Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач 1), Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області (далі - Відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: архівний сектор Попільнянської районної державної адміністрації (далі - Третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та скасування його реєстрації, скасування рішення про розмежування земельної ділянки, скасування запису про проведення держаної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним витягу з погосподарської книги, скасування запису про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок. В поданому позові з врахуванням заяви про зміну підстав позову /т.1 а.с.176-183/ Позивач вказує, що 24 липня 2018 року було внесено: - запис про право приватної власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] ; - запис про право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - запис про право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.20 га, для ведення особистого селянського господарства. Підставами виникнення права власності на будинок та земельну ділянку стали: свідоцтво про розірвання шлюбу, витяг з погосподарської книги, довідка Бердичівського МБТІ, рішення Почуйківської сільської ради, рішення Квітневої сільської ради, державний акт на право власності. Позивач не погоджується з реєстрацією права власності на вказану нерухомість за [PERSON] , так як порушено її право власності на житловий будинок та земельну ділянку. 09 березня 1974 року рішенням виконавчого комітету Почуйківської сільської ради депутатів № 5 [PERSON] , було надано дозвіл на забудову власного житлового будинку, на виділеній площі правлінням колгоспу ім..Петровського с.Почуйки. На виділеній земельній ділянці Позивач з чоловіком - [PERSON] побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. [INFO] чоловік Позивача помер, на день його смерті в житловому будинку продовжували проживати Позивач та їх діти: [PERSON] та [PERSON] . 05 липня 1984 року Позивач уклала шлюб з [PERSON] та переїхала проживати до чоловіка у м.Київ, проте від свого права власності не відмовлялась, підтримувала як грошовими коштами, так і власною працею домогосподарство, яке вважала своєю власністю. 18 серпня 1984 року син Позивача - [PERSON] уклав шлюб з Відповідачем - [PERSON] , а у 1988 році шлюб між ними було розірвано. У 1990 році вони зареєстрували шлюб вдруге, та розірвали його [INFO]. Відповідач після розірвання шлюбу виїхала з села Почуйки та більше не поверталась до будинку, а також знялася з реєстрації місця проживання, з 1999 року та по даний час Відповідач проживає у [ADDRESS] . У 2004 році, після смерті чоловіка - [PERSON] , Позивач повернулася проживати до будинку, в якому проживав її син - [PERSON] та з вказаного часу продовжує проживати дотепер. Відповідно до інформації з погосподарської книги № 3, відкритої за період 2016 - 2023 роки, головою домогосподарства у [ADDRESS] станом на 21 листопада 2017 року являвся [PERSON] , тобто син Позивача, а Відповідач вказана власником домогосподарства лише з 21 серпня 2018 року, тобто на день державної реєстрації права власності на житловий будинок - 24 липня 2018 року, [PERSON] не являлась головою домогосподарства, тому що не проживала та не була зареєстрована за вказаною адресою. У матеріалах реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на житловий будинок міститься лише виписка з погосподарської книги за 1996 - 2000 роки, на підставі якої у 2018 році було проведено реєстрацію права власності за [PERSON] . Також, в довідці зазначено, що чоловік [PERSON] - [PERSON] прибув в господарство у 1996 році, а [PERSON] вибула в с.Кам`янка у 2000 році. Таким чином, жодного відношення Відповідач до домогосподарства у [ADDRESS] не мала, а тому під час реєстрації прав власності на житловий будинок, орган реєстрації зобов`язаний був витребувати виписку з погосподарської книги на момент державної реєстрації (тобто на 2018 рік), чого зроблено не було. Вищенаведене вказує на те, що реєстрація права власності за Відповідачем на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також присадибну ділянку площею 0.45 га у [ADDRESS] було здійснено неправомірно. Відповідно до архівного витягу з рішення № 44 Почуйківської сільської ради від 18 листопада 1993 року надано дозвіл [PERSON] на приватизацію земельних ділянок площею 0.46 га. В державному акті на право приватної власності на землю, виданого 18 жовтня 1993 року Почуйківською сільською радою, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.45 га, яка розташована на території с.Почуйки Почуйківської сільської ради, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства. Таким чином, рішення 13 сесії 7 скликання Квітневої сільської ради від 18 травня 2018 року «Про розмежування земельної ділянки за цільовим використанням [PERSON] », загальною площею 0.4500 га у [ADDRESS] , з яких: 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0.20 га для ведення особистого селянського господарства, було прийнято безпідставно, так як відсутнє будь - яке рішення органу місцевого самоврядування про передачу [PERSON] земельної ділянки у приватну власність загальною площею 0.4500 га у [ADDRESS] . Позивачу відповідно до виписки з рішення засідання виконавчого комітету Почуйківської сільської ради № 5 від 09 березня 1974 року надано дозвіл на забудову власного будинку на виділеній площі, а тому лише їй - особі, якій була виділена земельна ділянка для будівництва та надано дозвіл на будівництво житлового будинку, рішенням сільської ради і могла бути передана у власність земельна ділянка у [ADDRESS] , а не [PERSON] . Жодної заяви про відмову від земельної ділянки у [ADDRESS] Позивач не подавала, а сільська рада не приймала жодного рішення про припинення за нею права користування вказаною земельною ділянкою, а тому рішення сільської ради про передачу у приватну власність однієї і тієї ж ділянки [PERSON] є протиправним. Про існування вищевказаного державного акту Позивач дізналася, ознайомившись з позовною заявою [PERSON] до неї від 09 грудня 2018 року, яка надійшла до Попільнянського районного суду. Таким чином, [PERSON] , зареєструвавши 24 липня 2018 року право власності на житловий будинок, який було побудовано у 70-роках минулого століття та право власності на земельну ділянку, виділену особисто їй у 1974 році під будівництво житлового будинку, пред`явила позов про виселення Позивача з житлового будинку, який вона будувала, проживала та продовжує з 2005 року постійно проживати, чим порушила право власності Позивача на вищевказану нерухомість. Навіть особові рахунки по оплаті за комунальні послуги та земельну ділянки були оформлені на сина Позивача - [PERSON] , який був зареєстрований у будинку та по яких здійснювались платежі по жовтень 2018 року. На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення № 44 виконавчого комітету Почуйківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 18 листопада 1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0.46 га, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія ЖТ - 04-19-000 022 виданий 18 жовтня 1993 року Почуйківською сільською радою на [PERSON] , що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 22 та скасувати його реєстрацію; скасувати рішення 13 сесії 7 скликання Квітневої сільської ради від 18 травня 2018 року «Про розмежування земельної ділянки за цільовим використанням [PERSON] », щодо розмежування земельної ділянки [PERSON] загальною площею 0.4500 га, у [ADDRESS] ; скасувати запис номер 26682791 про проведену державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0.25 га, кадастровий номер 1824785500:02:006:0110, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у [ADDRESS] ; скасувати запис номер 26682941 про проведену державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0.2 га, кадастровий номер 1824785500:02:006:0114, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована у [ADDRESS] ; визнати недійсним витяг з погосподарської книги [NUMBER] за 1996-2000 роки Почуйківської сільської ради щодо інформації про те, що [PERSON] являється головою домогосподарства у [ADDRESS] , скасувати запис номер 27230914 про проведену державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] ; скасувати запис номер 27230914 про проведену державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. 14 березня 2019 року Відповідач надала до суду заперечення на позовну заяву, в якому вказала, що Позивач за вказаною адресою не має ніякого майна і не має права на майно, яке там розташоване. Домогосподарство за адресою [ADDRESS] в якому проживав [PERSON] , який помер [INFO] було колгоспним двором. На час смерті [PERSON] в даному домогосподарстві були прописані, фактично проживали і були членами колгоспного двору члени його сім`ї - Позивач [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] Через рік після смерті [PERSON] , його син - [PERSON] одружився на Відповідачці та в даному домогосподарстві вона була прописана, проживала та була членом колгоспного двору. Право часткової власності [PERSON] на майно колгоспного двору перейшло до інших членів колгоспного двору, які залишилися там проживати, а саме до Позивача та її дітей. В подальшому Позивач вибула із членів колгоспного двору до м.Київ у віці 40 років, тобто у працездатному віці та більше 3-х років підряд не брала участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарського двору. В 1988 році із членів колгоспного двору та з села Почуйки вибув і син Позивачки (бувший чоловік Відповідачки) - [PERSON] Відповідач, як дружина [PERSON] та їх діти, набули статусу члена колгоспного двору. Майно колгоспного двору належало на праві сумісної власності всім його членам, включаючи неповнолітніх, а тому Відповідач приватизувала земельну ділянку даного домогосподарства, яка розмежована та перебуває у її власності на даний час. Позивач не проживала в домогосподарстві на час приватизації земельної ділянки. Витяг з погосподарської книги зроблено на підставі фактичних обставин, а державну реєстрацію проведено у відповідності до закону. На підставі вищевикладеного Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову. /т.1 а.с.77-78/ Представник Відповідача Квітневої сільської ради в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. 19 березня 2019 року надав до суду відзив на позовну заяву в якому вказує, що земельні ділянки передавались у приватну власність за рішенням виконкому сільської ради № 38, № 43 від 1993 року. На час передачі земельних ділянок бралося до уваги те, що [PERSON] за даною адресою проживала, була прописана і була головою двору, разом з нею проживали її діти, а вона працювала у місцевому господарстві та користувалася земельною ділянкою. Після смерті [PERSON] право власності на майно, яке належало колгоспному двору, перейшло у часткову власність усіх живих членів колгоспного двору. В подальшому, Позивач вибула із членів колгоспного двору, а тому втратила право на частку в майні колгоспного двору, також в 1988 році вибув і [PERSON] . У будинку залишився проживати [PERSON] та її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , так як вони проживали до 15 квітня 1991 року, майно колгоспного двору належало на праві сумісної власності всім його членам, включаючи неповнолітніх. [PERSON] приватизувала земельну ділянку даного домогосподарства, яка розмежована та перебуває у її власності по даний час. Суду необхідно з`ясувати, чи не втратила Позивач право на свою частку в майні колгоспного двору. При передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] бралося також до уваги і те, що у сільській раді був у наявності акт від 11 липня 1988 року добровільного розподілу майна між [PERSON] та [PERSON] , яка в подальшому звернулась до сільської ради про передачу їй земельної ділянки. Позивач [PERSON] до сільської ради із заявою про передачу їй земельної ділянки у приватну власність не зверталась. На підставі вищевикладеного сільська рада заперечує проти позовних вимог [PERSON] та просить суд відмовити в їх задоволенні. /т.1 а.с.93-96/ Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: архівний сектор Попільнянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, 04 листопада 2019 року надав до суду заяву в якій просив справу слухати за відсутності їх представника. /т.2 а.с.12/ Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] були батьками [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . /т.1 а.с.12, 17, 18/ Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 05 жовтня 1985 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу прізвище дружини змінилося на - [PERSON] . /т.1 а.с.16/ Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між громадянами [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 14 січня 2004 року зроблено запис за № 4, після розірвання шлюбу прізвище дружини змінилось на - [PERSON] ./т.1 а.с.216/ Відповідно до Виписки з рішення засідання виконавчого комітету Почуйківської сільської ради депутатів трудящих № 5 від 09 березня 1974 року, заслухавши та обговоривши заяву [PERSON] про забудову власного жилого будинку, виконком сільської Ради депутатів трудящих вирішив дозволити [PERSON] забудову власного будинку на виділеній площі правлінням колгоспу «ім.Петрівського» с.Почуйки. /т.1 а.с.11/ Квітневою сільською радою Попільнянського району Житомирської області 11 травня 2018 року за № С-296/02-39-П видано довідку про те, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою разом з [PERSON] зареєстровані та проживали: дружина померлого - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] . /т.1 а.с.13/ В довідці виконавчого комітету Почуйківської сільської ради № С/166 від 25 серпня 1999 року зазначено, що в погосподарській книзі за [NUMBER], особовий рахунок № [NUMBER] за 1980 - 1982 роки, значиться за сімє`ю [PERSON] (4 чоловіки) - жилий будинок, хлів. /т.1 а.с.14/ 23 листопада 2018 року за № 79/02-20-П, Квітневою сільською радою с.Почуйки Попільнянського району Житомирської області повідомлено, що згідно записів: - в погосподарській книзі [NUMBER] за 1996-2000 роки, головою домогосподарства являлась [PERSON] , в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; - в погосподарській книзі № 1 за 2001-2005 роки, головою домогосподарства являвся [PERSON] , в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; - в погосподарській книзі [NUMBER] за 2006-2010 роки, головою домогосподарства являвся [PERSON] , в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] ; - в погосподарській книзі [NUMBER] за 2011-2015 роки, головою домогосподарства являвся [PERSON] , в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] ; - в погосподарській книзі № 3 за 2016-2023 роки, головою домогосподарства являвся [PERSON] , до дня смерті - 21 листопада 2017 року, в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] зареєстрована з 21 серпня 2018 року в даний час являється власником домогосподарства. /т.1 а.с.15/ В довідці від 11 травня 2018 року № С-297/02-39-П виданою Квітневою сільською радою зазначено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , на день його смерті за вказаною адресою зареєстрований син померлого - [PERSON] . /т.1 а.с.19, 80/ Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 квітня 1999 року, шлюб зареєстрований 14 квітня 1990 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - розірвано, дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - залишено при матері. /т.1 а.с.20/ Відповідно до довідки виданої Бердичівським МБТІ 21 травня 2018 року за № 775, на житловий будинок [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року право власності не зареєстровано, правовстановлюючі документи не оформлені, станом на 25 квітня 2018 року: загальна площа будинку - 81.5 м.кв., житлова площа - 49.4 м.кв., крім того на земельній ділянці розташовано: сарай - гараж «Б-1», убиральня «В-1», сарай «Г-1», сарай «Д-1», погріб «Є-1», жомова яма «Ж-1», огорожа «№ 1», ворота «[NUMBER]», оціночна вартість житлового будинку та господарських будівель складає: 64994 гривень. /т.1 а.с.21/ 25 квітня 2018 року КП «Бердичівське МБТІ» Житомирської обласної ради на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , характеристика будинку, господарських будівель та споруд: - житловий будинок А-1 - 1975 року побудови; - погріб з шийкою Є-1 - 1979 року побудови; - яма жомова Ж-1 - 1975 року побудови; - прибудова а-1 - 1975 року побудови; - сарай - гараж Б-1 - 1980 року побудови; - убиральня В-1 - 1980 року побудови; - сарай Г-1 - 1982 року побудови; - сарай Д-1 - 1982 року побудови; - огорожа № 1 - 1990 року побудови; - ворота [NUMBER] - 1990 року побудови; - ганок № 3 - 1975 року побудови. /т.1 а.с.22-25/ Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2018 року в справі № 288/1744/18 - 2/288/815/18 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення з житлового будинку та відкрито загальне позовне провадження. /т.1 а.с.26, 27/ Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Почуйківської сільської ради від 18 листопада 1993 року № 44, розглянувши заяви громадян про передачу земельних ділянок у приватну власність , виконком сільської ради вирішив: приватизувати земельні ділянки громадянам [PERSON] - 0.46 га. /т.1 а.с.107/ З копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ЖТ -04-19-000-022 від 18 жовтня 1993 року, виданого головою Почуйківської сільської ради народних депутатів вбачається, що [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , на підставі рішення Почуйківської сільської Ради народних депутатів, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.45 гектарів, земельна ділянка розташована на території с.Почуйки Почуйківської сільської ради, землю передано для ведення особистого підсобного господарства, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 22. /т.1 а.с.28-29, 217/ Рішенням 13 сесії Квітневої сільської ради VІІ скликання від 18 травня 2018 року «Про розмежування земельної ділянки за цільовим використанням [PERSON] », земельну ділянку [PERSON] , загальною площею 0.4500 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] розмежувати відповідно до цільового використання в тому числі: 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку площею 0.2000 га, для ведення особистого селянського господарства, рекомендовано замовити в землевпорядній організації виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянко в натурі. /т.1 а.с.30, 31, 215/ Відповідно до повідомлення Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 23 листопада 2018 року № 80/02-20-П, інформація щодо архівного витягу з рішення Почуйківської сільської ради від 09 червня 2015 року з приводу оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , відсутнє, так як рішення стосовно [PERSON] не розглядалось та не приймалось. /т.1 а.с.32/ Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 січня 2019 року: - проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , номер запису про право власності: 27230914, підстава виникнення права власності: свідоцтво про розірвання шлюбу, витяг з погосподарської книги, серія та номер 41/02-20-П від 20 липня 2018 року, довідка КП Бердичівського МБТІ від 03 травня 2018 року, рішення Почуйківської сільської ради б/н, видане 09 червня 2015 року; - проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 1824785500:02:006:0114, площа 0.2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 26682941, підстава виникнення права власності: свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення Квітневої сільської ради від 18 травня 2018 року, державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер ЖТ-04-19-00 022, виданий 18 жовтня 1993 року Почуйківською сільською радою; - проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 1824785500:02:006:0110, площа 0.25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 26682791, підстава виникнення права власності: свідоцтво про розірвання шлюбу; рішення Квітневої сільської ради від 18 травня 2018 року, державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер ЖТ-04-1-000 022, виданий 18 жовтня 1993 року Почуйківською сільською радою. /т.1 а.с.33-35/ Згідно квитанцій АТ «Житомиробленерго» за січень 2017 року - липень 2018 року, [PERSON] вказано платником за особовим рахунком - 045-0294 за адресою [ADDRESS] . /т.1 а.с.36-40, 46/ Згідно квитанцій ВАТ «Житомиргаз» за січень 2015 року, березень 2015 року, грудень 2016 року, листопад 2017 року, [PERSON] вказано платником за особовим рахунком - [NUMBER] за адресою [ADDRESS] . /т.1 а.с.41, 42/ [PERSON] проводив оплату за землю, відповідно до квитанцій від 06 липня 2004 року, 30 жовтня 2007 року, 22 квітня 2008 року, 30 березня 2009 року, 08 червня 2010 року, 28 липня 2011 року, 09 липня 2012 року, 26 липня 2013 року, 16 вересня 2014 року. /т.1 а.с.43-47/ В довідці, виданій головою правління ОСББ «Мій дім» зазначено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] . 31 січня 2009 року, згідно договору дарування 1/4 частка даної квартири подарована [PERSON] З 2000 року по травень 2018 року [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] . /т.1 а.с.79, 221/ Згідно витягу від 20 липня 2018 року № 39/02-20-П, з погосподарської книги [NUMBER] за 1983 - 1985 роки Почуйківської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , суспільна група господарства станом на 1983, 1984, 1985 роки - колгоспний. [PERSON] являвся головою домогосподарства до дня смерті - [INFO] за адресою с.Почуйки Попільнянського району Житомирської області, після його смерті головою домогосподарства стала його дружина - [PERSON] до вибуття в м.Київ - 11 жовтня 1984 року. Після її вибуття головою домогосподарства став син - [PERSON] . Список членів сім`ї: [PERSON] - помер [INFO] ; [PERSON] - вибула в м.Київ 11 жовтня 1984 року ; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - вибула в м.Київ 11 жовтня 1984 року; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]. /т.1 а.с.81/ Згідно витягу від 20 липня 2018 року № 40/02-20-П, з погосподарської книги [NUMBER] за 1986 - 1990 роки Почуйківської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , суспільна група господарства станом на 1986, 1987, 1988, 1989, 1990 роки - колгоспний. [PERSON] являвся головою домогосподарства до дня вибуття в м.Київ - червень 1988 року. Після вибуття [PERSON] головою домогосподарства стала дружина - [PERSON] . Список членів сім`ї: [PERSON] - [INFO], вибув у м.Київ 1988 року; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] , [INFO] /т.1 а.с.82/ Згідно витягу від 20 липня 2018 року № 46/02-20-П, з погосподарської книги № 3 за 1991-1995 роки Почуйківської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , суспільна група господарства станом на 1991, 1992, 1993, 1994, 1995 роки - колгоспний. [PERSON] являлася головою домогосподарства за адресою с.Почуйки Попільнянського району Житомирської області. Список членів сім`ї: [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] , [INFO] /т.1 а.с.83/ Згідно витягу від 20 липня 2018 року № 41/02-20-П, з погосподарської книги [NUMBER] за 1996-2000 роки Почуйківської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , суспільна група господарства станом на 1996, 1997, 1998, 1999, 2000 роки - робітник КСП. [PERSON] являлася головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] . Список членів сім`ї: [PERSON] - [INFO] вибула в с.Кам`янка в 2000 році; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] , 1987 року народження; [PERSON] - [INFO] прибув в 1996 році. /т.1 а.с.84/ Згідно витягу від 20 липня 2018 року № 42/02-20-П, з погосподарської книги № 1 за 2001 - 2005 роки Почуйківської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] являвся головою двору станом на 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 роки за адресою [ADDRESS] . Список членів сім`ї: [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO], вибув в м.Київ 04 квітня 2003 року - прибув з м.Києва 07 червня 2003 року; [PERSON] , 1987 року народження, вибув в с.Кам`янка. /т.1 а.с.85/ Згідно витягу від 20 липня 2018 року № 43/02-20-П, з погосподарської книги № 1 за 2006 - 2010 роки Почуйківської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] являвся головою двору станом на 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 роки за адресою [ADDRESS] . Додаткові відомості: співвласник [PERSON] . Список членів сім`ї: [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]. /т.1 а.с.86/ Згідно витягу від 20 липня 2018 року № 44/02-20-П, з погосподарської книги [NUMBER] за 2011 - 2015 роки Почуйківської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] являвся головою двору станом на 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 роки за адресою [ADDRESS] . Додаткові відомості: співвласник [PERSON] . Список членів сім`ї: [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]. /т.1 а.с.87/ Як вбачається з витягів з погосподарської книги № 5 за 1986 - 1990 роки, погосподарської книги № 8 за 1991 - 1995 роки, погосподарської книги № 4 за 1996 - 2000 роки, виданих Квітневою сільською радою 06 вересня 2018 року за вих. № 55/02-20-П, № 57/02-20-П, № 58/02-20-П, [PERSON] , станом на 1986 - 2000 роки являлась головою двору за адресою [ADDRESS] . /т.1 а.с.88 - 90/ Відповідно до Акту добровільного розподілу майна від 11 липня 1988 року (оригінал якого було досліджено в судовому засіданні), секретарем виконкому Почуйківської сільської ради Колосюк Тамарою Володимирівною зроблено добровільний розподіл майна громадян [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]: [PERSON] та дітям ( [PERSON] , [PERSON] ) залишається: - жилий будинок з погосподарськими прибудовами /вартістю 15658 крб./, - гарнітур кухонний - 328 крб., - швейна машинка - 100 крб.; [PERSON] після розподілу майна належить: - мотоцикл МТ-10 - 1800 крб., - корова - 1000 крб., - телиця - 600 крб., - телевізор «Славутич 220» - 600 крб., - магнітофон «Весна 205» - 235 крб., - ліжко 2 сп. - 170 крб., - ковер 2х3 - 500 крб., загальна сума - 4155 крб. Розподіл майна здійснено в присутності секретаря виконкому Почуйківської сільської ради народних депутатів Колосюк Т.В. та нею засвідчено вірність підписів [PERSON] та [PERSON] /т.1 а.с.91/ Відповідно до справи Архівного сектору Попільнянської РДА № 1579774118247, [PERSON] звернулась 15 червня 2018 року з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1824785500:02:006:0110 та на підставі доданих документів: - державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] 022, - рішення Квітневої сільської ради від 18 травня 2018 року; свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 26682791. /т.1 а.с.108-127/ Відповідно до справи Архівного сектору Попільнянської РДА № 1579782818247, [PERSON] звернулась 15 червня 2018 року з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1824785500:02:006:0114 та на підставі доданих документів: - державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] -04-19-000022, - рішення Квітневої сільської ради від 18 травня 2018 року; свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 26682941. /т.1 а.с.128-148/ На виконання ухвали суду архівним сектором Попільнянської РДА надано копії документів, на підставі яких була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] , а саме: - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений 25 квітня 2018 року, - довідку Бердичівського МБТІ № 679 від 03 травня 2018 року, - свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , - рішення 46 сесії Почуйківської сільської ради VІ скликання «Про перейменування вулиць с.Почуйки»; - витяг від 20 липня 2018 року № 41/02-20-П з погосподарської книги [NUMBER] за 1996 - 2000 роки Почуйківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. /т.1 а.с.159-168/ Відповідно до трудової книжки колгоспника [NUMBER], [PERSON] по 24 травня 1999 року працювала в колгоспі «Україна» Почуйківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області. /а.с.219-220/ В судовому засіданні було досліджено: - справу № 54 «Перші примірники нотаріально засвідчених договорів купівлі продажу, заповіти, акти добровільного розподілу майна громадян» за період з 16 січня 1988 року по 08 грудня 1988 року, в якій міститься Акт добровільного розподілу майна від 11 липня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] . /ар.56; т.1 а.с.91/ - погосподарську книгу [NUMBER] за 2006 - 2010 роки Почуйківської сільської ради, згідно якої [PERSON] вказано головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] (номер об`єкта - 86), член сім`ї голови домогосподарства - [PERSON] , співвласником зазначено - [PERSON] . /арк.78-79/ - погосподарську книгу [NUMBER] за 2011 - 2015 роки Почуйківської сільської ради, згідно якої [PERSON] вказано головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] (номер об`єкта - 0079-01), член сім`ї голови домогосподарства - [PERSON] , власниками житлового будинку зазначені - [PERSON] та [PERSON] . /арк.145-147/ Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази /т.1 а.с.235-242/ про те, що в кінці 80-х років вона була секретарем сільської ради, до неї звернулися [PERSON] і [PERSON] , щоб укласти акт розподілу подружнього майна. Через два дні [PERSON] попросив надати довідку, що в нього відсутнє житло, для отримання квартири. На той час то був будинок рахувався як колгоспний двір, там були приписані [PERSON] і [PERSON] , він виписався, а [PERSON] залишилась головою двору. Будинок у селі Почуйки мав бути сину - [PERSON] , а будинок в селі Кам`янка, сину - [PERSON] . Раніше землю надавав колгосп, в кожного господаря за хатою була земля, вони писали заяви, у 1993 році була приватизація землі в селі, у [PERSON] в селі жила мати, з якою вона підтримувала добрі стосунки, тому вона знала про те, що проходить приватизація землі. Свідок у 1986 році бачила хату, вона не була обкладена плиткою, далі там був зроблений ремонт та прибудови. [PERSON] з чоловіком побудували будинок, з 1987 року по 1992 рік [PERSON] заяву про відмову від земельної ділянки не писала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази /т.1 а.с.235-242/ про те, що вона з 1976 року працювала в Почуйківській сільської раді землевпорядником, до 1991 року земля належала колгоспу, а 1993 році провели приватизацію, [PERSON] на той час виїхала, і земля перейшла до інших. Землю виділили [PERSON] , колгосп передав на сільську раду, а рада передала землю господарю, який її використовував, дали землю площею 0.45 га. Люди писали заяви на виконком, приймалося рішення і надавалися безкоштовні державні акти. Заяви від [PERSON] не було, вона їздила до матері, а коли вже продала батьківську хату, перебралась на вулицю Миру і почала ділити цю хату. [PERSON] (Відповідач) працювала в колгоспі, господарювала коло будинку, добудувала будинок, обклала плиткою гараж і будинок, провела газ, зробила криницю, жомову яму, огорожу. Коли будували будинок, [PERSON] ніхто землю не виділяв, у них було 0.60 га, будинок оформили на чоловіка Відповідача, на забудову тоді брали тільки план. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази /т.1 а.с.235-242/ про те, що [PERSON] приїхала в село і працювала в колгоспі, потім вийшла заміж. Свекруха (Позивач) жила в м.Києві, сина ( [PERSON] ) забрала до себе, розвела їх. Відповідач ( [PERSON] ) брала кредит в колгоспі, обклала плиткою будинок, зробила огорожу, [PERSON] переїхав у м.Київ. [PERSON] до будинку на [ADDRESS] не їздила, а приїжджала до матері на [ADDRESS] , там земля приватизована, ще за життя матері Позивача. [PERSON] постійно проживає в селі після смерті своєї матері, приблизно з 2001 - 2002 років. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулася до суду для захисту її порушеного права на спірне домоволодіння і земельну ділянку та просить визнати протиправним та скасувати рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, визнати недійсним виданий на підставі даного рішення державний акт, скасувати рішення про розмежування вказаної земельної ділянки за цільовим використанням, скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на будинок та розмежовані земельні ділянки за Відповідачем, визнати недійсним витяг з погосподарської книги щодо інформації про те, що Відповідач являється головою домогосподарства та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності за Відповідачем на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності набуття Відповідачем права власності на земельну ділянку, наслідком чого стало набуття нею права власності на житловий будинок, дозвіл на будівництво якого було надано Позивачу та в якому проживала вона та члени її сім`ї. Згідно статтей 319, 321, 392 ЦК України та статті 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спірні правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в даній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (далі - ЦК УРСР). Відповідач заперечуючи проти заявлених Позивачем вимог вказує, що нею було правомірно набуто право власності на спірне майно, оскільки власником житлового будинку вона стала внаслідок того, що була головою колгоспного двору та до 15 квітня 1991 року не втратила право на вказане майно, а земельну ділянку їй було передано рішенням сільської ради, в той час, як Позивач втратила право на майно, відповідно до статті 126 ЦК УРСР 1963 року, оскільки вибула із членів колгоспного двору (11 жовтня 1984 року до м.Київ), у працездатному віці (40 років) та більше трьох років не брала участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. (частина перша статті 112 ЦК УРСР 1963 року). Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120 - 126 ЦК УРСР 1963 року. Згідно із частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарства (колгоспного двору) є помилковим. Крім того, вирішення питання, який саме Земельний кодекс слід застосовувати до спірних правовідносин, залежить від установлення судом дати набуття права на спірний будинок, що в свою чергу залежить від правильності зарахування господарства до відповідної суспільної групи. Вказану правову позицію викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Відповідно до статті 100, 101 ЦК УРСР 1963 року, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У 1974 році (рік видачі дозволу на будівництво) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року, кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Таким чином, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є нормативно-правові акти, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічні вказівки по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджені Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26) та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. Визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, віднесення до певних суспільних груп господарств мало значення для набуття права власності на майно. Суспільні групи господарств встановлювалися відповідно до діючих на той час Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів. Суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї, господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робітників, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм, слід дійти висновку, що господарства, в яких є працюючі члени колгоспу, відносяться до колгоспного двору незалежно від роду занять голови двору. Згідно зі статтею 126 ЦК УРСР, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років не брав участі у веденні спільного господарства двору. Це правило не поширювалось на непрацездатних осіб і не застосовувалось, якщо член двору не брав участі у веденні господарства через хворобу. З матеріалів справи вбачається, що: - в 1983 - 1985 роках, домогосподарство, головою якого був [PERSON] (чоловік Позивача, помер [INFO] ), було віднесено до суспільної групи - колгоспний двір, членами сім`ї вказано зокрема: Позивача (вибула [INFO] року в м.Київ) та Відповідача /т.1 а.с.81/; - в 1986 - 1990 роках, головою домогосподарства вказано - [PERSON] (син Позивача, вибув в м.Київ у 1988 році, помер [INFO] ), віднесено до суспільної групи - колгоспний двір, членами сім`ї вказано зокрема: Відповідача /т.1 а.с.82/; - в 1991 - 1995 роках, головою домогосподарства вказано - [PERSON] (Відповідач), віднесено до суспільної групи - колгоспний двір /т.1 а.с.83/; - в 1996 - 2000 роках, головою домогосподарства вказано - [PERSON] (Відповідач, вибула у 2000 році в с.Кам`янка), віднесено до суспільної групи - робітник КСП, членами сім`ї вказано зокрема: [PERSON] (син Позивача, прибув в 1996 році) /т.1 а.с.84/; - в 2001 - 2015 роках, головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] , вказано [PERSON] (син Позивача), з 2006 року Відповідача вказано в погосподарських книгах як співвласника майна. /т.1 а.с.85 - 87/ Відповідач в період з 1981 року по 1999 рік працювала в колгоспі «Україна» с.Почуйки Попільнянського району Житомирської області. /т.1 а.с.219 - 220/ Спірне домоволодіння в період з 1983 року по 1991 рік було віднесено до суспільної групи господарств - колгоспний двір, Позивачем підтверджень того, що сільською радою при ведені погосподарської книги помилково було віднесено до зазначеної суспільної групи не надано, також нею не спростовано твердження Відповідача , що з 1984 року (вибула до м.Київ) вона втратила право на спірне майно, яке належало колгоспному двору, оскільки вибувши зі складу господарства не брала участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, крім того станом на 15 квітня 1991 року вона не була членом колгоспного двору. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року, таким чином право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після його припинення, мають ті члени двору, які станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Згідно з пунктом 24 Положення «Про порядок відведення земельних ділянок під забудову у сільських населених пунктах УРСР», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 28 травня 1947 року № 765, відведення земельних ділянок для житлових будинків колгоспників із земель присадибного фонду колгоспу, без зменшення його громадських земель, а також із земель державного фонду проводилося за постановами виконавчих комітетів сільських рад депутатів трудящих на підставі постанов загальних зборів колгоспників. Відведення ділянок у натурі під забудову в межах села проводилось районними відділами сільського господарства за участю представників районного відділу сільського та колгоспного будівництва, виконкому сільської ради, колгоспу або земельної громади. Таке відведення проводилося за затвердженими проектами планування та забудови сіл і згідно з дозволами на здійснення відведень, оформленими в порядку, визначеному вказаним положенням. У разі відсутності проекту планування і забудови села відведення здійснювалося на підставі матеріалів райвідділу сільського і колгоспного будівництва. Оформлювалися відведення відповідними актами, а якщо відведення ділянок під забудову було непотрібне, то актом про відведення закріплялася за забудовниками наявна садибна ділянка. На підставі такого акту райвідділ сільського та колгоспного будівництва видавав колгоспникам, одноосібним селянам, сільській інтелігенції та іншим індивідуальним забудовникам паспорт на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР за встановленою формою. Статтею 3 Земельного кодексу Української РСР 1970 року (далі - ЗК УРСР) встановлено, що відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР земля є державною власністю - спільним надбанням усього радянського народу. Земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються. Частиною п`ятою статті 20 ЗК УРСР 1970 року (в редакції, чинній на час винесення рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки - 09 березня 1974 року /т.1 а.с.11/) визначено, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих. В абзаці 3 пункту 5 Постанови ВР УРСР від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» зазначено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Статтею 6 ЗК України 1990 року передбачено право приватної власності громадян на землю, зокрема право громадян України на одержання у власність земельних ділянок для особистого підсобного господарства. Відповідно до частини першої, третьої, четвертої статті 7 ЗК України 1990 року, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п`яти років. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: - громадянам України для ведення особистого підсобного господарства. До відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. (пункт перший частини першої статті 9 ЗК України 1990 року). Згідно із частинами п`ятою, шостою та восьмою статті 17 ЗК України 1990 року, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно зі статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Відповідно до статті 56 ЗК України 1990 року, для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської ради народних депутатів передавалися безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавалися безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково могли надаватися земельні ділянки у користування. Статтями 1 - 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92 (далі - Декрет № 15-92) передбачено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. 18 листопада 1993 року рішенням виконавчого комітету Почуйківської сільської ради народних депутатів на підставі поданих заяв, надано дозвіл [PERSON] на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0.46 га /т.1 а.с.107/ В подальшому Почуйківською сільською радою було видано [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю та передано у власність земельну ділянку площею 0.45 га. /т.1 а.с.28-29/ Позивач, звертаючись до суду вказує, що оскаржуване рішення сільської ради винесено - 18 листопада 1993 року, в той час як оскаржуваний державний акт видано 18 жовтня 1993 року, тобто рішення сільської ради винесено на один місяць пізніше державного акту. Проте наведені обставини спростовуються матеріалами справи та показаннями свідка [PERSON] , а саме в матеріалах Справи № 1579774118247 Архівного сектору Попільнянської РДА та Справи № 1579782818247 Архівного сектору Попільнянської РДА, в яких державним реєстратором зазначено в загальних відомостях про земельну ділянку, документом, який є підставою для виникнення права - рішення органу виконавчої влади Почуйківська сільська рада - 15 вересня 1993 року /т.1 а.с.113, 132/. Відповідно до пункту 1 Перехідних положень ЗК України 2001 року установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до статті 78 ЗК України 2001 року, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з пунктом «в» частини першої статті 81, 125, 126 ЗК України 2001 року, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 8 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» (в редакції чинній на час вчинення реєстраційних дій), державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року. Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року були визначені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» (в редакції чинній на час вчинення реєстраційних дій), якою передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Пунктом 42 Постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» врегульовано, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідач 15 червня 2018 звернулась до державного реєстратора та здійснила державну реєстрацію земельних ділянок, утворених внаслідок розмежування належної їй, відповідно до Державного акту ділянки та 24 липня 2018 року державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію права власності на житловий будинок. Позивач вказує, що державним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності на майно, на підставі неналежних документів та ним не було витребувано належну довідку, при винесенні рішення про державну реєстрацію майна, проте підтверджень, щодо оскарження дій державного реєстратора при винесенні рішення про державну реєстрацію майна Позивач не надала. Пунктом 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Судом встановлено, що Позивач з 1984 року проживала та по даний час зареєстрована в місті Києві, домогосподарство за адресою [ADDRESS] в період з 1983 року по 15 квітня 1991 року мало статус колгоспного двору, Відповідач проживала в даному будинку, була головою домогосподарства і працювала в колгоспі та в подальшому, з визначених чинним законодавством підстав набула право власності на спірне майно, разом з тим Позивач не надала суду належних та допустимих доказів про те, що вона брала участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору в результаті чого, вона втратила право на частку в майні колгоспного двору, а доказів протилежного та наявності підстав вважати, що вказане майно є власністю Позивача нею не наведено. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення його позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушення з боку Відповідача, права власності чи законного володіння Позивача, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Частиною першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: approved