Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, предмет якого змінили до початку судового розгляду, до [PERSON], [PERSON]. В позові зі зміненим предметом (а. с. 47-49) зазначили, що кожному з них як спадкоємцю [PERSON], чия смерть сталася 5 грудня 2011 року, належить право власності на 1/16 частину квартири [ADDRESS] і на ? частину автомобіля ВАЗ 2109, державний номер Т3218ЗП. Відповідачам, які також є спадкоємцями померлого [PERSON], належать частки в праві спільної власності на житло. Частка [PERSON] становить 9/16 частин квартири (1/2 частина, яка належить на підставі правочинів, + 1/16 в порядку спадкування), частка [PERSON] становить 5/16 частин (1/4 частина на підставі договору купівлі-продажу + 1/16 в порядку спадкування). Відповідачам, як і позивачам, в порядку спадкування належить по ? частині транспортного засобу. Оскільки виділ в натурі належних позивачам часток в неподільному майні є неможливим, як і спільне користування майном за умови того, що квартира є місцем постійного проживання відповідачів, а сторони в справі є сторонніми один одному особами, просять припинити їхнє право власності з одержанням від відповідачів грошової компенсації вартості часток в праві на житло відповідно до експертного висновку про ринкову вартість квартири, а також на автомобіль з урахуванням висновку про вартість транспортного засобу, наданого позивачами. Позов [PERSON] ухвалою суду залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позову. Просить врахувати зміст висновку судової будівельно-технічної експертизи про неможливість виділу в натурі належної йому частки в праві власності на житло і стягнути з відповідачів вартість цієї частки відповідно до висновку призначеної судом експертизи у сумі 48476 грн. 68 коп., а також 6740 грн. 25 коп. компенсації вартості ? частини автомобіля ВАЗ 2109. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Не заперечуючи проти того, що спільне користування майном є неможливим, зазначає, що у його довірительки немає заощаджень, щоб сплатити відповідачам грошову компенсацію. Крім того зазначив, що вимоги про стягнення вартості частки в праві власності на автомобіль є безпідставними, оскільки саме в розпорядженні позивача [PERSON] знаходиться цей транспортний засіб, володіти і користуватися яким безперешкодно він має можливість. До того ж право власності позивачів на частку в праві спільної власності на автомобіль не зареєстроване, тому відсутні підстави для висування вимог про припинення права власності. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце вирішення справи, до суду не зявився з невідомих причин, у звязку з чим судом в порядку ст. 169 ЦПК України ухвалено про вирішення справи у його відсутність. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони в справі є учасниками права спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] і на автомобіль ВАЗ 2109, державний номер Т3218ЗП. Позивачу належить 1/16 частина нерухомого майна і ? частина транспортного засобу в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. (а. с. 13-14, 51-52). Частка [PERSON] становить 9/16 частин квартири (1/2 частина, яка належить на підставі правочинів, + 1/16 в порядку спадкування), частка [PERSON] становить 5/16 частин (1/4 частина на підставі договору купівлі-продажу + 1/16 частина в порядку спадкування). Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В силу ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Вирішуючи позовні вимоги на користь позивача, суд виходить з того, що розмір належної йому частки в праві спільної часткової власності на майно є незначним, а вказана частка, як випливає з висновку судової експертизи (а. с. 100-107), не може бути виділена в натурі. Разом з тим, з урахуванням рівності прав всіх субєктів права власності, позбавлений можливості користуватися і володіти власністю власник вправі претендувати на отримання від інших співвласників компенсації вартості його частки в праві спільної часткової власності у разі неможливості виділу частки в натурі. Дійшовши висновку про можливість стягнення з відповідачів як солідарних боржників грошової компенсації, суд виходить з загальних засад цивільного законодавства, зазначених в статті 3 ЦК України, щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників. Таке рішення суду, як зазначено, ґрунтується на врахуванні інтересів всіх учасників права спільної часткової власності, а також на встановленій неможливості користуватися одним житлом, яким є квартира в багатоквартирному будинку, сторонніми один одному особами. З урахуванням того, що за існуючих обставин, які позбавляють позивача можливості володіти та користуватися своєю власністю, його право як власника істотно звужується, тому суд вважає за можливе захистити його право в обраний ним спосіб і стягнути солідарно з відповідачів компенсацію вартості його частки, виходячи з відомостей про ринкову вартість квартири у висновку судової експертизи. Відмова ж в захисті права позивача з одних лише міркувань неможливості відповідачів сплатити компенсацію, як про те просить представник відповідача [PERSON], прирекла б право позивача на лише формальне існування. При цьому суд не може погодитися з такими твердженнями представника, оскільки судом встановлено, що відповідач, яка є працевлаштованою особою, обіймаючи посаду викладача в Запорізькому авіаційному коледжі, крім того, отримує пенсію за віком. Що стосується другого відповідача, він є молодою людиною ([INFO]), чий вік і відсутність захворювань дають всі підстави вважати, що і ця особа впорається з тягарем сплати компенсації, яка не є занадто великою, враховуючи те, що вона тягне припинення права власності співвласника на нерухому річ. Така позиція, яка згідно із ст. 3607 ЦПК України є обовязковою для судів і відповідно до якої, обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і враховуючи при цьому інтереси останніх (їхнє скрутне матеріальне становище), суду потрібно перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації та зважати на те, що правовий режим спільної часткової власності повинен ураховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14. З тих самих міркувань виходить суд, вирішуючи на користь позивача і вимогу про стягнення грошової компенсації вартості належної йому частини транспортного засобу, враховуючи також і незначний розмір такої компенсації, що становить 6740 грн. 25 коп. (26961 грн. : 4). Висновок, наданий позивачем, зроблений субєктом оціночної діяльності, який містить відомості про вартість автомобіля (а. с. 50), суд знаходить належним, допустимим, достовірним. Твердження представника відповідача про відсутність реєстрації права на частку в праві спільної власності на автомобіль не впливають на таке рішення суду, оскільки рішення має бути законним і обґрунтованим, тому суд виходить з того, що частка спадкового майна у вигляді ? частини транспортного засобу присуджена позивачеві рішенням суду, і відмова в реалізації права на отримання компенсації вартості цієї частки лише з мотивів відсутності реєстрації була б такою, що не ґрунтується на засадах справедливості. Не враховує суд і заяви представника про перебування транспортного засобу у володінні позивача, так як ці відомості спростовує позивач, допитаний за його згодою як свідок, який, категорично заперечуючи проти такої заяви, посилається на певну адресу, де розташований гараж відповідачки із спірним автомобілем, а також заявляє, що всі його намагання продати авто натикалися на перешкоджання [PERSON], яка не надавала можливості потенційним покупцям оглянути транспортний засіб. Проте навіть перебування майна у володінні особи в силу закону не є перешкодою для висунення вимог про отримання грошової компенсації вартості частки в цьому майні, тому суд відкидає заяву представника і з цих міркувань. Так як в силу наведеної норми цивільного закону право співвласника з отриманням компенсації припиняється, суд одночасно з присудженням позивачеві грошової компенсації ухвалює про припинення його права на частку в праві спільної власності на квартиру і автомобіль. В силу цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідачів у рівних частках підлягає сплачений позивачем судовий збір в розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved