Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] 31 березня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа ДДДНК про встановлення факту належності домоволодіння та визнання права власності на домоволодіння, земельну ділянку та грошові внески в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 квітня 2014 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано усунути недоліки протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, з метою усунення яких 14 квітня 2014 року позивачем було подано виправлений позов. [PERSON] у своєму позові посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 1 червня 1960 року, посвідченого державним нотаріусом Другої держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі під номером № 2-3851, а також зареєстрованого у Дніпропетровському МБТІ 10 червня 1960 року його матері [PERSON] на праві власності належало домоволодіння, яке знаходься за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS]). Згідно інвентаризаційної справи, складеної Дніпропетровським МБТІ 18 березня 1960 року, зазначене домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 419 кв. м та складається з житлового будинку під літ. А-1, загальною площею - 55,9 кв. м та житловою площею - 37,6 кв. м, підвалу під літ. А-1, сараю під літ. Б-1, убиральні під № 1, погрібу під літ. Ж та забору під № № 2, 3. Рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська № 98 від 3 квітня 1962 року про впорядкування найменувань вулиць та нумерацію будинків належному його матері будинку було присвоєно новий номер та змінено адресу з [ADDRESS] на [ADDRESS]. Однак, відомості щодо зміни нумерації домоволодінь по вулицям та провулкам району містилися в додатку до цього рішення, проте, зазначений додаток надати не має можливості у зв'язку з його відсутністю в Державному архіві Дніпропетровської області. [PERSON] також належала на праві власності земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0407 га, цільовим призначенням якої є обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначеній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер № 1210100000:08:743:0006. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з домоволодіння та земельної ділянки. Єдиним спадкоємцем першої черги є позивач, який у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті його матері. Позивач продовжував проживати у спірному домоволодінні та користуватися ним. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] № 49/02-14 від 12 березня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS], оскільки відсутня інформація про переадресацію будинку [ADDRESS], а сам будинок нерозривно пов'язаний з земельною ділянкою, на якій розташований. Позивач к своєму позові просив суд встановити факт належності [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 1 червня 1960 року, посвідченого державним нотаріусом Другої держнотконтори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3851, де адреса домоволодіння зазначена: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею - 37,7 кв. м та загальною площею - 55,9 кв. м, підвалу літ. А-1, сараю літ. Б-1, убиральні № 1, погрібу літ. Ж, забору № № 2, 3, та на земельну ділянку загальною площею 0,0407 га, кадастровий № 1210100000:08:743:0006, розташовану за адресою: [ADDRESS], після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO]. У своїх заявах до суду позивач та його представник справу просили розглядати за їх відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у своїй заяві, наданій на адресу суду, просив справу розглядати за його відсутності, ухваливши рішення згідно з нормами чинного законодавства України. Третя особа у своєму листі, направленому на адресу суду, просила розгляд справи проводити за відсутності її представника, та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено що згідно свідоцтва про народження [PERSON] його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 59). Відповідно до договору купівлі-продажу від 1 червня 1960 року [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS], який було посвідчено державним нотаріусом Другої держнотконтори та зареєстровано в реєстрі за № 2-3851 (а.с. 7-9). Право власності у встановленому порядку було зареєстровано у Дніпропетровському МБТІ 10 червня 1960 року (а.с. 10). Рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 3 квітня 1962 року про упорядкування найменувань вулиць та нумерації будинків було вирішено затвердити перенумерацію домоволодінь по вулицям та провулкам, згідно з додатком № 1 (а.с. 20). В листі Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 1/14-753 від 13 грудня 2012 року зазначено, що надати рішення виконкому № 98 від 3 квітня 1962 року немає можливості, оскільки зазначений документ передано на постійне зберігання до Державного архіву Дніпропетровської області (а.с. 84). Державний архів Дніпропетровської області листом № 21-с від 25 березня 2013 року повідомив, що додаток № 1 до рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих № 98 від 3 квітня 1962 року про упорядкування найменувань вулиць та нумерації будинків до Держархіву області не надходив (а.с. 19). В інвентаризаційній справі на домоволодіння [ADDRESS] було внесено зміни в нумерацію домоволодіння та зазначено нову адресу домоволодіння: [ADDRESS] (а.с. 11-18). Крім того, рішенням виконкому Дніпропетровської міськради № 1169 від 18 червня 1998 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку, на якій розташовано зазначене домоволодіння (а.с. 22-26), присвоєно кадастровий номер та видано державний акт на право власності на землю, в яких адресою розташування земельної ділянки зазначено: [ADDRESS] (а.с. 27-33). Довідкою голови квартального комітету Ленінського району м. Дніпропетровська від 16 листопада 2010 року зазначено, що [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63), зазначені обставини також підтверджуються ксерокопією домової книги (а.с. 34-57). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 58). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачем протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, було у встановленому порядку подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 67). Крім позивача з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався. 4 квітня 2014 року позивачу приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на вклади, які знаходяться в АТ «Ощадбанк» (а.с. 195). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у тому числі на домоволодіння та земельну ділянку, які розташовані [ADDRESS]. Разом з тим, отримати у встановленому порядку свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не має можливості, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 49/02-14 від 12 березня 2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через невідповідність нумерації домоволодіння в різних документах та нерозривне пов'язання земельної ділянки з домоволодінням (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Позовні вимоги про встановлення факту належності [PERSON], померлій [INFO], домоволодіння [ADDRESS], яке належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 1 червня 1960 року, посвідченого Другою дніпропетровською держнотконторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3858, задоволенню не підлягають, оскільки самою [PERSON] за життя це питання не вирішувалося, а на теперішній час ніким наявність у померлої права власності на спірне домоволодіння не оспорюється і під сумнів не ставиться, крім того, законом встановлений порядок переходу права власності на спірне домоволодіння - порядку спадкування. Що стосується позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, то суд приходить до висновку, що вони знайшли своє підтвердження, а тому за [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею - 37,6 кв. м та загальною площею - 55,9 кв. м, підвалу під літ. А-1, сараю літ. Б-1, убиральні № 1, сіней літ. а-1, забору № № 2, 3, та на земельну ділянку, загальною площею 0,0407 га, кадастровий номер № 1210100000:08:743:0006, розташовану за адресою: [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: partial