Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння № 43 по вул. Промислова мкр. Таромське у м. Дніпрі, на підставі Договору купівлі продажу домоволодіння від 01.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 457, зареєстрованого в КП ДМБТІ 12.04.2004 року за реєстровим № 3661029. Зокрема, у вищевказаному домоволодінні зареєстровані такі особи, як: позивач, [PERSON], її донька, [PERSON], її онука, [PERSON], її правнук [PERSON], а також, [PERSON] (далі Відповідач), який з липня 2011 року по квітень 2014 року перебував у шлюбних стосунках із [PERSON]. \~Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що\~\~Відповідач не проживає у вищевказаному домоволодінні вже більше чотирьох років, знятися з реєстраційного обліку добровільно не бажає, вона була змушена\~\~звернутися до суду та просити визнати\~\~[PERSON],\~ таким, що втратив право користування домоволодінням № 43 по вул. Промислова мкр. Таромське у м. Дніпрі,\~що є\~підставою для\~подальшого зняття відповідача з реєстраційного обліку. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві. Після оголошення перерви, надала до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за її відсутності. У такій письмовій заяві просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Після оголошення перерви, надав до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за його відсутності. У такій письмовій заяві позов визнає та просить задовольнити в повному обсязі. Треті особи,\~що не\~заявляють \~самостійних вимог\~на предмет\~спору \~Департамент адміністративних\~послуг та\~дозвільних процедур\~Дніпровської міської\~ради,\~[PERSON],\~[PERSON],\~ у підготовче засідання не з'явилися,\~про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить судова повістка (а.с. 36), про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду\~\~не надходило. Згідно з ч.3 статті 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі продажу домоволодіння \~від 01.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 457, зареєстрованого в КП ДМБТІ 12.04.2004 року за реєстровим № 3661029, [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння № 43 по вул. Промислова мкр. Таромське у м. Дніпрі (а.с.11-12). Судом також встановлено, що у вищевказаному домоволодінні станом на день звернення позивача до суду зареєстровані: [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON] та\~[PERSON],\~що підтверджується\~довідкою №\~ 267\~ від\~05.04.2018\~року (а.с.28).\~ Також судом встановлено, а сторонами визнана та обставина, що відповідач [PERSON], у вказаному житловому приміщенні більше чотирьох років не проживає, що підтверджується відповідним Актом обстеження домоволодіння від\~06.04.2018 року, складеним сусідами (а.с.30). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну за своїм змістом норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. При цьому суд виходить також із аналогічного правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України, прийнятого за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення в порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України у справі № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року. Аналізуючи зазначені обставини та докази, які надані суду, у їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] є такою особою, що втратив право користуватися житловим приміщенням за вказаною адресою. Адже в даному випадку особистий сервітут не може бути встановлений по відношенню до вказаного відповідача, оскільки такий відповідач не є членом сімї позивача, у спірному житловому приміщенні фактично не мешкає з квітня 2014 року, спільного господарства з позивачем не ведуть. Таким чином, вказана вимога позивача про визнання Відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.\~ Також суд зазначає, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, пред'явивши при цьому одночасно одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на жиле приміщення; 2) про позбавлення права користування жилим приміщенням; 3) про визнання фізичної особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки в даному випадку судом вирішено питання щодо позбавлення Відповідача права користування жилим приміщенням, то і похідна позовна вимога стосовно зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку підлягає задоволенню. Адже факт реєстрації Відповідача за вказаною адресою з-за відсутності у таких осіб права користуватись таким житлом є обмеженням для Позивача у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч.1 статті 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved