Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Львівської середньої загальноосвітньої школи східних мов І-ІІІ ступенів, в якому просить зобовязати відповідача розірвати із завгоспом школи [PERSON] трудовий договір на підставі ч.1 ст.38 КЗпПУ, - «за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію». В обгрунтування поданого позову покликається на те, що [PERSON] перебуваючи з відповідачем у трудових правовідносинах, на підставі наказу від 07.09.2001 №94-к обіймав посаду завгоспа школи. 03 жовтня 2016 р. відповідач отримав від позивача за вхідним №01-20/25-к заяву від 30.09.2016 р. про звільнення з роботи з 03.10.2016 р. у звязку із досягненням пенсійного віку. Оскільки, відповідач в порушення вимог ч.1 ст.38 КУпАП не розірвав з Позивачем трудовий договір ні 03.10.2016 р., ні до поточної дати, то позивач вважає за необхідне звернутися в суд з позовом, обравши способом захисту свого порушеного права вимогу у вигляді примусового виконання відповідачем зазначеного обовязку в на натурі згідно п.5 ч.2 ст.16 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вказав, що заява про звільнення із займаної посади подана не особисто [PERSON], а невідомою особою. Окрім цього, вказав, що в період 28.09.2016 р. [PERSON] покинув територію України з аеропорту Бориспіль. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.5 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: примусове виконання обов'язку в натурі. Суд встановив, що відповідно до Наказу №94-к від 07.09.2001 р. [PERSON] переведено на посаду завгоспа Львівської середньої загальноосвітньої шкоди східних мов І-ІІІ ступенів. /а.с.22/, тобто [PERSON] з 07.09.2001 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем. Однак, 30 вересня 2016 р. [PERSON] на імя директора Львівської середньої загальноосвітньої шкоди східних мов І-ІІІ ступенів [PERSON] подав заяву, в якій просив звільнити його з 03.10.2016 р. із займаної ним посади, у звязку із досягненням пенсійного віку. /а.с.3/. Як зясовано у судовому засіданні, вищевказану заяву до Львівської середньої загальноосвітньої шкоди східних мов І-ІІІ ступенів було занесено дружиною позивача, яка була зареєстрована за вхідним №94-к, але не занесено в журнал реєстрації вхідної кореспонденції. Встановлено, що на підставі вказаної заяви [PERSON] не звільнено із займаної ним посади, тому останній вважається таким, що відсутній на роботі без поважних причин, що підтверджується матеріалами справи. /а.с.34-42/. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Як вбачається із наявного в матеріалах справи пенсійного посвідчення №2067017418, серія ААЇ №175629 [PERSON] призначено пенсію за віком, Інвалід 2 групи з дитинства /а.с.33/, тому останнім було подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена із його виходом на пенсію. Згідно ст.36 КУпАП підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Таким чином, суд вважає, що право позивача на працю, на оплату праці, та здійснення обовязкових соціальних внесків, порушено відповідачем, який не звільніє його у встановленому законом порядку, а тому підлягає захисту шляхом, зобовязання відповідача розірвати із позивачем трудовий договір на підставі ч.1 ст.38 КЗпПУ, - «за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію», що дає підстави для задоволення позовних вимог в повному обємі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved