Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Валуйська сільська рада про зняття з реєстраційного обліку. До початку судового розгляду представник позивача уточнив позов та просив окрім зняття з реєстрації відповідачів також визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Л.Толстого 46, с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області. Вказував, що у вищезазначеному будинку зареєстровані його донька [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON], які за місцем реєстрації не проживають з 18 жовтня 2011 року, так як донька виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, а її колишній чоловік мешкає в м.Луганську на непідконтрольній території України. У звязку з наведеним, просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: с. Вільхове, вул. Л.Толстого 46, Станично-Луганського району Луганської області та зняти їх з реєстрації. Позивач та його представник до суду не зявилися, просили розглянути справу у їх відсутність. Відповідачі в судове засідання не зявилися, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги визнали та просили справу слухати за їх відсутності. [PERSON] ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Представник третьої особи до суду не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини. Із свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09 грудня 2002 року, виданого на підставі розпорядження голови Станично-Луганської районної державної адміністрації від 23 жовтня 2002 року №628, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Л.Толстого 46 в с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області. Відповідно до довідки від 25 квітня 2017 року № 355, виданої виконкомом Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області на підставі погосподарської книги №49, за адресою: с. Вільхове, вул. Л.Толстого буд. 46 , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] [PERSON] від 28 квітня 2017 року, виданого депутатом Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрованіза вищевказаною адресою, але фактично там не проживають з 18 жовтня 2011 року. Із заяви [PERSON] вбачається, що він 28 квітня 2017 року звертався до Валуйської сільської ради з вимогою зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою його домоволодіння, але згідно відповіді сільської ради від 05 травня 2017 року №352 йому було відмовлено у цьому, оскільки [PERSON] не надав паспорта осіб, яких необхідно зняти з реєстрації, як того вимагає Постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207. Таким чином встановлено, що відповідачі зареєстровані, однак не проживають в [INFO] без поважних причин. [PERSON] ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК Українивласник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Судом встановлено, що відповідачі не проживають в будинку, своїх речей там не зберігають, житловою площею не цікавляться, витрати по його утриманню не несуть, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили. За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто. Водночас, в іншій частині, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суд приймає до уваги норми діючого законодавства, а саме ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», згідно положень якої зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації у вказаному житловому приміщенні. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції, що покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). У звязку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача зі сторони відповідачів, які підлягають захисту, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинком №46 по вул. Л.Толстого с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області. У силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial