Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] в лютому 2015 року заявила позов до [PERSON], за яким, з урахуванням наступних доповнень, просила дозволити їх неповнолітній дочці [PERSON], [INFO], виїзд за межі України у супроводі матері, або осіб за дорученням матері, без згоди та супроводу батька, до досягнення дитиною повноліття, а також дозволити виготовлення проїзних документів на дитину, без згоди на те батька. Позов мотивований тим, що батько дитини проживає окремо, місце його проживання невідоме, що в свою чергу не дозволяє дитині виїхати за межі України, в той час як такі виїзди необхідні для розвитку здібностей дитини, розширення її кругозору, тощо. Представник позивача [PERSON] подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст. 74 ч.9 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Судом встановлено таке. Сторони з 06.10.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб. В цьому шлюбі у них 18.03.2008 року народилася дочка [PERSON] (див. свідоцтво про народження). За довідкою про склад сім'ї, дитина проживає разом з матір'ю, дідусем та бабусею в квартирі [ADDRESS]. Відповідач, як це вбачається з талону зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, з 14.04.2011 року, знявся з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з вибуттям до м. Тернопіль. Згідно з актом, що складений сусідами сторін, та посвідчений посадовою особою балансоутримувача будинку, [PERSON] з травня 2011 року разом з сім'єю не проживає. Позивач стверджує, що з вказаного часу будь-які контакти з відповідачем припинені, вжитими заходами встановити місце його проживання не вдалося. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Виїзд з України на постійне проживання дітей віком від 14 до 18 років може бути здійснено лише за їх згодою, оформленою письмово і нотаріально засвідченою. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р., перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, в тому числі проїзний документ дитини. Відповідно до п.п. 3,4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою у числі іншого можливий також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, законом передбачено, що судом, за наявності до того підстав, може бути надано дозвіл на виїзд дитини за кордон, без згоди батька. З матеріалів справи вбачається, що дочка сторін є учасником Колективу народного танцю «Водограй» під керівництвом Юлії Локтенко. Даний колектив, за сприяння благодійного фонду «Центр всебічного розвитку «Артльорн» приймає участь в різноманітних конкурсах, фестивалях, тощо, в тому числі і за кордоном. За довідкою фонду, «Водограй» з 2013 року постійно бере участь у міжнародних заходах, що щорічно проводяться в Болгарії, Грузії, Італії, Угорщині, Хорватії. Дані заходи, разом з участю в конкурсі, передбачають майстер-класи з хореографії, пізнавальні екскурсії, та відпочинок. Наведене дає суду прийти до висновку, що поїздки дитини за межі України, будуть сприяти розвитку її здібностей, розширенню її кругозору, та певною мірою оздоровленню, тобто такі поїздки в інтересах дитини. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та можливість задоволення його вимог. Судові витрати, за наведеного висновку, суд покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved