Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Тараканівської сільської ради (далі - орган опіки та піклування), про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2012. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10.11.2020 шлюб було розірвано. На даний час позивач та відповідач проживають окремо. Під час шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем. Відповідач від обов`язку виховання та утримання дітей ухиляється. У зв`язку із наведеним позивач, просить визначити місце проживання дітей разом із нею. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.04.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. У письмових поясненнях третя особа позовні вимоги підтримала в повному обсязі та зазначила про доцільність визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його участі. Відтак, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10.11.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6-7). За час шлюбу у подружжя народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] (далі - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.04.2013, дочка [PERSON] , [INFO] (далі - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.11.2014 та дочка [PERSON] , [INFO] (далі - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.09.2016 (а.с.8-10). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 23.02.2021 №120 та довідок про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-15). Рішенням виконавчого комітету Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 24.06.2021 №87 затверджено висновок органу опіки та піклування Тараканівської сільської ради про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.71). Як вбачається із вказаного висновку, органом опіки та піклування зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] (а.с.72-77). Відповідно до акта обстеження умов проживання від 20.05.2021 №61 у будинку, в якому проживає [PERSON] разом із дітьми, створені умови для повноцінного виховання та проживання дітей; в будинку чисто, тепло, речі акуратно розкладені; наявні всі комунікації; діти забезпечені сезонним одягом, повноцінним харчуванням, шкільним приладдям; в обох дітей є свої місця для того, щоб вчити уроки; для дітей створенні умови для повноцінного відпочинку та сну; між членами сім`ї хороші, доброзичливі відносини (а.с.87). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку, що матеріально-побутові умови матері є належними та достатніми для проживання та розвитку дітей. Враховуючи вищенаведені обставини,

Outcome: approved