Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої виступає адвокат Штефан Д.Ю.,звернулась до суду з вищевказаним позовом, вказавши, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 25.05.2007 р. по 07.12.2010 р. Шлюб розірвано на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2010 року. Від шлюбу має малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає з матір`ю. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зокрема щодо організації відпочинку та оздоровлення дитини. Вказує, що вона не має змоги отримати згоду від колишнього чоловіка на виїзд дитини за межі України. Зазначає, що її донька є дитиною-інвалідом, із захворюванням «порушення обміну ароматичних амінокислот», що полягає у постійному дотриманні спеціальних дієт із використанням продуктів, що не виробляються в Україні. Зокрема, вона може вживати до їжі лише деякі продукти німецького та польського виробництва. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. Тому позивач просить надати їй дозвіл на виїзд дочки, [PERSON] , [INFO] , закордон без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччина у період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Штефан Д.Ю. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник органу опіки та піклування виконкому Довгинцівської районної в місті ради у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.05.2007 р. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2010 року шлюб було розірвано (а.с. 7, 11 - копія свідоцтва про шлюб, копія рішення). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8 - копія свідоцтва про народження). Дитина зареєстрована та проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 26.02.2019 року, № 2475 (а.с. 5, 9 - копія паспорту, копія довідки). Суд приймає до уваги об`єктивну неможливість позивача отримати необхідний дозвіл, враховуючи, що [PERSON] з 13.10.2015 року не проживає за адресою реєстрації ( [ADDRESS] ), що підтверджується відповідним актом від 17.04.2019 року, за заявою позивача розшукується Довгинцівським ВП Криворізького ГУНП у Дніпропетровській області, як особа, з якою втрачено зв`язок (а.с. 12, 13 - копія акту, копія довідки). Також суд приймає до увагиту обставину, що донька позивача є дитиною-інвалідом, що підтверджується медичним висновком № 66 від 17.07.2007 року із захворюванням «порушення обміну ароматичних амінокислот» (а.с. 10 - копія медичного висновку). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина повинна бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка набула чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її добробуту, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Положеннями Сімейного кодексу України (зокрема ст. ст. 141, 150, 155) передбачено, що мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Положенням ч. 3 ст. 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей-громадян України визначений Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, Правилами оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, враховуючи те, що надання такого дозволу не позбавить батька - [PERSON] , можливості фактичного спілкування з дитиною, якщо він виявить таке бажання, враховуючи мету поїздки - оздоровлення та лікування дитини, її розвитку, культурного та освітнього виховання, стимулювання вивчення іноземних мов, зокрема, німецької, вивченням якої вона наразі займається, відвідування визначних пам`яток природи, архітектури, закладів дитячого дозвілля та підготовки до самостійного життя, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] та надати позивачу тимчасовий, строковий дозвіл на виїзд її дочки [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччина у період з 01.08.2019 року по 31.08.2019 року. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768,40 гривень, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved