розгляду на 04 січня 2021 року. Позивач у своєму позові посилався на те, що на підставі договору дарування від 02 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грінюковою Т.М. і зареєстрованого у реєстрі за № 4999, він є власником буд. [ADDRESS] . Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у БТІ 26 лютого 1999 року. На теперішній час у будинку зареєстрований, окрім позивача, відповідач [PERSON] , але фактично з моменту реєстрації за адресою місцезнаходження будинку відповідач не проживає та не з`являється, його місцезнаходження позивачу невідоме. Перешкод у проживанні відповідачу ніхто не чинить. Той факт, що у будинку досі зареєстрований відповідач, заважає позивачу повноцінно користуватись житлом. Просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та примусово зняти його з реєстрації за місцем проживання. Відповідачеві [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Третій особі Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк письмових пояснень щодо позову до суду подано не було. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 02 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грінюковою Т.М. і зареєстрованого у реєстрі за № 4999, позивач є власником буд. [ADDRESS] (а.с. 4-5), право власності у встановленому порядку 26 лютого 1999 року було зареєстровано у Дніпропетровському БТІ (а.с. 5). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні осіб від 27 листопада 2019 року № 687, виданої квартальним комітетом № 2 Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, у будинку [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] , відповідача, який є братом позивача, та доньку позивача [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до акту про непроживання, складеного 21 листопада 2019 року комісією, посвідченого головою квартального комітету № 2 Новокодацької районної у м. Дніпрі ради Вержиковською Н.І., відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає з травня 2017 року (а.с. 7). Також, відповідно до довідки Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпроперовській області від 04 грудня 2019 року, виданої [PERSON] за фактом втрати зв`язку у 2013 з [PERSON] , інформація щодо місця знаходження [PERSON] відсутня. (а.с. 8). На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач не є власником (співвласником) будинку [ADDRESS] , не проживає у ньому з травня 2017 року, його речей у будинку, належному позивачеві, немає, комунальні послуги він не сплачує, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним будинком, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Що стосується позовних вимог про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, саме по собі є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп. (а.с. 1), який з підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial