Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] 27.02.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, обгрунотовуючи позов тим, що на підставі договору займу № 30/03/17 від 30 березня 2017 року укладеного між позичальником - [PERSON] та позикодавцем - [PERSON] , позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти загальною сумою 148 000 (сто сорок вісім тисяч) гривень 00 коп. Свідченням передачі грошей є розписки відповідача від 09 листопада 2016 р., 30 січня 2017 р., 01 березня 2017 року та договір займу № 30/03/17 від 30 березня 2017 року. Зазначені кошти надавалися відповідачу із умовою повернення коштів до 15 травня 2017 року. Згідно п.3.1 зазначеного вище договору у випадку прострочення повернення позики, позикодавець, окрім суми позики, вправі вимагати від позичальника сплати відсотків у розмірі 1% за кожен день прострочки починаючи з 15 травня 2017 року від несплаченої суми позики. Станом на день подачі позовної заяви [PERSON] не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось не можливим, позивач просить суд про задоволення позову. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справ. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що на підставі договору займу № 30/03/17 від 30 березня 2017 року укладеного між позичальником - [PERSON] та позикодавцем - [PERSON] , позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти загальною сумою 148 000 гривень (а.с. 17-18). Матеріали справи містять розписки відповідача від 09 листопада 2016 р., 30 січня 2017 р., 29 вересня 2016 року та договір займу № 30/03/17 від 30 березня 2017 року (а.с. 14-15-16, 17-18). Зазначені кошти надавалися відповідачу із умовою повернення коштів до 15 травня 2017 року. Згідно п.3.1 зазначеного вище договору у випадку прострочення повернення позики, позикодавець, окрім суми позики, вправі вимагати від позичальника сплати відсотків у розмірі 1% за кожен день прострочки починаючи з 15 травня 2017 року від несплаченої суми позики. Згідно зі ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2,3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Як передбачено ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вищевикладеного позичальник зобов`язаний повернути: 148 000 станом на 27 лютого 2019 року, з яких: - Один відсоток від суми складає 1 480 грн., термін з 15 травня 2017 року до моменту подачі позовної заяви 26 лютого 2019 року складає 652 дні, сума несплачених відсотків складає (1480х652) 364 960 грн. (а.с. 5). Судом також встановлено, що згідно розписки відповідач [PERSON] повернув [PERSON] 25 000 грн., 01.10.2019 року (а.с. 35). Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з урахуванням повернутих коштів і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 087 960 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial