Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] 10.09.2012 року звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Посилалася на те, що 06.09.2011 року між нею та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу належного їй житлового будинку, що розташовний в [ADDRESS] При здійснені з нею розрахунку за будинок, із-за відсутності у відповідачки повної суми коштів, остання не доплатила їй 2500 євро, про що надала письмову розписку, в якій зобов'язувалась повернути зазначені кошти. За усною домовленістю між ними, відповідачка зобов'язувалась повернути кошти у січні 2012 року. Проте, у визначений ними термін відповідачка кошти не повернула, чим порушила її матеріальні (майнові) права. На її неодноразові усні звернення до відповідачки з приводу виконання зобовязання, остання обіцяла повернути кошти та просила почекати, у зв'язку з відсутністю у неї коштів. З часу укладання угоди та підписання боргової розписки минуло 10 місяців, проте до теперішнього часу відповідачка коштів їй не повернула. В останній час на її неодноразові звернення до відповідачки повернути кошти, з метою врегулювання спору у добровільному порядку, остання не реагує та уникає зустрічі з нею. Зазначені обставини вказують на те, що відповідачка уникає повернення коштів в добровільному порядку, що стало підставою на її звернення до суду. Згідно довідки Новодністровського відділення «Райффайзен Банк Аваль», офіційний курс євро у співвідношенні до гривні станом на 07.09.2012 року складає: 01 євро - 10,07 грн., у зв'язку з чим вважає, що сума заборгованості відповідачки у гривнях складає 25210 грн. З підстав, передбачених ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, просила стягнути з [PERSON] на її користь кошти - основний борг в розмірі 25210 грн. та судовий збір в розмірі 253 грн. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON], яка діє в інтересах останньої на підставі довіреності, 22.11.2012 року звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області із зустрічним позовом до позивачки [PERSON] про визнання розписки недійсною та стягнення зайво перерахованих коштів, який 11.10.2013 року уточнила, подавши до суду зустрічну позовну заяву в новій редакції. Посилалася на те, що влітку 2011 року [PERSON] домовилась із [PERSON] про те, що [PERSON] купить в [PERSON] будинок [ADDRESS] за ціною, яка буде визначена незалежним оцінювачем. [PERSON] мала замовити незалежну оцінку будинку для того, щоб визначити його ринкову вартість. [PERSON], не маючи результатів незалежної оцінки ринкової вартості житлового будинку [ADDRESS], сказала, щоб [PERSON] сплатила їй авансом 20000 євро. [PERSON], працюючи на роботі не мала часу, щоб відлучитись та перерахувати на рахунок [PERSON] вказану суму коштів, а тому передала гроші в сумі 20000 євро своєму чоловіку [PERSON], з яким проживає в цивільному шлюбі, щоб той перерахував кошти на рахунок [PERSON], що він і зробив 22.07.2011 року. Гроші в сумі 20000 євро були зараховані на рахунок [PERSON] 29.07.2011 року. При знятті коштів [PERSON] сплатила банківський збір, а тому отримана нею сума становила 19974 євро, що станом на цей день становило 227104,38 грн. Через деякий час [PERSON] повідомила [PERSON], що 20000 євро це дуже мала сума авансу для покупки житлового будинку [ADDRESS], а тому необхідно, щоб [PERSON] надіслала ще 24000 євро, а коли будуть результати незалежної оцінки ринкової вартості житлового будинку, то [PERSON] має доплатити різницю між сплаченою сумою та ринковою вартістю житлового будинку. [PERSON] знову, не маючи часу для того, щоб перерахувати на рахунок [PERSON] кошти в сумі 24000 євро, передала 11.08.2011 року цю суму коштів своєму чоловіку [PERSON], щоб той перерахував кошти на рахунок [PERSON], що він і зробив. Гроші в сумі 24000 євро були зараховані на рахунок [PERSON] 12.08.2011 року. При знятті коштів [PERSON] сплатила банківський збір, а тому отримана нею сума становила 23974 євро. що станом на цей день становило 270186,98 грн. 14.11.2011 року син [PERSON] - [PERSON] вчинив ДТП, а тому [PERSON] змушена була приїхати з Іспанії на територію України. Будучи в Україні, [PERSON]. зустрілась з [PERSON] для того, щоб укласти договір купівлі-продажу житлового будинку. [PERSON] показала [PERSON] звіт №139/11 про незалежну оцінку вартості житлового будинку, виданий оцінювачем [PERSON], згідно з яким ринкова вартість житлового будинку складає 327280 грн. В ході розмови [PERSON] повідомила [PERSON], що фактично гроші, які були останньою надіслані в сумі 44000 євро у співвідношенні до гривні становили б 327280 грн., але так як сума 44000 євро було надіслано частинами, то вона втратила 2500 євро, оскільки за два тижні змінився курс євро по відношенню до гривні. [PERSON] вимагала він [PERSON] доплатити 2500 євро й повідомила, що в іншому випадку вона не переоформить будинок на [PERSON] Остання, будучи в стресовому становищі через арешт її сина, не стала перевіряти офіційний курс гривні по відношенню до євро й повірила [PERSON] Не маючи грошей, щоб надати їх [PERSON], написала розписку про те, що в подальшому вона зобов'язується доплатити за договором купівлі-продажу кошти в сумі 2500 євро. За таких обставин, [PERSON] погодилась укласти договір купівлі-продажу житлового будинку. 06.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Вище вказаний житловий будинок [PERSON] продала [PERSON] за 327280 грн. Після підписання договору купівлі-продажу, [PERSON] в присутності приватного нотаріуса Сокирянського районного нотаріального округу [PERSON] на вимогу [PERSON] в рахунок оплати передала 1500 євро, що станом на цей день становило 16110,03 грн. Таким чином, [PERSON], ввійшовши в довіру до [PERSON], скориставшись її важким сімейний становищем, шляхом обману отримала від [PERSON] в рахунок договору купівлі-продажу житлового будинку кошти в розмірі 45500 євро, що станом на день їх надходження на рахунок [PERSON] становило в сумі 513401,39 грн., що на 186121,39 грн. перевищує суму вказану в договорі купівлі-продажу та зобов'язала написати розписку про те, що [PERSON] зобов'язується доплатити в рахунок договору купівлі-продажу житлового будинку кошти в сумі 2500 євро. Вважає, що написана [PERSON] розписка не спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею, оскільки вона не повинна доплачувати [PERSON] за договором купівлі-продажу житлового будинку жодних коштів, адже й так, будучи обманутою, сплатила суму коштів, яка значно перевищує суму обумовлену договором. З підстав, передбачених ч.1 ст.230 ЦК України, вважає, що розписка від 06.12.2012 року, згідно якої [PERSON] зобов'язується сплатити кошти в сумі 2500 євро [PERSON] в рахунок доплати за договором купівлі-продажу житлового будинку, є недійсною. Крім цього, з підстав, передбачених ч.1 ст.1212 ЦК України, вважає, що [PERSON] отримала кошти в сумі 186121,39 грн. без достатньої правової підстави, а тому повинна повернути ці кошти [PERSON] Зважаючи на те, що [PERSON] понесла витрати за посвідчення договору купівлі-продажу в розмірі 7800 грн., а відповідно до п.8 договору купівлі-продажу витрати за складання та оформлення цього договору сторони несуть в рівних частках, то сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] має бути зменшена на 3900 грн. та становить 182221,39 грн. Просила визнати недійсною розписку від 06.12.2012 року, згідно якої [PERSON] зобов'язується сплатити кошти в сумі 2500 євро [PERSON] в рахунок доплати за договором купівлі-продажу житлового будинку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 182221,39 грн. та судовий збір в сумі 1822,21 грн. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному об'ємі та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Зустрічний позов відповідачки [PERSON] не визнали та просили у його задоволенні відмовити з підстав, зазначених ними у письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали в повному об'ємі та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Первісний позов [PERSON] не визнали та просили у його задоволенні відмовити з підстав, зазначених у письмових запереченнях на первісний позов та у зустрічній позовній заяві. Свідок [PERSON] суду пояснила, що будучи приватним нотаріусом, нею в грудні 2011 року посвідчувався договір купівлі-продажу житлового будинку, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] Вказаний договір посвідчувався нею у присутності сторін по справі та був ними підписаний. Сумніву у дієздатності сторін договору на той час у неї не виникало. Під час підписання та нотаріального посвідчення, сторони погодилися щодо всіх істотних умов договору. У її присутності покупцем були передані гроші продавцю. При цьому, спору з приводу ціни договору між його сторонами не було. Крім цього, свідок [PERSON] зазначала, що [PERSON] була написана розписка, зміст якої їй не відомий. Однак, коли саме мало місце написання цієї розписки, чи до підписання і посвідчення договору, чи після цього, вона не пам'ятає. Свідок [PERSON] також вказувала на те, що до неї телефонувала [PERSON] та просила її у своїх свідченнях повідомити про нібито її стресовий стан на час написання нею розписки в день укладення договору купівлі-продажу будинку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що влітку 2011 року він та його дружина [PERSON] домовилися з [PERSON] про продаж останній житлового будинку за ціною 65000 доларів США. На виконання їх домовленості [PERSON] в липні 2011 року перерахувала на ім'я його дружини 20000 євро та в серпні 2011 року - 24000 євро. При нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку він не був присутній, однак надавав свою письмову згоду на його відчуження дружиною. Оскільки у [PERSON] не вистачало грошей для повного розрахунку за будинок, остання у нотаріуса написала відповідну розписку та пообіцяла повернути решту грошей. Визначену у договорі вартість житлового будинку [PERSON] на той час не оспорювала і будь-яких вимог про повернення їй зайво сплачених коштів після укладення договору купівлі-продажу не висувала. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені сторонами як первісні, так і зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав: Так, згідно вимог ч.1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог частин 1-3 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 06.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1339. За умовами вказаного Договору, продавець [PERSON] передала у власність, а покупець [PERSON] прийняла житловий будинок [ADDRESS], та зобов'язалася оплатити вартість житлового будинку за ціною та на умовах, визначених у цьому Договорі. Як вбачається із змісту вказаного Договору, сторони домовилися про ціну продажу житлового будинку в розмірі 327280 грн., яка була визначена на підставі Звіту №139/11 про незалежну оцінку вартості житлового будинку, виданого 05.12.2011 року оцінювачем [PERSON] Окрім договору купівлі-продажу житлового будинку, факт виконання покупцем своїх зобов'язань по оплаті вартості придбаного у власність нерухомого майна за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, в судовому засіданні також підтвердили сторони у справі та свідок [PERSON] Таким чином, виходячи із змісту укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2011 року, встановлено, що сторонами в належній формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі і щодо його ціни. Як встановлено судом, вказаний вище договір купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2011 року сторони в установленому законом порядку не оспорювали. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що свої зобов'язання за договором купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2011 року відповідачка [PERSON], як сторона договору, виконала належним чином, у зв'язку з чим відсутні будь-які правові підстави для стягнення з неї на користь позивачки [PERSON] грошових коштів в розмірі 25210 грн., недосплачених нібито відповідачкою під час купівлі житлового будинку. Доводи позивачки [PERSON] та її представника в судовому засідані на підтвердження заявлених первісних позовних вимог суд вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються зазначеними вище дослідженими судом належними та допустимими доказами. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Заявлені [PERSON] зустрічні позовні вимоги до [PERSON], на думку суду, також не підлягають задоволенню. При цьому, суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до письмової розписки від 06.12.2011 року відповідачка [PERSON] зобов'язалася повернути [PERSON] недосплачені при купівлі будинку грошові кошти в сумі 2500 євро. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт написання власноручно вказаної вище розписки та вчинення на ній свого підпису. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Оскільки відповідачкою [PERSON] не було надано жодних належних доказів на підтвердження наявності в діях позивачки [PERSON] обставин, зазначених у ч.1 ст.230 ЦК України, суд вважає, що в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсною вказаної вище розписки з цих підстав слід відмовити. При цьому, виходячи із встановлених у справі обставин, суд вважає, що надана [PERSON] письмова розписка від 06.12.2011 року за своєю правовою природою не являється правочином в розумінні ст.1046 ЦК України, оскільки передбачені нею зобов'язання виникають з інших правових підстав, зокрема договору купівлі-продажу, а тому вказана письмова угода повинна була бути посвідчена з дотриманням вимог ст.657 ЦК України. Згідно ст.657 ЦК України в редакції, яка діяла станом на 06.12.2011 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 3 ст.640 ЦК України, яка діяла станом на 06.12.2011 року, визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно роз'яснень, які містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Як вбачається із письмової розписки від 06.12.2011 року, остання нотаріально не посвідчувалася і її державну реєстрацію не проведено, у зв'язку з чим вказана угода, згідно наведених вище норм законів, є не вчиненою, а тому не може бути визнана недійсною. З наведених вище підстав, суд приходить до висновку, що вказана угода, оформлена у вигляді письмової розписки від 06.12.2011 року, є нікчемним правочином. Як встановлено судом та підтверджено сторонами у справі, [PERSON], в якості авансу за придбання в майбутньому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатила [PERSON] 29.07.2011 року грошові кошти в сумі 19974 євро та 12.08.2011 року в сумі 23974 євро, що підтверджується копією рахунку [PERSON] [NUMBER], відкритого 28.03.2003 року в ЧОД АППБ «Аваль», після чого на виконання їх домовленості 06.12.2011 року між ними було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. Згідно правових висновків, викладених у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.10.2013 року №6-88цс13, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] зустрічні позовні вимоги в частині стягнення зайво перерахованих коштів з підстав, передбачених ст.ст.1212, 1213 ЦК України, задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги [PERSON] в цій частині і з підстав, передбачених ст.387 ЦК України, оскільки останньою не надано суду належних доказів як незаконності заволодіння позивачкою [PERSON] грошовими коштами, так і того, що вказані грошові кошти вибули з її ([PERSON]) володіння не з її волі. Таким чином, в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] слід відмовити в повному об'ємі. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed