Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON] 25.03.2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Межиріцька сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що [INFO] померла його мати, [PERSON], про що [INFO] відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, складено актовий запис №7800. У відповідності до вимог чинного законодавства , він звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті матері - [PERSON]. Листом від 23.08.2013 р. Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора повідомила, що неможливо ідентифікувати особу заповідача, так як в заповіті не вказано рік народження, та місце реєстрації на момент посвідчення заповіту. Також, роз'яснено право звернутися до суду для вирішення питання щодо належності заповіту - [PERSON]. Крім нього спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON].є [PERSON], рідна донька спадкодавці. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS]. Дана квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на житло, виданого згідно з розпорядженням від 13.10.1993р. за №108-П. Частки в спільній сумісній власності не виділені. [INFO] помер [PERSON], про що відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №8672. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 1/2 частки квартири [ADDRESS]. З заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], до нотаріальної контори ніхто не звертався. Позивач, згідно останніх уточнень, просив встановити факт належності [PERSON] заповіту, який 28.07.1993р. було складено [PERSON], [INFO], зареєстрованою [ADDRESS], посвідченого секретарем Межеріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, реєстровий №33; визнати, що після смерті [PERSON], що померла [INFO], успадкуванню підлягає квартира [ADDRESS] в цілому, а також визнати [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що померла [INFO] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася. Про дату, місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила, письмових заяв від неї не надходило. У судовому засіданні 14.08.2014р. позовні вимоги не визнала, просила відмовити. У судове засідання представник третьої особи Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори не з'явився, але надав заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника. У судове засідання представник третьої особи: Межиріцька сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області не з'явився, але надали заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS], належить на праві приватної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ./а.с.86/ [INFO] помер [PERSON]/а.с.57 на звороті/ Згідно довідки Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори за №1924/0116 від 20.06.2014 року, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось./а.с.43/ Згідно довідки Комунального підприємства ЖЕП №34 від 26.09.2014 року [PERSON], померла [INFO], була зареєстрована і проживала з 16.10.1992р.по [INFO] за адресою: [ADDRESS]./а.с.33/ [INFO] [PERSON] померла /а.с.21/, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаної вище квартири. Відповідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON], є особою яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, [PERSON]. Зі спадкової справи №1069/2012, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] померлої [INFO], звернулися [PERSON] - син та [PERSON] - донька. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. /а.с.65/ Листом від 04.06.2013 року Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON], що за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 27.11.2012р. №32536089 було з'ясовано, що 28.07.1993р. за реєстром №33, Межиріцькою сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області був посвідчений заповіт від імені [PERSON]. Також, роз'яснено, що оскільки заповіт був складений не на її користь відповідно до ст.. 1241 ЦК України, [PERSON] може мати право лише на обов'язкову частку у спадщині у тому разі, якщо на день смерті [PERSON], вона була непрацездатною. В іншому випадку право на спадщину після смерті [PERSON] померлої [INFO] у [PERSON] не виникає. /а.с.63/ Відповідно до заповіту від 28.07.1993 року, зареєстрованого за № 90 посвідченого секретарем виконкому Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, Шкурурпій Надія Микитівна заповідала все своє майно позивачеві по справі /а.с.7/ У встановлений законом термін позивач звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Державним нотаріусом при перевірці Спадкового реєстру, було виявлено наявність заповіту, складеного [PERSON], посвідченого Межирицькою сільською радою Павлоградського району Дніпропетрвоської області на ім'я [PERSON], але ідентифікувати особу заповідача не має можливості, так як в заповіті рік народження не вказано, місце реєстрації [PERSON] на момент посвідчення заповіту не співпадає./а.с.65/ Відповідно до ч. 6 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Той факт, що заповіт від 28 липня 1993 року належить саме заповідачу [PERSON], померлій [INFO] підтверджується: журналом реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Межиріцької Ради народних депутатів Павлоградського району за 1993рік, а саме, що 28.07.1993 року [PERSON], було складено заповіт; свідоцтвом про одруження , в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженка Павлоградського району Дніпропетровської області , уклала шлюб з [PERSON], [INFO], про що Ленінським районним відділом ЗАГСУ 22.08.1948 року зроблено актовий запис №672/а.с.84/;паспортом [PERSON] в якому зазначено місце реєстрації : [ADDRESS] з 16.10.1992 р. /а.с.83/ Також, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] , мешкала у [ADDRESS] Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. В 1993 році [PERSON] тривалий час мешкала в [ADDRESS], оскільки доглядала свою матір [PERSON] За таких обставин, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON], заповіту складеного [PERSON] та посвідченого секретарем виконкому Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області 28.07.1993 року, зареєстрованого за реєстровим №33. Окрім цього, суд також вважає можливим визнати за позивачем й право власності на квартиру [ADDRESS] з наступних підстав. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Оскільки відсутні обставини визначені положеннями ч. 2 ст. 1223 ЦК України, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] Що стосується вимоги про визнання після смерті [PERSON] померлої [INFO], успадкуванню підлягає квартира [ADDRESS], то в цій частині позову слід відмовити, оскільки дана вимога не ґрунтується на законі. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають часковому задоволенню Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial